Vuit8ena: Pel·lícules per homes\nPublicat per rits a 17:46\nMe l'apunto doncs. I mira, una notícia alentadora per anar al cinema en temps de crisi: els dimecres preus reduïts, però no sé a partir de quan ni ens quins cinemes.... Es veu que després de l'èxit que van tenir els dies low cost de farà un parell de mesos, ha fet pensar que potser cal tenir present que calen alternatives.\nAnirem al cine de nou!!!\n8 de gener de 2014 a les 21:29\nAquesta me la guardaves, eh? Hehehe. Doncs et donaré la raó, El gran Lebowsky és una pel·lícula per homes, per homes 'trunyos', concretament. A mi no em va agradar massa, o no en tinc bon record.\nNi tan sols coneixia aquesta pel·li que dius, però em quedaré amb una frase teva, perquè sempre em costa molt justificar allò dels llibres per dones. No és que els homes no tinguem sentiments ni emocions, però sí que les vivim, sentim i expressem de manera diferent. Per això alguns llibres no ens arriben tant a nosaltres com a vosaltres, i segurament al revés també deu passar.\n8 de gener de 2014 a les 22:14\nJa veig... es una peli dels Cohen, per força li agrada a la crítica.\nSentiments masculins? Si, em sona aquesta paraula, crec que alguna vegada l'he llegit, però no sabria donar-li un significat, continuaré investigant...\n9 de gener de 2014 a les 8:31\nJo sempre he estat una gran defensora de la igualtat entre homes i dones, però ja m'entens que la igualtat que podem defensar a nivell social no descarta aquesta desigualtat a nivell personal. També crec que som diferents... i ben diferents! però com bé dius al final aquesta diferència fa que ens necessitem els uns als altres!:)\nJo prefereixo les pelis ensucrades.... hehehe! I que no hagi de plorar, si-us-plau!! :P\n9 de gener de 2014 a les 9:15\nEm sembla que t'han llegit i els cinemes s'han posat d'acord per fer una oferta els dimecres. A mi també m'encanta anar al cine, de vegades fa una mica de mal per la butxaca però m'omple l'ànim. M'apunto la pel·li! Això que dius de "pel.lis d'homes" tens raó, però també he comprovat que hi ha homes amb sensibilitat que saben apreciar les pel·lis "de dones" o "per a dones".\n9 de gener de 2014 a les 11:52\nHe de ser sincera, quan he llegit el títol a l'actualització de blogs he vingut corrents a veure què deia en XeXu. Sóc dolenta ;)\nJo no veig massa clar el concepte, igual que no veia clar el de llibre per dones\n9 de gener de 2014 a les 20:46\nJo també l'he vista!!!! (oh, sí, 2 visites al cinema en 10 mesos!!!)\nEm va agradar, especialment la banda sonora. Un calvot potser sí, que se'l mereix, però és que el pobre home té molta mala sort... el que em va sobtar més de la barbar hipster és que sempre la porta perfeeectament retallada. No té on caure mort, però la barba i la roba sempre perfectes, goita...\nAl meu home li encanta El gran Lebowsky i a mi no em diu res. Potser per això que dius? Vés a saber...\n10 de gener de 2014 a les 12:26\nPer sort hi ha moltes excepcions pel que fa als llibres/ pelis per homes i per dones! Prenc nota de la pel·lícula.\n10 de gener de 2014 a les 23:35\nsom iguals en drets però no pas en gustos encara que tot plegat és complicat ....a mi per exemple la pel·licula no em motiva massa....però m'agrada el futbol i no m'agraden moltes coses de les suposadament femenines no sé em penso que és força cultural ....per exemple m'he llegit a henry Miller i també a Bukowsky que no tenen gaire de femenins i són molt bèsties\n11 de gener de 2014 a les 15:37\nBé, jo crec que afirmacions com "aquests llibres són de dones" o "pelis per homes"... és generalitzar molt, perquè depén de quin home i quina dona i quins gusts tinguen. I que, generalitzant, tenim gustos diferents,però i què? i les persones som totes diferents, millor, més varietat i diversió. Ara que si aquesta frase funciona per lligar... s'ha de provar! hehehe .\nNo he vist cap de les dues, però ara que has dit que són d'homes les he de veure obligatòriament per poder criticar-les!\n11 de gener de 2014 a les 21:45\nMARTULINA DIVINA, , jo tb ho he sentit, xò no sé ni quin preu ni quan. No sé on vaig sentir que era per tres mesos, haurem d'aprofitar!!\nEts el primer home que em diu que no li va agradar El Gran Lebowsky. Curiós, hi ha gustos per tot, és clar.\nCrec que és així, i va més enllà de gustos, fins i tot. A mi m'agrada el futbol, xò segur que tu (encara t'agrada el futbol?) tb el vius diferent a com el visc jo. Xò segueixo pensant que més enllà de sentir diferent, això ens enriqueix moltíssim els uns als altres.\npons007, està bé i molt ben feta, xò em falla alguna cosa a l'argument, que potser no vaig entendre.\nSi, els tens, segur. Ben amagats, xò segur que els tens.\nALBA, jo tb sóc defensora de la igualtat entre homes i dones. Tenim els mateixos drets i els mateixos deures. I hem de tenir les mateixes oportunitats en tots els àmbits. No crec que tingui res a veure en el fet que, en general, hi ha algun aspecte de génere que ens fa sentir les emocions de manera diferent. Potser totes les persones senten diferents, xò hi ha algun aspecte de génere que es repeteix.\nSense plorar! apuntat!!\nSÍLVIA, aviam com va aquesta oferta! en tinc moltes ganes!!\nSi, és clar que hi ha homes ben sensibles i dones que no en son gens. A mi, m'encanten els homes ben sensibles :)\nMIREIA, hehehehe, en part a ell és a qui ho he sentit més, xò ja ho pensava d'abans.\nNo sé com explicar-lo millor. Penso que hi ha maneres diferents de sentir les emocions entre homes i dones i per tant, quan una peli o un llibre et transmet emoció, doncs hi ha aquest component que fa que t'arribi més o menys.\nXò ei, potser vaig errada, eh!\nMaryMoon, molt bé! progressa adequadament en la seva tornada al cinema!\nMala sort i li falta una mica de sang a les venes. Si!!! jo tb vaig pensar això de la barba retallada i la roba, havia de cantar molt!! No em va agradar gens la barba, sóc més grunge!\nA saber,... veus, un altre que li agrada el Gran Lebowsky.\nLORETO GIRALT TURÓN, doncs si, també és veritat que és una sort que hi hagi excepcions!\nELFREELANG, en gustos som tots diferents, cada persona té els seus, així com tb té la seva manera d'emocionar-se, xò darrerament percebo que hi ha tendències.\nNo volia dir que hi hagi coses per homes i coses per dones, xò si una manera de sentir-los. Aquesta peli a mi no em va arribar i ho vaig portar a la concepció masculina pròpia de la peli. Potser no té res a veure, xò en aquell moment ho vaig pensar.\nADA, si, és clar que era per generalitzar, sense necessitat que sigui un clitxé. Tots som ben diferents i reaccionem de manera diferent, xò era una tendència solament.\nSi la veus, ja em diràs què en penses!\nUn petó a tots i totes!!!!\n12 de gener de 2014 a les 12:11\nRits, molt segurament serà la propera peli que veiem (quan puguem). No tinc gaire clar el tema, però sí que hi ha unes tendències de gustos per gènere, com dius, i està bé, perquè sempre podem fer incursions i excursions en els altres territoris. Ptns\n17 de gener de 2014 a les 16:56\nAra pensava que aquesta sensació la vaig tenir llegint "High fidelity" del Nick Hornby (una mena de versió masculina de la Bridget Jones). Curiosament, és un dels meus llibres preferits...\n17 de gener de 2014 a les 17:14


Avantguarda.cat | Conflicte entre Jesús i els jutges injustos\n485 Visitas 0 Comentarios\nConflicte entre Jesús i els jutges injustos\nEl conflicte entre Catalunya i Espanya, amb exiliats i presos polítics, pot ser objecte de reflexió cristiana tenint en compte que Jesús de Natzaret fou jutjat i condemnat per una justícia injusta. Així s’explica en l’article “Conflicte entre Jesús i els jutges injustos” publicat al número 486 de la revista “Foc Nou”\n1. JESÚS CONTRA ELS MESTRES DE LA LLEI. El conflicte entre un sistema judicial injust i els justos perseguits és dona arreu i en tots els temps. També al segle XXI i a l’estat espanyol. Jesús de Natzaret, un gran referent cívic i religiós, va tenir durs xocs amb els mestres de la llei. Jutges, fiscals, advocats de l’estat, tribunals són ara i aquí els “mestres de la llei” en terminologia evangèlica. Tots ells, com éssers humans, són sotmesos al judici del Déu de Jesús. El capítol 23 sencer de l’Evangeli de Mateu presenta un Jesús amb paraules molt fortes contra “els mestres de la llei i els fariseus”. Els qualifica d’”hipòcrites”, “guies cecs”, ”estúpids”, “sepulcres emblanquinats”, “plens de maldat”, “serps”, “cries d’escurçons” .\n2. JUTGES JUTJATS. Els jutges, injustos o justos, son jutjats pel Déu de Jesús. Déu misericordiós que pren partit a favor dels pobres, marginats, calumniats, perseguits, dels injustament exiliats o empresonats. Jesús ho adverteix: “Aneu amb compte amb els mestres de la llei (...) Seran judicats amb més rigor” (Marc 12, 38-40). El claretià Jaume Sidera escriu: “El mestre de la llei sap la llei de pe a pa. Ho sap i se n’aprofita. Té un ego molt inflat. La gent se’n refia. I tanmateix ell, tan piadós o tan digne, abusa de la bona fe de la vídua que li ha confiat l’administració dels seus interessos. Li espera un judici severíssim. Davant Déu és una gran patum d’aparença gloriosa per defora i totalment buida de dins...” (Full Dominical, n. 4).\n3. JESÚS CONDEMNAT PER UNA JUSTICIA INJUSTA. Una justícia injusta contra dirigents cívics i polítics justos és una constant arreu i al llarg de la història. Dirigents democràtics i pacífics sense judici ni sentència són tractats com perillosos delinqüents violents. Una reflexió cristiana és possible i oportuna. El sistema judicial, polític i religiós configurat per les autoritats jueves i les forces d’ocupació romanes varen prendre una decisió sobre Jesús. Decidiren, en nom de la llei establerta, detenir-lo, calumniar-lo, torturar-lo, vexar-lo, insultar-lo, jutjar-lo i condemnar-lo a mort de creu. Una justícia injusta va condemnar a un home just i bo com Jesús.\n4. JESÚS I SOBIRANISTES PROCESSATS. Les narracions dels processament de Jesús i dels sobiranistes catalans ofereix més coincidències. El procés contra els sobiranistes es basa en una construcció falsa de la realitat. I en el cas de Jesús? “Tot el Sanedrí buscava una falsa declaració contra Jesús per fer-lo morir, però no en van trobar cap, tot i que es van presentar molts falsos testimonis” (Mt 26, 59-60). A l’altra banda, representants del sistema establert és fan els indignats davant el plantejament sobiranista. El mateix succeeix en la farsa de judici contra Jesús. “El gran sacerdot s’esquinçà els vestits exclamant: Per què necessitem més testimonis? Què us en sembla?. Ells respongueren: mereix pena de mort!” (Mt 26. 65-66).\n5. EL PROCÉS DE JESÚS. Joseph Ratzinger / Benet XVI reflexiona sobre aquests esdeveniments en la segona part del llibre “Jesús de Natzaret” i en el capítol 7 titulat “El procés de Jesús”. El Papa Ratzinger fa unes consideracions sobre aquest processament aplicables a Espanya i Catalunya. “En Jesús apareix l’ésser humà com a tal. En ell es manifesta la misèria de tots els colpejats i nafrats. En la seva misèria es reflecteix la inhumanitat del poder humà, que esclafa així l’impotent (...) Pilat s’asseu al setial del jutge i profereix la sentència de mort. Sabia que aquest Jesús no era un delinqüent polític i que havia de ser absolt (...) Com a prefecte, ell representava el dret romà sobre el qual es basava la pax romana, assegurada amb el poder militar. Però amb el poder militar, tot sol, no es pot establir cap pau. La pau es fonamenta en la justícia (...) Una absolució de l’innocent podia fer mal a ell personalment i podia provocar ulteriors molèsties i desordres que calia evitar. La pau va ser en aquest cas per a ell més important que la justícia (...) Així potser va calmar la seva consciència. De moment tot semblà anar bè. Jerusalem va restar tranquil.la. Però el fet que la pau, en darrera instància, no pot ser establerta contra la veritat havia de manifestar-se més tard”\n6. CRIST DE NOU CRUCIFICAT A CATALUNYA. El procés de Jesús enllaça amb la reedició de “El Crist de nou crucificat”, de Nikos Kazantzakis, traduïda per Joan Sales. L’escriptor Carles Marqués hi veu en el llibre paral·lelismes del món grec amb la situació catalana actual. Kazantzakis fa un paral·lelisme entre la passió de Crist i la vida a Likóvrissi, un poble de grecs cristians sota control polític turc, a principis del segle XX. “Aquesta novel·la, que passa tota ella en un poblet perdut al fons de l’Anatòlia, un racó de món oblidat de la resta de l’univers, és potser la més universal del nostre segle”, escrivia Joan Sales.\nExiliats i presos als carcellers: “Pare, perdona’ls. No saben el que fan”\nMoral de remuntada de JuntsxCatalunya malgrat la repressió


Els equips de vòlei comencen a entrenar al poliesportiu Comellas • AEE INS Montserrat\nPublicat a 23 de setembre de 2021 23 de setembre de 2021 per AEE Institut Montserrat\nEls equips de vòlei comencen a entrenar al poliesportiu Comellas\nAquesta setmana alguns equips de l’AEE INS Montserrat han pogut entrenar a voleibol al poliesportiu Josep Comellas, després que l’equipament fes les obres pertinents durant aquest estiu per poder instal·lar tot el material necessari.\nEls equips de l’AEE INS Montserrat que durant aquesta temporada faran ús regular de la instal·lació per entrenar són el Cadet Femení A, el Juvenil Femení A i el Júnior Femení A. Precisament, aquests equips, que s’han entrenat per primera vegada aquest dimecres, han estat els encarregats d’estrenar el material i comprovar la idoneïtat de les instal·lacions per practicar aquest esport.\nAquest cap de setmana està previst que l’equipament s’estreni en competició oficial, ja que s’hi disputarà el partit entre el sènior masculí Gràcia de l’AEE INS Montserrat i l’AE Volei Manresa B. Concretament, serà el dissabte, 25 de setembre a les 16.00 hores, l’encontre també serà el primer partit de lliga d’enguany de Primera Divisió Catalana.\nEntrada prèviaAnterior Comencen els entrenaments dels equips federats de l’AEE INS Montserrat\nEntrada següentSegüent Torna l’esport escolar a l’AEE INS Montserrat\nAssociació Esportiva Escolar Institut Montserrat • Esport com a eina educativa • 💙⚽🏐🏀💙•\nDes de l'AEE INS Montserrat et desitgem una gran r\n☀El cap de setmana passat vam participar al KDM\nAquest matí, justament a les 11.14 hores ha arrib\n☎Ei! T'encanta jugar a futbol sala?⚽ Ets\n📢Ei! T'encanta jugar a voleibol? 🏐 Ets el/la\n🏐⚽ENTRENAMENTS OBERTS⚽🏐 Vols jugar\n😁Segons un estudi fet per psicòlegs i meteorò\n🔵🟠🟢FOTO DE FAMÍLIA🟢🟠🔵 Moltes gr\n🏐 CAMPIONS!! EE Pegaso-Viana 2-3 #LligaJoveCV.


Sergio Lozano, cedit al Caja Segovia | FCBarcelona.cat\nSergio Lozano, cedit al Caja Segovia\nEl jugador de futbol sala Sergio Lozano jugarà aquesta temporada cedit al Caja Segovia. El passat 27 d’agost, Lozano es va incorporar al FC Barcelona, on ha firmat per quatre temporades. La primera la jugarà en el conjunt castellà.\nUn cop tancada la cessió de Lozano, l'exjugador de Reale Cartagena ha estat presentat dilluns per l’equip de la ciutat castellana. Els motius de la cessió els comentava Marc Carmona, tècnic del primer equip de futbol sala, en una entrevista a Barça TV i a la web del club.\nAmb el fixatge i cessió de Sergio Lozano, la plantilla del primer equip de futbol sala queda tancada. Dotze seran els jugadors que tindrà Carmona a la seva disposició durant la temporada 2010/11, a més dels jugadors de l’equip filial, que aquesta temporada disputarà la lliga de Divisió de Plata, segona categoria de la LNFS.\nL’equip de futbol sala ha incorporat a tres jugadors, que són Wilde, Torras i Àngel Velasco ‘Lin’, i ha tingut les baixes de ‘PC’ i de Jordi Sànchez.\nMarfil, possible rival a la Copa Catalunya\nEl Marfil Santa Coloma podria ser el rival del FC Barcelona a la final de la Copa Catalunya. Els colomencs es van imposar per 2-7 al Vilassar de Mar. Per jugar la final, el FC Barcelona haurà de superar el BP Andorra a l’altra semifinal de la competició, que tindrà lloc a Andorra el proper dijous 9 de setembre a les 20.30 h.\nEl primer equip de futbol sala ja s’ha enfrontat al BP Andorra, en el partit que posava fi a l’stage que els homes de Carmona van realitzar a Encamp. La victòria va caure del costat blaugrana per 4-1.


Palafolls ajorna els actes de la Setmana de la Gent Gran\nL’afectació creixent de la segona onada de la pandèmia de la Covid-19 ha fet que l’Ajuntament de Palafolls suspengui els actes de la Setmana de la Gent Gran.\nLa iniciativa havia d’iniciar-se ja aquest divendres passat amb una primera xerrada al Teatre de Palafolls, però l’entrada en vigor de les noves mesures i restriccions davant la pandèmia va obligar a ajornar la seva celebració. Ara, davant la situació actual, el consistori palafollenc ha decidit ajornar tota la resta d’actes també fins a una nova data, encara per confirmar.\nDes del consistori palafollenc asseguren que s’ha volgut posar la salut dels palafollencs i palafollenques per sobre de tot, motiu pel qual han cregut convenient ajornar les activitats de la Setmana de la Gent Gran.\nEl consistori afirma que treballarà amb la gent gran per poder oferir noves dates per realitzar les tres activitats previstes al programa, com són les xerrades sobre els avis i la criança dels néts i nétes i sobre alimentació, dietes adaptables i activitats per un envelliment saludable, així com l’actuació musical prevista per aquest proper divendres del Grup Armonia PlayBack.\nL’Ajuntament de Palafolls tornarà a programar quan sigui possible aquestes activitats d’acord amb les mesures en vigor per fer front a la pandèmia i la situació del moment.\nArticle anteriorNou dia de vacunació de la grip al centre de Palafolls\nArticle següentDemanen 3 anys de presó i inhabilitació per dos regidors de Pineda i el cap de Policia Local per la polèmica dels hotels


Vídeos de la secció Actuacions del programa Àngel Casas ShowÀngel Casas Show\nÀngel Casas, tal com raja\nGato Pérez i Peret van ser dos dels artistes que més van trepitjar l'"Àngel Casas Show". Per això, el cantant de La Pegatina, Adrià Salas, ha tancat e\nl programa especial "Recordant... Àngel Casas Show" amb una mica de rumba, amb les cançons "Rumba Barcelona", de Gato Pérez, i "Mig amic", de Peret.\nGato Pérez i Peret van ser dos dels artistes que més van trepitjar l'"Àngel Casas Show". Per això, el cantant de La Pegatina, Adrià Salas, ha tancat el programa especial "Recordant... Àngel Casas Show" amb una mica de rumba, amb les cançons "Rumba Barcelona", de Gato Pérez, i "Mig amic", de Peret.\nEndevinarà Uri Geller el dibuix que Àngel Casas està fent d'amagat? No és que ho endevini, precisa\nés que ho veu! Aquí, el primer experiment telepàti\nc amb què el mentalista i parapsicòleg israelià deixa bocabadats públic i entrevistador. "No estava preparat", diu Casas.\nés que ho veu! Aquí, el primer experiment telepàtic amb què el mentalista i parapsicòleg israelià deixa bocabadats públic i entrevistador. "No estava preparat", diu Casas.\nLa seva presència en pantalla arregla rellotges, encén tots els llums d'un pis, fa petar bombetes i gots de llet, doblega culleretes i engega estufes.\nEls testimonis del públic -"no hi ha res preparat", insisteix Casas- corroboren la força mental d'Uri Geller, que ho peta sense perdre el somriure.\nLa seva presència en pantalla arregla rellotges, encén tots els llums d'un pis, fa petar bombetes i gots de llet, doblega culleretes i engega estufes. Els testimonis del públic -"no hi ha res preparat", insisteix Casas- corroboren la força mental d'Uri Geller, que ho peta sense perdre el somriure.\nMontserrat Caballé i "El cant dels ocells"\nDesembre del 1985, ja a prop de Nadal, Montserrat Caballé interpretava al programa, en directe, "El cant dels ocells", del mestre Casals. Mai una actu\nació es va seguir al plató en un silenci tan absolut i respectuós.\nDesembre del 1985, ja a prop de Nadal, Montserrat Caballé interpretava al programa, en directe, "El cant dels ocells", del mestre Casals. Mai una actuació es va seguir al plató en un silenci tan absolut i respectuós.\nAstor Piazzola homenatja Carlos Gardel\nQui millor per homenatjar Carlos Gardel en el 50 aniversari de la seva mort que el llegendari Astor Piazzola, amb el seu revolucionari acordió. El tango no ha mort, i Piazzola i el seu quintet Tango Nuevo en donen fe\nEugenio explicant acudits en directe, quin luxe inimaginable per a un programa! Però el 1984 era perfectament possible, sobretot a "Àngel Casas Show". Gaudeixin-ne!\nEn quin altre programa hauria pogut dirigir Xavier Cugat, amb un estil incomparable, el "Begin the beguine" de Cole Porter? Només a "Àngel Casas Show"\n, i, naturalment, amb l'orquestra del programa. Un aplaudiment, siusplau.\nEn quin altre programa hauria pogut dirigir Xavier Cugat, amb un estil incomparable, el "Begin the beguine" de Cole Porter? Només a "Àngel Casas Show", i, naturalment, amb l'orquestra del programa. Un aplaudiment, siusplau.\n"L'amor se'n va, però ella es queda." És Andreu Buenafuente, que fa de Joan Capri? No, és Joan Capri qui es reencarna en Andreu Buenafuente per reinte\nrpretar magistralment "La creu del matrimoni", el seu inoblidable monòleg sobre el casament.\n"L'amor se'n va, però ella es queda." És Andreu Buenafuente, que fa de Joan Capri? No, és Joan Capri qui es reencarna en Andreu Buenafuente per reinterpretar magistralment "La creu del matrimoni", el seu inoblidable monòleg sobre el casament.\nNadal del 85. Àngel Casas interpreta "Els pastorets" de Folch i Torres armat amb una espasa de llum: "Prou blasfèmies i heretgies, miserable criatura\nAmb les teves gosadies tocar amb ta bava voldries la donzella més pura!" I és clar, això no hi ha Satanàs que ho aguanti.\nA principis dels anys 80 van aparèixer a Anglaterra una sèrie de grups nous que es van convertir en l'avantguarda del pop britànic. Una de les bandes\nque va triomfar arreu d'Europa va ser Depeche Mode, que va interpretar a l'Àngel Casas Show "Never let me down again".\nA principis dels anys 80 van aparèixer a Anglaterra una sèrie de grups nous que es van convertir en l'avantguarda del pop britànic. Una de les bandes que va triomfar arreu d'Europa va ser Depeche Mode, que va interpretar a l'Àngel Casas Show "Never let me down again".\nJoe Cocker ja sumava 20 anys d'èxits quan va trepitjar el plató d'"Àngel Casas Show". En aquest vídeo, ens interpreta el mític tema "Unchain my heart".\nNina Simone, una de les músiques més influents del segle XX, va interpretar a l'"Àngel Casas Show" el tema "My baby just cares for me".\nEl grup de pop-rock format per Manolo García i Quimi Portet va delectar el públic de l'"Àngel Casas Show" amb la interpretació de "Los ángeles no tienen hélices".\n"Amante bandido" és un dels temes que acompanyaran per sempre el músic i cantant Miguel Bosé. L'artista nascut a Ciutat de Panamà va ser una de les moltes estrelles que van passar per l'"Àngel Casas Show".\nAlaska y Dinarama va ser un dels grups referents del pop-rock espanyol durant la dècada dels 80. Quan van arribar a l'"Àngel Casas Show", ja eren una banda consolidada i amb grans èxits a la seva esquena.


El Ple de Palamós rebutja la Guàrdia Civil i reitera que Felip VI és persona 'non grata'\nIntervé: Joan Bohigas, CUP; Dani Reixach, JxPSJ, Maria Puig, ERC\nTargeta vermella al Rei Felip VI i la Guàrdia Civil i enarborament de la bandera antifeixista. El Ple de Palamós va aprovar diverses mocions amb configuracions de vot diferents que censuren la presència de la Benemèrita al municipi i tornen a declarar persona 'non grata' al Monarca.\nEls partits independentistes i la exPP i actualment no adscrita Vanessa Mànyic van portar a ple les qüestions de la multiconsulta del passat 6 de desembre organitzada pel CDR sobre diferents aspectes del Règim del 78.\nLa ciutat es va declarar municipi antifeixista, antiracista i antihomòfob per unanimitat en una votació que l'Alcalde, Lluís Puig, va voler fer explícita a mà alçada per visualitzar la unitat en la defensa de drets i llibertats civils.\nTambé hi va haver consens en reiterar que Felip VI és persona 'non grata' a Palamós. Una votació que ja es va fer el 2016 però que ara s'ha actualitzat retraient a la monarquia el seu paper a l'octubre del 2017. El PSC es va abstenir en coherència amb el que va votar llavors.\nLa Guàrdia Civil rebutjada amb 2 vots\nLa presència de la Guàrdia Civil a Palamós va ser qüestionada però si bé hi va haver consens de fons, la votació només es va aprovar amb els dos vots de la CUP i JxPSJ i l'abstenció d'ERC, PDeCAT i PSC. Mànyic s'hi va oposar.\nLa moció reclamava traslladar la caserna de la Guàrdia Civil i prohibir l'exhibició d'armament prop de la zona sanitària, el que impossibilitaria, per exemple, que hi hagués agents armats a la porta de la caserna.\nMalgrat està d'acord amb l'esperit i fons ERC i JxC van abstenir-se argumentant que el redactat del text va més enllà de les competències municipals i que no volen fer un 'brindis al sol' que pugui generar frustració perquè l'Ajuntament no pot complir.\nCUP i JxPSJ demanen que l'església pagui lloguer per l'ús del temple\nPràcticament la mateixa situació es va reproduir quan es va votar una moció que reclamava cobrar un lloguer per l'ús religiós de l'Església o obligar el rectorat a pagar l'IBI dels edificis religosos. Els impulsors del text JxC i CUP van justificar la moció pels privilegis que té la institució catòlica, que veuen heretats del Franquisme i consagrats amb la Constitució del 78.\nEn aquest cas, però, el Govern s'hi va oposar perquè jurídicament no es pot fer. ERC va recordar que el temple és municipal però pagat amb fons privats a condició que fos per a ús religiós i JxC va explicar que la llei deixa els cultes religiosos exemps de pagar IBI i que l'Ajuntament no el podria cobrar encara que vulgués.\nVanessa Mànyic, que va indicar que és Cristiana Ortodoxa, va rebutjar la moció per 'discriminatòria' ja que només es fixa en el culte catòlic i el PSC es va abstenir en coherència amb el que fa sermpre quan la CUP presenta una moció, perquè ho fa de forma unilateral.\nTransparència dels grups municipals i pla econòmic i financer\nEn un altre ordre de coses el ple va aprovar per unanimitat una moció de la CUP que demana fer públiques les despeses dels grups municipals usant fons públics, quelcom que la llei ja permet tant pels regidors com pels particulars.\nA nivell financer els grups van aprovar el pla econòmic exigit per l'Estat quan un ajuntament supera la regla de la despesa financera. Això succeïx quan un consistori gasta més del que ingressa en un any. A Palamós ha passat perquè s'han incorporat inversions enguany pagades amb romanents d'anys anteriors.


Clips de vídeo del programa La Riera\nSé que has estat tu...\n"L'Emili pagarà per tot el que ha fet, però sé que has estat tu, Lluís." L'abraçada i la comprensió d'una mare que ha decidit protegir el que queda de la seva família.\nHomenatge a Lucchetti\nLucchetti ens va deixar recentment. En aquest vídeo recollim alguns dels seus millors moments.\nEls morts vivents de "La Riera"\nNingú es vol perdre l'últim capítol de "La Riera". Ni els que ja ens van deixar i formen part dels 54 morts que hi ha hagut a la sèrie.\nEls millors moments de "La Riera"\nUn recopilatori dels millors moments de "La Riera", que quedaran guardats en la nostra memòria\nPreses falses de "La Riera"\nUna sèrie de vuit temporades dona per moltes preses falses i molts riures.\nLa Rebeca li ha fet obrir els ulls, no poden seguir junts perquè ell no ha deixat mai d'estimar la Maribel per sobre de totes les altres. El Sergi sap que té raó. L'ha anat a buscar a la cuina, vol tornar a començar, donar-se una oportunitat més, són tantes que ja ni tan sols ells les podrien enumerar. Però la seva llarga, llarguíssima relació és plena de trobades en mal moment i aquest ha estat un dels pitjors.\nL'últim dia a la Fonda\nLa Maribel fa dies que sap que els seus dies a la Fonda arriben al final. Ha lluitat molt per l'equip, per la cuina, pel prestigi de l'estrella. Poc es pensava que tindria un comiat com el que li brinda l'Emili a cada ordre que li dona. I el Bruno i la Candela... I no hi pot fer res, tret d'esclatar.\nEl futur, al descobert\n"Si algú ha de resoldre això seré jo, només jo". A través de l'Ània, el Lluís ha descobert els plans de l'Avellaneda, els contactes amb l'Ajuntament per requalificar els terrenys que envolten el seu hotel, la Fonda... L'hi ha explicat a la Mercè i ha vist els ulls de la seva mare plens de por. Ella sap que el risc d'enfrontar-s'hi és perdre-ho tot i que, aquesta vegada, el patrimoni no és el més important.\nEncara una bala a la recambra...\nL'inspector Roca ha interrogat l'alcaldessa Montclús sobre la mort del Claudi, no dona la investigació per tancada. La confessió de l'Àxel li va donar noves pistes a seguir. Ella també va anar a trobar-lo la nit de l'assassinat, però no és l'única i eren molts els que tenien motius per matar-lo: la Bibiana, el Lluís, la mateixa Mercè... I hi ha algú que apunta que això encara no s'ha acabat. Per a qui és el tret final?\nPer fi hem viscut un final feliç a Sant Climent. La Tilda i la Griselda han decidit passar juntes la resta de la seva vida i han oficiat una cerimònia a la platja, envoltades dels seus amics. S'han dedicat paraules d'amor que han fet vessar llàgrimes. Més endavant ja ho faran de forma oficial. La Maria les esperava, per casar-les, a l'ajuntament i netejar, així, la seva imatge pública, però han preferit deixar la premsa i la publicitat fora de la seva relació.\nOn és l'Omar?\nLa Lídia s'havia citat a la platja amb l'Omar i, en lloc de trobar-lo a ell, hi ha descobert una capsa amb una rosa seca, un ganivet i una invitació perquè se suïcidi. En arribar a casa, la porta estava oberta. No pensa deixar-se fer mal. On és l'Omar?\nCinc sense pietat\nEl cinquè dels autors de la trampa a la Lídia no era l'Omar. El seu cadàver és al sofà de la Lídia; va morir en circumstàncies estranyes amb la Menchu. És l'exsoci de la Lídia, l'Enguita, acusat pels delictes fiscals que van cometre junts i apallissat per encàrrec d'ella gairebé fins a la mort. No han tingut pietat: la volien boja, morta o empresonada. L'única que no en sabia res, de la conxorxa, era la Rita.\nXantatge, acords i mentides\nLa Mercè fins i tot ha pensat en el suïcidi, no és cap broma l'amenaça de matar-se si l'Emili no la deixa tornar a La Fonda. Li ha fet xantatge, callarà tot el que sap i serà la dona exemplar que ell demana o es rendirà després de denunciar-lo. L'Emili ha cedit una mica, de fet és un acord que té una data de caducitat molt pròxima. Negocia amb l'alcaldessa els plans revolucionaris que té per al negoci familiar. Del restaurant, l'hotel i el passat dels Guitart-Riera no en quedarà ni rastre.\nEl poder de l'instint\nEl Quiroga passa per un mal moment després de la ruptura amb la Maribel i està enrabiat amb la Susi. Per culpa seva, és responsable d'un gos que no volia i d'un nadó que no sap què fer-ne. Havia decidit donar la Naiara en adopció, havia dit a l'hospital que avisessin els Serveis Socials per trobar-li una família, massa responsabilitat. Però el Quiroga ha tingut cura de la seva germana des de ben petits i l'instint li ha dit, a última hora, que amb això no podria viure. La força de l'instint ha remogut més coses.\nLa Lídia no pensa fugir de Sant Climent tot i els últims atacs. Creu que encara pot arreglar les coses amb l'Omar si es troben cara a cara, si demana perdó. Però l'Omar no és l'únic amb qui va deixar comptes pendents. La Menchu no ha paït bé que la deixés de banda després de tot el que va fer per ella a la presó. És ella qui ha planificat la venjança. I ha trobat fàcilment a qui sumar al seu pla: els Flaquer, la Míriam...


Mor el bluesman Amadeu Casas | Enderrock.cat\nEl guitarrista, cantant i compositor barceloní és un dels grans referents del blues català amb una dilatada trajectòria en solitari i al costat de Pi de la Serra\nEl músic ha mort avui a Barcelona a l'edat de 66 anys i el funeral tindrà lloc dimarts vinent al tanatori de Sancho d'Àvila\nAmadeu Casas va enregistrar set àlbums amb peces pròpies i era considerat un dels millors intèrprets del mon amb el dobro\nRedacció | 26/12/2020 a les 18:28h\nArxivat a: Enderrock, amadeu casas\nAmadeu Casas actuant pels estudiants a Plaça Universitat l'octubre de 2019 | Foto: Xavier Mercadé\nNascut a Barcelona el 7 de juliol de 1954, Amadeu Casas ha mort avui dissabte a la capital catalana als 66 anys. El funeral tindrà lloc aquest dimarts 29 de desembre a les 10.45h al tanatori de Sancho d'Àvila, amb les mesures limitades d'assistència a causa del coronavirus. Amb una dilatada trajectòria en el terreny del blues, el músic havia participat en alguns dels projectes més ambiciosos de l'escena catalana com a membre fundador de Blues Reunion, Blues Messengers, Slide Company o Tandoori LeNoir, a més de formar part del popular trio amb Pi de la Serra i Joan Pau Cumellas. El guitarrista barceloní va fer la seva darrera gravació ara fa just un mes quan va enregistrar cinc peces per al nou disc de la cantautora ebrenca Montse Castellà.\nCasas era llicenciat en Belles Arts però la seva passió per les sis cordes el va situar en un lloc destacat com a guitarrista, cantant i compositor. Entre els seus col·legues era considerat un dels millors músics del món tocant el dobro, la guitarra acústica de caixa metàl·lica molt popular al mig-oest dels Estats Units.\nAl marge de les moltes col·laboracions discogràfiques i els diferents projectes en els quals va participar, va enregistrar set treballs discogràfics amb temes propis tant instrumentals com en català, que es van iniciar amb Blues a go-go (Discmedi, 1997) i van seguir amb Estrictament personal (Discmedi, 2002) –amb el seu so tan personal interpretant composicions amb el dobro–, Strollin’ Band (Temps Record, 2005), Blue Machine (Temps Record, 2005) i Matèria orgànica (Temps Record, 2012). A més va enregistrar també un interessant treball com a cantautor amb adaptacions poètiques, Lo Gaiter de la Muga (Temps Record, 2013), en el qual va musicar el poeta empordanès Carles Fages de Climent. El seu darrer àlbum en solitari, Set (Temps Record, 2016), va ser una mena de recopilatori de treballs anteriors.\nDarrerament també havia publicat diversos àlbums de blues-rock clàssic, gravats a l'estudi i en directe, com Pocket Concerts (Temps Record, 2015) amb August Tharrats i Nono Fernández; Early Blues Moods (Temps Record, 2015) amb Myriam Swanson i, la seva darrera gravació, The King Is Gone (Temps Record 2016), en homenatge a BB King.\nFa un parell d'anys va presentar un emotiu tema inèdit dedicat als presos polítics, "Llibertat captiva" (2018):\nEs tracta d'un tema enregistrat a la presó Model de Barcelona i dedicat a Jordi Cuixart, Jordi Sánchez, Oriol Junqueras, Joaquim Forn, Dolors Bassa, Carme Forcadell, Raül Romeva, Jordi Turull, Josep Rull, Carles Puigdemont, Antoni Comín, Lluís Puig, Meritxell Serret, Clara Ponsatí, Anna Gabriel, Marta Rovira, Valtònyc, Adrià Carrasco, Tamara Carrasco, Roger Español, els Joves d’Altsasu, Pablo Hasél, Elgio, Willy Toledo... Segons Amadeu Casas era una cançó "per a tots aquells que pateixen la repressió d’un estat totalitari i una justícia injusta". La lletra és obra de la seva companya i poeta Josefina Llargués, amb qui havia compartit la majoria de textos de les seves cançons.\nAmadeu Casas a l'Antiga Fàbrica Estrella Damm el 18 de gener de 2019. Foto: Xavier Mercadé\nUN BLUESMAN CATALÀ\nEl cantant i guitarrista barceloní era per damunt de tot un músic de blues: "La meva especialitat és el blues des de diferents vessants, de l'acústic a l'elèctric, passant pel swing i fins i tot una mica de jazz. A partir d'aquí i pel gran respecte que sento per aquest estil, quan componc se'm presenta la disjuntiva de fer-ho en anglès o en català. Evidentment jo no soc anglès i no puc compondre cançons en un idioma amb el qual no penso ni sento. Al mateix temps, em resulta una mica 'postís', per dir-ho d'alguna manera, fer blues en un idioma que no sigui l'anglès. És com fer flamenc en alemany. Per això a l’hora de compondre, compto amb la inestimable col·laboració de Josefina Llargués que s'encarrega de les lletres".\nCasas va compartir escenari amb grans noms del blues internacional com Johnny Adams, Bob Margolin, Corey Harris, Dr John, Gary Moore, John Mayall, Fabulous Thunderbirds, George Benson, Paquito d'Ribera, Bebo Valdés, Wallace Coleman, Carl Sonny Leyland o Mike Taylor, entre d’altres.\nUn dels seus principals referents i amb qui havia compartit centenars de concerts i la darrera discografia conjunta era Pi de la Serra: "És un mestre, un referent el terreny musical i personal. Als seus concerts, jo només toco com a guitarrista acompanyant". Precisament, Casas va fer també el disseny de portada del disc recopilatori de Pi de la Serra, T'agrada el blues? (EDR Edicions 2018), amb les cançons inèdites gravades al seu programa de Catalunya Ràdio, en antena durant 25 anys, i hi participa en un parell de temes: "Fluttering Around Hey Baby Hey Blues" i "When Dead Comes Creeping in Your Room" (amb Myriam Swanson).\nAl llarg de la seva carrera havia treballat igualment amb desenes de músics de prestigi tant de l’escena local com internacional com Roger Mas, Gerard Quintana, Jordi Batiste, Joan Manuel Serrat, August Tharrats, Dani Nel.lo, Big Mama, Llibert Fortuny, Raynald Colom, Gorka Benitez, David Soler, Louisiana Red, Philip Walter, Guitar Crusher, Johnny Mars, Joe 'Guitar' Hugues, Hook Herrera, Julian Piper, Shirley Johnson, Eddie King, U.P. Wilson, Big Time Sarah, Mitch Woods, Jerry Portnoy o Tom Principato, entre d’altres. A més, també feia conferències, tallers de blues i audicions familiars i pedagògiques al voltant del gènere.\nLA DARRERA GRAVACIÓ\nUna de les darreres col·laboracions amb la guitarra va ser per al nou disc de la cantautora ebrenca Montse Castellà, en què participa en cinc cançons, gairebé la meitat de l'àlbum. Aquesta mateixa setmana, la seva filla Maria Casas va realitzar un teaser amb una de les seves darreres interpretacions amb la guitarra a l'estudi, inclosa al disc Salicòrnia (U98 Music, 2021), que s'ha de publicar a l'abril.\nMúsica de la cançó: "Desfer tronades", de Montse Castellà\nDes de fa anys, Castellà havia establert una relació personal amb Casas a través de la seva filla Maria a partir d'unes pràctiques de periodisme i fotografia. La seva col·laboració musical es va concretar quan el guitarrista es va oferir per col·laborar en el nou treball de la cantautora ebrenca. Ella va acceptar de seguida i el que inicialment havien de ser dues cançons al final han estat cinc, fruit de la bona predisposició que van trobar a l'estudi.\nL'enregistrament de les interpretacions amb la guitarra va tenir lloc just ara farà un mes, el 25 de novembre, als Airestudios de Josep Lanau 'Mitxum' (Els Quico's) a Tortosa. "L'Amadeu es va mostrar molt il·lusionat amb la gravació, perquè feia temps que no havia entrat en un estudi, i després vam dinar tots junts a l'hort de darrera l'estudi. No em puc creure que hagi estat la seva darrera gravació...", explica Montse Castellà.\nUn altre dels projectes amb què treballava el músic barceloní era la producció del primer disc de la seva altra filla, Erxart Casas, que es va presentar fa un parell d'anys al concurs Sona9. Amb només 18 anys, la jove cantautora ha crescut en un ambient en el qual la música ha tingut un paper molt important, de manera que compondre i interpretar han estat fets naturals per a ella: "Tot i que les meves composicions estan encaminades cap a la música pop, tinc molta inquietud cap a altres estils, i per això he estudiat guitarra jazz al Taller de Músics".\nErxart és cantautora i toca la guitarra i el piano (de manera autodidacta). Va començar a compondre les seves primeres cançons als 14 anys, i ja va tenir l’oportunitat d'estrenar-se al festival BarnaSants amb un recital al Harlem Jazz Club. "Els temes de les cançons no són més que els fets que em preocupen, d’aquesta manera deixo anar tots els meus pensaments i intento transmetre’ls a les persones", assegura.\nAmadeu Casas al Concert per la Llibertat al Camp Nou el 29 de juny de 2013 Foto: Xavier Mercadé\nEsteve Sunyol, 26/12/2020 a les 22:42\nHaviem parlat poc. Sempre en concerts d’en Quico. Amadeu Casas, un tipus que inspirava proximitat, molta sensibilitat, tranquil.litat...\nEra bonic sentir la seva imaginació i el seu bon saber convertits en música.\nUna abraçada a la família, a en Quico i a en Joan Pau.\nS'ha acabat el seu temps....\nAnònim, 27/12/2020 a les 11:43\nTothom un dia o altre acaba el seu pas per la vida, acaba el seu temps.\nN'hi ha, però, que deixen una profunda petjada, tant profunda, que no marxen mai del tot....\nAquest és el cas de AMADEU CASAS, sempre serà recordat gracies al seu llegat personal i professional.\nÉs trist que una persona compromesa se'n vagi tant jove i tant pel de projectes.\nEl meu suport a la seva família en aquests moments de trasbals i de dol.\nEl pas del temps ens dirà que és és una sort i una joia el seu pas per la vida.\nViurà molts anys gràcies al seu llegat


The Daily Avalanche: La dimensió ben coneguda\nFRANCESC PUIGCARBÓ 16 de juny de 2015, a les 6:38\nEls he vist tots, ho recordo bé, festejava amb la que ara és la meva dona i els veia a casa seva, lo qual volia dir que quan acabava, ja no hi ha via autobús i per tornar a casa havia de caminar 45 minuts. han envellit malament, es cert, i tambè eren una mica naïf, en la linia dels 60,s, però hi ha episodis que encara els recordo perfectament, com el de l'home malcarat que es queixa de tot i de tots i sempre està dient que tothom hauria de ser igual que ell, i un dia quan surt al matí a treballar, tothom té la seva cara i es comporta com ell.....\nEncara com no els reposa cap televisió, seria molt vintage que diuen ara, però segur que tindria audiencia....\nAllau 16 de juny de 2015, a les 7:57\nFrancesc, em temo que tota aquesta televisió en blanc i negre ara té poca requesta. Només és apta per nostàlgics moderats com nosaltres.\nRoselles 16 de juny de 2015, a les 13:51\nNomés recordo la intro, i suposo que no és perquè veiés la sèrie. No crec que l'hagin tornat a a passar per la tv els últims vint anys o vint-i-cinc anys, al menys en un horari decent.\nRecordo la pel·lícula, o més ben dit una de les quatre histories de la peli, que van fer molts anys després. La d'en John Lithgow que veu un monstre a l'ala de l'avió i no el creuen va impactar molt al meu jove cervellet!\nAllau 16 de juny de 2015, a les 16:22\nSí, Roselles, crec que aquell era el millor episodi dels quatre que componien la pel·lícula. Si no m'equivoco, tots havien tingut versió televisiva prèvia.\nUnknown 16 de juny de 2015, a les 16:39\nEn vaig veure episodis solts però em semblava molt interessant. No recordo cap capítol concret però sí les inquietants atmosferes que recordaven el bon cinema en blanc i negre.\nAllau 16 de juny de 2015, a les 16:46\nGlòria, si no hagués vist tota aquesta temporada de cop, dubto que recordés algun episodi de l'original.\nEnric H. March 23 de juny de 2015, a les 12:01\nÉs cert que sèries com aquesta no han acabat d'envellir bé; sobretot perquè la idea que teníem del futur era tan naïf com la mateixa posada en escena. Però era el que ens imaginàvem. En aquesta estètica hi som nosaltres, per tant, només cal recuperar aquell adolescent que s'encantava davant de la pantalla. "La dimensión desconocida" m'agradava, però m'agradava molt més "Rumbo a lo desconocido", que jugava amb el control dels receptors de televisió i de les nostres ment, amb aquella memorable introducció que començava "Nada le está sucediendo a su televisor. No intente ajustar la imagen. Ahora nosotros controlamos la transmisión...". A l'enllaç podeu veure l'opening.\nAllau 23 de juny de 2015, a les 12:33\nÉs cert, Enric, que la sèrie parla molt de les nostres expectatives a l'època. I sobta comprovar com acceptàvem sense protestar uns efectes especials generalment infectes.


Tallat el pas de trens convencionals a l'estació de Girona en protesta pels empresonaments - El Gerió Digital\nTallat el pas de trens convencionals a l'estació de Girona en protesta pels empresonaments\nLa mobilització ja ha afectat dos combois que es dirigien a Figueres i a Barcelona\nDivendres, 3 de novembre de 2017 15:45h\nDos agents dels Mossos i els assistents a la protesta que talla des de les tres de la tarda els trens © ACN\nUna cinquantena de persones (a les quals s'hi han acabat afegint una desena més) s'han trobat aquest divendres a les tres de la tarda a l'estació de tren de Girona. Pocs minuts després, han tret un megàfon i al vestíbul de l'estació han començat a reclamar la "llibertat per als presos polítics". Després, han pujat a les vies del tren i han tallat la circulació de combois.\nEn paral·lel, els viatgers que volien agafar un tren en direcció Barcelona Sants o Portbou, s'han anat acumulant a les andanes i han arribat a ser més d'un centenar. Els vigilants de seguretat i els mossos els han allunyat de la línia que tallava les vies i els ha fet anar fins al final de les andanes. Segons informa Rodalies de Catalunya, el pas de trens s'ha restablert entre Celrà i Fornells a dos quarts de cinc de la tarda i els retards fins a recuperar progressivament els horaris pot superar els 30 minuts.\nEls Mossos d'Esquadra han anat a parlar en diverses ocasions amb els manifestants que, d'entrada, no han posat una hora límit per a la mobilització.\nFinalment, quan ja feia una hora que tallaven el pas de trens per la via convencional, han decidit voluntàriament dissoldre la concentració i marxar de l'estació.\nDurant la protesta, han cridat proclames contra l'empresonament dels consellers destituïts i dels líders d'Òmnium i de l'ANC. "Llibertat presos polítics", "Ells tampoc poden tornar a casa seva" o "Les vies seran sempre nostres" ha sonat a l'estació de Girona, al costat d'una crida constant a la "vaga general".\nEls concentrats s'han emplaçat a participar en la concentració convocada aquest divendres a la tarda a la plaça del Vi i avisen que hi haurà més manifestacions espontànies al llarg d'aquests dies.


L’Omar va néixer en una benzinera, quan la seva mare, que és de Caldes, anava camí de l’Hospital de Granollers. No van ser a temps d’arribar-hi: el nen ja treia el cap quan un parell de Mossos van ajudar la mare a parir. Així les coses, el primer que haurà vist l’Omar en arribar al món –imaginant que els nadons acabats de néixer vegin alguna cosa– haurà estat una benzinera i una diligent parella de policies. Tots dos molt amables, res a dir. Però els dos no sembla que passin pel millor moment. Els combustibles fòssils tenen els dies comptats, encara que ningú sap precisar amb exactitud els dies que li queden. Caldrà un recanvi i un canvi de xip: diuen que no es pot seguir amb aquest desori. I d’altra banda, el cos policial català fa una temporada que quan no és un all és una ceba, particularment a Barcelona i en episodis concrets, com les pilotes de goma o el detingut mort en un carrer del Raval (estem evitant generalitzar). Quan creixi, a l’Omar li explicaran simpàticament el seu naixement, en què ha tastat el cantó càlid d’una benzinera i de la policia. Però quan sigui gran, què li diran aquestes paraules? A què les associarà? Li semblaran una antigalla? És com quan penso que un dia hauré d’explicar als néts que l’àvia s’havia guanyat la vida treballant en un diari, que era una cosa per la qual la gent pagava. Però és clar, tot això ara no ho sabem. El que sí que sabem és que, amb aquest sensacional aterratge al món, a l’Omar d’empenta no n’hi faltarà.\n(Article publicat a la contra d'EL 9 NOU del Vallès Oriental, el dijous 5 de desembre del 2013)\nPublicat per Anna Ballbona a 6:32\nEtiquetes de comentaris: Caldes de Montbui, Contra del divendres d'EL 9 NOU


Ja estem pensant en la neu? Tot just comença l'estiu i ja estem pensant a tornar a esquiar Si ets propietari a la Multi i t'has d'organitzar per la temporada vinent, necessites saber quina és la setmana que et correspon, per a... 21-06-2019\nDescobreix com rendibilitzar el teu apartament amb RCI Com a propietari d'un període o més en Multibaqueira, té diverses opcions; • Gaudir-lo amb la família • Cedir el període a algun familiar o conegut • Cedir-lo a AGS de Multipropiedad perquè gestioni e... 03-09-2017\nSi vens de vacances a Multibaqueira, no oblidis ficar a la teva maleta ... La Val d'Aran es caracteritza per tenir un clima atlàntic amb hiverns freds, estius suaus i amb una precipitació mitjana anual elevada i repartida durant tot l'any. Si vens de vacances a l'estiu, no o... 09-08-2017\nDia 5 d'agost, Festa Major de Baqueira Estiu és l'època per excel·lència en què els pobles celebren les seves festes majors, i a Baqueira ho celebrem el dia 5 d'agost en honor a la Mare de Déu de les Neus Aquest any la festa serà una pr... 01-08-2017\nJa estem pensant en la neu?\nTot just comença l'estiu i ja estem pensant a tornar a esquiar Si ets propietari a la Multi i t'has d'organitzar per la temporada vinent, necessites saber quina és la setmana que et correspon, per a...\nCom a propietari d'un període o més en Multibaqueira, té diverses opcions; • Gaudir-lo amb la família • Cedir el període a algun familiar o conegut • Cedir-lo a AGS de Multipropiedad perquè gestioni e...\nSi vens de vacances a Multibaqueira, no oblidis ficar a la teva maleta ...\nLa Val d'Aran es caracteritza per tenir un clima atlàntic amb hiverns freds, estius suaus i amb una precipitació mitjana anual elevada i repartida durant tot l'any. Si vens de vacances a l'estiu, no o...\nDia 5 d'agost, Festa Major de Baqueira\nEstiu és l'època per excel·lència en què els pobles celebren les seves festes majors, i a Baqueira ho celebrem el dia 5 d'agost en honor a la Mare de Déu de les Neus Aquest any la festa serà una pr...\nCOM SABER QUAN COMENÇA LA TEVA SETMANA DE PROPIETAT\nMultibaqueira està obert 7 mesos i mig a l’any, de l’1 de desembre al 30 d’abril i de l’1 de juliol al 15 de setembre, i aquests mesos estan repartits en 19 períodes. ElS períodes 1 al 14 correspone...\nPERQUÈ ENS DIEM MULTIPROPIETAT\nAvui estrenem bloc, i m’ha semblat oportú començar parlant de per què ens diem Multipropietat, d’on prové i que significa. Sempre que em pregunten, dic que Multipropietat significa "molts propietaris...\nGràcies per no fumar


Prudència per evitar ensurts amb els petards! - Ajuntament de Banyeres del Penedès\nPrudència per evitar ensurts amb els petards!\nCridem a tothom a la prudència amb aquets temperatures i sequera que estem vivint. Sobretot amb els petards i on es llencen.\nAvui ja hem viscut un primer ensurt no greu, però amb un únic petard hem patit un petit incendi. Cridem a la responsabilitat a la ciutadania.\nLa sequera que estem vivint eleva el risc d’incendi forestal, per això cal tenir algunes precaucions:\nNo llancis coets, petards, focs d’artifici, globus (com ara fanalets) o altres artefactes que continguin foc en zones de perill, ni que sigui a camp ras, ni en terrenys agrícoles ni, sobretot, en urbanitzacions envoltades per bosc ni a menys de 500 metres de zones boscoses.\nNo utilitzis barbacoes que no estiguin autoritzades. Recorda que han de ser d’obra i amb mataguspires.\nTingues a punt eines bàsiques contra incendis (mànegues, destrals) i alguna reserva d’aigua.\nEn situació d’emergència segueix les informacions i les indicacions de les autoritats. Informa’t a través dels mitjans de comunicació social (emissores de ràdio, televisió, web, Twitter, etc.).\nRecorda, si necessites ajuda durant l’emergència, truca al 112.\nPrevious\tL’Ajuntament recorda que l’encesa de coets o petards a menys de 500 m de zones boscoses està prohibida\nNext\tOnada de calor: Consells i recomanacions\nViu la revetlla de Sant Joan amb seny!\nL’Ajuntament recorda que l’encesa de coets o petards a menys de 500 m de zones boscoses està prohibida


Pablo Iglesias demana a l'Audiència Nacional que anul·li la petició d'investigar-lo pel cas 'Dina' al Suprem\nPublicat 17/10/2020 17:10CET\nEl vicepresident segon del Govern i líder de Podem, Pablo Iglesias, ha recorregut davant la sala penal de l'Audiència Nacional l'exposició raonada que va elevar el jutge Manuel García Castellón al Tribunal Suprem que va sol·licitar que se l'investigui per tres delictes per la seva presumpta implicació en la peça 'Dina' del cas 'Tàndem'.\nEn el recurs d'apel·lació, al qual ha tingut accés Europa Press, sol·licita que declari la "nul·litat radical" de l'interlocutòria que va dictar el titular del Jutjat Central d'Instrucció Número 6 amb el qual conclou la instrucció que es va dur a terme pel robatori del mòbil de l'exassessora de Podem Dina Bousselham al 2015 i en el qual ha proposat jutjar el comissari jubilat i a presó provisional José Manuel Villarejo i dos periodistes, així com la sol·licitud d'investigació a l'alt tribunal.\nEl magistrat instructor va apuntar en la resolució dirigida al Tribunal Suprem que hi ha indicis que Iglesias hauria comès els delictes de descobriment i revelació de secrets, amb agreujant de gènere, danys informàtics i acusació o denúncia falsa i/o simulació del delicte per suposadament "fingir" ser víctima del cas Dina per obtenir beneficis electorals.\nEl jutge del 'cas Dina' demana al Suprem que investigui Pablo Iglesias per tres delictes a l'exdirector dels serveis jurídics de Podem i vicepresidenta tercera del Congrés Gloria Elizo i als lletrats d'aquesta formació Marta Flor Nuñez i Rául Carballedo pels mateixos delictes, així com a la mateixa exassessora Dina Bousselhan i Ricardo Dasaferreira per fals testimoniatge.\nLa defensa d'Iglesias considera que el jutge instructor va adoptar aquesta decisió de "manera arbitrària i injustificada" perquè no va fonamentar "nous elements" que justifiquin acordar la fi de la investigació i procedir contra els investigats, al mateix temps que destaca que "incompleix" la interlocutòria de la Sala penal en què va ordenar mantenir la condició de perjudicat del líder de la formació morada.\n"Per contra i anant més enllà, en la pràctica li torna a retirar la condició de perjudicat i insta que se'l considera investigat", conclou l'escrit.


Mollerussa ja té data per obrir les piscines municipals | Lleida.com\nMollerussa ja té data per obrir les piscines municipals\nMollerussa donarà el tret de sortida el pròxim 29 de juny a la temporada d’estiu de les piscines, la qual s’allargarà fins al 10 de setembre en horari habitual de les 10.30 a les 20.30. L'Ajuntament ho farà amb canvis motivats pel compliment de mesures de prevenció contra la Covid-19. Per això, caldrà concretar cita prèvia a partir del dia abans a través d’una plataforma operativa al web www.piscinamollerussa.com i es permetrà l’estada al recinte durant dues hores i mitja cada dia. Així mateix, s’estableixen franges horàries d’ús i se’n reserva una per al col·lectiu de la gent i les persones de risc, que no caldrà que agafin cita prèvia a no ser que vulguin anar-hi en un altre horari. La plataforma permetrà que hi hagi un comptador d’aforament en directe a través del web per la qual cosa, si no està ple, es podrà gestionar la cita prèvia pel mateix moment.


L'escenari: de maig 2010\nÚltims assajos de la temporada. La temporada d'estiu és a punt de començar i ja no queda temps de preparar noves cançons. Cal fer el rodatge de les noves cançons que hem après i refrescar alguna cançó antiga que només toquem de tant en tant.\nDe vegades alguna cançó queda tan verda per diversos motius (perquè han faltat assajos, perquè no la fem caminar, perquè ens n'oblidem) que acaba caient del repertori, que és una de les coses que em sap més greu. Altres vegades, els temes nous s'acaben de polir tot aprofitant les proves de so dels propers concerts, i segons com surtin, s'inclouen ja en el repertori d'aquella mateixa nit.\nEn tot cas, els assajos s'acaben com les classes de la universitat, cap al maig. Al juny, comencen els exàmens.\nPublicat per fEl! a 9:00 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Assajos, L'orquestra\nPreparatius per al concert de dissabte de la festa major del Bon Pastor. Amb un fred i una humitat més propis del mes de novembre que no pas de maig, vam tornar a actuar a la "pèrgola", que és com anomenen popularment aquest espai construït sobre la ronda, a tocar del Besòs i al costat de les anomenades cases barates. Els concerts com aquests representen un avanç de l'estiu, perquè són perfectes per començar a rodar els nous temes de la temporada.\nInevitablement, hi va haver peticions de Paquito el Chocolatero, peticions que misteriosament m'oblido de comunicar si sóc jo l'únic a rebre-les. Una noia em va demanar si la podíem tocar i a més a més dedicar-la. Jo li vaig dir que ja ho veuríem. Al cap de dues cançons, torna la noia i em diu que la toquem ja, que és que han de marxar...\nJo telonejo, tu teloneges...\nFeia molt de temps que no tocava en qualitat de teloner (supporting band, en diuen en anglès). Un grup de fora necessita una banda que obri la nit i que de pas porti una mica de públic. Un teloner local és una solució senzilla i econòmica per cobrir aquest lloc.\nTot i que amb el trio de rock toquem versions i que l’estil tampoc no enganxa gaire, el passat abril ens va tocar telonejar els Bloody Hollies, un grup californià (no fumador) de punk-rock. El lloc, a l’InCivic de Sant Feliu de Codines, un petit local dins del Centre Cívic La Fonteta, que poc a poc s’ha anat convertint en un punt de referència underground pel caràcter heterogeni (dispar, excèntric?) de la seva programació de concerts.\nVam xerrar una mica amb els membres dels Bloody Hollies. Ja sabia pel seu Myspace que estaven de gira per Europa. És una gira modesta i ambiciosa alhora: modesta perquè toquen a locals petits, i ambiciosa perquè porten quatre setmanes a l’altre costat de l’Atlàntic tocant cada dia i amb només dos dies de descans! Han tocat per mitja Europa, des de Noruega fins a Itàlia, fins arribar a Sant Feliu de Codines. La nit anterior eren al País Basc i l'endemà tocaven a Barcelona.\nCom s’ho fan?, no parava de pensar. Com han organitzat una agenda de concerts tan atapeïda? Els surt a compte? Quina logística tenen, quin material han portat des de San Diego? Com és el seu dia a dia? I la relació entre els membres, al cap d’un mes de tocar sense parar? Malauradament, per circumstàncies no vaig tenir ocasió d’aprofundir en el tema amb ells i em vaig quedar amb aquestes i moltes altres preguntes que em venien al cap.\nEm va entrar una mena d’enveja barrejada amb nostàlgia d’allò que no he viscut. M’adono que encara m’agradaria fer una "bogeria" d’aquestes (que no en té res, de bogeria, sinó valor, planificació i constància), sortir a voltar per Europa amb un grapat de temes originals i un grup de músics amics. Lluny de lamentar-me, però, tocar amb els Bloody Hollies, amb l’energia que desprenen en directe, la contundència dels temes i la valentia d’embarcar-se en una gira com aquesta, em va resultar estimulant i encoratjador. Encara queda camí per recórrer.\nEtiquetes de comentaris: Cròniques de concerts, El trio de Rock\nTremolors a la Sagrada Família\nSuposo que amb el permís del senyor rector, fa unes setmanes vam actuar a la festa major de la Sagrada Família. L'escenari estava muntat a la façana del Naixement, al carrer de la Marina. Un marc incomparable, per dir un tòpic, més propi d'un artista de pop progressiu dels vuitanta que d'una orquestra. Molta gent, molta festa i bona temperatura. Es veu que la música se sentia a quatre o cinc illes de distància.\nA la foto tenim el Pedro, moments abans de començar l'actuació, segurament fent un repàs mental de les cançons del repertori. Se n'ha après una pila en un temps rècord. La prova de so és l'únic moment en què pot practicar durant uns instants una de les seves especialitats, el blast beat, un ritme de bateria explosiu, com una ràfega, propi de gèneres com ara el black metal, l'estil en què s'adscriu el grup en què toca ell (o el seu alter ego). Tot un contrast amb l'entorn.\nPublicat per fEl! a 9:43 Cap comentari:


Vila-real abandona el pacte territorial de la ceràmica per considerar-lo obsolet - À Punt\nVila-real abandona el pacte territorial de la ceràmica per considerar-lo obsolet\nEl consorci de municipis ceràmics es va crear per a fer front a la greu situació econòmica que patia el sector.\n28 d'agost 2019 - 16:33\nL'equip de govern de l'Ajuntament de Vila-real (Plana Baixa), ha decidit abandonar el consorci gestor del pacte territorial pel treball dels municipis ceràmics perquè considera que ja no compleix els objectius per als quals es va crear.\nLa ciutat, que acull algunes de les principals taulelleres de les comarques del nord, se n’ix d'aquest pacte de la ceràmica després de huit anys i d’una aportació anual de 40.000 euros. Segons ha explicat el regidor d'Economia de l'Ajuntament de Vila-real, Xus Madrigal, la creació d'una xarxa local d'empreses, organismes i fundacions com ara Globalis, Efecte Vila-real, el viver d'Empreses de la Cambra de Comerç i dues càtedres de ceràmica de la Universitat Jaume I capaces d'elaborar plans de promoció econòmica per al sector ceràmic, resta sentit a la permanència en el pacte.\nEl consorci de municipis ceràmics es va crear per a fer front de forma coordinada a la greu situació econòmica que patia el sector. L'any 2011 Vila-real va signar el pacte de la ceràmica juntament amb vint municipis més de les comarques del nord. En aquell moment, la població tenia unes 6.500 persones desocupades, la majoria provinents del sector ceràmic. De les 21 localitats que s'afegiren en un inici a l'acord, només 10 continuen abonades en l'actualitat.


BADALONA 6 – ELDENSE 0: “Cap concessió; rumb al play-off” – CFBadalona\nSi bé la marxa de l'enfrontament, en si mateix, ha tingut ben poca història, el que és segur és que els fidels seguidors que avui s'han acostat a Montigalà han vist futbol ofensiu sense aturador i un bon grapat d'ocasions i jugades de gol. El Badalona, que des del xiulet inicial no reservaria cap mena d'esforç, ha començat fort cercant d'obrir la llauna ben d'hora. Sandro (m.3) i Bruno (m.5) avisarien ben aviat, però Abibi estava atent sota pals. Més tard, Oliva i Musa també ho intentarien amb xuts llunyans que no posarien en problemes el cèrber visitant. Curiosament, l'1-0 arribaria a partir d'una bota aliena: una contra letal al minut 17 la culminava Bruno amb un xut creuat que superava Abibi però que Carbonell desviava, a la desesperada, abans que l'esfèrica s'enfonsés a les malles. Aquesta diana donaria molta tranquil·litat a un conjunt escapulat que no patia gens al darrere però que, al davant, i com ja ens té acostumats, perdonaria massa durant la primera meitat. Bruno enviaria al travesser, amb la testa, una bona falta central picada per Sandro (m.24); Coch rematava un servei lateral d'Agudo i feia lluir el porter eldenc (m.27); Indiano provava una rosqueta que llepava el pal dret (m.37), i Sandro errava una opció claríssima poc després, acabant un contracop fulminant conduït per Musa a l'esquerra… Al final, tornaria a ser el killer de Riudecanyes l'encarregat de sentenciar el marcador amb el 2-0, empenyent a la xarxa, al segon pal, un enviament de Parera després d'una molt bona internada del central per la dreta (m.43).\n← La Prèvia: “Cap concessió”\tEls resultats del cap de setmana del 6 i el 7 de maig →


\tMÉS INCOMPRÈS: TEDDY SINCLAIR, CONEGUT ANTERIORMENT COM NATALIA KILLS - MÚSICA\nMés incomprès: Teddy Sinclair és finalment lliure\nAssegut amb el músic anteriorment conegut com Natalia Kills.\nTeddy Sinclair té algunes coses que li agradaria aclarir.\nTenim previst reunir-nos al Cafe Select, un lloc divertit i informal per a la creativa escena del centre de la ciutat de Nova York. El músic arriba una mica tard, però arriba banyat per un bell perfum francès i una brillant impressió de Gucci, que es dirigeix des de l’hostessa a la multitud creixent de sopars, que es giren i se n’adonen. Posa el marc de cinc peus en un estand i espera pacientment que la cambrera vingui. 'No m'agrada ser qui fa senyals, perquè tothom és molt amable', diu Sinclair, tot assenyalant la diferència de maneres entre els treballadors de serveis nord-americans i britànics, tot i que ara està totalment aclimatada als Estats Units. Sinclair viu des de fa deu anys a Nova York.\nQuan la cambrera visita la nostra taula, Sinclair demana un suc d'aranja i una coca-cola ('És la meva manera de prendre postres, tot i que m'encanta un bon pastís'), i em disculpa profusament per la seva tardança.\nMentre encenc la gravadora i intento enfosquir-la de la vista, per no posar-la nerviosa, assenyala la taula. 'Deixa-ho aquí mateix', diu Sinclair, mirant-me amb les parpelles emmarcades per un gat negre perfectament simètric. 'Parlaré de qualsevol cosa i, si no puc, confieu en mi, us explicaré [per què]'.\nHa passat un temps significatiu des que Sinclair va fer una entrevista en profunditat com la d’avui, probablement anant amb més detall en discutir els conceptes darrere del seu segon disc, el 2013 Problemes , que va enregistrar com a Natalia Kills.\nAra, amb 32 anys, Sinclair és una persona de la vida de la indústria pop, que va arribar a l'escena per primera vegada com a Verbalicious quan tenia només 16 anys, abans de convertir-se en la princesa pop, Natalia Kills, obsessionada pel cinema, amb dos àlbums. I ara, durant els darrers anys, ha liderat un projecte anomenat Cruel Youth , al costat del seu marit, el músic britànic Willy Moon. Quan escoltes cançons recents confessionals com 'Diable al paradís' o qualsevol cosa de l’EP debut del 2016 de Cruel Youth, + 30 mg , o l'estil feminista doo-wop de 'Retrat d'una dona', que s'estrenarà avui BHG , seria comprensible pensar que Teddy Sinclair, no com l’hem coneguda aleshores, sinó com ho és ara, és lliure.\nAbans d’arribar-hi o abans d’abordar els infames The X Factor Nova Zelanda debacle en què es va trobar enredada, és important establir el rècord directament des del començament de Teddy Sinclair. L’incident que se suposava que ho arruïnaria tot per a Sinclair es va produir durant un episodi de març del 2015 de l’èxit del programa de la competició, on ella i Moon es van mostrar atacant a un concursant amb tanta brutalitat que va arribar als titulars internacionals i va acabar bruscament amb el seu projecte Natalia Kills. (Més informació sobre això més endavant).\nPrimer que cal aclarir: Teddy Sinclair és el nom real del cantant. No ho va canviar ni es va amagar després de Factor X a i torna a sorgir com una nova versió d'ella mateixa en un intent de fugir de la ferotge reacció en línia. Més tard, al seu apartament, em mostra documents legals que confirmen que es diu: Teddy Natalia Noemi Sinclair. 'Sinclair' és el cognom legal del seu marit Willy, que va adoptar com a propi de la seva donzella Cappuccini quan es va casar el 2014 - i m'assegura que aquest va ser l'únic canvi de nom.\nSegon: Gairebé tot el que creiem que ja sabem sobre el passat de Sinclair pot ser o no tota la veritat, sobretot si es va llegir a Internet.\n'Vaig anar a la Viquipèdia o alguna cosa així fa unes setmanes', diu Sinclair. És estrany, gairebé tots els sentiments no eren del tot correctes. Igual, el nom estava equivocat, però era com si el nom de la meva mare no importés, i llavors, on havia viscut o havia crescut [també] estava equivocat. No ho sé ... Crec que quan comproveu les entrevistes equivocades, que potser eren fins i tot per a una publicació alemanya o alguna cosa així, és fàcil perdre les coses en la traducció literalment.\nFa una pausa breument per considerar la juxtaposició entre qui és davant meu i qui sembla que estigui en línia. Els informes difereixen: Bully. Diva. Rentat. Em fa pitjor, aviat aprenc. 'Internet per mi és una persona que encara no he conegut', diu Sinclair.\nEl Real Teddy Sinclair va néixer a Bradford, una ciutat mitjana del nord d’Anglaterra al comtat de West Yorkshire. 'Zayn Malik és d'on sóc jo, i és molt maco', diu Sinclair. 'En general, la gent [a Bradford] és la millor gent de la història, però el lloc en si és ... el pitjor lloc de la història'. Sabent que tant Sinclair com Malik s’han convertit en estrelles del pop amb diversos graus de fama, Bradford és el tipus de ciutat per fomentar grans somnis? 'Ni tan sols estic segur de si són conscients de quins somnis estan disponibles per tenir al seu abast', diu Sinclair. 'I encara menys per meravellar-se, i menys per perseguir'.\nVestit i botes: Ellery\nSinclair va ser criada en part a Bradford pel seu pare, d'origen afro-jamaicà, i la seva mare uruguaiana, en part per tota Espanya i Anglaterra. Diu que la seva àvia sud-americana també va ajudar a criar-la. Aquest viatge que va créixer es va deure a les relacions comercials del seu pare, que segons ella va marcar la línia entre el gran perfil i l’il·legal i va fer que la família “fugís dels policies”, el seu pare entrés i sortís de diversos procediments legals i Sinclair prengués cura de la seva mare.\nCom a resultat, Sinclair va sentir que mai no encaixava del tot en el seu entorn. Una gran part d’això es va deure a la percepció pública de la seva família i també a com la tractaven els seus companys a l’escola.\n'Els meus pares van fer tot el possible, però el meu pare era un determinat tipus de persones', diu Sinclair. «L’estimo i per a mi sempre és pare. Sovint l’he qualificat de bona persona, en certa manera, però d’altres el titllen de perillós, un criminal, un yardie, un gàngster, un hostil, un traficant, un baró. Tenia moltes ganes de rescatar d'això a la meva mare; Tenia moltes ganes d’allunyar-me d’això, em sentia com un caos tot el temps i fugir dels policies ... m’estàs fent broma com, tot el temps ? I després, quan intenteu [viure una] vida normal, tothom xiuxiueja sobre vosaltres, qui sou i d’on veniu i de què tracta la vostra família. I si no ho fan, de totes maneres pensaran en tu per la teva aparença.\n'La gent deia les coses més horribles, em deien noms com a gossa bruta de negres o deia que la meva mare tenia febre a la selva o era una ximple'.\nSinclair va ser fortament examinada per compartir la semblança del seu pare: la seva pell era naturalment més fosca i els cabells més rics. 'Era tan diferent de com es tractava el meu germà, que s'assemblava més a la meva mare de pell més justa, i se'l tractava com una persona blanca o espanyola', diu. 'La gent deia les coses més horribles, em deien noms com a gossa bruta de negres o deia que la meva mare tenia febre a la selva o era una ximple'.\nQuan era adolescent, Sinclair va escapar de la poesia i el teatre, una distracció lluny de la seva caòtica casa i de la vida escolar.\n'Quan era petit volia ser poeta, com si fos una feina real, i tenia un sentit de les paraules molt immediat', diu Sinclair. Aviat va fugir a Londres després d'entrar amb èxit al National Youth Theatre, que és com 'la Royal Shakespeare Company for Kids' i, tot i que només tenia 13 anys en ingressar (normalment cal tenir 16 anys), ho va veure com un potencial sortir de la seva situació. Sinclair va fer viatges d'anada i tornada per estudiar i treballar en treballs estranys a la televisió i el teatre per ajudar a mantenir la seva família. Quan tenia 15 anys, quan els seus pares ho van perdre tot, havia aconseguit prou diners per comprar una 'casa realment barata i no fantàstica' que havien estat propietat de les autoritats governamentals d'habitatge, amb el signe co un garant.\nUn cop vivia sola a Londres, Sinclair va començar a colar-se a les discoteques i a tractar de conèixer directius i DJs, qualsevol persona que pogués haver estat productora i que tingués estudis per poder passar una mica d’estudi, sabent que tenia totes aquestes piles de poesia. , prosa i assaig. ' En aquesta època, Sinclair també havia renunciat a actuar, sabent que no tenia la intenció d’explicar històries de ningú més que la seva.\nAls 16 anys, Sinclair havia enregistrat una sèrie de demostracions que fusionaven el seu amor per la poesia i la paraula amb la música pop inspirada en el hip-hop. Això va aconseguir que l’ambiciosa adolescent signés el seu primer acord de gestió i etiqueta, com a Verbalicious. D'aquesta època, Sinclair recorda: 'El meu equip era tan ombrívol, que era una bogeria'.\nCameron Boyce va revelar la causa de la mort\nVa experimentar un èxit menor amb una cançó anomenada 'Don't Play Nice', que té un bonic vídeo amb temes de moda que Sinclair no està vergonyat avui en dia. 'Tinc 16 anys i sóc com si em fotés 10 al vídeo', diu. 'Però sí, és realitat de Nickelodeon segur'.\nSamarreta i faldilla: Jil Sander, sabates: Clergerie\nDesprés, un parell de pistes penjades a la pàgina de Verbalicious MySpace, 'Shopaholic' i 'Swaggerific', dos himnes de festa enganxosos i optimistes que van lloar gairebé satíricament el materialisme en excés, van ajudar a llançar els propers grans moviments de Sinclair. Però no abans de tocar fons amb el seu equip directiu. Com que Sinclair només era una adolescent, diu que era més fàcil aprofitar-ho, sobretot perquè estava embolicada amb algú que no creia en els rastrejadors de paper, en comptes de confiar en la seva paraula.\n'I per tot el que cobrava (les vendes del meu single, fent gires i espectacles), se li pagaria i em pagaria', diu ella. 'Llavors, de sobte, em diria:' Bé, la meva comissió és aquesta, però tenia despeses per viatjar al lloc i fer les trucades telefòniques, per a les meves oficines i els meus despeses generals ', que seria com tenir una oficina a Crosby Street o Wall Street o alguna cosa així.\nFinalment, els diners es van acabar i Sinclair no tenia cap lloc on anar, així que va començar la seva etapa de sensellarisme a Londres. 'Em vaig sentir bé quan vaig sortir d'aquesta situació', diu, 'sense adonar-me que estava a punt de començar a dormir a pisos, saltar barreres de trens, robar entrepans a Tesco i al supermercat local i, literalment, no tenir res'.\n'Quan la gent em va preguntar aleshores què feia, no vaig dir:' Vull fer música, vull ser artista '. Acabo de dir que sí.\nTot i les circumstàncies cada vegada més dures de Sinclair, quan va penjar els seus darrers temes com a Verbalicious en línia, va crear una mica d’efecte en els clubs de la costa oest que finalment la va portar a Los Angeles per aconseguir el seu proper acord discogràfic. I, per totes les aparences, era per descomptat principalment a causa de les armadures que havia construït des de la primera infància. Aquesta resistència va donar suport a Sinclair a navegar per l'escena musical de Los Angeles amb una confiança inatacable. En els passos que va fer que la van ajudar a aconseguir un acord amb Interscope Records, inclosa l'adopció d'un 'nom artístic més capaç de Google' a Natalia Kills, Sinclair va consolidar la seva pròpia definició d'èxit, basada principalment en l'autodeterminació, que ha quedat amb ella. .\n'Quan la gent em va preguntar aleshores què feia, no vaig dir:' Vull fer música, vull ser artista '. Acabo de dir que ho era ”, diu Sinclair. 'Com que no era cert, no era famós en això. Això és una cosa que he après més que res de moltes de les situacions en què he estat, però si algú et fot, et treu o desordena el teu èxit, i has passat d’estar aquí a ser-hi, en aquella època, quan tenia 18 anys i estava a punt de publicar un àlbum, per adonar-me que el meu gerent em robava tots els diners i els meus pares eren desvalguts i frenètics, i després em preguntaven: 'Què faré per aconseguir els propers mesos? '\nElla, per descomptat, es va adonar que hi havia alternatives rendibles a ser un músic amb dificultats. 'Podria haver venut males herbes, hauria pogut seguir prenent coses que no són meves', diu Sinclair. Per què voldria fer això? Ningú ho vol fer. Això és la supervivència, això no és qui sóc, no era qui era aleshores i mai ho seria. Entraria en aquestes articulacions de Los Angeles i només seria el 'jo' que sabia que era, i li diria a la gent que em tractaven de la manera correcta i no de la manera equivocada '.\nÉs interessant aleshores que el projecte Natalia Kills va donar lloc a una estrella del pop preocupada, ja que es trobava en la seva època Verbaliciosa, amb el botí de riquesa i excés, fins i tot quan van produir conseqüències que van des de l’amor contaminat fins a perdre-ho tot.\nPart superior: N ° 21\nNatalia Mata a singles com 'Gratuït' amb will.i.am del seu debut del 2011 Perfeccionista va confiar en el materialisme com a signe de llibertat i en l'ull ben perfeccionat de Sinclair per l'estetisme d'alta moda. 'Mirrors', una trencadissa de dance-pop guiada per una guitarra fosca que reflexionava sobre la vanitat com a kink, tenia una missió similar. Mirant enrere en aquelles cançons, per a les quals Sinclair va escriure i dirigia sovint els vídeos artístics de color negre, se sent fosca i estranya. El personatge de Natalia Kills era com un vaixell que engloba la motivació de Sinclair per superar la lluita que va marcar la seva joventut. Mitjançant Natalia Kills, Sinclair podria encarnar l’opulència, l’elevat estatus de classe i, de tant en tant, la notorietat vilana, com a sortida i, més important, cap a la llibertat. 'Estic lliure / acabo de gastar tots els meus diners /, però vaig canviar-ho com si no costés res', canta a 'Gratuït', amb un vídeo musical que inclou Natalia Kills en una caixa plena d'efectiu.\nNo és precisament aquesta idea escapista el que promet el somni americà?\nSinclair ho considera així. 'El que m'encanta d'Amèrica és que té una cultura realment famosa al voltant d'aquesta mentalitat d'anar al darrere del que voleu sense disculpes', diu. 'No ho veuen com una exhibició; no ho veuen com a delirant ser el que vulgueu, no en estar assegut al cul, sinó en fer tot el necessari per fer-vos el millor. La passió és una cosa que realment no crec que puguis ensenyar ”.\nAquesta passió va seguir Sinclair a través del segon àlbum de Natalia Kills, el 2013 Problemes , enregistrat amb els primers arquitectes sonors de Lana Del Rey, Jeff Bhasker i Emile Haynie. El projecte era significativament més autobiogràfic que Perfeccionista i es va basar menys en el dance-pop a favor d’una producció electrònica més ambiciosa i amb més textura. Singles com 'Dissabte nit' va fer una crònica poderosa sobre el caos a la casa de Sinclair i els seus salvatges anys d'adolescència. 'Un altre puny, una altra paret / Ens perdem ho perdem tot / Li vaig escriure cent vegades / Pots escoltar el meu cor pels barrots de la presó? / Els nois que beso no saben el meu nom / Les llàgrimes que ploro de gust de culpa / Mala sort i policies bruts / Sóc una merda tragèdia adolescent. '\n'La passió és una cosa que realment no crec que puguis ensenyar'.\nDes de la fase de Natalia Kills de la carrera de Sinclair, Perfeccionista va arribar al número 134 del gràfic Billboard 200 i Problemes va arribar al número 70. Però aquestes estadístiques signifiquen poc, ja que la música depèn més dels números de transmissió digital. Tots els vídeos del canal de YouTube de Kills encara actiu sumen més de 37 milions de visualitzacions i, a hores d’ara, encara hi ha prop de 400.000 oients actius mensuals a la pàgina Spotify de Kills.\nCap d'aquestes xifres no és gens dolenta per a una dona a la qual, fa només uns anys, se li va dir en un torrent en línia que la seva carrera havia acabat i que probablement hauria de 'fer un favor a tothom i suïcidarse'.\nSinclair està picant una llesca de pizza margherita al seu acollidor apartament estudi a Soho, decorat i decorat. Seu amb les cames creuades al terra del seu estudi de gravació de casa, on neix part de la música que fa amb el seu marit Willy Moon quan Cruel Youth. Aquest moment íntim contrasta amb l’estrella del pop, que va ser deshonrada i vilipendiada instantàniament pocs anys abans, quan Sinclair i Moon es van convertir en jutges a la segona temporada de l’edició de Nova Zelanda. El factor X el 2014.\nSamarreta: Jil Sander, Pantalons: Etro\nAra que ens hem obert camí a través de la contundent història de pèrdues i estrellats de Sinclair, heus aquí el moment en què Internet creuria que va arruïnar tot el que havia construït.\nDurant l'episodi del 15 de març de 2015 Factor X NZ , el concursant Joe Irvine va cantar una interpretació del clàssic del jazz 'Cry Me a River', que ha estat cantada per tothom, des d'Ella Fitzgerald fins a Michael Buble, per al jurat que també va incloure Stan Walker i Melanie Blatt de la temporada.\nDesprés de l'actuació, Walker i Blatt van donar ressenyes brillants. Aleshores, la càmera es va enfonsar a un Sinclair que va fer una pausa abans de deliberar. 'Senyores i senyors, és possible que tinguem un doppelganger enmig?' va obrir. 'Com a artista que respecta la integritat creativa i la propietat intel·lectual, em disgusta la quantitat que heu copiat al meu marit, des dels cabells fins al vestit, no teniu cap respecte ni cap valor per l'originalitat? Ets un riure. És cursi, repugnant ”. El públic va xiular i va cridar.\nVa continuar entre talls de les reaccions dels jutges i Irvine somrient i assentint de forma incòmoda: 'Personalment ho vaig trobar absolutament artísticament atroç. Em fa vergonya estar aquí assegut, fins i tot haver de dignificar-vos amb una resposta de la meva opinió.\nMoon es va unir: 'Em va semblar una mica esgarrifós. Vaig pensar que anaves a cosir-te la pell a la cara i matar a tothom del públic. Però: tu?\nEn el passat, aquest tipus de dures crítiques eren habituals per a jutges de reality show com Simon Cowell, però el 2015 no va ser una calorosa benvinguda. En línia, la reacció contra Sinclair i Moon va ser intensa i instantània. A Twitter: Tota NZ us odia. Cleopatra wannabe. Assetjadors. A Facebook: Cunts. Puta. Ofega la polla de 4 polzades del teu marit i mor. Ningú no sap qui sou ni què heu fet. Mata’t. Enganxat a un assetjador.\nJaqueta: Levi's, camisa i pantalons curts: Marques Almeida x 7 per a tota la humanitat, part superior: N ° 21, sabates: Clergerie\nDes de fora, vam veure que Sinclair i Moon van ser acomiadats ràpidament del tribunal dels jutges del programa. Que Irvine va fer entrevistes on va dir que estava traumatitzat. I que Sinclair va escriure una disculpa i una explicació pel seu comportament a la càmera, en un tuit ara esborrat que data del 19 de març del 2015: 'Per fi! Em sento alleujat que per fi puc trencar el silenci. moltes coses passen entre bastidors d’un programa de televisió de realitat i veieu que no sempre és tota la història. L’espectacle em va portar a aportar la meva passió, expressió dramàtica i perspectiva. Em van animar a ser franc i les coses se'm van escapar '. També va oferir una branca d’olivera al concursant avergonyit. 'Joe', va escriure, 'espero que em pugueu perdonar i us desitjo el millor!' Sigues natural, poc convencional i sigues tu! '\nAixò és el que hem vist. El que no sabem és que Sinclair, per diversos motius legals, no pot parlar de si aquell fatídic moment va ser real o fals, fins que no li pregunto directament.\n'Tot el que puc dir', diu, mirant ara solemnement l'espai. 'És d'això que no puc parlar Factor X a si mateix. Puc dir que mai no donaria suport a res com el que vaig fer a la televisió. Si jo fos algú que m’observés, també pensaria que també era Satanàs. Aquí no sóc víctima perquè hi era. Jo ho vaig fer. A la televisió. '\nPuc dir que mai no donaria suport a res com el que vaig fer a la televisió. Si jo fos algú que m’observés, també pensaria que també era Satanàs. Aquí no sóc víctima perquè hi era. Jo ho vaig fer. A la televisió. '\nEl que tampoc no sabem, fins ara, és que el que es va transmetre va produir més que desagradables comentaris en línia. 'El que em sentia trist en aquella època era que de vegades hi havia una veu al cap ... semblava que de vegades et despertes cridant per dins com si, si digués la veritat, tothom ho sabés i aquestes 20.000 amenaces de mort desapareixerien. . I no només les amenaces de mort per a mi, sinó també per a la meva família ”, diu Sinclair.\nEls records tornen a Sinclair i ella comença a plorar. El que ella no pot dir és probable que tingui la veritat sobre la gravació d’aquest episodi. El que pot dir és que aquells horribles comentaris racistes que va escoltar massa sovint quan era nen van ressorgir en línia, juntament amb les amenaces de mort. En la ment de Sinclair, aquells 'eclipsen lluny qualsevol raó per la qual cosa succeís això en primer lloc'. Alguns dels pitjors defensors de la neteja ètnica, van dir que Moon aconseguiria que la SIDA estigués implicada amb ella i que mereixia ser 'linxada des d'un arbre'.\ngàbia l’elefant llest per deixar-lo anar\nSinclair diu que seria legalment arriscat dir molt més. Té present que encara està ajudant a donar suport a la seva mare. 'M'estimo massa', diu. 'Simplement no val la pena'.\nSi els espectadors només prestessin atenció a les seccions de comentaris en línia, probablement creurien que la carrera de Sinclair havia acabat després de tot això. La seva presència a les xarxes socials, com Natalia Kills, va desaparèixer essencialment i tots els projectes sota aquest sobrenom es van aturar, però això va ser perquè diu que finalment estava fora del seu contracte Interscope, no perquè s'amagés.\nAra, quan 'Natalia mata' de Googling, els resultats de la cerca es divideixen entre peces de reflexió i fils relacionats amb Factor X incident, que Sinclair descriu avui com '48 hores realment dolentes'. Però 48 hores després i comptant, quan Googling 'Cruel Youth' o 'Teddy Sinclair', sorgeix un refrescant cultiu de resultats de cerca.\nEscrivint crèdits per a cançons com 'Kiss It Better' de Rihanna o produïda per Madonna Kanye West Cor rebel tall profund, 'Aigua beneïda'; co-escriptura i producció de crèdits per a la nova i la propera música de la cantant electropop, Kiiara; L’EP de 2016 de Cruel Youth i noves cançons d’aquest any: cançons de les quals obté tots els beneficis econòmics. Un seguiment modest, segons els estàndards actuals, de poc menys de 100.000 seguidors. Llançament d'avui de 'Retrat d'una dona'.\n'No jugaré cap part, no seré ni mesquí ni mesquí. Intenta pagar-me ara per ser una cosa que no sóc. No hi ha un preu.\nLa cançó té un doble sentit: la interpretació d’una dona enamorada de diverses maneres mentre es troba en plena passió. 'Quan estic amb tu, les meves mans estan lligades / Literalment, incondicionalment / No m'encanta que no faci mal / No hi ha cap paraula de seguretat'. De manera intel·ligent, emmarca la narrativa d’autonomia sexual de Sinclair amb un pop de so de grups de noies dels anys 60. Després de diverses escoltes, queda clar que 'Retrat d'una dona' és la història d'una dona dedicada sense perdó al seu amant i, sobretot, a ella mateixa.\n'Ja no actuo', diu Sinclair. 'No jugaré cap part, no seré ni mesquí ni mesquí. Intenta pagar-me ara per ser una cosa que no sóc. No hi ha un preu.\nSembla que fins ara, pel que fa a Teddy Sinclair, ens hem equivocat tot. Aquells que alguna vegada van desitjar la seva mort no la poden deixar enrere. 'Res no em pot fer sentir com totes les coses que la gent ha dit sobre mi', diu. 'Perquè no és cert, no sóc jo, i sóc millor del que he estat mai'.\nFotografia: Simon Heger Knudsen\nEstilisme: Scott Shapiro\nMaquillatge: Olivia Barad\nbritney spears casada amb Jason Alexander\nKanye West trenca amb Kim


Martínez Benazet torna a estar en quarantena - Altaveu el diari digital d'Andorra\nMartínez Benazet torna a estar en quarantena\nHa explicat que la seva companya, que treballa a l'hospital, té el coronavirus\n27/03/2020 (14:00 CET)\nEl ministre de Salut, Joan Martínez Benazet ha explicat que la seva companya té el coronavirus i que per aquest motiu ell torna a estar en quarantena. Precisament, aquest divendres acabava un primer període de confinament perquè havia estat en contacte amb un anestesista.\nMartínez Benazet ha afegit que sent molt optimista i que creu que la malaltia l'afectarà de manera lleu, en el cas que l'acabi agafant. "Espero continuar fent les rodes de premsa diàries. Si no puc algun dia ja hi haurà la secretària d'Estat de Salut que està duent a terme una feina extraordinària", ha comentat i ha assegurat que està fort i en una bona forma física.\nEl ministre també ha destacat que ha fet aquest anunci "per evitar rumors i malentesos". S'ha mostrat optimista en controlar un possible pic de la pandèmia "Ens veiem forts, tot i que hem perdut persones i en perdrem més, no hi ha cap país que es pugui escapar de passar moments durs".


Cinc Segles de Música ofereix este dissabte un concert de Amystis | Ajuntament de l'Eliana\nDj, 11/22/2018 - 19:00\nCinc Segles de Música ofereix este dissabte un concert de Amystis\nEl repertori del concert ens ofereix un recorregut per la música dels segles XVI i XVII composta en la península i en el Nou Món.\nEl passat 27 d'octubre es va inaugurar la catorzena edició del certamen Cinc Segles de Música a l'Eliana, amb el primer concert en honor a les tres B: Bach, Beethoven i Brahms. Este dissabte, 24 de novembre, es durà a terme la segona trobada musical titulada “De nous i vells mons”, en el qual el grup Amystis oferirà un original repertori que fa un recorregut per la música dels segles XVI i XVII, composta en la península i en el Nou Món.\nEl concert serà interpretat pels vocalistes Quiteria Muñoz i Beatriz Lafont (sopranes), Isabel Marí (alt) i Jose Manuel Bustamante (tenor). A més, l'actuació comptarà amb un conjunt instrumental d'aquesta època: Israel García (corneta), Víctor Belmonte (sacabutx), Robert Cases (tiorba) i Onofre Serer (percussió).\nL'agrupació Amystis és una de les més destacades quant a interpretació de música antiga. Així mateix, l'actriu Inma Ruiz llegirà textos dramatitzats perquè els assistents puguen endinsar-se en el context cultural, i sobretot literari, d'un moment de gran rellevància històrica com és la conquesta del Nou Món.\nEl director d'Amystis, José Dulce Chenoll, ha sigut l'encarregat d'adaptar tant els textos com la música, que va ser composta per diversos músics dels segles XVI i XVII, entre els quals podem destacar el compositor valencià Juan Bautista Comes (1582-1712), Francisco de la Torre (1460-1505) i Juan Pérez Bocanegra (1598-1631), entre altres.\nEl concert es durà a terme a les 20.00h, a l'església de la Mare de Déu del Carme i tindrà entrada lliure amb aforament limitat.


Teresa Costa-Gramunt Vilanova i la Geltrú 06-03-2018 02:54\nImatge coberta Pinyols madurs, d'Isidre Grau. Eix\nIsidre Grau (Sabadell, 1945) és un autor consolidat i de llarg recorregut (14 novel·les, algunes d’elles premiades, ho testimonien) que durant quinze anys ha impartit tècniques de novel·la i de conte a l’Escola d’Escriptura de l’Ateneu Barcelonès. La seva experiència docent ha donat fruits saborosos en l’escriptura d’assaigs literaris com L’arquitectura del conte i La maleta de l’escriptor.\nAra, amb Pinyols madurs (Voliana Edicions), acaba d’oferir-nos un recull de vuitanta-cinc biolits. I què són els biolits, es preguntaran els lectors. Son contes breus, de dues pàgines, instants de vida passats per la literatura. Els biolits, tal com els concep Isidre Grau, són històries complexes (els éssers humans som envitricollats i sorprenents) explicades de manera breu, en els quals, però, no hi falta ni sobra un mot. Són relats treballats amb mà destra, d’orfebre. Contes de mestre que van ser escrits seguint la crida d’un repte que es va posar el propi autor. Aquesta aventura literària va començar el març de 2013 amb la publicació a la revista digital Núvol d’aquesta sèrie de contes que ara, a l’hora d’aplegar-los en un llibre, Isidre Grau ha agrupat en quinze temes que van des dels homenatges a escriptors admirats fins a situacions contra les cordes, passant per la crítica a la societat literària, amors condicionals, anar per feina, camins oberts, sortir del niu, tirant a negre, veus de més endins, tardors d’hivern, en trànsit, posar-hi art...\nPosar art sempre a tot arreu i a tothora com a aspiració, també a l’hora d’escriure, com fa Isidre Grau en aquests biolits, pinyols madurs, imatge perfecte per descriure el nucli essencial que desencadena una petita història, l’embrió d’un relat que llegim a doble pàgina i que ens deixa el regust dolç de la fruita madura.\nA Pinyols madurs l’autor no assaja sobre el fet d’escriure, mostra com (de bé) es pot escriure! I ho ha anat mostrant durant quatre anys seguits, en diumenges alternats, a la revista digital Núvol dirigida per Bernat Puigtobella, que encapçala aquesta edició en paper amb uns mots introductoris. Jo mateixa havia llegit ja alguns d’aquests contes que m’havien seduït per l’autocontenció verbal i per la sensibilitat de percepció dels drames quotidians per part de Grau. A Pinyols madurs l’autor ha escrit uns contes condensats, d’extremada brevetat que, com hem dit, anomena biolits, un format literari inventat. Aquests contes, escrits de manera tan rodona, no obstant això alguns es presenten amb aquell final obert que incita el lector a l’exploració mental, a fer-se preguntes i a buscar respostes provisionals. I és que la vida és així, amb històries que comencen en un punt i tenen un trajecte, que no sempre és recte, per cert, i no totes les històries tenen un final concret, definit. A vegades queden ben penjades a l’aire o caminen per vies inesperades.\nAmb Pinyols madurs Isidre Grau es mostra com el bon escriptor que és, atrapant els lectors amb les seves històries sorgides dels estímuls que la vida ens subministra a cada instant. Bon es criptor i també bon mestre. Per aquest motiu, Pinyols madurs és un llibre per donar a llegir a escriptors novells que vulguin aprendre l’ofici amb la mateixa humilitat que Isidre Grau treballa els seus textos: es poleix ben polits fins a tenir la sensació, com diu ell mateix en el seu pròleg, que ja no es poden millorar més. Com la fruita madura, trobar el seu punt. Què difícil. Sens dubte, un art.\nSurt a informació pública el projecte de traçat de la millora de l'Eix Diagonal\nEl Vendrell tindrà una nova estació de la xarxa pública de recàrrega ràpida per a vehicles elèctrics\nLlorenç del Penedès suspèn l’acte de celebració de Nadal amb els funcionaris per la vaga de fam\nDisfresses de Princeses i Herois Disney des de 24,99€


Diuen prou: Primera terrassa tancada a Tarragona per no complir les normes anticovid\nTarragona retira el permís de terrassa a un establiment per saltar-se les mesures anticovid\nÉs la primera vegada que l'Ajuntament arriba a aquest límit | El local, de Sant Pere i Sant Pau, era reincident\nper Redacció 12/01/2021 11:30h\nLa Urbana ha clausurat una terrassa de Tarragona per incomplir la normatova | CatalunyaDiari\nJa hi ha un precedent. L'Ajuntament de Tarragona ha decidit, per primera vegada, retirar el permís per col·locar terrassa a la via pública a un establiment que no només se saltava les mesures per frenar la Covid-19, sinó que a més era reincident. El local sancionat és de Sant Pere i Sant Pau i havia estat avisat prèviament per la Guàrdia Urbana, segons ha avançat el 'Diari Més'. La mesura no va acompanyada de sanció econòmica.\nEl cas concret d'aquest establiment és que no es complia la distància mínima de dos metres entre les diferents taules que imposen les actuals restriccions contra el virus. L'Ajuntament fa mesos que concedeix permisos extraordinaris, tots ells temporals, per fer ús de la via pública per ubicar terrasses sense cap cost afegit, per tal de compensar als negocis la limitació d'aforaments al seu interior i, per tant, poder aconseguir un mínim marge de beneficis per subsistir. Les bases dels permisos, però, són clares: a la primera, avisarà la Urbana. A la segona, ja no hi haurà avisos.\nLa terrassa ja ha estat precintada\nLa tarima on es col·loca la terrassa ja ha estat precintada per evitar poder fer ús de la via pública per a aquest local. La mesura, decretada pel departament de Domini Públic, marca un nou precedent i suposa un toc d'atenció per a la resta del sector. A l'Ajuntament de Tarragona no li tremolarà el pols a l'hora de fer complir la normativa de seguretat. Aquests permisos temporals i compensatoris tenen previst estar vigents mentre els aforaments interiors estiguin restringits a menys clients dels habituals.\nSegons les mesures aplicades pel Govern, les terrasses poden romandre obertes, amb una distància mínima senyalitzada de 2 metres entre comensals de taules o agrupacions de taules diferents, i amb una limitació de 4 comensals per taula o agrupacions de taula, excepte que es tracti de grups bombolla. A més, els bars només poden obrir de 07:30 a 09:30 h per esmorzar i de 13 a 15:30 h per dinar.\nNomés reprendre les classes: l'acció d'Educació que afectarà totes les escoles\nSorprenent cas a BCN: Neix un bebè sense Covid-19 la mare del qual té la malaltia


El possible destí de Ferran Jutglà a final de temporada - XCatalunya.cat\nEl possible destí de Ferran Jutglà a final de temporada\nFerran Jutglà podria buscar una cessió per continuar creixent com a futbolista\nLa plaga de lesions que ha partit el FC Barcelona durant l’inici de temporada ha tingut una conseqüència positiva. Es tracta de la irrupció de joves de la pedrera que gràcies a la seva actitud i bon joc han contribuït a evitar que el desastre fos encara més gran. Gavi, Nico González, Ez Abde i Ferran Jutglà en són els principals exemples però no cal oblidar que Álvaro Sanz, Ilias i Balde també han tingut alguns minuts. En el cas de Ferran Jutglà ha disputat 6 partits de Lliga marcant 1 gol i també ha tingut minuts a la Copa del Rei.\nHa jugat d’extrem, la seva posició natural, però si ha fet falta també ha jugat en punta. Amb l’arribada de 3 incorporacions d’atac de primer nivell com són Ferran Torres, Aubameyang i Adama Traoré tindrà menys oportunitats. De fet aquest cap de setmana tant ell com Ez Abde han jugat amb el Barça B per intentar redreçar la situació de l’equip entrenat per Sergi Barjuan. Tot i així, d’aquí a final de temporada el jove futbolista de 23 anys tindrà minuts amb el primer equip i tant com Xavi Hernàndez podran decidir què fer a partir de la temporada que ve.\nA ningú se li escapa que Ferran Jutglà vol triomfar al Barça però si no fa un salt de qualitat encara més destacat serà suplent. És per això que per guanyar experiència podria acceptar una cessió i tornar al cap d’un any o dos per poder lluitar per la titularitat.\nRiqui Puig s’hi va negar i així li està anant. Ferran Jutglà sabrà jugar millor les seves cartes i si arriba una oferta atractiva per marxar cedit la podria acceptar. El primer equip interessat és el Celta de Vigo. Un equip lluitador, de mitja taula però que podria lluitar per Europa si es reforça bé. Els gallecs s’havien fixat en Joselu, del Club Deportivo Alavés, però el golejador prefereix anar al Valencia. Ferran Jutglà seria el pla B. En uns mesos sortirem de dubtes.\nTags: Deportivo Alavés, Ferran Jutglà\nAnterior Gir radical en el fitxatge de Marcelo Brozovic pel Barça\nNePròximxt Molt males notícies amb Erling Haaland i el FC Barcelona segons les informacions d’un prestigiós diari alemany