Dia 7 de Febrer, ha arribat el dia d'arrancar la temporada d' ultratrail del 2015. Una temporada que sera llarga i dura, amb reptes ben parits que mica a mica anirem desvetllant.\nSona el despertador a les 4.15 de la matinada, ens llevem a Sant Celoni, a casa mons pares, el meu germanet Jordi i un servidor. De seguida ens posem en orbita, sobretot jo, ja que ell a causa d'una lesió no podra correr la ultra i farà la marató. Esmorzem una mica, ens canviem, agafem el cotxe i cap a Vallgorguina, lloc d'on comença la carrera!!\nSon les 6 de la matinada i fot un fred que pela, arranca la carrera i sortim a gas com si fos una marató, penso que ja esta bé per agafar bona posició. Rapidament es formen dos grups, un capdavanter amb uns 6 corredors, i nosaltres darrera, el Miquel pera, la Laia Diez i un altre corredor, el ritme es molt alt, però de moment em trobo be, la carrera s'estira bastant i ja no veiem ningu ni per davant ni per darrera, arribem al primer control el Corredor i ni parem. Seguim els 4 el ritme es alt, ho comentem entre nosaltres, pero que nos quiten lo bailao. A bon ritme crec que en menys de 3 h ja estem al primer punt on tinc la familia, Dosrius km 28. Paradeta ràpida, la Silvia m'omple botelles i quan ens donem conte la Laia ja li ha fotut gas, no vegis com hi va, vaja crack!!! Ens quedem el Miki i jo, agafem un bon ritmet, ara tira ell ara tiro jo!!!! Ens trobem als seus pares, quina alegria i enfilem cap al km 51, el miki veig que va una mika apurat a la baixada fins al control pero el tio segueix darrera i arribem al control!! No portem ni 6 h de carrera i ja tenim casi la meitat, pero quedava tot el desnivell practicament aixi que tocava apretar dents. Ens canviem de roba, la Silvia i el meu pare hem carreguen l'aigua i la motxila, mengem algu, arriben corredors uns 4 o 5 i hem foto nervios, tinc pressa per marxar, el Miki amb cagalera prefereix desembussar aixi que continuo sol!!\nSurtu del control amb un altre corredor, acabo de menjar i no vull apretar fort perque queda molt i vull regular. Ell apreta a la pujada a la creu de Canet i el deixo fer. Tinc un moment dur pero em conec i vaig fent, no he pogut menjar en condicions i necessito teca, ser que en el pròxim i tinc jalar, aixi que xinu xanu fins Sant Cebria de Vallalta km 60. Aqui novament la Silvia i el meu pare que estan en tot que grans. Paro, hem foto les malles curtes, menjo truita de patates i arranco ser que ara es el moment d' apretar, tinc el tiu aki mateix ja que hem coincidit a l'avituallament aixi que surtu fort, a la primera pujada dura el veig i segueixo fort. L'agafo i penso que s'enganxara a mi però va tocat i rapidament hem quedo sol. No afluixo una baixada llarga estic be i apreto fort a l baixada. Es comença a girar el temps i comença a ploure fot un fred que pela pero no paro ni a posarme el gore, ho estiro fins al seguent punt de control km 80. Ara el terreny m'agrada mes pujades mes llargues i dures, i les baixades tambe. Al control m'informen que han retallat el Turo gros per culpa del mal estat del terreny i del temps, aixi que 6 km menys. M'agafa el subidon i apreto tant com puc el tram sem fa llarg fins a St marti de Montnegre una dura pujada m esta escalfant els quadris de mala manera pero alla torna a estar la familia, aixi que no abaixo el ritme i continuo. Arribo al control i alla estan amb un fred de cal deu pero donanto tot per mi que grans que sou!! A mes la silvia m'ha portat menjar ja que els avituallaments han sigut pobres!!! M informen que un acaba d'abandonar que vaig 6 i que ara ja es tot mes facil estic al km 90 i men queden uns 16 aixi que amb l euforia i amb el diposit de gasolina ple obro gas a tot lo que dono encadenant 4 km per sota de 5 min/km, rapidament arribo al seguent avituallament, parada ràpida i seguim, el que no sabia era el pepino que m'esperava, una pujada llarga que se'm fa eterna bufff. Encenc el frontal i amb les potes al clatell arribo dalt!!! ja nomes tinc una cosa al cap ARRIBAR, i segueixo fort, de repent un altre repetxonako curt xo durissim. Arribo a l'ultim control i hem diuen que queden 3.5 km, apreto per una pista que va fent amunt, aixo ja ho tinc quan de repent sorpreseta, fletxa i tallafocs de la mort per acabarte d'estobar, que dur, pero ja ho tinc hem jalo el pepinet, surto a una urbanització, torno a veure\nles llums de les faroles, ara si ja enfilo cap a la meta, tinc les potes ben estobades, pero el somriure d'orella a orella. Ultima apretada i al final paro el crono en 13h 22 min!!!! El Fenix hem marca 107 km i 5120+. Entro 6e de la general i 4art senior!!!!! Tot un èxit, ja que tenia pensat fer unes 15h, i estem al Febrer, no puc demanar mes!!!!\nVull agrair al Jose Manuel Granadero, el meu coach, tot i que fa 4 dies que estem plegats, crec que anem pel bon cami!!! Tambe m'agradaria fer especial atenció a RENDIMENT-RACE que desde el principi sempre han confiat en mi subministrantme tota la hidratació que necessito per dur a terme aquestes carreres!!!!\nPer últim felicitar als meus amics i companys, l'Albert Viñau, que es va marcar un carreron fen tercer senior, al Sergi Rodriguez Cusco l incombustible i al Jordi Garcia (Yak) que s'ho jala tot el tros d'animal!!!! Donar les gràcies al Miquel Pera, que va fer els primers 50 km mano a mano amb mi, va ser genial crack!!!!\nPROXIMA PARADA ULTRATRAIL DEL MONTSENY!!!!\nPublicado por Oriol Pages en 20:23 2 comentarios:\nEMMONA ULTRATRAIL 100% duresa, 100% espectacular!!!!!!\nDia 13 de Juny, havia arribat el dia de fer les maletes i marxar cap a Sant Joan de les Abadesses, una d'aquestes dates que no et deixen indiferent ja que m'enfrentava a un dels objectius importantsa de l'any!!\nA les 4.30 de la matinada, sona el despertador, buff casi sense haber dormit res, ja se sap quan dorms e un pabell'o amb molts jabalis jejeje. ENs despertem, juntament amb l'isma, el gerard, el lluis i companyia, els nervis es feien presents en tots nosaltres, ja que teniem per davant algu serio, algu d'una duresa extrema.\nDespres d'esmorzar una mica de bimbo amb nutella, i preparar-nos ens dirigim a la sortida, cada cop el cor bategava mes fort i es que allà crec que tothom estava mes o menys igual.\nA les 6 de la matinada, arranca la ultra d'Emmona, mica a mica agafem posicions, però aixo es molt llarg i no importa com es comença sino com acaba. Amb l'Isma, el David i el Ferran, anem cremant kilometres, anar xerran, es pasen bastant be. El sol sortia, amb ganes d'escalfar l'ambient, començavem a pujar, el primer de molts cims, el Puig Estela, pujada durilla per un prat però anem frescos , l'Isma es queda endarrera, l'espero a dalt el cim i hem diu que tiri, i jo segueixo endavant. Una dura baixada on tothoma anava per terra, ens cinduia a una pista per aribar a Pardines, primer avituallament!\nLa cosa pintava be, venia de compartir uns kilometres amb el mata i el Beto, lo qual sempre s'agraeix. Surtu de l avituallament en direccio la Serra de la Canya. Alla hem trobo altre cop amb el David i el Ferran, anar fent bromes i anar xerran, ens cruspim la segona pujada, arribem al control i un vol d'arros entra d'allo mes be. Paradeta ràpida i seguim endavant a bon ritmet. Els kilometres anaven caien i les cames mica a mica es posaben a lloc, quan arribo a coma de vaca. Alla m'esperaven l'Ivan i el meu germanot el Jordi Marti, els quals havien vingut a acompanyar-me un tros. Comencem un dels trams mes durs de la carrera, pujem cap al coll de la marrana sempre controlant el ritme, ja que la carrera era molt llarga. Em plantu al coll de la marrana com si res, amb el bastiment mirant de reull. L'Ivan es despedeix de mi i aki comença l'espectacle, marxo sol amb el Jordi encarant el bastiments, sempre seguit del sergi i el rul que anem fent la goma, l'altura comença fer acte de presencia en els corredors. Corono el Bastiments, i allà comença un dels trams tècnics de la carrera. Tenia ganes d'arribar allà dalt, ja que sem donen be aquets trams. Començo a adelantar gent per aquelles crestes pedregoses. Hem trobo l'Albert, amb el qual paru un moment i hem dona un parell de consells. Ens cruspim el noucreus, i el noufonts. Començo la dura baixada a Núria, el Jordi hem comenta que hem veu molt suelto lo qual m'anima moltissim, ràpidament ens plantem a Núria, kilometre 47 i 4100+ a les cames, les sensacions son bonissimes.\nAlla paradeta tècnica, menjar i beure molt be son la clau per continuar amb garanties. Hem trobo amb els amics del Pallars, el David, el Carlos, la Jose i la Eva els quals com sempre m'animen fins l'ultim ale, que grans que son!!!\nArriba el Sergi, el qual els havia tret una mica de tros per la cresta, pero jo euforic per les sensacions, decideixo tirar, la dura pujada al coll d'eina llarga, molt llarga, feia calor i en un plis plas hem carrego litro i mig d'aigua, corono finestrelles, segre i abans d'arribar al Puigmal pajaron del quinze. Sense aigua, amb un globo de collons, hem fa baixar dues marxes el ritme, finalment arribo al Puigmal desfet, hem comenten que a Fontalba tinc avituallament i hem donen una voll la qual me la foto sense pensarmo. Mika a mika hem vai refent fins arribar al control, carrego bidons i gasss avall despres de una pajara el cos vol mes guerra. una dura baixada em portava a Planoles, arribo una mika tocat gracies a la baixadota, pero alla tinc a la familia la qual sempre hem dona un superplus d'energi!!! Parada tècnica, canvi de roba, vaselina, menjar bidons..... Al cap de res torna a apareixer el Sergi. Pero jo rapidament enfilo amunt cap a la Covil. Al sortir de planoles els dos quadris m'avisen enganxanse una mica, començo la pujada i mica a mica tot es posa a puesto, intento seguir el plan inicial que era fotre una marxa mes a partir de planoles, hem trobava be aixi que som-hi. Foto un bon ritme i gas amunt. Corono la Covil, i veig un parell de corredors, el qual m'anima ja que desde Núria corria sol. Comença la baixada i jo seguia a bon ritme, rapidament els agafo abans d arribar al refugi, carrego aigua i cap a Ribes el meu cos estava a tope aixi que a aprofitar el moment!!!! La nit entrava i aprofito el pas per un poble per posarme el buf i el frontal!!!\nHem planto a Ribes ja ho tenia a tocar, esgtava a tope i hem trobava comode amb el ritme aixi que despres de menjar algu a ribes i xerrar amb el Pika del tram que hem quedava no m 'ho penso i gasss. Li foto una altre marxa al cos tot pujant el Taga ultim pepino el meu cap estava al 200%, aixi que a tope!!!! Abans de coronar el Taga adelanto a un parell mes de corredors, hem poso el Gore-Tex ja que fot una rasca a la carena del Taga que flipes, aixi que rapidament començo a descendir cap a Coll de Jou!! Paro a menjar algu rapidament, carrego bidons, i sense perdre temps tiro avall, aixo ja ho tenim a tocar ultims 14 km!!! Agafo un ritme bonissim i adelanto a tres corredors mes, la baixada es malparida, moltes fulles, fang, allo sembla una pista de patinatge, pero jo no afluixo, arribo a l'ultim avituallament i ni paro, hem queden 6 km i vaig a muerte!!! Adelanto a dos corredors mes, buaaaa estic plètoric. De repent, ,merda sense llum al frontal, bufff intento tirar, pero al final tinc que parar, quin drama per canviar la bateria sense llum!!! Miro el rellotge i el sub-20 se m'escapa, pero en fi volia fer sub 22 així que objectiu complert!!!!! Entro a Sant Joan de les abadesses pasades les 2 de la matinada, apreto les dent i gasss cap a meta!!!! una mes per explicar FINISHER de l'EMMONA ULTRATRAIL amb un temps de 20h 19 min i la posicio 25 de la general!!!!\nVull donar les gracies a tota la gent que m'ajuda a poder realitzar totes aquestes animalades, Rendiment Race, Clinica podologica Termens, a l'equip CEP-TERRADESPORTS, a la comunitat outdooing.com!!!!\nAgrair al meu entrenador Ivan Artigas per tota la feina que fas amb mi i desplaçarte per posar el teu granet de sorra. Al meu germa per ser el meu angelet de la guarda gràcies Jordi Martí ets molt gran nanu!!!\nI sobretot, perque sense elles tot aixo no tindria sentit, agrair a la meva familia per sempre estar alla!!! GRacies Silvia i Xenia sou el motor que mou les meves cames!!!!!!\nDit tot aixo nom,es puc dir que ENS VEIEM A LA RONDA DELS CIMS!!!!!!!!\nPublicado por Oriol Pages en 22:58 No hay comentarios:\nPublicado por Oriol Pages en 15:38 No hay comentarios:\nDia 6 de març, havia arribat el dia d' arrancar la temporada de carreres d'ultraresistencia del 2014. Ni mes ni menys que amb 150 kilometres i casi 11000 m de desnivell acumulat, per la sierra de Grazalema i la serrania de Ronda!\nA les 14.00 ens trobavem amb el Jordi a l'estacio de Sant Sadurni per començar com no una aventura trepidant!! Vam prendre el rodalies direccio Barcelona, per seguidament agafar l ave direccio Antequera.\nTot semblava que anava perfecte, "massa raru quant anem plegats que tot surti tan be" teniem casa on dormir, transport amb cotxe.... tot controlat. A les 2 hores de haber sortit de Barcelona, sona el telefon del Jordi, les coses es torçaben quan el nostre amic Kiko ens explicaba la situacio, per problemes personals no podia baixar a correr la carrera, aixi que ens haviem quedat sense lloc on dormir i sense transports!! jejeje ara si que ja era mes normal tot. Durant el viatge amb ave i en constant contacte amb el Kiko finalment aconseguim trobar un hotel on passar la primera nit a Antequera. Tambe vam poder enllaçar tota la logistica perque el dia seguent poguessim arribar fins a Prado del Rey desde on sortia la carrera.\nA les 21.20 arribem a Antequera una mica quadrats despres de casi 6 h estampats en aquell tren. Seguidament agafem un taxi fins l hotel, estava tot controlat amb la reserva feta.... Deixem maletes i a sopar una mica. I cap al llit que ens esperava un bon tute el divendres.\nDivendres 7 de març a les 6.30 sona el despertador, dutxeta, recollir maletes i cap a l'estació a buscar el tren que ens acostaria cap a Ronda. Despres de mes d'una hora de tren alla ens esperaven el Manuel i la Paula dos amics del Kiko que ens acostarien fins a Prado del Rey, els quals els estarem eternament agraits, es van cascar mes de 100 km en cotxe per venirnos a buscar!!\nA les 11, per fi haviem arribat a Prado del Rey, alla estavem amb totes les maletes damunt, recollin els dorsals. Teniem una paradeta montada en un banc que la gent flipava, bosses, maletes, jaquetes... mare de deu!!!! Recollim dorsals, i ens trobem amb la magnifica gent del Pallars,\nEl Carlos Senye, el gran Eugeni Roselló i les seves families. Es de bon grat trobarte gent catalana i ben parida quan estas lluny de casa.\nTot estava a punt i jo i el Jordi amb "la casa a cuestas" rondant pel poble, la gent ens mirava raru perque deuria ser? Ens sentem en un bar a fer la cerveseta, mentres parlem una mica de la carrera amb els amics del Pallars. A la 13.30 mes o menys busquem un restaurant on poder dinar, finalment el trobem i collons que be que vam dinar dos plats de macarrons, una amanida i un parell de cervesetes 9,50€!!! Acabat el dinar teniem que reposar x afrontar els 150 km pero on ? Estavem alla al mig deixats de la ma de deu, sense un lloc on deixar les maletes i on poder descansar, aixi que ens vam estirar en un banc de fusta d'una plaça i ha jeure!!!!! Finalment a les 16.00 obrien un pabello on poder dormir, pero naltros no teniem previst aixo, per tant no teniem res, ni esterilles, ni sac de dormir, res de res. Sort d'un corredor que ens va deixar un parell d'esterilles.\nEren les 17.00 i havia arribat l hora de canviar-se i agafar els bartols per dirigir-nos a la linia de sortida!!!!\nA les 18.00 es donava el tret de sortida de la carrera, jo i el Jordi juntets teniem una cosa clara sortir tranquils i anar progressant, primers kilometres pel poble, agafavem les primeres rampetes per pujar fins a la pista que ens portaria al Bosque primer control el ritme era comode fins alla era planet amb alguna pujadeta, pero es podia correr molt be, passem el control i ja trobavem el primer desnivell macu de la carrera al km 8 un dur tallafocs ens endinsava cap a la sierra de Grazalema. A un ritme comode anem progressant sense deixar d'adelantar gent, anem agafant posicions, jo hem trobo molt be el Jordi no tant donat que estava tocat, pero seguim avançant, ara el terreny era mes favorable i el ritme martillo començava a funcionar. Passem el segon control, el Jordi no es trobava massa be, no acabava d'entrar en carrera, intento convence'l perque no es ralli massa i sembla que ho consegueixo, la nit havia entrat, i els nostres frontals ens guiaven el cami, seguim plegats, jo molt comode amb el punt sempre guardat, el Jordi ben enganxadet a mi seguim cremant kilometres. El terreny era complicat, molt tècnic, no et podies despistar en cap moment el munt de pedres que hi havien endurien molt la proba. Passem el tercer control, aqui parem per carregar aigua i menjar una mica. Era el kilometre 20, Puerto Boyar. Reemprenem la marxa, la cosa pintava be, per lo menys per mi. Quan de repent sobre el kilometre 25 el Jordi hem comenta que vol plegar, que li punxa el piramidal, intento convence'l per seguir plegats, fins que ell m'assegura que plegara al seguent control, finalment i despres d'una forta abraçada, marxo sol, perdut en mig d aquella serra i la nit. Aqui començava la meva carrera, vaig acelerar el ritme, ja que hem trobava be i tenia bones sensacions. Començava a adelantar corredors buscant la meva posicio.\nHem dirigia al control 4, a bon ritme quan de repent veig unes llums als meus peus, tenia que baixar a aquell poble, semblava impossible, allo era una paret, quina baixada mes puta, pero mica a mica i despres de baixar per aquell munt de pedres arribava a Villaluenga, kilometre 30 de carrera, menjo una mica, carrego aigua i endavant hem trobava molt be i s'havia d'aprofitar. Seguia endinsat en aquella serra, feia bastant fred i un aire molt fort que enduria la nit, pero res no hem frenava jo i el meu ritmo martillo seguiem avançant, fang i molt de vent feien molt dur aquest tram. Arribava al control 5, un refugi alla al mig d'una llanura, alla vaig començar a donar-me conte de que faltava una mica de menjar amb condicions, portava ja una marato al cos i unes 6 hores de carrera i nomes haviem trobat platans, i 4 fruits secs. Passo el control després de fer un cafeto i hem dirigeixo al seguent control, el terreny era durissim i mes per la nit, aquelles pedrotes et deixaven els peus matxacats, pero seguia amb les bones sensacions, aixi que endavant, hem plantava al kilometre 50 com si res. Alla menjo una mica i seguim, les parades eren breus, ja que fotia fred i no volia estar parat. Ja tenia a tocar el seguent control i havia deixat el terreny dur de la Sierra. Ara podia correr suelto per pistes que hem conduien al seguent control Ronda, kilometre 60. Primera base de vida, aqui hem canvio de roba de dalt a baix, prenc un cafeto, pero el menjar seguia precari, les madalenes i merdes que tenien no m'entraven gens. Aprofito per trucar a la meva dona la Silvia, li comento que estic be, i que continuo sol que el Jordi feia estona que havia plegat, bueno aixo pensava jo, hem dona anims penjo i amb roba nova i peus secs segueixo endavant. Sabia que venien uns 30 kilometres tranquils, sense complicacio tecnica i on es podia correr be, aixi que aprofito per deixar-me anar. Vaig menjant kilometres i seguim avançant a gent, cosa que hem motiva, i hem fa estar content. Portava un bon ritmet i la nit seguia tancada, quan vaig començar a notar un run-run a la panxa que era el preludi del que hem pasaria posteriorment, notava que tenia molta gana i el cos hem demanava gasolina, el tram era llarg fins al seguent control i començava a fer figa, pero tiro endavant amb la finalitat d'arribar al seguent control. Finalment arribo al control i merda tampoc hi havia menjar amb condicions, alla hem queixo, igual que jo els corredors que estaven alla tambe ho fan. Tenia gana i no hi havia teca, doncs decideixo tirar endavant amb la finalitat d'arribar al seguent punt en busca de menjar, cagada ja que en aquest tram vaig quedar literalment buit, fins i tot vaig tindre que seure en una pedra marejat. M'adelanten 5 o 6 corredors, intento enganxarmi pero estic buit, no els puc seguir. Arrastrantme arribo al control, quines ganes tenia d'arribar bufff, estava marejat, i molt cardat, entro al control, i res, noooooooooo, no tenien res mes que 4 fruits secs i aquarius no podia ser. Sort de les dones del control que en veure la cara de mort que portava, hem van fer seure en una cadira i hem van donar una fiambrera de menjar que tenien per elles, com hem va entrar aquella amanida de pasta, semblava gloria. Despres d'agrairlis molt el gest i d'haber recuperat el color de la cara decideixo continuar, sense tenir molt clar el meu estat, tenia que arribar al seguent control ja que m'havien assegurat que hi havia arros. El dia feia acte de presencia, apagava el frontal, i aixo hem donava un plus, semblava que hem recuperava pero el tram era llarg i feixuc, corrent fins i tot per les pedres d una via de tren. Finalment estava al control menjant arros, semblava que no hagues menjat en ma vida, pero aqui va començar la meva recuperació. Despres de menjar en condicions, estava preparat per tornar-me a endinsar altre cop a la Sierra, sabia que seria dur, perque amb 94 km a les cames, i el nivell tecnic de la sierra sabia que seria una escabexina de cadavers allo. Aixi que recuperat i amb el cap a tope seguia endavant, els desnivells eren durs, i les pedres et deixaven els peus triturats, pero despres de la crisis que havia tingut feia que el meu cap tires endavant recuperant sensacions. Ja tornava a ser a Villaluenga, alla segona base de vida, canvi de roba, i menjar en condicions feien que la meva recuperacio fos un fet. Despres d'una paradeta d'uns 20 minuts, decideixo continuar, seguiem endinsats a la Sierra, pero jo cada cop hem trobava millor, aixi que vai decidir posar un puntet el ritme, cosa que va fer que recuperes posicions. Sabia que alla estava la clau de la carrera, apretar fort alla perque els ultims 30 km no eren tan durs, aixi que vaig arribar a Grazalema km 120 a tope, estava cansat, pero sabia que tenia una bala a la recamara. Vaig menjar una miqueta pero el meu cos era un altre i el cap a tope. Faltaven 30 km i allo ja era meu. Vaig treure el movil per trucar la meva dona i dirli que estava be, va ser llavors quan hem vaig enterar que l'animalot del Jordi seguia en carrera, no m'ho podia creure, amb lo dur que era allo i el seu estat sabia que estaria passant-ho fatal, pero allo encara m animava mes. A part de veure la cantitat de wats que tenia que vaig poder llegir del amics. Anava amb un grupet de 5 corredors, vaig decidir apretar haviam com estaven els que venien amb mi, rapidament hem vaig quedar sol no van voler seguirme. Allo hem motivaba a continuar, portava un ritme fort, tenia una mica de por perque encara quedaven km i el ritme que vaig posar era alt, pero vaig pensar que collons tira si estas be, aixi que vaig seguir i seguir i seguir i abans d arribar al seguent control vaig adelantar a un parell mes de corredors, estava euforic. Passo el control omplo botelles i gass sense perdre ni un moment. Agafo direccio al Bosque estava cansat pero seguia amb aquell ritme bo, anavem en baixada per un corriol molt ben parit al costat del riu quan de repent adelanto un altre corredor, estava a tope, cansat pero el cap manava sobre les cames. Segueixo avall a bon ritme, ja estava al km 140 entro al poble miro enrere i res anava sol ningu hem seguia, el ritme era bo. Passo el control del Bosque casi sense pararme, ja que no volia que tinguessin opcions els que venien per darrera. Hem tiro una botella d aigua per sobre, ja que el dia era radiant i feia molta calor i gasss cap a meta. Hem separaven uns 10 km de la gloria, les cames tiraven i el cap encara mes. Adelanto a un altre corredor, carai si que estava be, per una pista amb pujada el tiu s enganxa a mi i segueix el ritme fins que finalment para a caminar, era la meva aguanto corrent amunt al veure que caminava i el deixo, estava pletoric, tan pletoric que hem vaig oblidar de mirar les marques, quan hem dono conta feia molt rato que no veia marques, m havia colat, collons!!!!!! volia baixar de les 24h i merda allo hem va matar. Emprenyat torno enrere fins trobar la ultima marca i efectivament m havia colat. Amb l emprenyada vaig començar a tirar fort quan hem trobo un control sorpresa, el qual m'informa que m'han passat dos corredors, merda!!!!!! Sense pensarmo tiro avall direccio al poble quedaven uns 4 km i no els veia. Finalment, despres de fotre un esforç titanic n'atrapo a un, segueixo tirant ell ni intenta seguirme va cuadrat i no vol seguir el ritme, segueixo fort en busca de l'altre, quan despres d'una curva l'agafo. El tio s'enganxa a mi, buffff, jo estava cuadrat, despres d'haberme colat havia fet un esforç molt gran per tornar a agafarlos. Pero no puc parar, vaig mirant enrere i sembla que el despenjo, pero el tio continua portavem 148 km i corriem les pujades com si fos al principi, que dur pero no podia deixar que s'acostes, finalment el tiu desisteix i continuo en solitari. Ja veia Prado del Rey pero encara quedava la ultima pujadeta malparida. Sense parar m'endinso al poble, l'alegria hem desbordava un altre cop ho havia aconseguit, collons no havia pogut baixar de les 24hores pero tot i aixi es una marca molt bona, aixi que despres de 24hores i 10 min entrava a meta i en una merescuda 18 posicio de la general!!! Alla estaven el Carlos i la seva dona sort d'ells perque despres de l'esforç que havia fet vaig quedar fet un nyap hem van fotre una assisstencia de 10, moltes gracies us estic molt agraits!!!!\nPero aixo no acabava aqui faltava el Jordi, collons nomes de pensar com estava i que seguia en carrera amb aquells trams tant durs hem feia patir com una bestia. Intentava trucarlo i res, tothom hem preguntava per ell i jo no sabia res, cada vegada hem fotia nervios. Preguntan a l organitzacio si havia passat pels controls semblava que si, pero les hores passaven i jo seguia sense saber res. Finalment el tros d'animal despres de 28h 42min apareixia a meta fet un cromo. Bufffff un valor incalculable es el que te haberse cascat aquesta ultra sense estar be!!!!Enhorabona germa!! Aixi que una vegada mes els germanot erem FINISHERS d' una proba que vaig trobar bastant mes dura del que m'esperava.\nPero la aventura no acabava aqui, encar teniem que dormir al terra d'un pabello, tapats amb jaquetes i custudiats per 150 legionarios de l ejercito Español, jajajaja, quina nit mes dura, pero no ens podiem encantar ja que teniem que arribar a Ronda abans de la 13.00 i no teniem transport per arribari, collons amb lo cardats que estavem i tot eren preocupacions, finalment un tiu de l'organitzacio ens fa el favor de portar-nos fins a Ronda aixo si el tiu per no adormir-se decideix passa per tot el putu port de la Sierra de Grazalema, collons quina marejada vam agafar!!! Un cop a Ronda agafavem un tren que ens portava fins a Antequera que es d'on sortia l'ave cap a Barcelona. Collons quin dia mes llarg!!!! Finalment a les 22.00 arribava a casa, amb una aventura mes per explicar!!!!\nVull donar les gracies a RendimentRace per proporcionar-me el producte d hidratacio durant la carrera, aixi com a la meva familia que sense ells tot aixo no seria possible. Tambe m'agradaria donar les gracies a l'Ivan Artigas el meu coach que amb el poc temps que fa que treballem junts ja hem trobo millor que mai!!!!\nI a tu germanot nomes dirte que ets mes gran que el putu Tutankamon!!!! Gran cap de setmana al teu costat crack!!\nPublicado por Oriol Pages en 15:37 No hay comentarios:\nULTRATRAIL LES FONTS 2013 (XERTA)\n3 ETAPES 120KM 6000M DESNIVELL+\nDivendres 8 de març, a les 5 de la tarda sortiem un grup d'amics cremapotes direcció Xerta amb unes ganes boges de disfrutar com a camells, per les Terres de l'Ebre! El Yak, l'Oscar, el Josep, el Ruben, el Junior i un servidor ens obriem camí per l'autopista amb ganes d'arribar!!!!!!\n1ª ETAPA 23KM 350M DESNIVELL+ (LA NOCTURNETA)\nDivendres 8 de març, a les 9 del vespre tot preparat per assaltar la primera etapa del que seria un gran cap de setmana i molt dur!!\nPassava el control de sortida i m anava situant a la zona intermitja de la linia de sortida, els nervis es feien presents, ja tenia ganes de començar. Es comencen a sentir les paraules del director de carrera i...... patam comença la NOCTURNETA.\nLa carrera havia començat, havia agafat un bon ritme sortint pels carrers de xerta a 4.15 el kilometre un ritme massa rapid per lo que m'esperava en les seguents etapes, però jo hem sentia be i seguia tirant. En un tres i no res, ens endinsavem a la muntanya trobant la primera pujadeta, on ens menjariem practicament tot el desnivell de l'etapa. Era una pujada dolça, pero constant, sense donarme conte hem plantava al primer avituallament (Ossera), era mes o menys sobre el kilometre 7, les potes estaven molt be però el cap hem deia que frenes que allo era molt llarg, de repent després de baixadeta direcció Aldover un riu que baixava amb força el qual l'organització havia equipat amb cordes, hem feia reduir fort el ritme passantlo caminat, feia rato que la pluja havia fet acte de presencia, i ens plantavem a Aldover, segon avituallament, kilometre 14 i un grup de xaranga animava la proba, si senyor, ni la pluja els parava quina gent mes ben parida, una mica de platan un traget d'aigua i gass. Amb un bon ritmet surtu d'Aldover amb la pluja que encara queia sobre el meu cap a estonas amb una certa força, pero a mi ja m'agrada jejeje! Tornava a creuar un riu q tambe baixava bastant fort, i equipat amb cordes quan sense donarme conte i seguint la llum del meu frontal passava per l'ultim avituallament (La Balaguera) mes o menys kilometre 18. Hem sentia be i portava un bon ritme per acabar l'etapa per sota de les 2 hores, però el meu cap prudent hem frenava, ja que allo nomes era un aperitiu de tot lo que ens esperava durant el cap de setmana. En un tres i no res, i despres de borejar un canal hem plantava al poble, ja la tenia la primera de les 3 etapes, la mes fàcil, pero per mi " la trampa d'aquesta ultra". I al final amb un temps de 2h i 3min entrava a meta despres de 23kilometres !!!! Bones sensacion, però sense saber el que m'esperava!!!!!!\nEn arribar al casal de Xerta, que era on hi havia instalat el camp base (dutxes, menjar, fisios, doctor.......) una dutxa rapideta, a menjar algo hi ha intentar dormir rapid!!!!\nDespres d'una bona dutxa i prendre algo per menjar arribaven tots els meus companys. Una mica de xirinola i de seguida sense donarnos conte la 1 de la matinada!!!!!!! Merdaaaa era super tard, cap al meu nidet (la furgoneta), hi ha intentar dormir, eren les 2 de la matinada que encara no havia tancat els ulls!!!!!\n2ª ETAPA 70KM 4000M DESNIVELL+ (TRAIL DE LES FONTS)\nDissabte 9 de març, a les 4.45 sonava el despertador, no m'ho podia creure quasi no havia dormit i bufffffff..... m'esperava un trail de 70 km durissims!!!!!!\nM' aixeco ràpidament, esmorzo algo quan ja vai començar a notar que la panxa no la tenia molt fina, nervis, el sopar de la nit.... correr, correr i prepara-ho tot q ja començaven a cridar els corredors per passar el control de sortida.\nEl meu pas per Paüls\nJa amb tot preparat i amb un nus a la panxa, passo el control de sortida i tot llest per assaltar la segona etapa!!!! El trail de les fonts havia començat i jo amb un ritmet prudent, començava a rodar. Tot sortint del poble, unes canals una mica perilloses feien estirar el grup en fila india, patinaven molt hi havien trams delicats, mica a mica anabem fent kilometres fins arribar al primer avituallament, Paüls. Aki vai decidir treure els pals, ja que a partir d'aqui la carrera s'enduria bastant. La primera pujada deu ni do, els quadriceps cremaven de valent, i la meva panxa no estava fina del tot, però seguia endavant. La pujada era durilla, vaja d'aquelles que et desperten la musculatura de les cames, però anar fent vaig arribar al següent control, La Refoia, aixo m'indicava que ja havia assolit el primer dels pepinos que m'esperaven!!!! Les vistes eren magnífiques, haviem començat a descendir una mica, les cames m'ho agraïent. Els kilometres anaven caient, però no tenia gaires bones sensacions, la panxa maleida que no hem deixava trankil. I després d'algun repexonet que altre, hem plantava al següent punt de control, Prat del Comte, era el kilometre 26. Una breu paradeta, i endavant, la segona pujada m'esperava, bufffff, tela marinera aqui hem va tocar patir de valent, era una pujada d'aquelles que si et poses dret caus enradera!!!!! Finalment, la meva panxa va dir prou i després de sentarme en una pedra vaig poder treure el nus, aquell que hem perseguia desde bon matí. Després d'uns minuts, vaig rempendre la marxa per aquella pujada brutal, la sorpresa la vaig tenir a la part final de la pujada on una grimpada guapíssima, però igual de perillosa m'esperava, vaig disfrutar com un nen petit quin espectacle de la naturalesa. Tot seguit, aquella grimpada donava pas a una cresta d'aquelles q t'afilen bé les ungles, un trosset una mica malparit tot sigui dit, ja que no saps molt be per ón encarar-la. Finalment, arribava al següent control, La Tossa d'Engrillo, un paisatge brutal m'estava observant, era molt xulu correr entre mig d'aquelles parets de pedra!!!!\nControl de la Tossa d'Engrillo\nEra el kilometre 32 i després de haver-me tret el nus hem sentia millor!!! Vaig començar a baixar, a bon ritmet, però la baixada tambe era dura així que vai anar fent fins al següent control Sant Roc, allà sortia aigua per tot arreu era molt xulu, va ser aquí on vai decidir fer una parada tècnica per menjar bé, prendrem un gel..... Vam formar un grupet de 4 corredors i vam arrancar junts, una dura i llarga pujada ens esperava, deu ni do quina pujada, les cames començaven a tremolar, la qual cosa em feia veure que alló acabaria sent dur de collons. Anavem explicant historietes, la qüestio es desviar una mica la ment quan comences a estar cansat i particularment jo ho havia aconseguit i tot xino xano arribavem al següent punt de control, La Espina. Ara el grupet s'havia reduit, erem dos, el qual m'avisava de la dura baixada que ens esperava. Jo tot valent vaig començar a baixar a bon ritmet, el qual va fer que hem quedes sol. La baixada era d' aquelles dures i tècniques que sino estas destrossat, t'acaben de destrossar. Va ser aquí quant els meus genolls van començar a grinyolar, arribava al següent punt de control L'Alfara amb els genolls molt tocadets, però bueno, era el kilometre 53 i el meu cap era com una pedra, res no hem podia parar. Vaig fer una parada ràpida i tot sol vaig decidir afrontar la última pujada. No era tant dura, i a ratos et deixava descansar, però amb tot el que portava a sobre tot es feia durissim, i se'm va fer llargaaaa, semblava que ja la tenia, i vinga mitja volta a la muntanya i sant tornemi, aquella pujada no s'acabava mai, però jo pujava a bon ritmet, la qual cosa va fer que adelantes a un parellet de corredors, allò m'ajudava a seguir endavant, mica a mica vaig anar arribant a dalt de la pujada, i altre cop una dura i tècnica baixada hem recordava el dolor als genolls, la meva preocupació era que passaria amb els genolls quan es refredessin? I l'endemà? Podria correr amb aquell dolor?? Wenu anar pensant vaig aconseguir aribar a l'ultim punt de control, La Font Nova. Allà una bona dona hem va untar be els genolls amb reflex, i després de fotre un mos, vaig decidir arrancar tot sol novament ja que no volia que la cosa es refredes molt. Una pujadeta curta, donava pas al que seria la traca final del trail de les Fonts, ràpidament hem vaig plantar al corriol que em portava fins al poble, ja ho tenia a tocar, quan de repent pels carrers de Xerta, i per culpa de unes marques de la cursa de diumenge, vaig agafar el camí equivocat, el qual hem feia sortir del poble, sort d'un noi amb una moto que hem va reconduir cap a la meta, la qüestio per sino en tenia prou un parellet mes de kilometres a les cames, en fi, coses que passen!!! I finalment amb un temps de 11h 28min creuava la meta!!!!!\nVa ser aleshores quant el meu cos al parar va entrar en una crisis gastrointestinal el qual tot el que ingeria m ho feia treure. Sort de l'Irene, la infermera de la cursa que hem va recollir tot fet un nyap i gràcies als seus cuidados, hi ha una injecció de primperan el meu cos mica a mica va tornar en si. Finalment, vaig poder menjatr i veure amb una certa normalitat. Estava triturat i tocava anar a descansar que m'esperava l'ultima etapa de la ultra!!!!!!\n3 ETAPA 27KM 1650M DESNIVELL + (LA CURSA DE LES FONTS)\nDiumenge 10 de març, a les 6.45 sonava el despertador, no m'ho podia creure, el meu cos era com una taula de fusta, hem fotien mal tots els ossos del cos. Hem va costar moltissim poder baixar de la furgoneta, quin panorama semblava un ninot del Playmobil, la pregunta era ¿seré capaç de correr 27 kilometres?\nMica a mica, la cosa s'anava suavitzant, els músculs es calentaven una mica, lo únic que no milloraven eren els maleïts genolls, quin dolor!!!! Però no hi havia temps per lamentacions, o sigui que pit , collons i sang de roure!!!!! Vaig començar a preparar-ho tot i cap al control de sortida.\nMolt cardat, però amb humor!!!!!!\nA les 8 del matí i després del protocol de sortida arrancava la ultima etapa de la UT les Fonts!! El meu ritmet era mes que pèssim, però feia tot el que podia cada trepitjada semblava que hem clavessin punyals a les cames. Mica a mica vaig anar calentant, però nomes sortir del poble a la primera pujadeta, vaig donar-me conte de que aquella etapa seria una de les coses mes dures que mai he fet, aixi que vaig posar-me el mono de treballar i vaig treure tota la força mental que hem quedava per afrontar l'etapa. La pujada era llargueta, les meves cames s'havien calentat i els genolls pujant encara aguantaven, vaig anar fent a un ritmet baixet, ja que tenia el cos maxacat, però encara hem defensava, el problema mes gran no el tenia a les pujades, sino en aquelles dures baixades, que hem rebentaven els genolls, sort dels pals que frenaven els impactes, alló nomes acabava de començar i ja tenia ganes de que acabes, però no quedava res...... tot just arribava al control de la Roca Roja, sobre el kilometre 7, una baixadeta durilla, bueno realment tot per mi ja era dur, es la que ens conduïa fins a la que seria la pujada reina de l'etapa. M'ho vaig prendre amb calma, però tampoc es tractava d'anar a passejar, fins al control de la Font Parera, alla vaig intentar menjar algo, però no m'entrava res, ni fruita, ni codony, ni gels...... només podia veure aigua, suposo que lo del dia anterior m'haviua deixat una mica tocadet, en fi era lo que hi havia i tenia que seguir si o si endavant. La pujada era dura i llarga, però res que veure amb les del dia anterior, a trossos era dura, però tenia alguns descansos que et deixaven recuperar, vaig aprofitar per apretar una mica ja que els genolls pujant no hem feien mal. Mica a mica, anava avançant, al passar l'avituallament de les ombries de Paüls, no hem vai ni parar traguet d' aigua i amunt un final de pujada durillo era el que ens portava fins a la Coscollosa próxim punt de control, al arribar allà dalt, la doctora s'interessava pel meu estat de la panxa, cosa que hem va agradar i animar, jo estava bé, el meu problema en aquell moment eren els genolls!!! Una dura i tècnica baixada m'esperava, que dura se'm va fer, suposo que quant tens mal encara es fa mes dur del que es. No podia baixar quasi, però ara ja no hi havia qui hem frenes, ho tenia a tocar i mica a mica hem vaig obrir cami fins arribar al següent punt de control, La Font Nova, aquest ja el coneixia ja que el dia anterior també havia passat per allà. Vaig fer una paradeta tècnica, vaig prendre un "ibu" ja que el dolor era insuportable i vaig continuar, hem pensava que ja ho tenia tot fet, quan de repent sorpresa el final del dia anterior l'havien canviat, una baixada bastant dura hem desviava del camí que coneixia jo, quan de sobte una pujada que no era gaire llarga, però dura de collons, equipada amb cordes i tot de lo dura que era, quina sorpresa alló hem va acabar de matxacar les potes del tot!! Finalment, conseguia arribar al capdemunt tot rebentat, i una mica de pista i corriol hem portaven cap a Xerta altre cop!!! Ho havia aconseguit, la gent aplauidia i per un moment deixava els dolors de costat. Un altre FINISHER al meu currículum!!!!! i amb un temps de 4h32min creuava la linia de meta!!!\nRESULTAT FINAL DESPRÉS DE 3 ETAPES 120KM 6000M DESNIVELL + 18H 5MIN POSICIÓ 45 DE LA GENERAL, 30 DE SÉNIOR MASCULÍ!!!! aaaaa i tendinitis als 2 genolls!!!\nM'agradaria felicitar a tots els meus amics que van ser capaços de ser FINISHERS a la UT les Fonts!!! RUBEN PINYOL, JORDI GARCIA, OSCAR TAMAYO, JOSEP MARIA OLIVA I JOSEP SAUMELL!!!!!!\n6 AMICS COMENÇAVEM L' AVENTURA I 6 AMICS LA VAM ACONSEGUIR ACABAR. ENHORABONA!!!\nPublicado por Oriol Pages en 22:10 1 comentario:\nULTRATRAIL SERRA DEL MONTSANT 2012!!!!!\nDivendres 19 d'Octubre, els partes meteorologics eren cada vegada pitjors, es preveien fortes tormentes per dissabte, tot apuntava a que una vegada mes seria un dia èpic!!!!!\nDissabte 4:45 de la matinada, sonaba el despertador, bfffff havia arribat el gran dia, a les 5:15 cap a la gasolinera penedes on haviem quedat amb el Jordi Martí, el Sebastien Monges i el Junior, aqui començava l aventura direcció cap a Cornudella de Montsant.\nAki tenim la gran familia cremapota del Penedes!!! Sou un cracks!!\nA les 7::00 del matí, ens plantavem a Cornudella, seguidament protocol d aterrisatge, buscar un bar per fer el cafetó i la cagadeta jajaja. Allà ens retrobem amb dos companys mes, el Gerard Martí i el Jordi Garcia, carai quina gran familia formem!!!!!\nRecollim dorsals, i es comencen a fer presents els primers nervis, tot començaba a tenir sentit, ens comencem a preparar i cap al control de sortida, on ens revisaben les maletes amb el material obligatori.\nGran company de viatge Sebastien!!!\nA les 9:00 al "briefing" de la carrera ens avisen que han retallat 7km per culpa del mal temps.Tot estava a punt per començar.\nUna forca de diable de correfoc s'encenia per donar pas al tret de sortida, l'aventura començaba!!!!\nLa carrera havaia començat, rapidament ens ajuntem el Jordi, el Sebastien i jo i a les primeres pujades sortint del poble, comencem a adelantar posicions. Passem pel primer control els tres juntets, la carrera havia sortit rapideta, el Jordi estava fi i va començar a marcar un fort ritme el qual el Sebastien i jo no vam voler seguir allo era molt llarg i no era questió de tirar massa fort. Passem pel segon control el Sebastien i jo, el Jordi ja marxava per davant nostre, mentres que el Gerard, el Junior i el Jordi seguien darrere, agafem bon ritmet fins arribar a Ulldemolins, tercer control i primera parada tècnica, allà m'esperava la meva familia, la Silvia, la Xenia, el Joan i la Sussana. Bfffff quina energia extra nomes de veure'ls era el km 15 i aprofitem per carregar bidons i menjar una miketa.\nEl Sebstein i jo fixant al control de Ulldemolins!!!!\nReprenem la marxa jo i el Sebastien a bon ritmet direccio Margalef i la Bisbal de Falset els kilometres anaven caient va ser a partir de la Bisbal al trobarnos una bona pujada quan vai començar a notarme una mica buit feia molt de rato que no menjaba res, la pujada al Mas Serrador se'm va fer durissima, el Sebastien va imposar un bon ritme i hem costava seguil, va començar a ploure amb una certa intensitat, quan hem vai donar conte de que m estava quedant sense aigua als bidons, merda quina cagada allo hem passaria factura, sort del Sebastien que m anava donant aigua. Quina pujada mes dura, collons no s'acabava mai. Finalment aconseguim arribar al control de dalt de la pujada sense saber la baixada que ens esperaba. Al començar a baixar direcció Cabacés, tela marinera no paraba de ploure, la baixada era infernal amb el fang fins als turmells, allo era un riu de fang que "heavy" no ser si era pitjor la pujada que haviem fet o la baixada aquella amb aquell fang. la gent començava a estar triturada i aquella baixada mataba a qualsevol. Finalment aconseguim arribar a Cabacés, després d'aquell tram tant dur les potetes començaven a fer una mica de figa, però a Cabacés m'esperava la meva família altre cop nova injecció d'energia. Aprofitem per fer una parada tècnica, menjar pasta, un tros d'entrepa, ibuprofeno que no falti, canvi de samarreta, ens posem el ""gore" agafem els pals i entre als aplaudiments de tota la gent reemprenem la marxa!!!!\nJa portavem 54km, encara ens en quedaven 40, casi res jajaja, pero ja teniem mes de la meitat al sac!!!!!\nControl de Cabaces Km 54!!!\nEns quedava la part mes dura de la carrera, va començar a ploure molt fort, practicament no es veia res a 3 metres, els corriols eren rius d'aigua i fang, la carrera s'enduria per moments, però nosaltres seguiem endavant, cap al km 60 vaig començar a notar petites rampes als abductors, aqui va començar la lluita del meu cap, el terreny cada vegada era mes dur cada trepitjada era una petita relliscada i les cames se'n resentien. Passem el control de la Figuera i novament una baixada impracticable, molt de fang, i sota una pluja intensa anem tirant avall direccio la Vilella Baixa i la Vilella Alta allà el terreny era una mica millor, sense tant de fang i ja no plovia tant. Vinga va que ja ho teniem, sortim de la Vilella Alta direcció Escaladei, ens esperaven uns 6km i uns 250m de desnivell positiu!!!!!\nEn arribar a Ecaladei, parada tecnica, mengem una mica, uns traguets de Coca-Cola, un ibuprofeno i seguim endavant!!!!!\nL'aventura feia rato que s'havia endurit per culpa del fang i la pluja, peró nosaltres seguiem amb lo nostre, ens posem el frontal, i..... "sin prisa pero sin pausa" agafem direcció la Morera de Montsant penultim control de la carrera, ens quedava un tros molt dur, se'm va fer etern arribar al poble, unes pujades bastant dures hem recordaben com tenia les potetes!!!!! Finalment aconseguiem arribar a la Morera de Montsant.\nCollons!!!!!! Ja ho teniem a tocar, 8km de petits tobogans i veuriem les llums de Cornudella de Montsant un altre cop!!!!\nEl terreny seguia molt complicat, pujades amb un pam de fang, les cames ja no responien portabem 86 km i tot era ja un suplici, però mica a mica seguim endavant. Vam començar a agafar un bon ritmet tot ilusionats de que ja arribabem i just abans de l'ultim control encara vam adelantar a tres corredors, fitxem al control i gas cap avall ja veiem la llum del poble, ràpidament ens vam plantar al poble, l'alegria ens desbordaba ho haviem aconseguit un altre cop una ULTRATRAIL mes al nostre curriculum, havien sigut un munt d'hores d'alegries i patiment, la gent del poble ens aplaudia efusivament mentres se'm posava la pell de gallina, carai quina sensació, no es pot explicar amb paraules, lo que si ser segur es que no es pot pagar amb diners.\nI.................. després de 92km i 12h42min el meu company Sebastien i jo fixavem al control de meta.\nResultat final posicio 40 i 41 i 1ers classificats per equips TERRADESPORTS VILAFRANCA!!!!!!\nM'agradaria felicitar al meu amic Jordi Martí el qual va fer 9ena posicio amb un temps de 10h58min ets molt gran titu, una vegada mes demostrant que ets un crack, encara haig d aprendre moltes coses de tu!!!!! Gran carrera germanot!!!!!\nI donar les gracies a la meva familia per seguirme d'aprop i ajudarme en moments dificils!!!! I no hem vull oblidar de tu Oscar ets el que fas possible que jo aconsegueixi aquets reptes gracies!!!!!!!!\nPublicado por Oriol Pages en 22:33 No hay comentarios:\nUltraTrail Nuria Queralt 2012\nEra divendres dia 29 de juny, feia temps que esperava aquesta carrera, per fi havia arribat, era l'hora de preparar les coses i anar cap a Berga, allà ens esperava una altra bestia parda, el Cesc, quin crack!!!!\nVam agafar la comanche del Pep direcció cap el càmping Berga Resort amb els nervis corresponents abans d'una gran carrera i vam passar la nit.\nPer fi era 30 de juny, havia arribat el dia, eren les 6 del mati i el despertador sonava per començar el que seria un dia llarguíssim, ple de bons i mals moments. a les 7 del mati agafem l'autocar direcció Queralbs on pugem el cremallera que ens portara fins a Núria, lloc on a de començar la carrera. Un cop hem arribat a Núria amb meus companys de viatge i grans amics, el Pep i el Cesc recollim el dorsal i seguidament ens comencem a preparar per la gran sortida!!!!\nMoments abans de la sortida amb el Cesc i el Pep!!\nMolt nerviosos, agafem posicions capdavanteres a la mateixa línia de sortida, quin parell de sonats... estavem davant de tot!!!\nA les 11 del mati "patam" comença la carrera!!!, sortida rapideta darrera d'aquells dos fieres en direcció Fontalba. Vaig baixar el ritme en trobar les primeres pujadetes, ràpidament hem van fer pujar les pulsacions i vaig començar a agafar un ritme suau però constant, feia molta calor i teníem 92 km per endavant, fins el primer control cap problema, la carrera fluia molt bé. en arribar al control vaig fer una paradeta petita per agafar un parell de talls de síndria i endavant! començava lo bo, de repent i amb la síndria encara a la gola, aixeco el cap i... tenia davant el primer desnivell important de la carrera, el pas dels lladres, deu ni do quina pujadeta fins a quasi 2600m d altitud, durant la llarga pujada d'uns 3 km i uns 700m de desnivell, vaig començar a notar com tibaven els músculs de les cames, vaig treure els pals de la maleta i amunt!!!! En arribar a dalt de tot ens esperaven uns kilometres de baixada amb algun repexonet que altre fins arribar al segon control, en ell vaig començar a carregar els bidons que ja s'ha havien buidat, i ràpidament... gas cap avall! direccio cap a la Molina!!!! Desprès d' uns km de baixadeta al creuar la collada de Tosses hem vaig trobar amb una família que estava veient com passava la gent i l home s'em va acostar tot oferint-me un glassó, mel vaig posar a la boca i... quina manera de refrescar, una sensació brutal donada les temperatures altes que ens estaven castigant! Vaig començar a notar que tenia gana, quant de cop, desprès de baixar bastant lleuger, arribava al tercer control, La Molina, allà m'esperava un bon plat de pasta. M'ho vaig prendre en calma, ja que sabia que la pujada, el coll de pal seria molt dura, desprès d'uns 15 minuts i d'haver recarregat els bidons vaig començar a tirar amunt ja que m'esperava una bona pujada d'uns 6 km i uns 650m de desnivell, va ser en ella on hem vaig donar compte de la calor que feia, entre la calor i el vent que t'assecava la boca, hem vaig pulir molt ràpidament els dos bidons d'aigua i a mes o menys a 1 km de coronar el coll de pal, desprès de portar un rato sense veure, perquè m havia quedat sense aigua, vaig començar a notar uns símptomes importants de deshidratacio, com la pell de gallina i mareigs, vaig agafar la primera ombra que vaig trobar i hem vaig esparracar al terra a l' espera d'algú que hem pogues donar una mica d'aigua.\nColl de Pal!!!!\nDesprès d'un 5 minuts tirat al terra va aparèixer un dels meus salvadors, un home, hem va omplir un dels meus bidons d aigua el qual hem va permetre arribar al seguen control, quin tio mes gran!!! si senyor!!! vaig arribar al control i vaig veure uns talls de sindria,sem feia la boca aigua, així que vaig començar a deleitarme amb uns bons talls, vaig carregar els dos bidons i vaig continuar per una pujadeta que es deixava fer bé però amb una baixada que es va fer interminable fins a Bagà, vaig arribar amb els genolls doblegats, quina baixada mes dura!!!! Desprès de 7h i 20 min estava a la meitat de la carrera!! Vaig fer una parada rapida ja que m havien dit que un dels meus amics estava a 10 min, així que vaig menjar uns talls de meló sense imaginar que estava apunt de patir el moment mes xungo del viatge. En sortir de Bagà, una pujada fortíssima hem va posar en un punt molt critic, vaig començar a notar com dintre meu algo començava a fallar, tenia molt mal de panxa i nauseas, va ser molt dur perquè tenia ganes de vomitar però, no podia, van ser uns kilòmetres molt llargs fins arribar al seguent control el qual hem vaig tirar al terra com un drap i desprès d'un ratet va arribar el meu segon gran salvador, un home d'uns 45 anys amb experiència que en veurem allà tirat es va acostar interessat per mi, li vaig explicar el que hem passava i hem va donar un parell de consells, hem va dir que intentes vomitar i desprès hem prengues un ibuprofeno, en el primer moment vaig pensar que estava sonat, però al cap d uns minuts estava tant cardat que vaig decidir fer-li cas...\nLlavors va començar la meva recuperació miraculosa gracies als consells d'un "veterano" de guerra. Al cap de 5 min d'haver seguit els seus consells, vaig decidir aixecar-me i seguir endavant, ràpidament hem vaig donar conta de què m'havia recuperat i vaig agafar un bon ritme fins al seguen control, Saldes. En arribar al control de Saldes vaig fer una parada tècnica per canviar la gorra pel buff i el frontal ja que havia entrat la nit. A Saldes va ser on vaig conèixer en Carlos, el que va ser un bon company de viatge durant la nit. Vam decidir afrontar junts la pujada mes bèstia de la prova, després de 62km ens esperava una pujada de 10km i 1400m de desnivell possitiu..."tela marinera". Vam començar a pujar a bon ritme, la veritat es que fins al seguen control que estava just a la meitat de la pujada hem va portar bastant collat, però, un cop vam parar al control i desprès d'uns traguets de coca-cola vam rependre la marxa i ja vaig ser jo el que vaig marcar el ritme pujant a la famosa Gallina Pelada, quina pujada mes dura, les cames ja no responien i ja feia estona que l'únic que et feia seguir era el cap i el cor. la pujada era interminable i feia un vent fred que ens estava maxacant així q vam parar per posar-nos el paravent i vam continuar pujant com podíem ja que el fred ens contracturava les cames. Un cop vam arribar al cim, vam començar a baixar ràpidament per una baixada super tècnica d'uns 2 km fins arribar al seguent control en el que ens vam menjar un parell de sandwitch, varem pendre uns traguets de coca-cola junt amb un ibuprofeno, ja que tenia un genoll que hem feia la guitza desde feia uns kilometres. Cuant el carlos i jo vem estar apunt vam agafar pista avall a un bon ritmet, fins i tot vem agafar un parell de corredors. Jo hem tornava a notar ple d'energia. El Carlos ja feia rato que hem deia que no podia mes,però jo el feia seguir, rapidament ens vam plantar a l'ultim control i va ser llavors quan hem va dir que tires jo sol,que ell no podia seguir el ritme que li havia imposat desde el control anterior, hem va saber greu ja que portàvem moltes hores junts, però jo hem notava fort, vai reprendre la marxa sol m esperava la ultima pujada de la carrera la del Santuari de Queralt, uns 400 m de desnivell positiu i ja ho tindria, vai agafar un ritme altet, amb l'única companyia dels meus pals vaig comença a pujar amb força i cuan ja portava uns kilòmetres de pujar a bon ritme vaig agafar a un parell de corredors i vaig adonar-me de que portava un ritme molt alt, així que vaig seguir tirant tot baixant rapidet, vaig avançar a un altre corredor, estava emocionat, feia rato que veia les llumetes de Berga, sabia que ho havia aconseguit, un parell de kilòmetres i entrava a la meta així que vaig accelerar pels carrers de Berga tot emocionat, encara vaig tindre temps d'avançar un parell de corredors mes. Després de 17h i 30min vaig travessar la línea de meta en la posició 37!!!! , després de moments molt durs, després de moments molt bons, ho havia conseguit!!! La sensació que el meu cos va experimentar no la puc explicar, va ser una explosió d'alegria immensa!! REPTE CONSEGUIT!!!!!!!!!!!!!!\nVull aprofitar donar les gracies a tots els que han fet possible que aconseguís aquest repte de tal magnitud!!!!! AMICS, FAMILIA, PREPARADOR.....\nPublicado por Oriol Pages en 19:38 2 comentarios:


Jaume Estany, nou gerent del SEM en substitució d'Antoni Encinas\nSalut diu que caldrà restringir els punts d'interacció de risc si el TSJC no avala el confinament nocturn\tSalut diu que caldrà restringir els punts d'interacció de risc si el TSJC no avala el confinament nocturn\nÀlex Arenas: "Aquesta onada és com si fos una epidèmia diferent"\tÀlex Arenas: "Aquesta onada és com si fos una epidèmia diferent"\nReport diari sobre el coronavirus: 158 municipis de Catalunya tornen al confinament nocturn. Les UCI, cada vegada amb més joves\tReport diari sobre el coronavirus: 158 municipis de Catalunya tornen al confinament nocturn. Les UCI, cada vegada amb més joves\nCelíacs de Catalunya reclama a l'estat espanyol que financi els productes sense gluten\tCelíacs de Catalunya reclama a l'estat espanyol que financi els productes sense gluten\n[DADES] Quanta gent ha rebut el vaccí? Així evoluciona la campanya per grups d'edat\t[DADES] Quanta gent ha rebut el vaccí? Així evoluciona la campanya per grups d'edat\nDaniel Prieto-Alhambra: "Aquesta onada que veiem podria ser l'última"\tDaniel Prieto-Alhambra: "Aquesta onada que veiem podria ser l'última"\nJaume Estany, nou gerent del SEM en substitució d’Antoni Encinas\nL'empresa pública renova el lideratge per "impulsar una millor resposta a aquesta fase de la covid-19"\nEl Consell d’Administració del Sistema d’Emergències Mèdiques (SEM) ha nomenat Jaume Estany gerent de l’empresa pública en substitució d’Antoni Encinas, i Xavier Rodríguez per exercir les funcions d’adjunt a Gerència. Estany, llicenciat en Medicina, és l’actual gerent del Consorci Sanitari de Barcelona (CBS) i d’ençà del 2009 ocupava la vice-presidència primera del SEM, on també ha estat director en funcions en tres ocasions. Per la seva banda, Rodríguez és economista i ha estat al capdavant de la Direcció de Serveis del Departament de Salut del 2007 al 2021. En un comunicat, el SEM explica que el Consell d’Administració “renova el lideratge per impulsar una millor resposta a aquesta fase de la covid-19”, després d’un any i mig de pandèmia.\nUn dels principals temes sobre la taula de la nova gerència és el proper concurs de transport sanitari. També se’ls encarrega avaluar i definir fórmules d’organització dels serveis d’emergències extrahospitalàries i del 061 Salut Respon, que el SEM gestiona actualment. El 061 ha incrementat molt l’activitat durant la pandèmia i darrerament ha arribat a rebre unes seixanta mil trucades al dia, quan abans de la covid-19 la mitjana se situava en unes sis mil cinc-centes.\nJaume Estany, llicenciat en Medicina i Cirurgia per la Universitat de Barcelona, és especialista en Medicina Preventiva i Salut Pública, en Medicina de Treball i diplomat en Gestió Hospitalària per ESADE. Estany ha ocupat càrrecs de gestió en atenció primària i en hospitals de Catalunya i les Balears.\nXavier Rodríguez és economista per la Universitat de Barcelona i PDG (Programa de Direcció General) per IESE. Ha estat membre dels òrgans de govern del Servei Català de la Salut (CatSalut), de l’Institut Català de la Salut (ICS) i del SEM, entre altres entitats de l’àmbit sanitari.\nLa directora del CatSalut, Gemma Craywinckel, ha estat nomenada presidenta del Consell d’Administració del SEM en substitució d’Adrià Comella. També han nomenat Jaume Estany vice-president del Consell i president de la Comissió Executiva, en substitució de Xènia Acebes.


Codis, mòbils i trens | Ticsipaisatge\nCodis, mòbils i trens\nQuan un tren surt d’Espanya cap a qualsevol punt d’Europa, ha d’esperar uns minuts a la frontera amb França per fer el conegudíssim “canvi de vies”. A vegades, en el pitjor dels casos, inclòs ha de canviar de tren si la locomotora en la que anava no està preparada per a aquesta operació. Aquest fet es deu a que les vies espanyoles són més amples que les franceses. Més, de fet, que qualsevol altra via del món. Si la mida estàndar internacional és de 1435mm, l’espanyola es de 1668mm. Aquesta decisió marciana, presa a mitjans del segle XIX, ha portat nombrosos problemes de comunicació a la península, deixant-la més aïllada encara dels seus veïns durant molts anys. Ara, l’AVE s’està construint amb vies de tamany estàndar.\nA Espanya som propensos a aquest tipus de decisions. El cas que ens ocupa és similar, encara que sembla que no és una decisió presa des de l’estupidesa o la ignorància, sino degut a unes ansies absurdes de diners, en contra del que sembla dictar el sentit comú. Parlem dels famosos codis BIDI que intenta implantar Telefónica i que sembla que han acordat usar també Orange y Vodafone, en una mostra admirable d’adaptació al mitjà nacional.\nEls codis BIDI són codis de barra bidimensionals. Qué són els codis de barres bidimensionals? Codis gràfics, que contenen informació, com els codis de barres de tota la vida però amb la diferència que usen dues dimensions per emmagatzemar informació enlloc d’una, com s’ha fet sempre. Això multiplica la quantitat de dades que s’hi poden guardar.\nEls més coneguts són els codis QR (“Quick Response”), creats per la companyia Denso-Wave, que s’han extès per tot Japó, EEUU i bona part d’Europa, en part gràcies a una de les seves principals característiques: es poden llegir desde un mòbil qualsevol. Això és degut a que el seu algoritme de creació és opensource, obert i gratuït per a tothom, de manera que programadors de tot el món han creat lectors i generadors gratuïts de codis QR. Aquí resideix bona part del seu èxit: tothom els pots llegir, tothom els pot fer i tothom pot iniciar projectes amb ells i crear aplicacions, sempre sense cap càrrec.\nQuina informació pot contenir un codi QR? Bàsicament text, però això inclou direccions web, dades personals, coordenades de Google Maps, direccions de correu electrònic i molt més. Fa poc han començat a poder-se emmagatzemar petites imatges i sons. Sobretot als EEUU i a Japó la febre QR ha fet que sigui una eina habitual per a dissenyadors, publicistes i gent emprenedora en general. Les seves aplicacions, il·limitades: etiquetes per a productes, cartells, menus de restaurant, cartes, targetes de visita, etiquetes de roba, tatuatges i inclòs làpides. La seva gratuïtat motiva aquestes iniciatives. Inclòs Google treballa intensament amb aquesta tecnologia.\nQuan poc a poc els QR es començaven a popularitzar a Espanya, oh horror, Movistar va treure’s de la màniga un forma propi, anomenat BIDI (chapeau al de marketing). Qué són els BIDI? Són codis de barres bidimensionals basats en el format EZCode de ScanBuy, però personalitzat, de manera que només Movistar pot crear-los i només Movistar pot crear aplicacions per a llegir-los. Aneu veient per on van les coses? Espereu, n’hi ha més…\nLlegir BIDIs no és gratuït. El lector si, ve instalat per defecte a la majoria dels mòbils o es pot aconseguir gràcies a un missatge. Però per a llegir-los fa falta tenir el lector i connexió a Internet. Perque connexió a Internet? Perque de fet l’algoritme del codi BIDI és una birria, ja que no conté la informació per si mateix. Per això és tan petit. Només conté un número. Quan el lector llegeix el codi, es connecta a Internet (amb la subsegüent despesa de diners), i el que fa el servidor on es connecta és fer una relació entre el número llegit i la informació a obtenir en una base de dades. Llavors envia la informació al terminal sol·licitant. En definitiva, llegir BIDIs costa diners.\nQui pot generar codis BIDI? Ningú, només Movistar. Qui vulgui crear un codi BIDI amb qualsevol propòsit haurà de pagar a Movistar. A més, quan deixi de pagar, el codi deixarà de funcionar, perque s’anularà l’entrada a la base de dades. Serà un codi buit.\nAixí que ens trobem en la disjuntiva de que en el nostre país es popularitzin dos tipus de codi bidimensionals: els QR, que són gratuïts, oberts a tot el món, flexibles i amb projecció internacional, o els BIDI, que només els usaríem a Espanya i que costen diners en totes les seves vessants. Com és habitual, cuando dos formats d’enfronten, un acaba caient, com el Beta davant del VHS o el HD-DVD davant del Blu-Ray. En el cas que ens ocupa crec que tenim l’obligació d’aturar-nos i donar suport als codis QR. No és una qüestió de gustos, sino de que, per una vegada, no ens prenguin el pél.


Els beneficis del pernil ibèric per a la salut - Altafulles.cat\nEls beneficis del pernil ibèric per a la salut\n27 gen. 2021 | GastroCultura | 0 |\nUn ambiciós estudi clínic dut a terme per l’Hospital Juan Ramón ha demostrat que el pernil de gla 100% ibèric és beneficiós per a la salut cardiovascular a l’augmentar la concentració plasmàtica del colesterol bo, reduir significativament els nivells del colesterol dolent i no comportar augment de pes ni perímetre abdominal.\nDurant un període de 8 setmanes, un total de 100 individus sans d’entre 25 i 55 anys van incloure en el seu esmorzar 40g de pernil de gla 100% ibèric. Les seves anàlisis es van comparar amb un altre període de 8 setmanes en què els mateixos individus van seguir la seva dieta habitual. Enllestit l’estudi es pot afirmar que el consum d’aquest pernil en una dosi de 40 grams diari és recomanable per a la població en general, ja que no incrementa el risc de patir malalties cardiovasculars i té a més efectes favorables sobre diferents lípids i àcid úric.\nLa ingesta diària de 40g d’aquest producte durant 8 setmanes va comportar un augment substancial de la concentració plasmàtica del conegut com colesterol bo, una xifra que significa fins i tot més que alguns fàrmacs receptats per a pacients amb problemes de colesterol. Aquests nivells elevats de colesterol HDL tenen efectes protectors ja que eviten la formació de plaques d’ateroma, responsables de l’arterioesclerosi. També s’ha demostrat que contribueix a reduir significativament les concentracions plasmàtiques de triglicèrids i de colesterol LDL, conegut popularment com colesterol dolent, i que és una de les principals causes de les malalties cardiovasculars.\nEn relació a la pressió arterial, la recomanació de seguir una dieta baixa en sodi en pacients hipertensos i en població general és una pràctica habitual ja que aquest produeix retenció de líquids i en conseqüència això fa augmentar la pressió en les artèries. No obstant això, l’estudi ha demostrat que la ingesta diària en les proporcions estudiades no va modificar la pressió arterial en els individus sans entre 25 i 55 anys. Així mateix, es va constatar que no engreixa, ja que els pacients de l’estudi no van patir modificacions significatives en el seu pes, un paràmetre d’especial rellevància en el desenvolupament de síndrome metabòlica.\nFinalment, després del període d’ingesta, també es va observar una reducció significativa de l’àcid úric sanguini, de manera que es tracta d’un aliment que es pot recomanar especialment en pacients amb hipouricemia o gota.\nAnteriorEls inicis de la comunicació humana a través de l’art, en una mostra que es pot veure online\nSegüentNeus Plana Turu: so i percussió més enllà de la partitura


L'asteroide del cometa mortal passarà per la Terra just després de Halloween - Notícies\nEspaiCrèdit: Jamie Cooper / Getty Images\nEns preparem per Halloween i, enguany, sembla que l’espai també ho sigui. L'asteroide conegut oficialment com 2015 TB145 (també anomenat 'el cometa de la mort') volarà per la Terra l'11 de novembre de 2018.\nL'asteroide no representa una amenaça per al planeta. En canvi, l’asteroide rep el seu nom per la seva aparença. Les depressions de la superfície de l'objecte espacial semblen, innegablement, com un crani (d'aquí el sobrenom de 'Death Comet'). En una circumstància fantasmagòrica addicional, TB124 es va identificar per primera vegada el 2015, quan va sorprendre als astrònoms del radar i va passar per sobre la Terra encès Halloween.\nTB145 va ser descobert per la Universitat de Hawaii Pan-STARRS-1 (Panoramic Survey Telescope and Rapid Response System), que es troba a l’illa hawaiana de Maui i que forma part del programa d’observació d’objectes a la Terra (NEOO) de la NASA. Vetllen —o ho heu endevinat— objectes espacials situats a prop de la Terra. La primera imatge de l'asteroide provenia de l'Observatori Arecibo de la National Science Foundation a Puerto Rico. Podeu veure aquesta imatge a continuació.\nCometa de la MortCredit: Naica-Arecibo / NSF\nQuan l'asteroide passi per la Terra el mes vinent, estarà a una distància segura d'aproximadament 24 milions de milles, o 38,6 milions de quilòmetres. Això és més a prop que la seva primera observació el 2015, quan va volar per la Terra a una distància de 310.000 milles (498.900 quilòmetres).\nSegons la Universitat de Samford Planetari Christenberry , 'El' Cometa de la mort & apos; La hipòtesi és que és un cometa mort, és a dir, que els elements volàtils com aigua congelada, diòxid de carboni, amoníac i metà han estat llançats prèviament, de manera que no té cua. Aquest cometa mesura 400 metres (1.300 peus) de diàmetre i es preveu que mantindrà una distància segura de la Terra '. Vaja, això és un alleujament. També assenyalen: 'Aquest cometa es podrà veure amb un petit telescopi l'11 de novembre d'aquest any'.\nVEURE: Com suec la mort neteja el seu armari\nDescobriràs el telescopi per intentar albirar el Cometa de la Mort aquest any? Feu-nos-ho saber si ho feu!\ntreball de nas Winona Ryder\nquè va passar amb angelina des de jersey shore\nwhitney way thore flac\nel programa de televisió de la noia del costat\na la venda de disfresses de halloween a Amèrica


Abracadabra | Adrián Crespo\n← La Rotonda en perill\nEl palau secret del Paral·lel →\nL’homenatge del Mag Lari a Michael Jackson\nEn moltes disciplines, sortir a la televisió implica una certa banalització d’allò que es fa i en conseqüència un cert menyspreu dels experts en la matèria. No és el cas de la màgia i alguns famosos de la televisió com el Magic Andreu, el desaparegut Pepe Carroll o el prestigiós Juan Tamariz en són la prova. També és el cas del Mag Lari, que probablement sigui avui el mag més popular de Catalunya gràcies a la influència catòdica. Potser per això Balañà no ha dubtat a obrir les portes del Tivoli, un dels seus teatres emblemàtics, a Splenda. Amb elegància i mala llet, el Mag Lari ens ofereix fins el proper diumenge 26 un ambiciós espectacle amb coreografies i màgia de gran format en homenatge al seu admirat Michael Jackson. Tot plegat l’alçada de l’escenari on actua. Aquest show fa un pas més en la recuperació del teatre com a espai idoni per a l’il·lusionisme.\nTeatre Tivoli. Casp, 8. Fins el 26 de febrer. Entrades a partir dels 27€.\nEl Llantiol i el Teatreneu\nA banda del Tivoli, amb el Mag Lari, o de l’Arteria Paral·lel, on el mentalista Anthony Blake va atemorir l’any passat els espectadors amb el show No vengas solo, altres teatres més petits també mantenen la seva confiança en la màgia. Seria el cas del Llantiol, que va ser bressol i escola per molts mags als anys vuitanta i noranta i que avui programa de tant en tant algun show. També el del Teatreneu, que a les seves set sales –a Gràcia, a l’Alexandra de Rambla Catalunya i la Sala Muntaner- té programats aquest cap de setmana fins a vuit espectacles diferents. Podem destacar La Asombrosa Historia de Mr.Snow, d’Antonio Díaz; Absurdas Mentiras de Nano Márquez, o l’espectacle de màgia de prop del dilluns a la sala de Gràcia.\nLlantiol: Riereta, 7. Teatreneu: Terol, 26. Alexandra: Rambla de Catalunya, 90.\nLa Vanguardia. 1/II/1933\nIl·lusions amb el plat davant\nFora dels teatres els mags han hagut d’explorar terrenys salvatges on demostrar el seu art i guanyar-se la vida. A banda dels batejos, les comunions i les festes majors, alguns professionals i aficionats d’alt nivell han trobat que regentar un restaurant on oferir petits espectacles entre àpat i àpat dona bona sortida a la seva passió. El Cómico Cómico de Magín Solé, per exemple, ofereix sopars amb màgia de prop i espectacle posterior per 45€. Un altre clàssic de la ciutat és el Río Dragón del Mag Gang, un restaurant xinès prop de la Plaça Maragall, on el propietari amenitza els comensals amb sentit de l’humor i energia. Amb una carta de qualitat i uns preus adequats, el carisma del Gang en l’execució dels jocs sorprèn el visitant que no sempre sap el que es trobarà quan entra per la porta. La proximitat de l’espectador als petits i aparentment improvisats espectacles màgics és un dels grans valors del Río Dragón.\nRío Dragón: Oblit, 3; Cómico Cómico: Aribau, 87\nUn altre dels pilars fonamentals pels mags i per la difusió de les seves habilitats són les botigues de màgia, on molts dels que avui són professionals van iniciar la seva carrera. La història sovint és la mateixa: des d’en Li-Chang fins al darrer aprenent, passant pel Màgic Andreu o el Gang, gairebé tots es van iniciar amb una primera visita a la botiga que els ha assessorat i els ha transmès els secrets centenaris de la tècnica sota el compromís de mantenir el llegat. Per això mateix la tasca del botiguer no es pot deixar a la bona de Déu: a banda d’ensenyar, aquestes botigues tenen també un taller on adapten els jocs a les necessitats dels clients especialitzats i creen tot allò que el professional demani. Si bé la base tècnica dels jocs ha canviat poc en dos-cents anys, cada mag se’ls fa seus i això demana unes certes variacions en els ginys, que les botigues han de saber fer. L’artesania és doncs un requisit imprescindible.\nSense dubte, l’exemple més destacat d’aquesta tasca pedagògica, evangelitzadora i de suport ha estat el Rei de la Màgia, encara que només sigui perquè és la botiga més antiga d’Espanya i una de les més antigues d’Europa, després de Mayette de París. Oberta l’any 1881 per Joaquim Partagàs i heretada el 1932 per Carles Bucheli, ha vetllat sempre pel manteniment d’aquest esperit. Ho reconeixen obertament: no venen qualsevol cosa a qualsevol persona… perquè ningú en sortiria content. Busquen les necessitats de cada client amb un principi de coherència i de difondre, però no divulgar. Al cap i a la fi, com dèiem abans, el Josep M. Martínez i la Rosa M. Llop, propietaris de la botiga des de 1984, han estat mags tota la seva vida. En el cas del Rei de la Màgia, a més, la simple compra-venda sovint es confon amb el col·leccionisme. Moltes de les peces que avui s’exposen al museu del carrer Jonqueres formen part de l’estoc històric de la botiga.\nLa botiga que la Teresa Gutsens i el Josep Maria Ferrándiz van obrir a les Rambles es manté avui i des de l’any 82 al carrer Diputació. Els Magicus, nom artístic del matrimoni, van compaginar tota la seva vida la seva carrera artística amb la botiga i encara ara, amb 86 anys i setanta de carrera, la Teresa atén i ensenya els jocs a tots els joves amb interès. Passa les pàgines d’un dels llibres que també venen a la botiga, una història il·lustrada dels mags espanyols, i afirma que els ha conegut a tots, a l’Ascanio, al “jove” Tamariz, al Gang Li, al que recorda arribant a l’aparador sense saber-ne res de tot plegat… La Teresa, coneguda anys enrere com a Princesa Luz de Luna, és una de les poques dones que va poder treballar com a maga dalt d’un escenari.\nAvui Magicus és potser la botiga més oberta als profans i complementa bé la màgia amb perruques, barrets i articles de broma. Ofereixen també als curiosos unes capses de màgia adaptades per edat, entre els sis i els dotze anys, elaborades amb la cura artesana que caracteritza aquests establiments. Malgrat tot, ens asseguren que la major part dels clients són mags que encarreguen al seu taller mil filigranes pel darrer joc que tenen en ment.\nAlgú ens diu que aquest establiment del carrer Enamorats té el millor estoc d’articles de màgia de Barcelona. El que és cert és que des que va obrir l’any 73, Josep Maria Llàcer, s’ha preocupat de crear una col·lecció que arriba a les quatre-mil peces. I que entre els seus client hi ha hagut mags com Jorge Blass o el Magic Andreu i grans espectacles com el Circ Raluy o l’antiga sala de festes Scala. El fet que ofereixi grans il·lusions o que tingui una secció d’efectes especials ha ajudat a que la seva clientela professional sigui molt diversa. A la web tenen un extens catàleg d’articles entre els que sorprèn veure pianos flotants o ginys que fan levitar a preus inabastables per a qualsevol aficionat.\nTot i ser un establiment clarament encarat al món professional, tenen també una secció amb articles més habituals per la gent del carrer. Si més no, a risc de perdre la il·lusió, val la pena tafanejar la pàgina web per veure tot allò on els profans no podem arribar.\nSi després de tot plegat, comença a picar-nos la curiositat i volem traspassar la línia que separa els essers humans dels mags, el més recomanable és deixar-se caure per alguna botiga a demanar consell. A algunes com Magicus o El Rei de la Màgia, a més, imparteixen tallers i cursos. Una altra escola de màgia a Barcelona és la del Màgic Trèbol, que dona classes a vegades amb l’ajuda puntual d’altres mags.\nEscola de Màgia Màgic Trèbol. C/ Vint-i-sis de Gener de 1641, 28. http://www.magictrebol.net/cat.html\nUn cop n’haguem après una mica més, podrem picar a les portes d’algunes associacions de mag com la veterana Sociedad Española de Ilusionismo, amb seu a Barcelona, o la més jove Associació de Mags i Il.lusionistes de Catalunya (AMIC). Totes dues ofereixen fonamentalment la possibilitat de conèixer altres mags, professionals o aficionats; i que poc a poc, un cop es trenqui el gel, l’il·lusionista novell pugui aprendre nous arcans i en un futur arribar al nivell dels grans i ser digne hereu de Robert-Houdin i Fu-Manchú.\nAMIC: C/Badalona, 9. Baixos 1ra. 08014 Barcelona http://www.amicbarcelona.com/\nSEI: C/Aragó, 261 – pral. 2a http://www.ilusionismo.es/\nMàgia i altres arts escèniques de la mà de Hausson\nEl desembre de 1997 el director de teatre Hermann Bonnín i l’il·lusionista Jesús Julve Hausson surten d’un taller de l’Institut del Teatre al que havien convidat en Joan Brossa. D’allà, tot prenent una cervesa, surt la idea de dedicar-li un petit teatre al poeta que doni cabuda a les arts parateatrals a les que era tan aficionat. La dansa, el teatre, però també el cabaret, el vodevil, el grand gignol o per suposat la màgia tindrien un espai a Barcelona. Al cap de ben poc es crea l’Espai Brossa a l’antiga seu del teatre Tantarantana, al carrer Allada Vermell, al barri de la Ribera i ben a prop de La Seca.\nQuan l’ajuntament decideix obrir l’antiga fàbrica de moneda després de vint anys tancada, l’Espai Brossa aconsegueix la concessió –un altre projecte candidat era el del Rei de la Màgia- i no fa un any que han obert les seves portes al públic. Amb les instal·lacions encara per acabar d’enllestir i amb el compromís d’obrir permanentment aquest enorme espai al Born, amb un museu Brossa, els espectadors ja hi podem anar a gaudir dels espectacles programats.\nA banda d’obres de teatre de gran èxit com Sé de un lugar, en Hausson s’ha preocupat de posar en marxa una programació regular de màgia, amb shows artistes d’arreu del món. Així, un dimarts al mes, il·lusionistes de renom internacional passen per l’escenari petit, construït especialment per aquesta mena d’espectacles. A més, fins el proper diumenge, el mateix Hausson puja a l’escenari amb Piso de charol una obra inspirada en el coreògraf Busby Berkeley, amb banda sonora de Duke Ellington i una posada en escena totalment banyada en l’imaginari del Hollywood dels anys trenta.\nUna altra iniciativa de l’Espai Brossa vinculada a l‘il·lusionisme són les 12 hores de màgia, una marató que ja fa quatre edicions que es celebra i que ofereix espectacles curts, de 45 minuts, amb sis mags que es van alternant. Caldrà esperar però a les Festes de la Mercè.\nLa Seca – Espai Brossa. Carrer Flassaders, 40. www.laseca.cat\nUn mes de prestidigitació a Badalona\nEl Festival de Màgia Memorial Li-Chang acaba aquest cap de setmana amb una gala internacional dirigida per l’Enric Magoo\nEl badaloní de prestigi internacional Enric Magoo explica com va coincidir fa molts anys al tren, tornant de Barcelona, amb el llegendari Joan Forns, al que el públic coneixia per Li-Chang. Aviat els dos mags es van fer amics i quan anys més tard, a finals dels noranta, l’èmul veterà de Fu-Manchú va morir, el seu jove amic va voler retre-li homenatge amb un memorial. No seria un memorial estàtic, un museu o un monument absurd, si no unes gales de màgia que d’ençà ja fa dotze anys que es celebren.\nL’Ajuntament de Badalona de seguida es va implicar i des de 2003 el que va començar només a un teatre, ara pretén contagiar-se a tota la ciutat, amb tallers de màgia als centres cívics, biblioteques que poc a poc es van especialitzant en la matèria i altres activitats que s’estenen ja al llarg de tot un mes. Enguany han actuat Juan Tamariz, Norbert Ferré, el Mag Edgard, Sergi Buka i el mentalista Anthony Blake.\nEls curiosos i amants de la màgia encara podran anar a la gala final del festival aquest cap de setmana. Es celebra de divendres a diumenge, al Teatre Zorrilla de Badalona. Hi actuen l’innovador Xavier Tapias; Paco Aparicio, mestre de l’art desconegut del “pick pocket”… o robatori de carteres; els mags francesos especialitzats en “teatre negre” Les Chapeaux Blancs; Aliskim i Luna, amb el seu repertori de grans il•lusions, o el coreà Hyun Joon Kim amb un meravellós espectacle de manipulació clàssica. Tot plegat conduït per l’Enric Magoo i amb demostracions de màgia de prop abans de que comenci l’espectacle a l’escenari.\n24, 25 i 26 de febrer. Teatre Zorrilla de Badalona. Canonge Baranera, 17.


El batle de Bunyola dóna la paraula al públic després dels plens\nLa periodista Rosa Campomar serà la nova cap de premsa de la Conselleria d'Educació amb Martí X. March\n2 min. Palma 05/07/2015 21:00\n651x379 Moment en què un veí intervé en el ple de Bunyola. / ES CASTELLET Moment en què un veí intervé en el ple de Bunyola. / ES CASTELLET\nNous temps, noves maneres. És el que passà en el primer ple del mandat de Bunyola, on governa l'esquerra. El nou batle, Andreu Bujosa (Esquerra Oberta de Bunyola), donà la paraula al públic que assistí al ple perquè hi pogués exposar les seves inquietuds, precs o preguntes als regidors. El reglament de l'Ajuntament no ho permet, emperò Bujosa ja anuncià que per això ho farà una vegada hagi acabat la sessió, informa la revista 'Es Castellet'.\nLa periodista Rosa Campomar serà la nova cap de premsa de la Conselleria d'Educació. Campomar ja té experiència en aquest àmbit: va ocupar el mateix càrrec durant el primer Pacte de Progrés, quan Damià Pons fou el conseller d'Educació i Martí X. March era director general d'Universitats. La periodista, impulsora de la revista infantil 'Borino Ros' i que actualment feia un programa literari a IB3 Ràdio, aterra a una cartera plena de reptes i expectatives. Campomar substituirà el periodista Iñaki Cascallar, que ha treballat amb Núria Riera a la Conselleria de Funció Pública i també a Educació i que sempre ha intentat donar resposta a les peticions dels periodistes.\nPer cert que el CEIP Es Molinar, un centre públic amb nombroses deficiències, està en obres. Tot just acabà el curs, va començar la reforma, com havia reclamat la comunitat educativa de l'escola i Núria Riera s'hi havia compromès. Una obra menys per al nou conseller, Martí X. March...\nParlant d'educació, el triomf de l'esquerra ha deixat sense alguns dels seus líders destacats el moviment educatiu. El president de FAPA Menorca, Josep Castells, és un dels nous diputats de MÉS per Menorca. També s'haurà de cercar relleu per a la presidència de la Confederació d'Associacions de Pares d'Alumnes de les Illes Balears i de l'Associació de Directors de Secundària de Mallorca, ja que els seus respectius presidents, Jaume Ribas i Antoni Morante, foren nomenats divendres directors generals de March.


Bloc d´un Metge de Família: L'Agència de Salut Pública de Catalunya declara l'inici de l'epidèmia de la grip\nL’activitat gripal s’ha endarrerit lleugerament respecte el 2015 i la setmana passada, la taxa de síndromes gripals es va situar als 190 casos per cada 100.000 habitants, superant per primer cop el llindar epidèmic\nEntre el 28 i el 3 de febrer, els professionals de la xarxa pública han atès un total de 66.099 urgències hospitalàries (un 1,39 % més que la setmana anterior), de les quals han acabat en ingrés 6.332, un descens del 0,77 %, segons els indicadors del Pla Integral d’Urgències de Catalunya (PIUC).\nPel que fa als hospitals infantils, s’han atès 3.928 urgències (un augment d’un 8,06 %), de les quals 365 han ingressat (un increment d’un 0,27 %).\nPel que fa als centres d’atenció continuada, les visites s’han incrementat un 2,09 %, arribant a les 42.015 i les visites domiciliàries d’aquests centres s’han reduït un 7,63 % situant-se a les 2.471.\nDurant la setmana anterior, el 061 CatSalut Respon ha atès 27.430 incidents (un 0,24 % més). D’aquests, 2.068 van requerir enviar un metge a domicili (un 4,13% menys).\nEn cas de dubte, cal que els ciutadans truquin al 061 CatSalut Respon, on un equip de metges, infermers i tècnics donaran resposta als dubtes de salut i els oferiran consells sanitaris.


INFANTILS I CADETS: A punt per les fases de 1ª Catalana - Creu Alta Sabadell Handbol\nActualitat Cadet Infantil\nINFANTILS I CADETS: A punt per les fases de 1ª Catalana\n22 setembre, 2017 27 setembre, 2017 Jaume Bosch 0 Comments\nAquest cap de setmana els nostres infantils i cadets juguen els tres partits de les fases per classificar-se a primera catalana.\nEls infantils, entrenats pel Pablo, encaren les fases després de realitzar una bona pretemporada. OAR “B”, La Llagosta i Cardedeu no seran rivals fàcils per aconseguir-ho.\nEls cadets, que tenen com a novetat en Paco Hoyos d’entrenador, els hi tocarà fer més quilòmetres. Igualada divendres per la tarda, Montgrí dissabte al vespre i GEiEG el diumenge al migdia a Can Balsach.\n← Comunicat en relació als fets del 20 Setembre\nEl sènior A es posa en marxa a LLiga →\nACORD HANDBALL EXPERIENCE\nRadio Sabadell 16/07\nUn gran sopar per una gran temporada\nGran top4 de l’infantil masculí\nActualitat Aleví Femení Aleví Masculí Benjamí Cadet Comunicats Copa Catalana Copa Catalana "Gonzalo Usero" Cursos Destacats General Incripcions Infantil Informació Juvenil Lliga Catalana Mèdia Quarta Catalana Secretaria Sin categoría Social streaming Sènior A Sènior B TOP4


L'escola La Maquinista, en barracons, haurà d'esperar encara per veure el nou centre.\nBarcelona.Les sospites dels últims mesos s'han confirmat. Amb els números per fi a la mà, és evident que la retallada més important en els pressupostos del departament d'Ensenyament per a aquest any se l'emporten les obres de construcció i reforma d'escoles i instituts. Les aportacions de la constructora pública GISA a la conselleria passen dels 184,3 milions de l'any passat a 115 en el pressupost d'aquest any, un 31% menys. Però, a més, el total d'inversions en obres en centres i equipaments, que inclouen altres partides dels capítols 6, 7 i 2 dels pressupostos, reflecteixen una reducció aproximada del 22% en els diners dedicats a infraestructures escolars, quan la davallada global en els comptes del departament és del 7,4%.


Notícies | Escoltes Catalans\nUna cap de l’AE Grimpamons rep el diploma 100.000 de Monitor/a en un acte al Petit Palau de la Música\nAhir, el Petit Palau de la Música de Barcelona va ser escenari de l’acte de reconeixement de la tasca dels caps escoltes i monitors/es titulats/des per la Generalitat de Catalunya, amb el títol “100Mil Monitors i Monitores a Catalunya”.\nL'AE Pere Rosselló celebra 25 i 55 anys\nL’escoltisme no té edats. Així ho vol demostrar l’AE Pere Rosselló, que ha organitzat per aquest dissabte dia 21 d’abril una festa grossa per a tota la família. El motiu és la celebració són els 25 anys de l'agrupament i els 55 de de Al migdia hi haurà dinar popular a la plaça de les Dones del 36.\nEl diploma de monitor/a núm. 100.000, a una alumna de l'Escola FORCA!\nAquest 2012 l’Escola FORCA celebra 30 anys! Uns anys centrats en la formació d'educadors i educadores de lleure infantil i juvenil potenciant els valors de l’escoltisme laic. Durant tot l’any es duran a terme actes molt diversos que aviat anireu coneixent, però la primera novetat és un nou logo que es farà servir durant tot l’any!\nAcaba la 16a edició de La Murga\nAvui ha finalitzat la 16a edició de La Murga: pel dret a un habitatge digne. Els pioners, claners i caps dels Agrupaments Escolta El Turó, Atzavara, L'Espiga, El Nus i Tant com puc han dut a terme una performance de cloenda. La pluja que aquest matí ha caigut a Barcelona els ha obligat a fer-ho a cobert, més concretament a l'Estació de França i al Mercat de Santa Caterina.\nDies de #campaments!\nEl passat dissabte 31 de març començaven els campaments de primavera i la 16a edició de La Murga! Les xarxes socials en parlen i nosaltres hem pensat en recollir què se'n diu per fer caliu de campaments, sens dubte, un dels espais més importants del curs! Anirem recollint "piulades" de Twitter i altres impactes, a poder ser, amb l'etiqueta #Campaments.\nUn centenar de persones, a l’estrena del documental sobre La Murga en un vespre entranyable\nLa Sala d’Actes del Palau Alòs de Barcelona es va omplir amb un centenar d’assistents que no van voler perdre’s l’estrena de l’esperat documental La Murga: pel dret a un habitatge digne. Es tractava d’un acte molt especial, com va reconèixer la cap de Relacions Exteriors Elena González a les paraules de benvinguda.\nPel respecte de la llengua catalana a l’espai educatiu\nPresentació del documental i el llibre sobre la Murga al Palau Alòs\nPel respecte a la llengua catalana a l’espai educatiu\nEls recents atacs del Tribunal Suprem (TS) espanyol i el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya al model d'immersió lingüística atempten contra un model que en els darrers 30 anys s'ha mostrat exitós i cohesionador.\nL'Equip de Muntanya prepara uns campaments de primavera per a caps\nL' Equip de Muntanya (EMU) d’Escoltes Catalans organitza uns campaments per a caps del 6 al 8 d'abril. Es tracta d'una proposta per donar sortida a les ganes que sovint tenen molts caps de poder tornar a viure uns campaments com a infants!\nTuits de @EscoltesCat\n© 2002 - 2020 Escoltes Catalans L'associació laica de l'escoltisme català Avís legal\nC/Mare de Déu del Pilar 18\nDesenvolupat i hostatjat per omitsis


Potser les restes més significatives a considerar serien les d’una torre rodona, envoltada d'edificacions d'època moderna.\nAltres noms: Torre de Vinaixa - Generalitat de Catalunya.*\nPotser les restes més significatives a considerar serien les d’una torre rodona, envoltada d'edificacions actuals. És visible des del carrer anomenat Carretera de Tarragona, cantonada al carrer Nou, des del voral que voreja la plaça dels Arbres.\nCoordenades aproximades d'aquest lloc: 41 25 41.0 00 58 32.0 - Altitud: 477 m.\nAltra edificació a considerar podria ser l'anomenada actualment “Cal Tarragó”, situada al carrer del Calvari, davant de la plaça del Mil·lenari, edificada on probablement hi hagué l'antic castell - Generalitat de Catalunya.\nCoordenades orientatives: 41 25 44.4 00 58 33.5 - Altitud: 480 m.\nForma part del conjunt del castell i recinte murallat de Vinaixa.\nLa torre és de planta semicircular a migjorn de l'església.\nEs recolza sobre la mateixa pedra pinyolenca damunt la que s'aixeca l'església parroquial de la població, i resta adossada a les dependències de la casa parroquial.\nL'accés es fa per les estances de l'abadia ubicades darrera l'absis de l'església, a nivell d'un segon pis.\nAltres autors, però, consideren que aquesta estructura mai no tingué una funció defensiva i relacionen la seva construcció amb l'església del segle XIV formant part d'una mena de terrassa de la rectoria.\nDe l'antic nucli en resta a la zona nord un portal mig adovellat, que devia formar part d'una vila closa que seria la protecció perfecta per a la població nascuda al voltant de la fortalesa al s. XII.\nL'any 1198 consta com a senyor del castell Berenguer de Puigverd, que es donà al monestir de Poblet i li cedí el castell de Vinaixa amb totes les seves pertinences.\nEl mateix Berenguer de Puigverd donà el 1204 a Poblet la vila de Vinaixa amb els Omellons.\nEl monestir no obtingué la senyoria definitiva del lloc fins el 1210, en virtut d'una permuta feta amb Pere el catòlic.\nDes de llavors i fins el s. XIX, Poblet fou el senyor de Vinaixa.\nCal considerar també en aquesta població, l'edificació anomenada “La Casa de Poblet”, (Segles XIV – XVI) coneguda col·loquialment com “Cal Panxa”, de propietat particular, que encara conserva el segell de l'abat Copons a la llinda de la portalada.\nPublicat el 30 gener 2012 per Ricard\tdins de Garrigues amb l`etiqueta Bé Cultural d'Interès Nacional, Castells, Catalunya, Època medieval, Lleida .


Emma Quadrada: "Rebo moltes més trucades al fix"\n260x366 Emma Quadrada presenta Connexió Barcelona a BTV. / MIGUEL YERGA / BTV Emma Quadrada presenta Connexió Barcelona a BTV. / MIGUEL YERGA / BTV\nAra mateix tinc un LG, però estic en el procés de canviar-me'l. M'agafaré un iPhone, que serà el meu primer mòbil amb internet, tot i que no crec que l'utilitzi gaire, perquè ja em connecto molt des dels diferents llocs on tinc ordinador. Intentaré aprofitar-lo, però sense enganxar-m'hi.\nNo truco gaire amb el mòbil, perquè hi ha pocs moments del dia en què em mogui. A més, rebo moltes més trucades al fix de la feina i al fix de casa. No necessito tant la mobilitat, tot i que això està a punt de canviar, i per això vull un mòbil més bo.\nTinc perfil de Facebook, i el faig servir per mantenir el contacte amb la gent que tinc dispersa pel món. També em va bé per rebre invitacions per a esdeveniments culturals. De Twitter no en tinc, tot i que m'és útil a la feina per assabentar-me de temes. De vegades, t'assabentes d'una informació més de pressa a través de Twitter que a través de les agències de notícies. En l'àmbit personal, no em crida l'atenció. No crec que tingui res a dir-hi, o com a mínim a mi no em ve de gust fer-ho. Suposo que és per la meva manera de ser.\nConsumeixo molta premsa de paper. Sempre començo el dia comprant-me un diari, que intento que vagi canviant cada dia. També em connecto amb la ràdio. Catalunya Informació és el primer que sona a casa. En aquest aspecte, sóc molt clàssica.


L'assemblea oberta de la CUP decideix iniciar un canvi d'estratègia | Candidatura d'Unitat Popular\nComunicat respecte l'assemblea oberta que es va realitzar el passat divendres 30 de juny i on es va decidir iniciar un canvi d'estratègia.\nFins ara, a banda de la tasca pròpia d’oposició, hem mantingut un paper on no només hem fet nombroses propostes, sinó que hem col·laborat en tot allò possible de cara a l’èxit en el seu desenvolupament. Però en quasi totes ens hem trobat amb una poca o nul·la voluntat del Govern Municipal de Compromís de dur-les a terme.\nDe moment les úniques propostes aprovades i executades que podem qualificar de satisfactòries, són la infermera escolar i l’estudi dels valors cadastrals (esta última amb mesos de retràs).\nEl Consell Social Municipal, després de més d’1 any de retràs, es va convocar per primera volta, i a pesar de les bones espectatives inicials per part de les pròpies associacions que hi participàven, la pèsima gestió del Govern Municipal al respecte ha donat lloc a una nul·la operativitat de l’òrgan.\nAl maig de 2016 el Govern Municipal ens va denegar la proposta de no renovar amb Iberdrola fent el canvi a cooperatives de consum d’energia verda, promovent-les al municipi i auditant la despesa elèctrica de l’Ajuntament. I tot i que enguany l’Ajuntament s’ha fet soci de Som Energia, tots els contractes s’han tornat a renovar amb Iberdrola.\nLa proposta per impulsar el sector agrícola a Pedreguer encara no ha començat, a pesar d’estar pressupostada per enguany, i en cas d’executar-se probablement no arriben els resultats a temps per ser plasmats al pressupost de 2018.\nLes municipalitzacions, a pesar d’haver realitzat un estudi per la seua viabilitat, i a pesar que hem aportat al Govern Municipal nombrosa documentació que demostra que són possibles, continuen sense executar-se, renovant constantment els contractes de les empreses adjudicatàries. Mentre l’empresa de neteja d’edificis incompleix sistemàticament el contracte i les treballadores mantenen deplorables condicions laborals, i mentre l’Ajuntament rep denúncies d’empreses de subministrament d’aigua potable o pressions per pagar despeses extra.\nTambé ens va denegar la proposta de tindre una tècnica d’igualtat amb major dedicació i fer que el Pla d’Igualtat municipal es gestionara des del propi municipi i no des d’institucions externes per tal d’adaptar-lo a les nostres necessitats i reduir despeses prescindibles.\nAmb tot això, considerem que no podem continuar obrint nous fronts fent propostes que el Govern Municipal té molt poca voluntat i capacitat de dur a terme, dedicant-se exclusivament a gestionar a nivell comunicatiu el treball que fan tècnics i treballadors municipals. Este fet, que ja l’assemblea oberta de la CUP ha analitzat, es veu confirmat pel propi Govern Municipal en un comunicat publicat esta mateixa setmana, on diu “l’equip de govern ha de prioritzar la mesures que considera més importants i li són pròpies abans que no les secundàries i d’altres grups” i “especialment” per no haver donat suport al Pressupost, ja que ens vam abstenir. Això, a banda que no se’ns va dir en el moment de fer les propostes, entenem que és una mostra de la pitjor política partidista que no mira pels interessos del poble, que la importància de les propostes és de “qui les fa” i no “per a qui”, i que a més condiciona la seua execució a una negociació per votar en favor d’altres qüestions. I cal fer-li front fermament a això.\nPer tant, continuar fent propostes i treballar pel seu desenvolupament amb este Govern Municipal ens està fent perdre forces inútilment. Forces que hem d’incrementar amb el treball al carrer i enfortint el paper d’oposició que ja estem tenint. Estos canvis estratègics els anirem acabant de concretar els pròxims mesos i farem públiques les conclusions finals.