Educació proposa començar el pròxim curs escolar el 8 de setembre i que concloga el 22 de juny - À Punt\nEducació proposa començar el pròxim curs escolar el 8 de setembre i que concloga el 22 de juny\nLa Conselleria d'Educació destaca que aquesta proposta de calendari escolar aposta per primera vegada perquè les classes d'Infantil, Primària, ESO, Batxillerat, FP i també les de les escoles oficials d'idiomes acaben el mateix dia\nUn professor en una classe buida en una imatge d'arxiu / Paco Santamaria (Efe)\n30 de maig 2022 - 11:28\nLa Conselleria d'Educació ha proposat aquest dilluns a la comunitat educativa que el dijous 8 de setembre comence el curs escolar 2022-2023 per a l'alumnat d'educació infantil, primària, ESO, batxillerat i formació professional, tant en FP bàsica (FPB) com en les titulacions de grau mitjà i superior.\nAquesta proposta de calendari escolar aposta per primera vegada perquè les classes d'infantil, primària, ESO, batxillerat, FP i també les de les escoles oficials d'idiomes (EOI) s'acaben el dijous 22 de juny, segons ha explicat la Conselleria, que han afegit que, igualment, l'alumnat dels programes formatius de qualificació bàsica (PFCB) i el de FPB de segona oportunitat també finalitzarà les classes el dijous 22 de juny.\nTant en el cas dels programes formatius de qualificació bàsica com en el de l'FP bàsica de segona oportunitat, les classes del curs 2022-2023 començaran el dimecres 14 de setembre. Pel que fa a les escoles oficials d'idiomes, les classes arrancaran el dilluns 26 de setembre. Per a la formació de persones adultes (FPA) es proposa l'inici de curs el dilluns 19 de setembre, i la fi, el divendres 16 de juny.\nEn ensenyaments artístics de música i dansa, elementals i professionals, ensenyaments professionals d'arts plàstiques i disseny i ensenyaments esportius de règim especial es recomana l'inici de les classes el dimecres 21 de setembre, i la fi, el divendres 16 de juny.\nEn la proposta d'Educació, les vacances de Nadal seran del 23 de desembre al 6 de gener i les de Pasqua del 6 al 17 d'abril.\nCinc festius autonòmics\nEl curs pròxim tindrà cinc festius de caràcter autonòmic: dimecres 12 d'octubre, dimarts 1 de novembre, dimarts 6 de desembre i dijous 8 de desembre, així com dilluns 1 de maig. Un calendari al qual s'han d'afegir els tres dies que cada ajuntament establirà com a no lectius locals, així com els festius locals, en cas que un o els dos dies que li corresponen a cada municipi se celebren en jornada lectiva.\nSTEPV rebutja aquest calendari\nEl Sindicat de Treballadors de l’Ensenyament del País Valencià (Stepv) rebutja el calendari. Entre les motivacions que exposa es troba que no hi ha pràcticament temps a setembre per a preparar el curs i perquè malgrat que s’allarguen els dies lectius en secundària i FP no es redueixen les ràtios, ni es milloren les plantilles, ni es redueix la burocràcia. Així ho ha comunicat el sindicat a través d’una nota de premsa després que Educació fera pública la seua proposta.\nArgumenten que cinc dies al setembre per a preparar el curs no són prou, ja que enguany cal aplicar els currículums nous derivats de la LOMLOE i les noves assignatures que la Conselleria ha proposat, com Projectes Interdisciplinaris, que estan en plena fase de negociació i encara no s’han publicat en el DOGV.\nLa nova assignatura de Projectes Interdisciplinaris implica que professorat de diverses especialitats elabore els materials curriculars dels projectes que el centre vulga tirar avant, i des de l’STEPV al·leguen que “a penes tindrà temps de preparar-los”.\nEl sindicat assegura, a més, que durant el mes de juliol “és difícil preparar el curs següent” perquè s’han de complir tasques de tancament del curs per a les quals la Conselleria demana “una ingent burocràcia”, i altres com formació, estades formatives a l’estranger i oposicions. A més, cal tindre en compte que un 30% de la plantilla no repeteix i aquest professorat no pot començar a preparar materials per al curs següent perquè encara no sap quin serà el seu destí.\nEl sindicat també rebutja la proposta de retardar la finalització de l’activitat lectiva de secundària, batxillerat i formació professional perquè consideren que no té cap justificació pedagògica. També perquè “no va acompanyada de cap mesura de millora de les condicions laborals del professorat: ni s’han baixat les ràtios, ni s’han negociat les plantilles docents, ni s’ha reduït la burocràcia com s’ha compromés la Conselleria a fer”. A més, denuncien que tampoc s’ha compensat la pèrdua de poder adquisitiu que pateixen des de fa anys.\nDesprés de “dos anys duríssims de pandèmia en els quals el professorat també ha duplicat les seues jornades de treball” consideren que no és el moment de fer aquest tipus de propostes, sinó de “treballar per a millorar les condicions de treball, que al final són les condicions en què atenem el nostre alumnat i no continuar carregant sobre l'esquena del professorat més i més faena a canvi de res”.


La prosa modernista - lletrA - La literatura catalana a internet\nLa prosa modernista, un concepte polièdric\nEn les primeres manifestacions modernistes catalanes com la revista L'Avenç, però, Zola encara és presentat com a model perquè, a manca de formulacions concretes, coincideixen amb el seu afany regenerador. A més, com passarà posteriorment en altres moments de la història del gènere de la novel·la, la tradició narrativa catalana encara és molt fràgil i tampoc no disposa d'una infrastructura editora estable. De fet, són els modernistes qui consolidaran el gènere i connectaran amb un ampli sector de públic lector. La indústria editora segueix depenent dels llibreters. La novel·la i els relats troben sortida a través dels grups culturals de les revistes. Cal destacar la "Biblioteca Popular de l'Avenç les principals obres modernistes a través del fulletó de la revista, i la "Biblioteca del Poble Català", lligada al diari.\nL'anàlisi i la tècnica modernistes comporten una estructura narrativa acumulativa i segmentada. Això explica que, tret d'Els sots feréstecs (1901) de Casellas, de Solitud (1905) de Víctor Català i de La vida i obra d'en Jordi Fraginals (1912) de Josep Pous i Pagès (1873-1952), novel·la amb què es clou el període de narrativa modernista, de fet, l'estructura narrativa imperant és la del conte breu. En efecte, el relat breu o la nouvelle tenen la llargària idònia per potenciar la intensitat narrativa, base de l'estètica del moment.\nAlgunes de les obres més emblemàtiques del modernisme ens donen un bon exemple del que acabo d'apuntar. Així, Els sots feréstecs de Casellas va ser publicada a La veu de Catalunya com un conjunt de contes al voltant d'un mateix tema i amb el títol Pels sots feréstecs. Després, afegint-hi algun capítol i amb lleus modificacions, es convertí en una novel·la. A més d'incloure rondalles (històries dins la història), Víctor Català declarà que havia escrit dos capítols més de Solitud, després perduts, anècdota que assenyala l'estructura acumulativa de l'obra. Per altra banda, Josafat (1906) de Prudenci Bertrana és una nouvelle i Joaquim Ruyra (1858-1939) triomfa amb les catorze narracions i contes breus i la novel·la curta El rem de trenta-quatre incloses a Marines i boscatges (1903).\n-El drama de Jacobé de Joaquim Ruyra: la protagonista de la novel·la curta de títol homònim (publicada dins el recull Marines i boscatges, 1903 i reeditada, com la resta de composicions, amb el títol Pinya de Rosa el 1920), recull i sintetitza els diferents vessants figuratius i tècnics del modernisme. De les distintes lectures que permet l'obra, se'n desprèn l'insondable enigma vital. Així, segons la perspectiva del personatge que contempla la degradació i mort de la noieta s'analitzen les lleis del determinisme que la porten a embogir, o el destí ineludible segons els clàssics antics, o fins i tot una versió del personatge popular de la Ventafocs.\nEstudiant de filosofia al Seminari de Barcelona, Casellas (Barcelona 1855-Sant Joan de les Abadesses 1910) abandona els estudis per posar-se al capdavant d'una tintoreria, el negoci familiar. La seva entrada a la vida cultural es produeix el 1892, quan esdevé crític artístic de La Vanguardia -des d'on es converteix en el principal teoritzador del modernisme, com hem indicat anteriorment- i forma part del grup de Ramon Casas i Santiago Rusiñol. Les seves propostes renovadores, que parteixen del simbolisme de Maurice Maeterlinck, es materialitzen en la representació de La intrusa al Cau Ferrat de Sitges. Fruit d'aquesta primera etapa plenament modernista és la publicació de La damisel·la santa (1894), novel·leta prerafaelita. Al tombant de segle, però, es decanta pel messianisme artístic i el seu catalanisme evoluciona cap a l'intervencionisme de Prat de la Riba. Des del 1899, quan La Veu de Catalunya esdevé diari, Casellas n'és el cap de redacció.\nDesprés d'Els sots feréstecs (1901), la seva única novel·la, amb què s'obre el període de màxima esplendor de la narrativa modernista, Casellas publica els reculls Les multituds (1906), relats que presenten una visió sintètica dels comportaments de la massa segons els estudis de psicologia col·lectiva del moment, i Llibre d'històries (1909), on tracta temes més relacionats amb l'art i els costums des d'una perspectiva no exempta d'ironia.\nCaterina Albert i Paradís (l'Escala 1869-1966) nasqué en una família de propietaris rurals i de forma pràcticament autodidacta seguí la seva vocació artística: la pintura i la literatura. Al llarg de la seva vida compaginà la dedicació a l'art amb el comandament de les terres i possessions, així com a d'altres obligacions familiars. Adoptà el pseudònim masculí com a conseqüència de l'escàndol que va provocar La infanticida entre el jurat dels Jocs Florals d'Olot (1898), obra que desestimaren -tot i reconèixer-ne la qualitat- per trobar-la massa agosarada provenint d'una noia. El monòleg de La infanticida és ja una formulació clara de l'anàlisi de la situació de la dona, explotada per una societat rural i primitiva, tema central de la seva narrativa des dels primers reculls -Drames rurals (1902), Ombrívoles (1904) i Caires vius (1907)-, que la converteixen en model indiscutible. La publicació de Solitud (1905), la novel·la més significativa del modernisme, confirma la força i modernitat de l'autora empordanesa.\nDurant la seva infantesa i joventut (Girona 1858-Barcelona 1939) es mogué en els dos escenaris centrals de la seva obra: Girona, on visqué fins als 12 anys i on estudià el batxillerat, i Blanes, d'on provenia la seva família. Després estudià dret a Barcelona i ja en la trentena es casà. Però des de jove havia volgut dedicar-se a l'escriptura, fet que les rendes familiars li permeteren. Després d'un llarg aprenentatge en llengua castellana, obra que s'ha conservat inèdita, Ruyra s'incorpora al catalanisme actiu i es dóna a conèixer en la dècada dels noranta. El 1903 publica Marines i boscatges, recull en què destaquen relats com La Fineta, Jacobé o la novel·la breu El rem de trenta-quatre, i esdevé un autor consagrat.\nEl grup dels joves noucentistes capitanejat per Josep Carner el pren com a model de llenguatge ric i acurat, de manera que no pateix el rebuig de la majoria d'escriptors de la seva generació tot i el fracàs de la novel·la La gent del mas Aulet (1904), que restà inacabada. S'incorpora a la tasca normalitzadora de la llengua el 1906, en què participa en el Primer Congrés Internacional de la Llengua Catalana, i a partir del 1918 és membre de la Secció Filològica de l'IEC. A poc a poc, reprèn la tasca literària amb traduccions, poemes i assaigs i amb el recull narratiu La parada (1919), en què fa congeniar la seva evolució moral, cristiana, amb la concepció estètica. La via franciscana es consolida a Les coses benignes (1925), relat central d'Entre flames (1928).\nFill de propietaris rurals, Prudenci Bertrana (Tordera 1867-Barcelona 1941) passà la infantesa en els boscos del mas Espriu de l'Esparra (Santa Coloma de Farners), que després literaturitza en la trilogia Entre la terra i els núvols. En efecte, Innocenci Aspriu, el protagonista de L'hereu (1931), El vagabund (1933) i L'impenitent (1939, publicada el 1948) tradueix la imatge escindida que Bertrana tenia d'ell mateix entre l'amor a la natura, viscuda des d'un panteisme religiós, arcàdia perduda i somniada, i la civilització que per raons econòmiques calia assumir. A banda de ser un pintor renovador a la fi del segle XIX, el dibuix va constituir la seva principal font d'ingressos.\nDesprés de diversos intents professionals -estudià alguns cursos de medicina i inicià un negoci- Josep Pous i Pagès (Figueres 1873-Barcelona 1952) s'incorpora a l'esperit de renovació, de "regeneració", modernista tot col·laborant en diversos setmanaris barcelonins i escrivint teatre, gènere en el qual esdevé un autor reconegut. A partir del 1904 s'instal·la a Barcelona amb la seva muller.\nSimilar a la concepció teatral -teatre d'idees, preocupat per les transformacions socials-, la seva narrativa té un plantejament ideològic i didàctic. Després dels reculls Per la vida (1903), Quan se fa nosa (1904) i Empordaneses (1905), escriu la novel·la La vida i la mort d'en Jordi Fraginals (1912), amb la qual es dóna per tancat el període literari modernista. La seva mirada tolstosiana planteja l'enfrontament de l'individu al seu propi destí quan s'enfronta a un pare autoritari, a la lluita per la subsistència i, finalment, a una malaltia mortal.


Reflexions de Sant Pere de Vilamajor: 2007\nVertebrar Sant Pere de Vilamajor, una prioritat\nUn (dels molts) defectes del POUM que després de tres anys va suspendre totes les assignatures i sembla que ha deixat la carrera, és la manca de projecte per al 85% de la població: els residents als veïnats (nuclis, barris, urbanitzacions), concentrant la major part de les actuacions en el nucli principal.\nTampoc en la pròpia Comissió de Treball del Consell de Poble per a l'estudi del POUM, inicialment configurada per donar suport al pla i retocar les "qüestions mediambientals" no vaig aconseguir que s'aprovés cap de les sis propostes presentades en aquest sentit, ni es va atrevir a redissenyar els barris.\nUns i altres, encegats amb l'eslogan "reequilibrar el nucli (principal)" no van voler apostar per la única manera de vertebrar el nostre municipi: crear una xarxa de comunicació entre els veïnats.\nSense dubte, la visió i les perspectives urbanístiques de Sant Pere de Vilamajor varien enormement si considerem la existència de vies de comunicació que uneixin els diferents veïnats i el nucli principal.\nAfortunadament el nou govern municipal ho ha entés així: fer poble no és fer més cases, sinò que passa per vertebrar en primer lloc els nuclis de població. Uns nuclis, com Les Faldes i Vallserena, separats per més de 7 kilómetres.\nI s'ha posat a fer la feina:\n- Camí de Can Ribalta Serra Llarga (Vallserena-Can Vila).\n- Camí de Can Tona (Vallserena-Can Vila- Can Derrocada).\n- Accessos a Can Miret-BP-5107.\n- Revitalització de la BV-5108 (Cardedeu Cànoves).\nAra ens annuncien la conexió entre Les Faldes i el nucli principal, la més complicada, la més important. Ho celebro.\nDeixant segur per més endavant la connexió de Quatre Camins fins la BP-5107, connectant la Serra Llarga amb Palautordera i assumint el retall de la BP-5107 fins arribar a la BP-5109. I tant de bo consideri l'accés de Les Pungoles fins la BP-5107.\nPer a mi encara queden tres operacions més:\n- Connectar La Farinera amb Torre-Roja.\n- Connectar Can Tomàs amb el vial de Can Son.\n- I obrir un pont pel carrer Dàlia que connecti el nucli amb Quatre Camins, tallant la carretera actual tot restaurant, per a vianants, l'antic pont de la riera, deixant aixi lliure la Plaça de La Força.\nAmb tot plegat, Sant Pere de Vilamajor començarà a ser un poble vertebrat, comunicat i articulat, que permetrà fer un urbanisme seriós i del Segle XXI.\nPer als que veuen amb terror tota carretera que no sigui un camí de carro, per aquells que sostenen que hem d'anar arreu només a peu o amb bicicleta, per aquells que han possat cadenes als camins veïnals que passen per les seves finques, ja va sent hora que acceptin la realitat del nostre municipi, i que disfrutin, en bicicleta i a peu, els 2/3 de terme municipal que Sant Pere de Vilamajor dedica al Parc Natural del Montseny.\nSeguritat viària: la BV-5108 de Cardedeu a Cànoves\nEn la Comissió de Treball del Consell de Poble per a l'estudi del POUM de Sant Pere, vaig aconseguir que s'inclogués la consideració de la BV-5108 com via d'essencial importància per a la comunicació de Vilamajor. Aquesta moció s'inclogué en el document presentat d'abril de 2006.\nEl mes de novembre d'enguany, en la revista (excel.lent revista) el NAS de Cardedeu (pàgina 14), es publicava un article signat per Jordi Puig i Rovira en el què, arrel de peticions veïnals, criticava la millora de la BV-5108, al.legant, com ja ens tenen acostumats els que solucionen les estadístiques d'accidentalitat posant el trànsit a pas de cavall en comptes de millorar la seguretat viària, que la solució és posar artefactes i passos elevats per a què, per mor de la trencada d'amortiguadors, en comptes de circular, els cotxes passegin per la carretera.\nEls nostres amics de Les Pungoles Opina, van recollir aquest article, que ha rebut dos comentaris contradictoris, un dels quals en la mateixa línia que l'article: la seguretat ve donada principalment per utilitzar les carreteres per fer "el dominguero", en comptes d'exigir les comunicacions ràpides i infrastructuralment segures que ens mereixem (i que per cert tenen a moltes altres carreteres d'Espanya amb menys trànsit, pagades amb les pessigades a la nostra balança fiscal).\nBe, tant se val aquest debat: si tots anem a 30 km/h ja no hauran accidents i totes les carreteres podran ser camins de carro; no caldrà ja arreglar una carretera com la BV-5108 per la que passen 9.000 vehicles cada dia. I amb els diners que estalviem podrem continuar pagant les magnífiques carreteres que tenen arreu d'Espanya, i posar els Mossos a treballar en la seva feina.\nÉs així que a finals d'octubre, l'Ajuntament de Sant Pere de Vilamajor, juntament amb Cardedeu, Cànoves i Sant Antoni, varen demanar a la Diputació de Barcelona un Pla de Mobilitat per a aquesta via.\nAfortunadament, sigui pel que sigui, el 7 de desembre, la Diputació de Barcelona ha considerat prioritàries les actuacions a la BV-5108, donant així resposta a les peticions ciutadanes i dels municipis afectats.\nEstant així les coses, la Fundació RACC acaba de publicar les dades de l'estudi d'accidentalidad EURORAP, el principal estudi per a l'avaluació de les carreteres europees. L'estudi s'ha elaborat, pel que fa a Catalunya, en col.laboració amb el Servei Català de Trànsit i el Departament de Política Territorial i Obres Públiques de la Generalitat.\nEn aquesta edició de l'estudi s'han analitzat 420 trams que representen 6.325 quilòmetres de la xarxa viària catalana, el 52% del conjunt de carreteres i autopistes del país, per on transcorre el 80% de la mobilitat de Catalunya. S'han tingut en compte els accidents dels tres darrers anys, 2004, 2005 i 2006, per tal de poder comparar els resultats amb les dades d'estudis anteriors.\nA Catalunya hi ha quatre trams de risc “molt elevat” (punts negres):\nLa variant d'Olot de la N-260,\nLa C-35 entre Parets del Vallès i Granollers,\nLa C-14 des de Coll de Nargó fins Adrall,\nLa BV-5108 entre Cardedeu i Cànoves i Samalús (!).\nAvui mateix, i arran de l'estudi del RACC, també El Periódico de Catalunya publica la notícia de què la cinquena via amb més accidents de moto de Catalunya és, precisament la BV-5108.\nLa seguretat, no ens enganyem, comença per poder anar per carreteres segures, amb una amplada mínima per a què hi passin dos camions, amb una vorera adequada, sense revolts d'ensurt, adequadament senyalitzades i que les nits de pluja no hagis d'anar a les palpentes.\nConductors imprudents (a banda de les normes de circulació) sempre n'hi haurà, però d'aquests s'han d'ocupar els Mossos i altres instruments de repressió. Per a mi, per a la meva família, sisplau, deixeu-me tenir carreteres en condicions.\nCartilla als Reis\nDe la macedònia d'etiquetes i persones engrescades en un o altre objectiu, ara fa tot just sis mesos que el nou equip de govern de l'Ajuntament de Sant Pere de Vilamajor va agafar les regnes.\nNomés sis mesos!\nEn Llesuy i el seu equip, nou i divers, porta les piles ben carregades, i obrint tots els fronts s'ha posat a pencar de valent.\nLa llista de coses fetes o acabades és ja enorme, però no seré jo qui en passi llista, que ho facin ells mateixos.\nDes d'aquesta pàgina, apart de felicitar en Josep Maria, l'Higini, la Navidad, en José Luis, la Lola i en Pere, i animar-los a seguir treballant -tots- i no afluixar, la meva impressió és que es va anar a votar a les passades eleccions, no per administrar el poble, que ja és prou feina, sinó sobretot per a dirigir Sant Pere de Vilamajor vers el segle XXI. Haig de passar llista d'alguns temes pendents:\nLa fàbrica de pinsos i la masia de Can Derrocada: el pacte del cavaller ha de ser possible, respectant els interessos de la propietat però reconcil.liant-los amb els del poble. Que es deixin de demanar indemnitzacions impossibles i es posi seny i senyoria.\nEl POUM: està bé que un grapat de compromesos aturessim el desgavell a què ens portava, però ja és hora de continuar, i deixar de fer pedassos amb les normes subsidiàries. No es pot perfeccionar un POUM inapropiat, s'hi ha de posar nova saba i plantejar, per fi, un urbanisme que no sigui de play-mobil per a Sant Pere, pensant en la millor forma de viure per a la seva gent.\nLa Plaça de la Força: ara que ja és pràcticament nostre, convé ser també valents i convertir l'indret en l'autèntica plaça major del poble, traient la carretera del mig.\nLes irregularitats urbanístiques a Can Derrocada i a altres indrets: que es suspenguin immediatament les obres il.legals i que no es doni llicència d'ocupació pels nous habitatges il.legals que s'han aixecat. Que s'extremi el zel per a què les construccions s'integrin en el medi i no a l'inrevés. Que es doni per fi resposta a les reiterades denúncies formals presentades al respecte.\nLa Rectoria: amb l'empenta donada per tants, caldrà evitar que aquests no s'acabin empenyent entre ells. Cal dotar d'un nou futur a l'equipament cultural, avantguardista, però a més que sigui útil.\nEls veïnats: continua sense existir un model de futur per a la consideració dels nuclis perifèrics. Per bé que la aposta a comunicar-los és ferma i positiva.\nLa hisenda municipal: es volen serveis de primera amb qualitat de vida de primera, i tributs de tercera regional. El cercle no es pot quadrar d'aquesta manera.\nEl polígon industrial: que se n'ha fet dels 140 mil metres conveniats? On està l'alternativa, si cal?\nLa participació ciutadana: s'ha tirat la pedra tant lluny que l'hem perduda de vista.\nEl disseny del nucli principal: nebulosa.\nLa revitalització del comerç: continuem sense un disseny de futur. Pensar en botiguetes hem arribat on som.\nMancomunitat amb Sant Antoni: sembla que aquests de CIU no estan per la tasca. Sant Antoni senzillament ignora la existència de Sant Pere.\nLa pagesia: acabats els vells temps de les requalificacions, no només per simpatia, sinó per reconcil.liació amb la nostra essència, se li ha de donar el lloc destacat, la visualització que li correspon.\nLa legalització d'activitats: aviat farà 1 any que les activitats industrials i ramaderes haurien d'estar adaptades a la Llei del 1998. A final d'aquest any tota la resta d'activitats. Algu en sap quelcom? No sigui que només pensem en el medi ambient quan ens refeim a Sa Majestat el Parc Natural del Montseny.\nEl jovent i els infants: està bé fer activitats, però encara no hem construït el poble que els estimi.\nLa promoció d'activitat econòmica i la fixació de població: cal promoure activitats de valor afegit i evitar que Sant Pere sigui una ciutat Pikolín. Una nova forma de vida ha de ser possible quan s'enretirin les grues.\nQueden algunes coses més, però no vull abusar.\nAra que és Nadal, poso sota l'arbre aquests desitjos: jo crec en el Pare Noël i en els Reis Mags.\nLes Pungoles: els darrers Mohicans\nTot just són 500 veïns.\nL'atzar administratiu els han repartit entre dos municipis, però d'esquenes a Vilamajor tenen en Cardedeu la seva referència. D'on sou? D'on us sentiu?\nD'origen benestant, mai han volgut -o no han pogut- traspassar el seu projecte d'urbanització als poders municipals. Curiós estatus, paguen com tothom i s'han de buscar la vida.\nSón, sense dubte, els darrers mohicans de Vilamajor.\nTenen la sort de poder-se autogestionar, de formar una quasirepública dins d'un món envaït pel sector públic. Podrien ser el nostre exemple, un exemple envejable.\nPerò els mohicans, alguns mohicans, no volen saber res del seu projecte: tanquen la porta amb clau i que no els emprenyin. Fugint de Barcelona molts s'han guanyat una "torre" al Montseny, abans d'estiueig, ara per tot viure. Per fi han aconseguit viure en una urbanització que molts voldrien, enveja dels veïns que han deixat a la ciutat... I en canvi no volen pagar-se una quota de comunitat per gaudir-ne. Que de xulo és dir als amics que tens pistes de tennis i piscina, que fas carn a la brasa tot l'any! Però a l'hora d'esquitxar uns euros o de pintar la tanca de la parcel.la, tot són pegues. Seran nous-rics?\nPungolers de debò, lluiteu per la vostra independència, no l'heu buscada, però sense unitat, sense lideratge, només us arribarà la decadència. Estem amb vosaltres; feu ja realitat la vostra República Pungolera.\nVeieu Els barris dividits de Vilamajor.\nDesprés de tants anys malalt, el nostre equipament més emblemàtic i ciutadà, "La Fàbrica", ha de ser enderrocat.\nNo per sabuda, aquesta situació arriba en un mal moment, i l'Ajuntament haurà d'esgarrapar qui sap d'on els 2 milions i escaig que costarà un edifici similar. I mentres tant la diàspora.\nAra és l'hora de fer les coses ben fetes: La Fàbrica ha de canviar de lloc.\nS'han de buscar noves centralitats per al nostre poble, i el lloc on La Fàbrica estava -encara està-, no és l'adequat:\nNo és l'adequat perquè un nou equipament com el que convé per a un municipi de 10.000 habitants no hi cap en aquest lloc.\nNo és l'adequat perquè ningú sap on aparcaran els cotxes de la gent que hi vingui.\nNo és l'adequat perquè es necessiten espais lliures al centre.\nNo és l'adequat perquè els 200 aparcaments que l'Ajuntament té l'obligació de construïr si obeeix les seves pròpies normes urbanístiques, ningú sap on ficar-los.\nNo és l'adequat perquè la Casa Consistorial s'ha d'ampliar, perquè atapaït entre el Pi Novell, el nou C.A.P. i tant de bo en un futur, la masia de Can Derrocada, ja en hi ha prou d'aglomeració.\nSant Pere ha de buscar un nou espai per a aquest equipament, un nou equipament preferiblement versàtil, desitjablement també amb ús polisportiu, emplaçat en un lloc més apte per a -tots- els ciutadans de Sant Pere de Vilamajor.\nPosats a construïr, fem les coses bé d'una vegada.\n(Rellegiu: Consideracions generals respecte els equipaments)\nCuriositat estadística: la mostra de l'Enquesta de Població Activa\nL'Enquesta de Població Activa és l'únic instrument validat a nivell de la UE per a mesurar l'ocupació, l'atur i les taxes d'ocupació, d'activitat i d'atur (l'atur registrat a les oficines del SPO -antic INEM- no és dada fiable estadísticament parlant).\nSabeu com es fa la mostra?\nEs seleccionen, per criteris que us estalvio, un total de 3.588 seccions que representen una mostra ben feta dels municipis d'España.\nAquestes seccions es determinen amb els censos que es fan cada 10 anys (el darrer és de 2001). El padró no té solidesa estadística a aquests efectes, dons es refereix a persones, no pas a habitatges existents (població de dret i població de fet).\nA cada secció, es seleccionen, també amb criteri, 18 habitatges, a excepció de les províncies de Madrid, Barcelona, Sevilla, València i Saragossa on es seleccionen 22 habitatges per secció.\nTot plegat, s'entrevista a unes 75.000 persones, per bé que no només es demanen dades sobre l'entrevistat, sinó també de totes les persones que conviuen a la vivenda.\nS'entrevisten els habitatges (telefónicament o personal).\nEls resultats s'eleven a la població total a partir d'una estimació de la població major de 16 anys en cada província, per sexes, estreta de diverses fonts de dades.\nA continuació teniu el detall de les mostres de seccions per províncies:\nNota: Els estrats es corresponen a municipis segons tamany poblacional.\nConsums d'aigua a Vilamajor\nConsums anuals d'aigua ATLL (m3)\nFont: Memòries Anuals del Consorci d'Aigües del Ter-Llobregat\nConsums anuals d'aigua ATLL per habitant (m3/habitant): "l'efecte estiuejant"\nFont: Elaboració pròpia amb dades de les Memòries ATLL i padrons municipals\nCost de l'aigua ATLL per m3 (céntims €/m3)\nFont: Memòries Anuals del Consorci d'Aigües del Ter-Llobregat. Es refereix només a la quota de subministrament\nLes balances fiscals: una controvèrsia metodológica\nL'estudi que acaba de publicar la Fundació BBVA sobre les balances fiscals ha generat un important debat. Això suggereix aportar una sèrie de consideracions metodològiques per poder entendre les limitacions i els condicionants dels seus resultats.\nAmb l'actuació del sector públic es generen inevitablement transferències de renda d'uns territoris a uns altres, ja que la distribució territorial dels ingressos no coincideix amb la distribució territorial de les despeses, la qual cosa provoca que hi hagi territoris amb saldos fiscals positius i d'altres amb saldos fiscals negatius. De fet, la lògica redistributiva comporta que les regions riques tinguin un dèficit, i les pobres, un superàvit. Per tant, la qüestió no està en el signe, sinó en la magnitud d'aquest saldo.\nL'estimació de les balances fiscals no és tasca fàcil, no hi ha una única manera de calcular-les: de la manera que es calculi els resultats seran diferents.\nHi ha dos mètodes totalment diferents d'imputar els ingressos i les despeses.\nPer exemple, en el cas de les despeses, la imputació territorial es pot fer prenent com a referència:\nLa seva localització geogràfica (mètode del flux monetari) és més fàcil d'aplicar, ja que una part important de la despesa que fa el sector públic central està territorialitzada. Per tant, el càlcul de la despesa efectuada en els diferents territoris és més immediat.\nEl lloc de residència dels individus que es beneficien dels serveis prestats (mètode del flux del benefici) consisteix a determinar com incrementa el nivell de benestar d'un individu davant la prestació d'un servei públic. En aquest sentit, quantificar l'increment de benestar és difícil i s'ha de sustentar en hipòtesis que a vegades poden ser qüestionables o discutibles. Comporta doncs establir moltes més hipòtesis que en el cas del flux monetari.\nEls dos mètodes són vàlids, es fonamenten en criteris sòlids, però cadascun explica efectes econòmics diferents, doncs tenen objectius diferents.\nMentre que el mètode del flux del benefici mesura l'increment del benestar dels ciutadans d'un territori derivat de la prestació d'un servei públic,\nEl mètode del flux monetari mesura l'increment d'activitat econòmica en el territori on es realitza la despesa.\nPer exemple, en el cas de la despesa associada al Ministeri de Defensa o d’Exteriors, si s'aplica el criteri del flux del benefici, es considera que aquesta despesa afecta de la mateixa manera tots els ciutadans i es distribueix entre totes les comunitats autònomes depenent de la població.\nEn canvi, atenent al flux monetari, com que aquests ministeris tenen la seu a Madrid, tota la despesa (sous i salaris, compra de béns, inversions, etc.) s'imputen a Madrid.\nEl resultat és que, en el primer cas, a Madrid només s'imputa el 13,4% (que és el pes que té la població de Madrid sobre el total espanyol), mentre que en el segon s'imputa el 100%.\nSón mètodes diferents i que es complementen, però no són substitutius. Per això la metodologia de càlcul que va elaborar l'Institut d'Estudis Fiscals a partir d'un grup d'experts proposa les dues aproximacions metodològiques.\nEn tot cas, si l'objecte a analitzar són els efectes de l'acció del sector públic sobre els individus, és més útil l'enfocament del flux del benefici. En canvi, per estimar l'efecte econòmic sobre un territori, és més adequat el del flux monetari.\nUna altra qüestió metodològica que pot afectar els resultats és l'àmbit institucional de l'estudi. En el cas que ens ocupa, només es considera l'Administració pública central (Estat, organismes autònoms i Seguretat Social) i no s'incorpora les empreses públiques de caràcter inversor com són, entre d'altres, AENA, Ports de l'Estat, ADIF i Renfe. La inclusió d'aquestes entitats sí que les considera la metodologia elaborada per l'Institut d'Estudis Fiscals.\nQuant als resultats, no sorprèn que amb la metodologia utilitzada, basada en el flux del benefici, sigui Madrid la comunitat amb el dèficit fiscal més gran. Si, en canvi, s'optés pel mètode del flux monetari, les posicions canviarien i seria Catalunya la comunitat autònoma que tindria un dèficit més elevat i, no només això, sinó que el dèficit seria de més quantia. No es pot dir que Madrid faci un esforç fiscal més gran perquè té grans empreses que paguen la base imposable de l'impost de societats, o organismes de tota mena, que podrien estar a qualsevol altre lloc d’Espanya.\nEls resultats d'un enfocament i de l'altre no són homogenis i no es poden comparar els resultats de l'estudi de la Fundació BBVA amb els de la Conselleria d'Economia i Finances realitzat l'any 2005 que aplica l'enfocament del flux monetari.\nEls dos càlculs són necessaris: Catalunya, entre el 1991 i el 1996, va tenir un dèficit fiscal, segons el model del flux monetari, del 7% del seu PIB, davant de només el 0,1% de Madrid. Amb el model de càrrega-benefici, Catalunya va tenir un dèficit del 5,1%, però el de Madrid va arribar al 8,1%.\nCal per tant ser molt prudent a l'hora d'utilitzar els resultats que són fruit d'una opció metodològica concreta.\nParcel.les urbanes. Sant Pere de Vilamajor 2005\nNombre de parcel.les urbanes per mides: solars sense edificar i parcel.les edificades\nPercentatges de parcel.les urbanes per mides: solars sense edificar i parcel.les edificades\nFont de les dades: Dirección General del Catastro. 2005\nVegeu també: Saturació del sòl edificable\nCuriositat: les enquestes del CIS\nEl Centro de Investigaciones Sociológicas (CIS) ha publicat el seu baròmetre d'octubre. Tots els mitjans de comunicació se'n fa ressò.\nEl que no es diu pràcticament mai quan es publiquen i analitzen aquestes enquestes és com es fan.\n- Mètode: entrevistes domiciliàries.\n- Àmbit: 238 municipis de totes les CCAA espanyoles.\n- Persones entrevistades: 2.493 (de 2.500 previstes), ponderades per població de la CCAA. Majors de 18 anys. Dins de cada municipi per seccions, i dins de cada secció, de forma aleatòria, per intervals de sexe i edat.\nCom curiositat val a dir que el 22% dels entrevistats és jubilat, que el 58% no té estudis per sobre de la ESO o que el 17% va a missa cada setmana.\nSorprèn com amb 2.500 entrevistes es doni tanta transcendència a aquesta enquesta. Per exemple, a Catalunya no s'ha arribat a entrevistar ni 500 persones.\n(Podeu, per curiositat, consultar aquí els resultats complets de l'enquesta)\nSobre Vigilants i Policies\nLa Llei 16/1991, de 10 de juliol, de les policies locals, s'aplica a tots els cossos de policia que depenen dels municipis de Catalunya, denominats genèricament "policies locals".\nAquesta Llei estableix, entre d'altres, les següents disposicions:\nArticle 2: Les policies locals són instituts armats de naturalesa civil amb estructura i organització jerarquitzades.\nArticle 3: Hi pot haver policia local en els municipis de més de deu mil habitants. (Està previst baixar-ho a cinc mil habitants).\nArticle 7: En l'exercici de llurs funcions, els policies locals gaudeixen a tots els efectes de la condició d'agents de l'autoritat.\nArticle 11: Corresponen a les policies locals, en llur àmbit d'actuació, les funcions següents:\ne) Exercir de policia judicial, d'acord amb la normativa vigent (Auxiliar els jutges, els tribunals i el ministeri fiscal en la investigació dels delictes i en el descobriment i la detenció dels delinqüents, quan siguin requerides a fer-ho. Practicar, per iniciativa pròpia o a requeriment de l'autoritat judicial, del ministeri fiscal o dels superiors jeràrquics, les primeres diligències de prevenció i de custòdia de detinguts i la prevenció i la custòdia dels objectes provinents d'un delicte o relacionats amb l'execució d'aquest, de les quals actuacions s'ha de donar compte, en els terminis establerts legalment, a l'autoritat judicial o al ministeri fiscal, d'acord amb la normativa vigent).\nArticle 1.2: Els municipis que no disposin de policia local es poden dotar de guàrdies, vigilants, agents, algutzirs o similars perquè exerceixin les funcions a què es refereix l'article 13. El conjunt d'aquest personal rep en l'àmbit de Catalunya la denominació genèrica de "vigilants".\nArticle 13: Els vigilants poden únicament acomplir les actuacions següents:\nArticle 8: Els vigilants no poden dur armes de foc.\nLes diferències entre un Vigilant Municipal i un Policia Local són doncs determinants, i no es poden confondre les respectives atribucions.\nEn el quadre següent es comparen les competències legals dels Policies Locals i dels Vigilants:\nPer ser Vigilant només cal tenir el Certificat d'Escolaritat. Per ser Policia Local s'ha de passar per l'Escola de Policia de Catalunya i aprovar el títol corresponent.\nEn cap dels casos consultats, que inclouen els municipis de Vilamajor, per accedir a una plaça de Vigilant es demana conèixer el Codi de Circulació (més enllà d'allò que es suposa pel fet de disposar del carnet de conduir), ni en general les lleis relatives a la seguretat ciutadana.\nEls Policies Locals han de portar arma de foc. Els Vigilants no en poden disposar.\nEls Policies Locals són considerats Agents de l'Autoritat. Els Vigilants no. (Sense perjudici d'allò que disposa l'article 137.3 de la Llei 30/1992 de Procediment Administratiu).\nEls Policies Locals constitueixen, juntament amb els Mossos d'Esquadra (i els Agents Rurals), la policia pròpia de les institucions de Catalunya. Els Vigilants no.\nCal analitzar amb tot el seu abast aquestes diferències. Cal posar les coses al seu lloc.\nVal a dir que el 2on. esborrany de l'Avantprojecte de Llei del Sistema de Policia de Catalunya -març de 2006- no atribueix tampoc als Vigilants Municipals (com si ho fa amb els Auxiliars de Policia) la condició d'agents de l'autoritat; només tenen la condició de col.laboradors ordinaris dels Mossos d'Esquadra en el desenvolupament de les tasques policials. Precisament, la modificació inclosa en el tercer esborrany (gener de 2007) d'aquest avantprojecte configuraria els vigilants com agents de l'autoritat (veure article 102.5) indicació que avalaria el fet de què actualment no ostentin aquesta qualitat.\nEn qualsevol cas, aquesta condició d'agent de l'autoritat no és omnipotent, sinò que es trobaria enquadrada dins de l'exercici de les atribucions i competències pròpies del càrrec.\nÉs interessant destacar que l'avantprojecte de Llei estableix concretament que "en cap cas els vigilants municipals no poden fer ús del nom, dels distintius ni de l'’uniforme de les policies locals, ni estar dotats ni fer ús d’armes de foc". (Arts. 105.4 del 2on. esborrany i 102.4 del 3er. esborrany).\nSense perjudici de tot l'exposat, cal apreciar la important tasca que duen a terme els vigilants dels nostres pobles, i l'agraïment i confiança en el desenvolupament de la seva funció.\nLa ostentació de distintius o signes visibles que signifiquin una suplantació de càrrec per part d'un empleat públic es considera legalment una falta greu. (P. Ex: quan un Vigilant llueix una armilla amb l'indicatiu "Policia Local"). (Veure enllaç). (Sembla que en alguns llocs aquesta situació ve de lluny: veure el 5è paràgraf d'aquest article, del 2002).\nLa atribució de competències legalment no reconegudes per part d'un empleat públic es considera una falta greu (extralimitació de funcions o competències). Els Agents de l'Autoritat (P. Ex. un Mosso d'Esquadra) encara que no estiguin de servei, tenen la obligació d'intervenir sempre en defensa de la llei i de la seguretat ciutadana (article 11.1 de la Llei 10/1994 de la Policia de la Generalitat-Mossos d'Esquadra).\n(Alguns) Vigilants de Vilamajor\nNo hi ha dubte que milers de vehicles circulant per les principals vies de Vilamajor propicien un augment de la indisciplina dels conductors. Per això, des de fa algun temps, l'autoritat municipal de Sant Antoni s'ha equipat amb un nou instrument: el coordinador de vigilants.\nQui més qui menys s'ha topat amb la nova manera de fer dels vigilants municipals de Sant Antoni: és obra del seu últim fitxatge, "el coordinador".\nPoca broma, és 1er. Dan de Karate de l'escola Shito Ryu per la Federación Española de Karate, i té família lligada a la seguretat privada.\nVa participar en els Jocs Mundials de Policies i Bombers al 2003, quan era Policia Local de Parets. També ha estat Caporal de Policia Local de Llinars, on va regentar una escola de karate.\nSap algú perquè ha acabat com vigilant municipal a Sant Antoni de Vilamajor...?\nUn vigilant, que ho sapigueu, no és un Policia, i per tant la Llei no li atribueix més veracitat en els seus testimoniatges que la que tindria -si ho és- un funcionari públic, i sempre dins de les tasques estrictes de la seva funció, que són moltes menys de les què ens pensem. No poden portar armes.\nPer accedir a la plaça de Vigilant només es demana el Certificat d'Escolaritat, i un examen general; cap coneixement de Lleis, ni tant sols del Codi de Circulació.\nA diferència de la Policia de la Generalitat-Mossos d'Esquadra i dels Policies Locals, els Vigilants no són reconeguts com Agents de la Autoritat.\nPerò el "sherif" s'ho creu...\nL'uniforme és tant sols un signe visible d'autoritat, d'una autoritat que, a diferència del poder, s'ha de guanyar, com el respecte.\nQuan un servidor públic pretén posar el públic al seu servei, deixa de respectar la gent i només li queda l'uniforme per exigir l'autoritat que ha deixat de tenir.\nMés informació: Vigilants i Policies\nFa molt i molt de temps, quan l'Imperi Romà es va expandir per la península Ibèrica, es van implantar a la zona del Vallès en petites vil·les romanes. Aquestes vil·les eren centres de producció agrícola i per optimitzar-ne la producció van parcel·lar tot el territori mitjançant unes malles rectangulars que han donat forma als camps actuals.\nAl segle XI, la casa comtal de Barcelona, construí un magnífic palau a Vilamajor. Era un palau de repòs, a mig camí de Barcelona i Girona, i s'hi hostatjaven ambaixadors, cavallers, mercaders i la Cort de la corona Catalanoaragonesa. El Palau Comtal era d'unes grans dimensions, constava de diverses torres de defensa, una imponent torre mestra, una gran sala noble, molins, ferreries, fargues, grans estables i diversos recintes emmurallats. La construcció del castell es va fer amb pedra rogenca portada de fora de la contrada, cosa que encara feia ressaltar més el castell. La imatge de la Vilamajor fortificada va fer que la gent l'anomenés "La Força".\nL'esplendor de Vilamajor va ser molt important, sent la vila més poblada del Vallès. Hi havia mercat, on els pagesos de les masies veïnes hi venien els seus excedents i els mestres d'oficis oferien els seus serveis. L'arribada de grans personalitats donava renom al poble; i l'activitat al castell era frenètica. L'arribada d'ambaixadors musulmans obligava fer un menú especial sense porc, o les visites de la reina Peronella feien anar de corcoll a tota la Cort. El 1157, la reina infantà el seu hereu i futur rei de Catalunya i Aragó, Alfons I, el Cast.\nEl més de maig de 1448, un fort terratrèmol va afectar a Vilamajor i a la resta del Vallès. Tot va començar a tremolar i les construccions a desplomar-se. Tan intens fou aquell desastre que s'ensorraren totes les cases de Vilamajor, així com el castell i altres de la rodalia, com el castell vell de Llinars o el Castell de Montclús de Sant Esteve de Palautordera.\nNomés la gran torre mestra, la imponent torre roja, restà en peus. La casa reial catalana decidí no reconstruir el castell. Aleshores, els vilatans van començar a reconstruir les seves cases i masies aprofitant les belles i ben tallades pedres procedents del castell. El 1553, el Govern del Principat prohibí als pagesos de Vilamajor emprar les runes del castell si no eren per a construir una nova església dedicada a Sant Pere allà mateix on hi havia el Palau Comtal.\nEl 1604 s'acabà la construcció de la nova i actual església gòtico-renaixentista de Sant Pere i es feu el trasllat del Sant de l'antiga i rònega esglesiola romànica que es trobava al costat.\nMalgrat la prohibició de fer servir les pedres rogenques del castell, els vilatans van aixecar de les runes de les velles masies, noves i magnífiques construccions amb material del castell. Per aquest motiu trobem per tota la contrada carreus, arcs i finestres d'una qualitat tan extraordinària independentment que els propietaris de les masies fossin grans propietaris o modestos jornalers.\nVilamajor va deixar la seva època d'esplendor medieval i es va anar ruralitzant més i més.\nDurant el segle XX, i més a partir dels anys 1960 i 1970, el poble de Sant Pere de Vilamajor experimentà un fort creixement; tant al nucli com a la resta del municipi amb l'aparició de grans zones urbanitzades. Part d'aquestes noves edificacions es realitzaren indiscriminadament a l'antic nucli de La Força de Vilamajor.\nAmb l'entrada del segle XXI, ha sorgit una forta voluntat popular per protegir i valorar l'antic nucli de La Força de Vilamajor. Ara el relleu el tenim nosaltres.\nEn els darrers 5 anys (2001 a 2006), la població empadronada(*) ha crescut de quasi 900 persones, passant de 2.720 a 3.578. Aquest fort increment, en línia amb el sofert al 2007 (la població empadronada a setembre d’enguany és ja d’unes 3.900 persones), s’ha degut sobretot a la immigració de persones d’entre 35 i 49 anys, que propicien naixements posteriors i que generalment s’acompanyen d’infants menors de 12 anys.\n(*) Els padrons de població es refereixen a 1 de gener de cada any.\nL’explotació de la piràmide demogràfica i de la seva evolució, ens dóna dades molt interessants, com que les que tractem a continuació.\nAl 2006, la taxa de dependència (persones que depenen de la població activa, és a dir, joves menors de 15 anys i persones majors de 64, respecte la resta de la població) era del 46,2: un 46,2% de la població de Sant Pere depenia de la població activa.\nAl 2001 aquesta taxa era només del 42,6.\nNogensmenys, la degradació de la taxa de dependència no es déu a l’envelliment de la població, sinó, com s’ha indicat, a la immigració de persones joves que potencia l'increment de menors.\nEn efecte, si mirem la taxa d’envelliment (persones majors de 64 anys respecte el total de la població), aquesta dada s’ha mantingut pràcticament constant en els darrers cinc anys (era del 12,2% al 2001 i del 12,3% al 2006), nivell que es pot considerar molt bó.\nGaudint del cicle demogràfic rejovenut amb la immigració, la població de Sant Pere no s’ha ressentit gens d’un augment de l’envelliment a curt termini.\n... Però les dades a llarg termini són més preocupants.\nLa taxa de reemplaçament mesura la proporció de població jove que substituirà la pèrdua de població que s’envelleix (població de 20 a 29 anys respecte població de 55 a 64 anys). A Sant Pere de Vilamajor aquesta taxa era al 2001 de 155,1, mentre que al 2006, la taxa s’ha degradat fins 113,5. A Sant Antoni de Vilamajor la taxa es manté en 156,1.\nEn efecte, la població activa (persones entre 16 i 64 anys), ha passat del 71% al 2001 baixant fins el 67% al 2006.\nDit d’una altre manera, ben aviat, la població jove de Sant Pere de Vilamajor no compensarà l’envelliment esperat de la població.\nAbans del 2020, la població major de 65 anys probablement es duplicarà respecte les dades actuals, arribant a la quarta part de la població total. Amb l’expectativa de què en aquest termini s’esgoti el model de recanvi demogràfic que ens ha proporcionat la immigració en els darrers anys, la taxa de dependència a Sant Pere de Vilamajor probablement es situarà al voltant del 60%, és a dir, només un 40% de la població estaria en edat considerada dins de la població activa, amb un perfil molt proper a les ciutats agòniques demogràficament parlant.\nLa única direcció assumible (n'hi ha d’altres més arriscades) és sense dubte fixar la població jove, a tota costa, urgentment. I per això és imprescindible a Sant Pere de Vilamajor, desenvolupar decididament tres categories de polítiques, indissociables:\nPolítiques d’habitatge, que permetin l’accés de l’ordre de 200 joves en els propers 10 anys a un habitatge en condicions assumibles per al seu estàndard (el nou POUM deixa l’habitatge de protecció oficial –i no només per a joves- clavat per al futur en uns 50 habitatges).\nPolítiques de benestar, que permetin el confort, el lleure i la vida social del jovent de Sant Pere de Vilamajor, necessaris per a consolidar aquesta capa de població i crear poble.\nPolítiques de promoció econòmica, que permetin desenvolupar nous llocs de treball a Sant Pere, qualificats adequadament per als nivells socio-formatius del nostre jovent (el d’ara i del que puja).\nEstà bé invertir recursos per a la població infantil. Està bé desenvolupar polítiques decidides a favor de la gent gran. Però no assumir la necessitat de què des d'ara fins d'aquí uns anys fixar jovent en el nostre municipi, és una necessitat prioritària en la vessant de comunitat social, deixarà Sant Pere de Vilamajor fora del progrés en el futur: una ciutat dormitori i residència per a la tercera edat.\nAmb aquesta perspectiva, potser caldrà anar pensant en tornar a ser una vil.la d’estiuejants...\nEl forat demogràfic\nQue n'hem de fer del jovent?\nJa som 4.000 !\nArxiu fotogràfic de Can Derrocada\nDiuen les Normes Urbanístiques de Sant Pere de Vilamajor:\nL’ocupació permesa es reduirà en un terç a les parcel·les de més d’un 30% de pendent, i en una meitat a les parcel·les de més de 50%. Les parcel·les amb pendent superior al 100% es consideraran inedificables. (Article 84.2.b.a). L'ocupació es mesura per la projecció horitzontal de tot el volum de l'edificació.\nA les parcel·les amb pendent en les quals sigui necessari modificar el nivell natural del terreny, només es podran crear plataformes d’anivellació que no sobrepassin 1,5 metres per sobre o 2,2 metres per sota del nivell natural del llindar. (Article 84.2.b.c).\nLes plataformes d’anivellació a l’interior de les parcel·les (a excepció dels soterranis), s’hauran de disposar de manera que no sobrepassin els talussos ideals de pendent 1:3 (altura:base) traçats des de les cotes, per sobre o per sota, possibles als llindars. Els murs que sorgeixin de l’anivellació del terreny no podran assolir, en cap punt, una alçada superior a 1,5 metres per sobre de la cota natural del llindar, ni una alçada superior a 2,2 metres per sota de la cota natural del llindar. (Article 69.bis).\nOn és la parcel.la? (*)\n(*) El pendent mínim és del 43,3%, el pendent màxim del 60,6% i el pendent al mig del 60%\nEl pendent del terreny és -era- aproximadament del 45%\nQuantes plantes tenen els següents edificis?\n(Encara hi ha una altra planta, tapada per l'alzina surera)\nArt.135.12-A les edificacions aïllades l'alçada reguladora es mesurarà des de la cota del paviment de la planta baixa.\nPròximament... noves postals de Can Derrocada\nHisenda municipal: Qui vol un gual de franc!\nLlegeixo als pressupostos municipals de 2007 que els ingressos municipals d'enguany, per tinença d'un gual, són de 550,- Euros, per a tot l'any.\nConsulto l'Ordenança corresponent, i veig els següents imports (de 2004):\n- Edificis privats d'habitatges: 10,50 Euros/any.\n- Locals d'activitats: 30,50 Euros/any.\n- Garatges i tallers de reparació: 200,- Euros/any (no n'hi ha ni un).\nConeixent els preus que es paguen en altres poblacions, el preu que es paga a Sant Pere de Vilamajor resulta absolutament irrisori. A la vista de l'import pressupostat, deuen ser tot just una trentena de guals els que paguen la taxa.\nImports anuals per taxa d'entrada de vehicles\nAjuntaments de Barcelona de menys de 7.000 habitants\nNotes: L'eix d'ordenades indica la quota anual, en Euros. En blau: guals particulars. En vermell: guals de locals comercials.\nNo soc gaire amant d'engrossir les butxaques de les Hisendes amb impostos pels que no obtinc cap servei concret específic, però la de gual es tracta d'una taxa, és a dir, del pagament d'una quota de preu per a la utilització d'un element de titularitat pública.\nSoc conscient de l'alt cost que representa per al nostre municipi la urbanització dispersa que ell mateix ha creat, i per això reconec que, d'una o altre manera, viure a Sant Pere no pot resultar tant barat com fer-ho en altres llocs. Però, no només és més barat, sinò que a més està a preu de saldo! (mireu si no el què pagueu de Contribució per un xalet amb parcel.la de 1.000 m2 que si el venguessiu us n'en donarien com menys 80 quilos).\nEn sembla encara més irrisori, no obstant, que es cobri només 30 Euros per a la càrrega i descàrrega als locals d'activitats.\nPer tot això crec i demano, assumint el risc de resultar criticat:\na) Que es reformi la Ordenança de Guals, tot i sent del 2004, aplicant una fórmula de coeficients multiplicatius de:\n- Preu base.\n- Tipologia dels usuaris o de les finques a les què s'accedeix.\n- Factor d'aprofitament per horaris i calendari d'utilització.\n- Categoria del carrer.\nb) Que tothom qui tingui un gual pagui la taxa de gual (que ningú es queixi quan no pugui entrar a casa seva per tenir un cotxe aparcat a l'entrada del seu garatge).\nc) Que el preu resultant, atenent la majoria de casos, sigui com menys de 30 Euros/any (import que continua sent irrisori).\nd) Que s'estableixi un calendari progressiu per elevar l'import mig de la taxa a valors més adequats als temps -difícils- que vivim.\nc) Que, per l'Ordenança, es vinculi la taxa de guals al manteniment de les voreres del municipi i a la neteja viària dels carrers, així com a subvencions a la instal.lació del mercat en la via pública.\nd) Que, per als habitatges unifamiliars aïllats i adosats (que tenen obligació de tenir com menys una plaça d'aparcament interior), la quota resultant s'inclogui com suplement de l'IBI. (Així la gestió serà molt més eficient i ens estalviarem les plaquetes, que costen més que la taxa).\ne) Que es revisi la taxa de gual per a tots els establiments comercials, industrials i de serveis que en gaudeixin.\n550 Euros a l'any em semblen ridículs, deu costar més tota la operativa administrativa de recaptar-los.\nSi el nostre Ajuntament disposa de més diners, i com aquests, justament obtinguts, més retorn en tindrem tots plegats, i d'això no en pot ningú tenir dubtes. L'Hisenda municipal necessita un respir, per poc que sigui ...\nI que consti que no cobro comissions ni dec favors.\nEstàndars per a equipaments esportius\nEl Pla Director d'Infrastructures Esportives de Catalunya (maig 2005) indica que "Les reserves de sòl que calen a cada municipi per a la construcció d'instal·lacions esportives de la xarxa bàsica, han d'estar previstes en el Pla d'ordenació urbanística municipal i es concretaran en els mapes d’instal·lacions i equipaments esportius dels municipis que han d'elaborar els respectius ajuntaments. Tanmateix, i a títol orientatiu, en aquest apartat es proposen uns estàndards que responen a unes necessitats mitjanes dels municipis en funció del nombre d'habitants":\nPoblació de 1.000 a 5.000 habitants: entre 4,5 i 5 m2 per habitant.\nPoblació de 5.000 a 10.000 habitants: entre 4 i 4,5 m2 per habitant.\nActualment la població de St. Pere de Vilamajor és d'unes 3.700 persones, i de 5.100 a St. Antoni. La cobertura conjunta de Vilamajor significarien doncs uns 37.500 m2 de superfície de sòl per a infrastructures esportives: Quants en tenim; quants manquen?\nEl nostre POUM sitúa la població de Sant Pere de Vilamajor en uns 10.000 habitants a llarg termini. Aixó significaria planificar la reserva d'uns 42.000 m2 de sòl per a infrastructures esportives. Descomptant la superfície de les infrastructures que ja tenim, caldrà esperar que el POUM planifiqui el sòl que ens manca per arribar a aquest estàndard de 42.000 m2. (article)\nAh! I caldria afegir el 10% de la superfície d'espais lliures de domini i ús públic, els 4.000 m2 de superfície comercial, els 4.000 m2 de superfície d'equipaments socials, les obligatòries places d'aparcament públic, la reserva per a habitatges de protecció social,... i tot plegat, apart dels equipaments escolars. Caldrà veure si no acabem fent un POUM del segle XXI que deixi la vila amb estàndards dels anys 60. (Veure, a més: Estàndards urbanístics).\nCuriositat estadística: la mostra de l'Enquesta de...


Fundació Esclerosi Múltiple | Xarxanet - Entitats i voluntaris de Catalunya per un món millor\nFundació Esclerosi Múltiple Inici » Fundació Esclerosi Múltiple Notícia > Comunitari La campanya “Mulla’t”: 20 anys sensibilitzant\nNotícia > Projectes El 14 de juliol "Mulla't" per l'Esclerosi Múltiple!\nTorna la campanya que s'ha consolidat a Catalunya com el segon acte de solidaritat més multitudinari i compta amb el suport de més de 600 piscines i clubs nàutics.\nNotícia > Projectes Col·labora amb la XXa edició del Mulla’t per l’esclerosi múltiple\nEl 14 de juliol tindrà lloc una nova jornada de sensibilització i solidaritat amb les persones afectades per aquesta malaltia neurodegenerativa i les seves famílies i la Fundació Esclerosi Múltiple necessita el teu suport.\nNotícia > Projectes La informació i el suport psicològic, claus per a la lluita contra l'esclerosi múltiple\nUn estudi dut a terme per la Fundació Esclerosi Múltiple i la Fundació Pere Tarrés analitza quines són les claus per millorar la qualitat de vida de les persones afectades d’esclerosi múltiple i els seus familiars.\nNotícia > Econòmic XIII edició de la campanya Mulla’t i Corre per l’esclerosi múltiple\nLa Fundació per l’Esclerosi Múltiple i l’Associació Mitja Marató de Terrassa organitzen el proper 2 de juny la XIII edició de la campanya Mulla’t i Corre per l’esclerosi múltiple amb l'objectiu de conscienciar la població i captar fons per lluitar contra la malaltia.\nNotícia > Comunitari Investigació i tecnologia al servei de l'Esclerosi Múltiple\nEl Cemcat és en espai de més de 1.800 m2 pioner al món que aglutina la recerca clínica, la docència i l’assistència entorn a l’esclerosi múltiple. Una realitat possible gràcies a la col·laboració entre el FEM, el CatSalut, l’Institut Català de la Salut, el Departament de Salut i l’Hospital Vall d’Hebron.\nAgenda Concert solidari a benefici de la FEM!\nNotícia > Social Concert solidari a benefici de la FEM\nNotícia > Social El Centre Integral per al tractament de l’Esclerosi Múltiple, una realitat\nEl nou Centre d’Esclerosi Múltiple de Catalunya (CEMCAT), dirigit pel Dr. Xavier Montalban, representa una fita important per a aquesta malaltia, ja que aglutina en un únic centre tots els àmbits que afecten l’esclerosi múltiple: recerca clínica, docència, serveis assistencials de neurorehabilitació en esclerosi múltiple i sociosanitaris.\nNotícia > Projectes Fes-te voluntari i mulla't per l'Esclerosi Múltiple!\nEl proper dia 8 de Juliol la Fundació Esclerosi Múltiple organitza la 19a edició d'un dels actes més multitudinaris de tot Catalunya: la campanya "Mulla't Per l'Esclerosi Múltiple".\nNotícia > Projectes Nova edició de la campanya “Mulla’t i corre per l’esclerosi múltiple”\nEl proper 29 d’abril se celebra al Circuit de Catalunya aquest acte en favor de les persones amb esclerosi múltiple. T'hi apuntes?\nAgenda Mulla’t i corre per l’esclerosi múltiple\nL’ Associació Esportiva Mitja Marató de Terrassa, la Fundació Esclerosi Múltiple i l’ Ajuntament de Montmeló organitzen al Circuit de Catalunya una jornada esportiva solidària per col·laborar amb la lluita contra l’esclerosi múltiple. Els diners recaptats amb les inscripcions de les persones participants seran cedits a la Fundació Esclerosi Múltiple.\nNotícia > Projectes “Mulla’t i corre per l’esclerosi múltiple”\nL’ Associació Esportiva Mitja Marató de Terrassa, la Fundació Esclerosi Múltiple i l’ Ajuntament de Montmeló organitzen el proper diumenge 17 d’abril al Circuit de Catalunya una jornada esportiva solidària per col·laborar amb la lluita contra l’esclerosi múltiple. Els diners recaptats amb les inscripcions de les persones participants seran cedits a la Fundació Esclerosi Múltiple.\nNotícia > Projectes Concert Solidari a Luz de Gas\nAgenda Concert Solidari a Luz de Gas\nEl grup PorFinViernes realitza un concert benèfic. Els diners recaptats aniran destinats a tres entitats no lucratives: Fundació Esclerosi Múltiple, Proide i Associació Catalana de la Síndrome x Fràgil.\nAgenda Campanya "Una poma per la vida" de la FEM\nEls propers dies 11 i 12 de març tindrà lloc una nova edició de la campanya solidària “Una poma per la vida”, que anualment organitza la Fundació Esclerosi Múltiple (FEM) amb la col·laboració dels supermercats Condis en benefici de les persones afectades per aquesta malaltia.\nNotícia > General Participa a la campanya “Una poma per la vida” els dies 11 i 12 de març\nEls dies 11 i 12 de març tindrà lloc una nova edició de la campanya solidària “Una poma per la vida”, que anualment organitza la Fundació Esclerosi Múltiple (FEM) amb la col·laboració dels supermercats Condis en benefici de les persones afectades per aquesta malaltia.\nNotícia > General Miriam Dalet, voluntària de tot cor\nDesprés de tota una vida dedicada a treballar contrarellotge en una empresa, Miriam Dalet o Miru, com la coneix tothom, va voler veure la part positiva i, després de que li detectessin una metàstasi de melanoma i li concedissin la invalidesa permanent absoluta, va decidir aprofitar el temps lliure i fer el que sempre havia volgut: ajudar els altres. Des de setembre de l'any 2009 és voluntària en diferents associacions, tot i que aquest esperit altruïsta ja li ve de fa anys, quan va participar com a voluntària als Jocs Olímpics de Barcelona de 1992. Miru anima tothom a fer tasques de voluntariat, ja que per ella és una experiència molt recomanable.\nAgenda Spinning Day, pedalada per l'esclerosi múltiple\nLa Fundació Esclerosi Múltiple, juntament amb la cadena de clubs esportius Europolis, organitza la setena edició de l’Spinning Day, una jornada en benefici de les persones que pateixen esclerosi múltiple.\nNotícia > General L’Spinning Day per l’esclerosi múltiple arriba a la setena edició\nNotícia > General 11 de juliol: Mulla't per l'esclerosi múltiple\nLa Fundació Esclerosi Múltiple vol tornar a batre el rècord de persones que es tiren simultàniament a la piscina per una causa solidaria. Els organitzadors fan una crida de voluntaris per poder sumar esforços i ajudar a les 6.000 persones afectades d'esclerosi múltiple a tot Catalunya. Publica el teu esdeveniment!


【Tcx】 | Motardinn\nVeure-ho tot ( Tcx )\n$ 139.96 $107.49\n$ 186.21 $142.99\n$ 233.09 $178.99\n$ 446.41 $284.99\nTcx a motardinn - la millor selecció de productes al millor preu. Mai havia set tant fàcil navegar i comprar per internet articles de equipament-moto. I el millor de tot és que et portem el material de equipament-moto que necessitis directament a la porta de casa. La majoria de productes Tcx s’envien ràpidament, 24 hores després d’haver fet la compra a motardinn. Com a distribuïdor autoritzat de Tcx tenim un ampli coneixement de tots els productes i últimes tecnologies. Podem assessorar-te amb els millors consells per utilitzar i cuidar el material Tcx de la millor manera. Sempre que ho necessitis rebràs el millor servei del nostre equip d’esportistes experts. Creiem que una part important per a la satisfacció del client és garantir que la compra es fa en un entorn 100% segur i confidencial. Volem que estiguis 100% satisfet amb la teva compra a motardinn, però si per algun motiu això no passés, tens 30 dies per fer la devolució de la compra. Si tens una pregunta o necessites que t’assessorem, no dubtis a contactar amb el nostre equip d’atenció al client de motardinn. Estarem encantats en donar resposta a totes les teves preguntes i a ajudar-te en tot el que necessitis!


Viure el mes de juny de manera diferent. La Setmana Cultural de Can Banús 2017 | Acollida.org\nViure el mes de juny de manera diferent. La Setmana Cultural de Can Banús 2017\nAquest any i com ja és costum a Can Banús vam iniciar la Setmana Cultural el dia 12 de Juny. Els professionals i un grup de residents van fer dues setmanes d’activitats diferents a les habituals, un fet que ofereix un dia a dia alternatiu i de gaudi d’estiu. Enguany s’han repetit sortides que ja s’han convertit en un clàssic com la de la Platja de Tossa i el teatre nocturn a Barcelona, èxits assegurats.\nCom a novetat, aquest 2017 s’ha anat a muntar a cavall a la hípica que gestiona el germà d’un dels nostres residents a Castellar del Vallès i on ens van tractar molt i molt bé. També es va fer una sortida de tot un dia al Tibidabo, recuperant així una activitat que feia dos anys que no es feia i gaudint del dia de portes obertes del parc.\nMolt d’èxit també va tenir aquest any el parc aquàtic de “Illa Fantasia”, així com el cinema de dimecres més una bona orxata per berenar per acabar d’arrodonir la tarda. I l’endemà, última sortida al Museu de les Il·lusions per tancar dues setmanes molt intenses i de molta germanor.\n« « Article de Josep Maria Lluch, director adjunt de la Fundació, en record de la germana Neus | La Fundació ja disposa de 10 pisos d’autonomia que formen part del SAVA » »


Cancel·len l'estrena d'una pel·lícula per denúncies de maltractament animal\n"A Dog's Purpose" narra la història d'una colla de gossos i està adreçada a un públic infantil i familiar\nRedacció 21/01/2017 - 10.43 Actualitzat 22/01/2017 - 12.40\nIndignació i condemna generalitzada contra els productors de la pel·lícula "A Dog's Purpose". El que pretenia ser l'estrena cinematogràfica de la temporada, adreçada a un públic familiar i infantil, ha hagut de suspendre la "premiere" als Estats Units, prevista per a la setmana vinent.\nHa estat després de la difusió a les xarxes socials d'un vídeo publicat per TMZ en què es mostra com el cuidador d'un gos ensinistrat l'obliga a ficar-se en un riu d'aigües turbulentes, amb forts corrents. El gos, atemorit, intenta fugir i defensar-se, però l'ensinistrador hi insisteix i acaba ficant-lo a l'aigua a la força. En una ocasió, el gos aconsegueix sortir-ne, però el cuidador hi insisteix i el torna a enfonsar.\nEn l'escena final, el gos acaba a la piscina mentre l'equip de rodatge filma cada segon del patiment de l'animal. En el moment final de la gravació es pot veure com el gos està a punt de morir ofegat i com dues persones intenten rescatar-lo.\nLes associacions animalistes dels Estats Units han posat el crit al cel i han denunciat la crueltat en el rodatge d'una pel·lícula adreçada a un públic infantil.\nLes imatges que ha filtrat TMZ són un cruel contrapunt al tràiler oficial d'"A Dog's Purpose", on es veu un valent i preciós animal sobre un fons lluminós. La realitat s'ha demostrat molt més cruel.


setembre de 2010 – Ampa Minguella\nEts aquí: Inici / 2010 / setembre\nPROHIBICIÓ D’APARCAR A LA RAMBLA.\n25/09/2010 /in General /by Eduard Burguillos\nDavant les moltes queixes dels veïns de Santa Madrona i de molts pares i mares per l’augment de pas de cotxes per aquest carrer a les hores d’entrada i sortida de l’escola, us hem de recordar als que utilitzeu el vehicle per deixar i recollir els nens que ho heu de fer o bé circulant per l’altra banda de la via o bé aparcant els cotxes als carrers adjacents a Santa Madrona (Torrebadal o Prim).\nL’Ajuntament de Badalona prohibeix la circulació de vehicles no autoritzats al carrer Santa Madrona. Fer cas d’aquesta mesura ens evitarà que algún dels nostres fills prengui mal o que la Guàrdia Urbana es vegi obligada a multar els cotxes.\nDimecres passat es podia veure a la Guàrdia Urbana prohibint el pas als cotxes no autoritzats .\nhttps://ampaminguella.org/wp-content/uploads/2020/05/logo-ampa-480x90-1.jpg 0 0 Eduard Burguillos https://ampaminguella.org/wp-content/uploads/2020/05/logo-ampa-480x90-1.jpg Eduard Burguillos2010-09-25 21:27:362020-06-02 21:17:36PROHIBICIÓ D'APARCAR A LA RAMBLA.


Centre Excursionista Àliga: Pels cingles de Malanyeu\n15.06.19 La petita i tranquil·la vall de Malanyeu, a l’Alt Berguedà, es troba situada entre les valls més àmplies de Cerdanyola, al nord, i de la Nou, al sud, i, com aquestes, és tributaria de la vall del Llobregat. Un itinerari molt popular, publicat en nombroses ressenyes, és el que dóna la volta a tota la vall, al llarg d’uns 14 Km i amb un desnivell de 900 m, pels cingles i carenes que l’envolten; tanmateix, avui la nostra proposta és més modesta: una matinal pel sector nord de la vall, d’uns 10 Km de recorregut i 450 m de desnivell, pels cingles del Devessó i de la Rota i la carena del serrat del Mill, amb magnífiques vistes de l’entorn malgrat no fer cap cim en concret.\nLa vall de Malanyeu des del serrat del Mill\nCom sempre que anem cap a l’Alt Berguedà, ens apropem per l’Eix del Llobregat (C-16) fins que, passat el túnel de la Nou, vora el Km 110, agafem a la dreta el trencall de Malanyeu. Pugem durant 4 Km per una estreta pista asfaltada, amb diversos revolts per guanyar alçada, fins arribar al petit nucli de Malanyeu, vora l’edifici de les antigues escoles, on aparquem el cotxe. De seguida ens adonem que hem passat, en tan sols 4 Km, de l’intens brogit de la carretera del túnel del Cadí a la gairebé absoluta tranquil·litat de la solitària i rural vall de Malanyeu, només visitada per alguns escaladors que van a les properes vies de la paret del Devessó.\nDes de les escoles de Malanyeu (1010 m), deixem la carretera per on hem vingut, que tot seguit es converteix en pista de terra que mena al gran mas del Llomà (per on hi retornarem), i comencem a caminar en direcció nord, tot seguint les indicacions del PR C-199 (tram de Malanyeu a Guardiola pel Devessó), amb bones vistes als cingles de Vallcebre i al Pedraforca.\nSortim en direcció al nucli de Malanyeu\nPassem tot seguit pel petit nucli de Malanyeu, format per l’església romànica de Sant Sadurní i els edificis de la Rectoria i la Batllia, i continuem a l’esquerra per una estreta pista, en lleugera baixada i encarats als cingles del Devessó.\nCingles del Devessó\nUn xic més avall passem pel costat de cal Frare i poc després deixem la pista per seguir a l’esquerra per un corriol que baixa a creuar el rec del Griell per una palanca de fusta.\nTravessem el rec del Griell\nContinuem a l’altre costat, inicialment a la vora del torrent, i no triguem en arribar a cal Sastre. El sender passa entre aquest mas i una construcció secundària, i tot seguit gira a l’esquerra. Als pocs metres, en una bifurcació, cal estar atents, doncs hem de deixar a la dreta el camí més marcat, que mena a les parets d’escalada, i seguir a l’esquerra (hi manca en aquest punt algun senyal de PR). Passem pel costat d’un gran roure i anem avançant per un petit carener que separa el torrents o recs del Griell i de la Taleia.\nAl final d’aquest carener, el camí baixa a la dreta, amb algunes llaçades, per creuar tot seguit el rec de la Taleia, sense aigua en aquest indret, que pocs metres mes avall s’ajunta amb l’anterior per formar el rec de Malanyeu. El sender gira a l’esquerra i ens apropa al peu d’una antiga pedrera, des d’on comencem a pujar en llaçades fins a travessar el cingle del Devessó pel pas del Grau (980 m), un inesperat tall de la carena amb una roca encastada a sobre, en un ambient frescal i ombrívol.\nObservant una via d'escalada al costat\ndel pas del Grau, amb el bloc encastat\nA la sortida del Grau\nContinuem a l’altre costat per un camí que planeja inicialment per l’obaga, sota les parets del vessant nord del Devessó. Revoltem la capçalera d’una petita clotada, passem per les ruïnes de la Solana de Dalt, i tot seguit desemboquem a la pista del Monnell, que seguim a la dreta, de pujada, entre alts roures.\nPer la pista del Monnell\nMés amunt, en un revolt de la pista a l’esquerra, seguim recte per un corriol, per on continuem pujant fins a sortir als camps i a la casa de la Solaneta (1140 m), situada sobre l’extrem oriental dels cingles del Devessó.\nPassem vora la Solaneta\nPassada la Solaneta, continuem per la seva pista d’accés uns 200 m fins a sortir a una colladeta, sota la propera casa de Monnell (1160 m), restaurada recentment amb un estil extremadament modern, allunyat del tradicional de les masies de la zona.\nColladeta vora el Monnell, amb els cingles de la Rota\nVorejem el Monnell per l’esquerra, prop d’una caseta de fusta sobre un arbre (a l’estil dels Simpson) i als 100 m girem a la dreta per un corriol que mena tot seguit a un camí travesser, damunt del Monnell.\nEl Monnell, amb el serrat dels cingles de la Tor\nSeguim a l’esquerra per entrar a una roureda, per on anem pujant en direcció nord-oest fins a sortir a l’esplanada del coll i mirador de la Creueta (1270 m), entre la vall de Malanyeu i el clot de la Rota, amb una rudimentària creu de fusta que li dóna el nom. Des d’aquí tenim una bona vista cap a la serra d’Ensija, els cingles de Vallcebre i el Pedraforca.\nA la Creueta, amb vistes al Pedraforca\nContinuem a l’altre costat del coll per entrar al clot de la Rota, sota els cingles del mateix nom, on haurem de fer una petita “sifonada” per travessar-lo. Passem sota un parell d’abalmaments que fan les parets d’aquests cingles, i comencem a davallar fort fins al punt d’inflexió des d’on haurem de tornar a guanyar l’alçada que hem perdut.\nPassem a frec dels cingles de la Rota\nA l’ombra del bosc floreix el melissot (Melittis melisophyllum), una petita planta de la família de les labiades, molt semblant a la menta.\nEl sender puja ara dreturer amb un parell de revolts que ens tornen a apropar a les parets i tot seguit arribem a l’indret del Mal Pas, equipat amb una corda (només necessària en cas de la roca mullada), i que sols demana una senzilla grimpadeta.\nPujem pel Mal Pas\nContinuem la dura pujada fins a sortir del clot de la Rota i arribar tot seguit a l’indret del Replà (pal indicador que tanmateix assenyala aquí el Mal Pas), on el PR C-199 que seguiem fins aquí desemboca en el PR C-129 que dóna la volta a tota la vall de Cerdanyola. A l’esquerra aquest PR baixa cap a Sant Julià de Cerdanyola; seguim a la dreta, en direcció est, per encarar la propera carena del serrat del Mill.\nEns situem per sobre els cingles de la Rota\nPujant pel vessant de la vall de Cerdanyola\nPugem uns metres per l’obaga fins assolir l’esmentada carena, bastant estreta inicialment, per on el sender anirà alternant entre la boscosa obaga de la vall de Cerdanyola i la solana més oberta de la vall de Malanyeu. Quan el bosc ho permet, tenim al nord enlairades vistes sobre Sant Julià de Cerdanyola, així com del Moixeró i la Tosa d’Alp. Baixem uns pocs metres a un collet de la carena i poc després la tornem a recuperar mitjançant un altre petit pas de grimpada equipat amb una corda, innecessària amb la roca seca.\nTornem a la carena per un segon "Mal Pas"\nAnem seguint en direcció est l’estreta però fàcil carena, ben enlairats sobre els cingles de la Rota, mentre que a les roques de l’obaga hi podem veure, ben enganxada, l’orella d’ós (Ramonda myconi), una relíquia del període Terciari, segons afirma la nostra botànica.\nPer l'estreta carena del serrat del Mill\nOrella d'ós, en plena carena\nMés endavant, passada una elevació de la carena que deixem a la dreta, trobem un bon mirador sobre la vall de Malanyeu, els cingles de la Rota i de Vallcebre, la serra d'Ensija i el Pedraforca. Es tracta d'un indret ideal per descansar i fer un mos, tot gaudint de les vistes.\nVistes sobre els cingles de la Rota, els cingles\nde Vallcebre, la serra d'Ensija i el Pedraforca\nA partir d’aquí la carena ja es fa més ampla i boscosa. Anem planejant entre grans exemplars de faigs que envolten el camí carener fins que arribem al Pas de Malanyeu (1390 m), en una cruïlla de camins.\nGrans faigs vora el Pas de Malanyeu\nDeixem aquí el PR, que continua per la carena, i seguim a la dreta, a l’altre costat d’un filat, per un sender que baixa inicialment en direcció sud-oest. Passem més avall per un altre mirador natural, amb bones vistes al cingles de la Cabrota, topònim que fa referència a una espècie de mussol característic d’aquesta zona.\nCingles de la Cabrota\nDes d’aquí el sender gira cap al sud-est per continuar davallant fins a sortir a una pista de desemboscar, per on seguim a la dreta, de baixada. La pista travessa el rec de la Taleia, de cabal discret, s’apropa a les parets dels cingles de la Cabrota i acaba desembocant a una pista més important, que seguim a la dreta.\nAnem travessant un altre sector de grans faigs i no triguem en passar per la font de les Travesses, situada en una raconada ombrívola i frescal, sota la imponent cinglera de l’Estimbador; tanmateix, la font raja molt poc, doncs gran part de l’aigua ha estat captada per abastir la masia del Llomà.\nContinuem per la pista i tot seguit arribem a una bifurcació, amb un pal indicador que assenyala ambdues direccions per anar a Malanyeu. El millor és continuar a la dreta, en suau baixada cap al Llomà, fent cas omís de la distància indicada a Malanyeu (3,1 Km), que en realitat és poc més de la meitat si seguim estrictament per la pista.\nAvancem en direcció sud-oest per aquesta pista, mentre deixem a la dreta, succesivament, un trencall que mena al Monnell, i una variant del PR que baixa a creuar el rec de la Taleia i puja a l’altre costat pel bosc fins a sortir als camps de la Solaneta, on enllaça amb l’itinerari que puja de Malanyeu pel Devessó.\nArribem així al gran mas ramader del Llomà (o Llumà), un conjunt d'habitatges, edificis auxiliars i pallers, que la pista travessa pel bell mig de la propietat.\nLa pista ens mena al Llomà\nContinuem en direcció sud, mentre ens encarem al gran tall del cingle per on s’escola el rec del Griell i que supera el pas equipat del Griell de Cal Pigot.\nTall del cingle per on es despenja el rec del Griell\nPoc més endavant s’hi ajunta per l’esquerra l’altra pista provinent de la font de les Travesses, i tot seguit la pista unificada fa un revolt a la dreta i travessa el rec del Griell; a l’esquerra, un corriol puja en 5 minuts (opcional) a la captació d’aigües de la Font Gran, al costat del torrent.\nCaptació d'aigües de la Font Gran, vora el rec del Griell\nSeguim la pista en direcció est, i als 100 m deixem a l’esquerra (pal indicador) el sender que puja en direcció al Griell de Pujals, als cingles de la Tor, tot passant abans, malgrat no s’indiqui, pel Griell de Cal Pigot, un pas equipat amb cadenes, esglaons excavats a la pedra i una escala de ferro, que formarà part de l’itinerari que tenim previst per a la segona part dels cingles de Malanyeu. Continuem per la planera pista i als 400 m arribem a les escoles de Malanyeu, punt final d’aquesta primera aproximació als cingles i a la vall de Malanyeu. Sens dubte que hi tornarem.\nSECCIÓ DE MUNTANYA. Activitat realitzada el dia 15.06.19 per Isabel Benet, Ventu Amorós, Lola Díaz i Rafa Martínez.


Investigat l'alcalde de Móra d'Ebre per cobrar sense treballar\nL'alcalde de Móra d'Ebre, Joan Piñol, ha anat a l'ajuntament amb membres de l'equip de govern el 12 d'octubre | ACN\nInvestiguen l'alcalde de Móra d'Ebre, Joan Piñol, per cobrar d'Activa Mutua sense anar-hi\nCompaginava la dedicació exclusiva a la Diputació de Tarragona amb una mitja jornada a l'empresa per la qual va cobrar 70.400 euros en tres anys\nRedacció dijous, 11 d’abril 2019 - 15:19h\nJoan Piñol és un dels càrrecs d'Activa Mutua investigats arran de les denúncies presentades per extreballadors l'any 2017. En el seu cas, i segons informa El País, se l'investiga per haver cobrat de la mútua durant tres anys sense fer-hi cap feina que s'hagi pogut acreditar. El cas és que, a més, compaginava la mitja jornada a l'empresa amb una dedicació exclusiva a la Diputació de Tarragona, a més de l'alcaldia de Móra d'Ebre.\nAlgunes fonts apunten a TarragonaDigital que podria haver-hi vinculacions entre aquesta investigació i la del cas Innova. Quan l'any 2015 es va detenir l'aleshores primera tinent d'alcalde, Teresa Gomis, just abans de la campanya electoral, també es van registrar l'Hospital Sant Joan i la seu d'Activa Mutua, a més de detenir el seu director gerent, Miquel Àngel Puig. Algunes fonts apunten que durant l'escorcoll s'hauria trobat documentació en relació als indicis investigats ara en relació al batlle de Móra d'Ebre.\nLes acusacions contra l'alcalde de Móra d'Ebre\nL'any 2017 es van presentar una sèrie de denúncies per part d'almenys dos extreballadors d'Activa Mutua. Entre altres presumptes irregularitats, s'apuntava que Piñol hauria estat en nòmina de l'empresa perquè s'encarregués de fer tractes amb ajuntaments, la Diputació de Tarragona i diverses empreses i organismes públics. Les auditories elaborades a partir de les denúncies de fa dos anys, de fet, «no han pogut obtenir evidència de la feina que suposadament hauria prestat».\nEls registres electrònics de la mútua tampoc haurien servit per rebatre-ho segons apunta el diari, i és que en tot el 2015, Piñol no hauria fitxat ni una sola vegada, i ho hauria fet puntualment i de manera manual —segons la investigació no implica que sigui un registre real— el setembre i desembre del 2016 i els primers mesos del 2017. L'alcalde de Móra es va agafar l'excedència d'Activa Mutua el maig del 2017, després que la investigació es fes pública.\nL'alcalde de Móra d'Ebre, Joan Piñol Mora. | Cedida.\nLa defensa de Joan Piñol\nPer part seva, i segons declaracions recollides pel mateix rotatiu, assegura haver treballat principalment des de casa durant la seva etapa a Activa Mutua. Afegeix, a més, que no fitxava quan es desplaçava a la seu central de l'empresa a Tarragona per desconeixement, fins que des de recursos humans se li va comunicar que havia de fer-ho. Les auditories fetes a la mútua li han requerit informació, per exemple, sobre els accessos de Piñol al sistema informàtic de l'empresa, unes dades de les quals no disposa.\n«Conscientment no he fet res dolent», ha respost el batlle ebrenc al mitjà; «jo he fet la feina i ho he declarat tot», afegeix. Quan es va destapar la investigació, els serveis de la Diputació de Tarragona van considerar que no es podia compaginar la dedicació exclusiva a la institució amb una mitja jornada a una empresa que desenvolupa una tasca pública com una mútua. Del sou brut de 61.735 euros anuals, se li va reclamar el 20 % del que hagués percebut durant els anys de compaginació de feines.\nPiñol hi hauria al·legat justificant que l'única activitat pública de les mútues és la sanitària, i ell no és personal sanitari. Hauria afegit, també, que no hi ha cap incompatibilitat perquè la dedicació a l'empresa no supera la meitat de la jornada laboral.\nSeu central d'Activa Mútua al Tecnoparc de Reus. | TarragonaDigital\nLes sospites sobre Activa Mutua\nAquest cas concret arranca l'any 2017, quan almenys dos extreballadors d'Activa Mutua denuncien l'empresa a fiscalia. Aquesta la recull i demana un informa a Inspecció de Treball, actuació que acaba amb una acta de sanció a la mútua per sis sancions molt greus i dues de greus, a més de reclamar-li retornar els diners que hauria gastat de manera fraudulenta, i que la investigació inicial ja xifrava en 1,3 milions d'euros.\nEl cas és que les mútues treballen amb diners públics que els arriba a través de les cotitzacions a la Seguretat Social. En el cas de la mútua nascuda a Tarragona i estesa per tot l'Estat, l'any 2017 va ingressar, segons els seus comptes, 350 milions d'euros dels quals 330 provenien de les cotitzacions. Aquest mètode de funcionament és compartit i regularitzat per tot el sector, però ha provocat diverses investigacions judicials al voltant de mútues.\nDinars i indemnitzacions sospitosos\nLes investigacions publicades per El País apunten que entre la Seguretat Social, Inspecció de Treball i fiscalia s'estan estudiant les despeses fetes pels gestors d'Activa Mutua entre 2015 i 2017. Suposarien 1,3 milions d'euros de les arques públiques destinats a pagar àpats i indemnitzacions irregulars. Fins a 400.000 euros s'haurien fet servir per convidar a terceres persones a esmorzars, dinars i sopars a través de targetes de crèdit de l'empresa.\nEl capítol d'indemnitzacions a directius per sobre dels límits legals pujaria fins als 663.0088 euros. La metodologia, detectada ja en investigacions dutes a terme contra mútues, consistiria a acomiadar directius a punt de jubilar-se per pagar-los, com a indemnització per acomiadament, xifres superiors a les que permet el límit legal. La investigació també ha posat la lupa sobre 1,6 milions d'euros d'ajuts a persones accidentades.\nALCANAR: L'ADN de la caca de gos al carrer permetrà identificar i multar el propietari\nÚLTIMA HORA: Novetats sobre els pares del presumpte assassí d'una jove a Ulldecona


Comfy Apartment Sopot Polònia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nAleja Niepodleglosci 780/3A, Sopot Centrum, Sopot, Polònia, 81-805 - Veure al mapa\nMés informació sobre Comfy Apartment\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Sopot, Comfy Apartment és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nComfy Apartment ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, habitació familiar.\nL'ambient de Comfy Apartment es reflexa en cada habitació. calefacció, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable, cuina americana, nevera són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Comfy Apartment la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Sopot.\nTots els tipus de viatgers (37) Parelles (7) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants petits (13) Famílies amb infants grans (5) Grups (11)


per Redacció - Fotografia: Ajuntament d'Alcarràs 20/10/2016 00:00h\nL'Aula d'Extensió Universitària d'Alcarràs enceta el curs 2016-2017| Redacció - Fotografia: Ajuntament d'Alcarràs\nEl Centre Major d'Alcarràs és el lloc escollit per celebrar totes les jornades. Per assistir-hi és necessari fer la inscripció prèvia al Centre Cultural Lo Casino, ja que les places estan limitades a l'aforament de la sala. El preu de l'activitat és de 20 euros, tot l'any.\nTotes les propostes programades -més d'una desena entre els mesos d'octubre i maig- estan organitzades per la pròpia Aula d'Extensió Universitària d'Alcarràs, amb la col·laboració de l'Ajuntament de la localitat, la Universitat de Lleida i Fruits de Ponent.\nEl tret de sortida del curs 2016-2017 va tenir lloc el passat divendres, amb una xerrada a càrrec de la periodista Mari Pau Huguet, tot i que més que una conferència, el públic assistent va tenir l'oportunitat de preguntar tot allò que els encuriosia sobre la televisió i la comunicació en general.\nA dia d'avui s'han inscrit ja 100 persones, tot i que des de l'Aula s'espera superar els 140 participants aconseguits el curs passat.


Normes bàsiques de l’Scrabble®\nL’Scrabble és un joc de taula que es fonamenta en la combinació de peces –cada una amb una lletra- per tal de formar paraules. Un cop col·locades sobre el tauler, els jugadors obtenen una determinada puntuació segons el valor de cada lletra i la seva disposició en el tauler.\nTotes les partides del Club Scrabble Manresa es basen en la mecànica habitual del joc de l’Scrabble en la seva edició catalana, i en les normes establertes en el mateix joc.\nA efectes del sorteig inicial, l’escarràs compta com a primera lletra de l’alfabet, anterior per tant a la lletra A.\nEl jugador que hagi guanyat el sorteig i que, per tant, iniciï la partida tindrà també el dret de tenir el tauler de cara. Es deixa, però, a llibertat dels contrincants la possibilitat d’acordar-ne qualsevol altra disposició.\nEs permet fer anotacions durant la partida, però en cap cas es permetrà l’ús de fulls impresos amb informació de qualsevol tipus (llistats, etc.) ni d’aparells electrònics de qualsevol mena (PDAs, telèfons mòbils, etc.).\nL’Scrabble basa el seu sistema de puntuació en l’aplicació dels factors multiplicadors del tauler a la suma del valor de les lletres usades en una jugada. Un jugador ha de tenir sempre, mentre n’hi hagi suficients, set peces al faristol. Si col·loca les set de cop, la seva jugada rep un plus de 50 punts.\nTret de la primera jugada, que ha de cobrir la casella central (H8), totes les jugades han d’utilitzar alguna lletra de les que ja són al tauler, de manera que les noves paraules estaran en contacte amb les ja existents, tot encreuant-les, allargant-les o bé formant nous mots de dues o més lletres. El sentit de lectura de les fitxes col·locades només pot ser d’esquerra a dreta o de dalt a baix. No és permès de col·locar fitxes en sentit vertical i horitzontal alhora en una mateixa jugada, tot i que les fitxes col·locades poden formar paraules en tots dos sentits de lectura.\nTota peça posada sobre el tauler s’haurà de jugar obligatòriament. Per tant, si el jugador ha comès un error en posar-la, estarà obligat a completar una jugada amb aquella o aquelles peces, o a retirar-les tot perdent el torn. De la mateixa manera, un cop iniciada una jugada, la fila o columna que ocupi la primera peça serà d’ús obligatori. Per tant, només es permetrà l’ajustament del mot al tauler si es desplaça en la mateixa direcció (horitzontal o vertical) en què es llegeix.\nEls factors multiplicadors són acumulables: primer es compten els que afecten al doble o triple valor de lletra; posteriorment, els que afecten al doble o triple valor de paraula. Per tant, si en una mateixa jugada n’hi ha de tots dos tipus, primer es calcularà el valor de cadascuna de les lletres que formen la paraula, es sumaran, i després s’aplicarà el factor multiplicador de paraula.\nLa fitxa de la lletra q s’entén que sempre porta incorporada la lletra u.\nEls dígrafs L·L i NY només poden ser utilitzats utilitzant la peça corresponent o un escarràs. Per tant, no s’admetrà l’ús de dues eles per formar una ela geminada, ni l’ús d’una ena i un escarràs (no existeix la peça Y) per formar la NY.\nQuan un jugador té set fitxes al faristol que són tot vocals o tot consonants (sense cap escarràs), està autoritzat (no obligat) a canviar totes les lletres abans que tiri el jugador que el segueix, mostrant el faristol al seu oponent, retornant totes les peces a la bossa i agafant-ne un altre cop set. En aquest cas, el jugador que canvia les lletres no perdrà el torn.\nSi després de canviar-les segueix tenint tot vocals o tot consonants, es demanarà a un dels àrbitres que comprovi les peces restants. Segons les que quedin, es procedirà de la següent manera:\nb) Si hi ha dues vocals o consonants, o més, es posaran totes les peces del faristol a la bossa i es repetirà l’operació d’extracció fins que aconsegueixi tenir un faristol amb almenys una vocal o una consonant.\nc) Si no queda cap peça de les necessàries, el jugador es quedarà amb les que té al faristol i continuarà el joc amb aquestes.\nUn jugador pot utilitzar el seu torn per canviar tantes lletres com vulgui. En aquest cas, però, no podrà col·locar cap fitxa al tauler i el torn passarà al jugador que el segueix. Per admetre un canvi voluntari de fitxes, n’hauran de quedar un mínim de 7 dins de la bossa. Si en queden 6 o menys no s’admetrà el canvi, donat el desavantatge que suposaria per a l’altre jugador.\nEl jugador que vulgui fer un canvi voluntari de fitxes, en primer lloc, anunciarà en veu alta quantes fitxes desitja canviar; després haurà de deixar-les cap per avall sobre la taula; llavors agafarà tantes fitxes noves com hagi deixat; finalment, col·locarà dintre de la bossa les que ha deixat.\nL’operació d’agafar les peces de la bossa s’ha de fer de forma que no pugui despertar cap mena de suspicàcia, amb la bossa sobre la taula, sense palpar les peces ni utilitzar més temps de l’estrictament necessari. Qualsevol comportament sospitós serà analitzat pel comitè arbitral, que pot prendre la decisió de desqualificar el jugador.\nSi després d’agafar peces, un jugador per error en té més de 7 al faristol, un dels contrincants n’hi retirarà una a l’atzar, i haurà d’ensenyar-la a tots els jugadors abans de dipositar-la de nou al saquet.\nTambé es permet deixar passar el torn en qualsevol moment del joc, sense jugar ni canviar peces, tot dient “passo”.\nEn qualsevol moment el nombre de fitxes restants a la bossa pot ser comptat externament, palpant-les per fora. Si es decideix confirmar la quantitat de fitxes restants comptant-les dins de la bossa, s’haurà de fer amb el consentiment dels oponents.\na) algun dels jugadors esgota totes les lletres del faristol i ja no en queda cap a la bossa. Aleshores es resta del total de punts de cada jugador els punts que li hagin quedat al faristol, i de la mateixa manera es sumen al total del jugador que ha tancat el joc.\nb) Tots els jugadors perden tres torns consecutius, ja sigui per haver jugat mots incorrectes o per passar (canviar lletres no es considera pèrdua de torn). En aquest cas cada jugador restarà de la puntuació final el valor de les peces que li quedin al faristol.\nEls jugadors tenen el dret de repassar la suma de tots els punts, i tot seguit hauran de lliurar el full a l’àrbitre per al seu processament. Un cop lliurat el full, el resultat es considerarà definitiu, i no s’acceptarà cap impugnació al respecte.\nEn cada partida es facilitarà als jugadors el full pautat per a l’anotació de la partida. Aquest es complimentarà amb el nom dels jugadors i amb la paraula, les coordenades, la puntuació i la suma total de cada jugada. També s’hi complimentaran degudament els espais restants amb les dades que s’hi especifiquin (depenent del tipus de competició que es tracti), per tal de facilitar el còmput d’alguns rècords i estadístiques.\nPer a l’anotació de les jugades, cal recordar que s’indiquen les coordenades de la primera lletra del mot, i que l’ordre indica l’orientació de la paraula. Així, en el tauler de l’última edició de l’Scrabble en català de Mattel, 8H indica una paraula situada en vertical i H8 una paraula situada en horitzontal.\nUn jugador pot fer una impugnació si creu que el mot jugat pel seu contrincant no és correcte. En aquest cas s’aturarà el rellotge, i es comunicarà a l’àrbitre el mot impugnat. Després de consultar-lo, l’àrbitre únicament determinarà la validesa o no del mot, sense donar-ne cap altra informació, ni sobre la categoria gramatical, ni sobre el seu model de flexió, etc.\nEn cas que el mot fos correcte, s’afegirà al full d’anotació i es seguirà la partida amb normalitat. En cas de ser incorrecte, el jugador haurà de retirar-lo del tauler i perdrà el torn sense sumar cap punt.\nEn el cas de les competicions on no hi hagi un àrbitre per a tal finalitat, cada partida serà arbitrada pels propis participants que hi prenguin part. En aquest cas, el jugador que consulti un mot al diccionari haurà de donar als jugadors restants tota la informació que obtingui del mot pel fet de consultar-lo, per tal que això no li suposi cap avantatge.\nLa impugnació d’un mot s’ha de fer just en el moment en què aquest ha estat jugat. Si ja ha estat anotat i ja s’han restituït les peces al faristol es considerarà la jugada acabada i acceptada, i per tant no s’admetrà ja cap impugnació.\nEl diccionari arbitral utilitzat a les competicions del Club Scrabble Manresa és el Diccionari Oficial de l’Scrabble en Català (DOSC), amb les esmenes contingudes en la fe d’errates del 7 de febrer de 2006.\nS’acceptaran com a vàlids tots els mots que hi són referenciats, inclosos els corresponents a les variants rossellonesa, algueresa, valenciana i balear. Les flexions admeses seran les que indica el DOSC i les conjugacions verbals admeses les de tots els àmbits.\nUna jugada no es considerarà completa fins que el jugador no l’hagi col·locada al tauler, hagi estat anotada, torni a tenir set peces al faristol i premi el rellotge. En aquest precís moment és quan comença a comptar el temps per a la jugada de l’adversari.\na) mentre s’estableix la validesa d’una paraula.\nd) si s’avisa a l’àrbitre per a qualsevol consulta.\nEls rellotges utilitzats en les competicions del Club Scrabble Manresa poden ser de dos tipus:\na) temporitzador amb compte enrere:\nPer norma general, el temps per jugada serà de dos minuts si no s’especifica el contrari. Després de cada jugada, el jugador que acaba de tirar aturarà el rellotge, programarà de nou 2 minuts, i l’engegarà per al següent jugador.\nb) del tipus emprat en les competicions d’escacs (només per a partides de dos jugadors):\nEn aquest cas no hi haurà un temps determinat per jugada, sinó un temps total per a tota la partida que serà de mitja hora per a cada jugador, i que cada oponent podrà administrar com desitgi. Si un jugador excedeix aquest temps, serà penalitzat a raó de 10 punts per cada minut (o fracció de minut) consumit de més, que es restaran de la puntuació total al final de la partida.\nLa responsabilitat de comptar el temps de cada jugador recau en el seus adversaris. No s’admetrà cap impugnació al respecte si la causa n’és el propi oblit a l’hora d’engegar o parar el rellotge. En cas d’haver d’aturar el temps per consultar l’àrbitre, l’obligació d’aturar el temps sempre serà del jugador per qui estigui corrent.\nUna resposta a Normes\nRetroenllaç: La lliga CUSCA | Club Scrabble Manacor