Conceptes-Mite de la caverna\nmite de la caverna HIST.\nFamosíssim text de Plató que exposa sota la forma de mite o d’al·legoria la seva antropologia, ontologia i epistemologia, basades en la teoria de les idees. Aquest text apareix en el llibre VIIè de la República (veure text) a continuació d’un altre text també molt famós, el de la metàfora de la línia (veure text).\nImaginem, diu Plató, la situació següent: una caverna profunda en el fons de la qual hi ha uns presoners que es troben immobilitzats des de sempre. Estan lligats de tal manera que només poden mirar cap al davant, on es troba la paret de l’esmentada cova en la que es projecten unes ombres engendrades per un foc situat en un petit promontori interior i que il·lumina unes figures transportades per altres homes que caminen per una senda, després dels presoners, i separat d’aquests per un petit mur, com les mampares dels titellaires. Aquests caminants porten escultures i figures diverses, fetes també de diversos materials, les ombres dels quals són l’únic que els presoners del fons poden veure, de forma que, per a ells, que no coneixen una altra cosa, aquelles ombres, són la vertadera i única realitat, i a elles atribueixen els sons i paraules proferides pels homes que, darrera d’ells, transporten les figures projectades. Què succeiria -pregunta el Sòcrates del diàleg platònic- si s’alliberés a un d’aquests presoners i se l’obligués a la força a mirar primer les imatges que transporten els altres homes, al foc després i més tard a ascendir cap a l’exterior de la caverna? (Plató insisteix que el presoner hauria de ser arrossegat a la força, ja que de grat no voldria abandonar la seva situació atès que no en coneix cap altra). El presoner quedaria primer com cegat en veure directament la llum del foc i creuria que qui li impulsa cap a fora l’està enganyant. Però, a poc a poc, a mesura que vagi ascendint cap a l’autèntica realitat, cap a l’exterior de la caverna, s’aniria donant compte de l’engany de la seva situació anterior i prendria consciència de la seva condició de presoner alliberat. Ja a l’exterior, podria veure primer les ombres dels objectes reals, i s’adonaria que aquestes ombres són ben diferents de les anteriors, ja que no són projectades per un foc sinó pel sol, i no ho són d’imatges o escultures, sinó de vertaderes realitats. Després, podria observar directament el món real i, per fi, el sol mateix. Fora ja de la caverna (és a dir, fora ja de la ignorància) no necessitaria que ningú el continués impulsant per la força, sinó que voluntàriament prosseguiria la seva investigació. Arribat a aquest punt, es donaria compte que la realitat existent a l’interior de la caverna és una còpia de l’autèntica realitat del món exterior; es donaria compte, també, que les ombres del fons de la cova són doblement artificials, ja que són ombres d’imatges artificials que són còpies de realitats externes, i projectades per un foc que és com una pàl·lida imitació del sol. Per fi, es donaria compte també que el sol és, en certa forma, la causa de tot el que existeix, ja que sense ell no hi hauria ni dia ni nit, ni estacions, ni vida sobre la terra ni, per tant, escultures, foc, presoners ni ombres en els fons de la cova.\nEn tal situació, no tindria cap enveja ni cap enyorança del seu anterior estat i més aviat tendiria a tornar a l’interior de la caverna per alliberar els seus antics companys d’ignorància. Però aquest treball d’alliberament seria interpretat pels seus antics companys com un engany, ja que, desconeixedors de la vertadera realitat, preferirien continuar mantenint la seguretat de les seves acostumades creences abans que enfrontar-se a un món desconegut, raó per la qual, i en clara al·lusió a la mort de Sòcrates, matarien si poguessin a aquell que intentés alliberar-los i treure’ls de la seva complaguda i segura ignorància.\nAquest text, com, en general, tota l’obra de Plató, ha de ser interpretat. I admet diverses interpretacions interrelacionades entre si:\na) Des d’una perspectiva pedagògica, aquest text és una al·legoria sobre l’educació i la funció del mestre, que és qui ha d’obligar els seus alumnes a abandonar la ignorància.\nb) Des del punt de vista epistemològic, planteja la divisió en graus del coneixement (igual que en el text de la metàfora de la línia), entre il·lusió, opinió, raonament i intel·lecció. Graus que, al seu torn, es corresponen també amb els diversos graus del ser: des de la pura matèria desorganitzada representada per la foscor absoluta del fons de la cova, fins a la llum absoluta del sol, que es correspon amb la idea del bé.\nc ) Des d’una perspectiva ontològica, l’interior de la caverna es correspon amb la realitat natural, és a dir, amb el món sensible, mentre que allò que en el text es representa per la realitat natural, correspon a la realitat del món de les idees. Els objectes reals que estan a l’exterior de la caverna, així com les ombres «autèntiques» que aquests projecten mercè a la llum del sol, representen les idees i els objectes matemàtics ordenats jeràrquicament, en la cúspide dels quals està la idea de bé.\nUn aspecte important que planteja aquest famós text és el relacionat amb la força que ens pot permetre la sortida de la caverna i la ruptura de les cadenes que ens lliguen al fons. Una d’aquestes forces és la representada pel mestre, d’aquí l’al·lusió a Sòcrates que es dóna en el text. Però això no soluciona el problema, perquè com s’accedeix a poder ser mestre?, quina és la força que pot permetre accedir a aquesta condició i permetre, després, tornar a la caverna per ensenyar?. Plató suggereix diverses respostes a l’interrogant de com es desitja aprendre. Al Banquet ens parla de l’impuls d'Eros com a via d’accés en saber (veure text); en el Teetet (155d) afirma que és la admiració la que està en l’origen de la filosofia (de l’afany de saber), impuls que es relaciona amb la seva doctrina de la reminiscència o anamnesis (defensada especialment en el Menó, veure text), la qual ens remet a la doctrina de la immortalitat de l’ànima (RLPZ) (defensada, per exemple, en el Fedre, 249b-250c, veure text). En qualsevol cas, tots aquests textos tenen un marcat caràcter metafòric, de manera que totes aquestes doctrines (l’impuls d’Eros, l’admiració, la reminiscència i la immortalitat de l’ànima) han de considerar-se com l’afirmació que l’esperit humà posseeix en si mateix totes les condicions del seu saber, anteriorment a tota experiència, la qual cosa és la versió epistemològica de la clàssica màxima grega del «coneix-te a tu mateix» que Sòcrates va fer seva.\nComparant aquest text amb la metàfora de la línia que apareix en llibre VI de la República, es pot veure que, si es projectés sobre una recta cadascun dels sectors en què es divideix la caverna i el seu exterior, es correspondrien amb els diversos segments que divideixen l’al·ludida línia de la metàfora.\n(Si es tracés una línia des del fons de la caverna fins al sol, apareixeria una gradació contínua que aniria des de la pura foscor del fons de la caverna, que representa la matèria, fins a la màxima llum representada pel sol, i que simbolitza la idea suprema de totes les idees. Aquesta línia en diagonal, des del més sota a tot estirar alt, és una representació de la gran cadena del ser. L’esglaonament dels diversos sectors de la caverna i el «salt» fins al sol mostra els graus del saber i de la realitat. Si aquests diversos graus anessin projectats verticalment sobre una línia, obtindríem els punts següents sobre l’horitzontal,


L’odissea d’un bar de Vallcarca per no abaixar la persiana després de 22 anys\nAl bar Luis, un establiment històric del barri, se li acaba el contracte de lloguer aquesta setmana i la propietat no li vol renovar\nEl bar Luis és tota una institució a Vallcarca. La seva truita de patates, una delícia. Però el bar podria tenir els dies comptats si en Luis, que fa 35 anys que viu al barri i 22 que està darrere la barra del local de l’avinguda Vallcarca número 16, no aconsegueix que li renovin el contracte. La propietat no té interès a negociar un nou lloguer i prefereix canviar d’inquilí amb l’esperança d’obtenir un lloguer més alt. Bona part del barri, que té una llarga experiència lluitant contra l’especulació immobiliària i l’expulsió de veïns, s’ha pres el cas d’en Luis com una qüestió d’orgull i fa setmanes que ha engegat una campanya perquè es quedi.\nAra fa un any el propietari, que viu a Astúries, va venir a Barcelona i en Luis va rebre els primers indicis que el seu bar estava amenaçat. Un conegut li va explicar que l’advocat de la propietat buscava un nou llogater. També li van començar a arribar algunes ofertes per comprar-li la llicència, però els números no li sortien perquè és la seva pensió per quan es jubili. “Saben que se m’acaba el contracte i m’ofereixen molt menys del que val perquè pensen que estic desesperat”, explica amb certa resignació. Al principi estava decidit a llançar la tovallola, però la insistència de diversos clients el van fer canviar d’opinió i es va acostar fins al Sindicat d’Habitatge de Vallcarca.\nEl temps s’acaba, però en Luis no marxa\nEl contracte del bar Luis s’acaba aquest dijous 31 d’octubre i ha rebut el temut burofax, el símbol de l’extinció de contractes que tantes famílies han llegit abans d’haver de marxar. Fins ara la propietat no ha volgut seure a negociar, però tant en Luis com el sindicat esperen poder parlar amb ells aquesta mateixa setmana. Però encara que no puguin, la seva estratègia és clara: seguir al peu del canó, servint truites i cafès, i pagar puntualment el lloguer. “Serà una espècie de bar okupa”, diu rient. El seu arrelament al barri l’ha animat a lluitar fins a l’últim moment. “Abans de tenir el bar venia llibres i congelats a domicilis, he estat a totes les cases des del Park Güell fins al carrer Zaragoza [al Putxet i el Farró] i la rambla Prat [a la Vila de Gràcia]”.\nEl bar Luis és un refent al barri de Vallcarca / XFDC\nDesprés de 22 anys, en Luis no entén per què el propietari el vol fer fora. “Sempre havíem tingut bona relació i mai vaig posar cap problema quan em demanava canviar el nom del contracte perquè tenia problemes econòmics o per evitar que la seva dona se’l quedés quan es va divorciar”. Ara paga uns 1.300 euros i estaria disposat a pagar una mica més a canvi d’un contracte prou llarg per assegurar-se un traspàs amb garanties de la llicència. “La meva idea és treballar un parell d’anys més i després vendre la llicència, quan encara quedin 8 anys de contracte i així el nou inquilí tindrà temps de fer-se’l seu sense patir”, assegura. El propietari espera obtenir uns 2.000 euros amb el nou contracte, una xifra a la qual en Luis no podria arribar ni que li volguessin renovar.\nUna veïna li fa la vida impossible\nA més d’estar a punt d’engrossir la llarga llista de desnonaments invisibles de Barcelona, en Luis fa anys que pateix l’assetjament d’una veïna de l’edifici on té el bar, que a més és la presidenta de la comunitat de veïns i de l’Associació de Veïns Gràcia Nord-Vallcarca. “Em té al punt de mira i fa temps que té com a objectiu fer-me fora”, denuncia. Ha tingut una relació complicada amb ella. “M’ha denunciat tantes vegades que he perdut el compte”. Algunes potser amb part raó perquè a la terrassa del bar a vegades hi ha xivarri, però d’altres amb motius tan aleatoris com una presumpta orgia al magatzem del bar.\nEn Luis sospita que la veïna parla malament d’ell pel barri i que potser les seves crítiques han arribat a oïdes del propietari, però no en té proves. “Han passat tantes coses aquests últims anys que ja no sé què pensar”, reconeix. Tampoc sap si les ofertes que ha rebut per la llicència són de bona fe o hi ha una conxorxa per pressionar-lo. El nivell d’angoixa és tal que no sap en qui confiar i l’han fet malpensar d’una immobiliària del barri, Webhouse, que són clients habituals del bar. Un dia una persona es va posar en contacte amb ell per fer-li una oferta per comprar-li la llicència i, en saber que havia obtingut el seu contacte a través de la immobiliària, va desconfiar.\n“És cert que el propietari es va posar en contacte amb nosaltres perquè busquéssim un nou inquilí pel local, però des del primer moment li vam dir que no teníem interès en l’oferta perquè coneixem el Luis i no volem estar al mig”, asseguren a aquest diari fonts de la companyia. Reconeixen que van fer la gestió per posar en contacte el possible comprador amb en Luis, però de manera informal i perquè pensaven que era una oportunitat per ell. “No hi havia cap mala fe i ens sap greu que es malinterpretés el gest perquè si volguéssim fer negoci, ho hauríem gestionat directament nosaltres”, insisteixen.\nVallcarca es mobilitza per salvar el bar\nDes del dia que es va saber que el bar Luis estava amenaçat, molts veïns i entitats de Vallcarca s’han posat en marxa per salvar el local. El Sindicat d’Habitatge de Vallcarca ha iniciat la campanya #VallcarcaLovesLuis a les xarxes socials per denunciar la seva situació i ha aconseguit l’adhesió d’entitats del barri com l’Ateneu Popular de Vallcarca, la Bodega la Riera o l’Observatori Vallcarca, però també d’altres sindicats d’habitatge com els d’Horta-Guinardó, Gràcia, Sants o Poble-sec “perquè avui és el bar Luis i demà serà un altre”.\nPer una ciutat sense#CapVeinaForaDelBarri 💞 pic.twitter.com/meikX9nAJr\n— Sindicat de Barri – Poble Sec (@sindicatdebarri) October 28, 2019\nI no es pot menystenir la capacitat de mobilització del barri. El 2016 TMB va instal·lar una parada d’autobús molt a prop del bar que amenaçava la seva terrassa. La normativa és molt estricte respecte a la distància mínima que hi ha d’haver entre una parada i una terrassa, però els veïns no estaven disposats a perdre-la i van organitzar dues manifestacions i una recollida de signatures per demanar que la moguessin. I ho van aconseguir. Després de recollir més de 1.000 signatures, finalment la parada es va ubicar uns metres més enllà i el bar Luis va poder reobrir la seva terrassa.\nVallcarca ja és el barri més car de Gràcia amb un lloguer per sobre dels 1.000 euros\nEl barri ha superat per primera vegada la Vila de Gràcia i el Camp d'en Grassot\nUna motorista mor per un accident a Vallcarca\nLa víctima ha resultat ferida greument i ha mort després a l'hospital | És la 16a víctima mortal de trànsit aquest any a Barcelona


Escàndol: Rigau fulmina el finançament de les llars d’infants i augmenta un 17% els diners per concerts educatius !! – CGT Ensenyament\nEl títol de l’article del diari El País sobre el pressupostos d’ensenyament que prepara la Generalitat pel 2015 “Rigau fulmina el finançament de les llars d’infants municipals” és prou greu. Però des de CGT volem cridar l’atenció sobre el següent paràgraf:\n“També augmenta un 17% la partida destinada als concerts educatius, fins als 1.020 milions. El sector concertat apunta que el problema és que en anys anteriors s’havia planificat una retallada dels concerts, només sobre el paper, que en realitat no es va executar i ja fa anys que l’import de mil milions es manté gairebé invariable”.\nDues consideracions d’escàndol:\n1.- Les partides per concerts de la privada augmenten un 17% i depassen ja els 1.000 milions. És a dir hi ha 150 milions d’euros més per la privada!! 3 cops el que es gasta per exemple en beques de menjador per tot Catalunya (quan el passat curs es van denegar per falta de recursos el 15% de les demandes al Baix Llobregat). Les partides per concerts ja es mengen més del 20% de tot el pressupost de 4400 milions d’ensenyament (bressol, primària, secundària, universitat…). És a dir, sí que hi ha diners pel que volen!\n2.- Encara més greu si és possible! Resulta que les retallades anunciades aquests darrers cursos a la concertada no s’han portat a terme!!! És a dir, no només eren molt inferiors a les retallades de la pública, sinó que no es van fer!!!! Els 1.000 milions que s’han retallat als pressupostos d’ensenyament (dels 5.400€ el 2009 als 4.400€ del 2015) han estat només per la pública i les treballadores i treballadors.\nTot això ho volen tapar amb el debat sobre la paga addicional i les substitucions, però que no ens prenguin el pèl. Això no pot passar sense resposta… és un escàndol! Al gener cal fer mobilitzacions i aturar aquest espoli a l’ensenyament públic!\nTags: Articles a la premsa, Comunicació, Ni LOMCE, ni LEC, ni retallades, Retallades


Club Atletisme Gavà: 22ª Mitja Marató de Barcelona. Crònica\n22ª Mitja Marató de Barcelona. Crònica\nAquest diumenge 26 de febrer la ciutat de Barcelona, de la mateixa manera que ho va fer només fa un parell de setmanes Gavà, organitza una mitja marató, i com no podia ser d’una altra manera el Club Atletisme Gavà no hi podia faltar.\nA les 7:25 del matí davant de la porta de la marató de la “nostra” Bòbila només 3 atletes ens trobem amb “il·lusió”! com diria el president, som en Paco, José Luis i Josep, allà tenim previst trobar-nos amb en Chesco i un amic seu. Sortim i quan aparquem truquem a en Chesco per veure on està, i ... resulta que està malalt, al llit i, tot i que no vol reconèixer, “encantat” de que l’hagi despertat a les 8 del matí d’un diumenge... (Aprofito per demanar-li altre cop disculpes des d’aquí, HO SENTO CHESCO!!)\nUn cop superat el “trauma” de perdre un company, ens fem la foto oficial i anem a fer tots els rituals previs a una cursa: escalfar una mica, estirar i, lògicament, anar a “alleugerir” tot el que sigui “alleugerible”, vosaltres ja m’enteneu...\nUna altra anècdota prèvia a la cursa és que l’únic que participa amb un dorsal propi és en Josep, en Paco participa amb el dorsal d’en Jesús (també indisposat) i en Chesco (indisposat a darrera hora) corria amb el dorsal de Joan (lesionat). Per si això no es prou en José Luis porta una còpia en color d’un dorsal (observeu la foto!). Val a dir que en tots els casos ha estat perquè es van tancar les inscripcions i no es van poder inscriure oficialment... (Malgrat intentar-ho per activa i per passiva, i amb l'únic objectiu de realitzar un entrenament col·lectiu per preparar l'objectiu de la Marató de Barcelona del mes que ve i sense ànim de competició.)\nBé, sigui com sigui anem a la sortida i trobem un altre company del Club, en Xavi (Javier Vega), per tant som 4!!!! Això anima...\nArriben les 8,45 i el dona el tret de sortida, comencem a córrer, a gaudir, a patir, a fer salut, a veure com anirà!, pensem tots... Passen els kilòmetres i els carrers, la gent, el bon temps i els entrenaments fan que acabem tots, i acabem bé, ningú ha fet marca personal, però tots estem raonablement satisfets (admeto que jo el que més, per mi acabar es un gran resultat!!).\nA l’acabar els comentaris, que si al km 14 he notat que anava massa ràpid, que si gairebé fem marca personal tot i tenir previst fer només un entrenament, que si em sento millor o pitjor... finalment ens trobem a la nostra fan del dia, l’Espe, que ha vingut en tren per donar-nos suport a l’arribada, li agraïm com es mereix.\nEstirem una mica, tornem al cotxe, ens canviem (amb algun nu integral inclòs, això ens portarà un problema algun dia) i enfilem el camí de tornada.\nAixí ha transcorregut aquesta matinal, com sempre, com mai, un luxe i un esforç que ens fa grans, que ens uneix i que permet que continuem fent pinya.\n723è JAVIER VEGA RAMIRO: 01:26:56\n2160è JOSEP JOAQUIM FRANCO MONILL: 01:35:22\n- Paco: 01:34:06\n- Jose Luis: 01:38:02


Prova i error: Taller de fantasia\nAquest Sant Jordi vaig trobar, de casualitat, en una parada de llibres de segona mà aquestes dues obres de teatre de Josep Mª Benet i Jornet: "Taller de fantasia" i "Supertot". Es van publicar l'any 1976 i aquesta 12a (!) edició va aparèixer el 1995. Un parell d'anys abans, havíem representat "Taller de fantasia" a l'escola per guanyar diners pel viatge de final de curs. Diria que és l'única vegada que he pujat dalt d'un escenari i en tinc molt bon record.\nTotes dues són peces per encàrrec, un de la revista Cavall fort i l'altre d'una companyia de teatre infantil. Concretament, "Taller de fantasia (La nit de les joguines)" és una mena de precedent de "Toy story" en la que les joguines cobren vida per explicar-nos un seguit d'històries fantàstiques: El planeta dels homes de marbre, El salvatge mustafà, El robí del temple indi, Tampoc els pells-roges no són de refiar, La festa de l'olla, Pirates de la mar salada, Una caverna molt prehistòrica.\nJosep Mª Benet i Jornet és un dels grans dramaturgs catalans. La majoria el coneixem per la seva contribució al gènere de la ficció televisiva, però aquestes obres mostren també que ha enriquit molt el teatre popular; alguns, sense saber-ho, vam acostar-nos al món dels escenaris amb les seves històries. Diuen que està entre els nominats a "Català de l'any 2013"; a veure si té sort!\nPublicat per Clara a 4/25/2014\nFantàstic, Clara, això de reivindicar les riqueses menys conegudes dels autors. A veure quan tornes a pujar a l'escenari!!\n27 d’abril de 2014 a les 9:43


Dues noves formacions gratuïtes del servei d’Àuria Grup\nEn un context en el que la higiene ha esdevingut un valor afegit per al sector sociosanitari i industrial, el Servei d’Inserció Especialitzat d’Àuria Fundació organitza una nova formació- gratuïta i per fi presencial- per formar a persones que estiguin interessades en inserir-se laboralment en un sector considerat essencial.\nLa seguretat, professionalitat i qualitat en la prestació de serveis de neteja són elements claus i cada cop més, aquests sectors requereixen d’un equip professional de la neteja format en tècniques especialitzades i en l’ús i el manteniment de maquinàries.\nPer donar resposta a les empreses, i alhora garantir la tan esperada presencialitat a les formacions, el Servei d’Inserció organitza un nou curs adreçat a persones en cerca de feina i en situació d’atur amb motivació per aquest sector, tan necessari.\nLa formació s’iniciarà el 25 d’abril fins al 8 de juliol- de 9h a 14h- a Igualada, incloent pràctiques no laborals i l’obtenció del certificat de manipulació d’aliments.\nPosar el valor la professionalització d’un sector essencial és clau, com també la formació que acredita i dona resposta a les exigències reals de ritme, qualitat, eficàcia i a l’adquisició de competències tècniques i transversals.\nL’objectiu central del SIE és la inserció i orientació a persones en cerca de feina que es troben en situació de vulnerabilitat o risc d’exclusió. Persones amb moltes capacitats, apoderant-les i trencant els prejudicis- que a hores d’ara- encara existeixen. Revaluar feines invisibilitzades a través de la formació permet replantejar els rols de les persones que poden i volen contribuir a la societat, amb una activitat que vetlla per al bé comú.\nArticle anteriorEs convoca una nova edició dels Jocs Florals de Calaf per la diada de Sant Jordi\nPròxim article“Roberta: Diario de Transbordo”, un potent testimoniatge d’un procés de canvi de gènere, obra de Wayra Ficapal


El Dojo Muratore suma una plata i una bona actuació a la Copa d’Espanya a Madrid – Rellevant.cat\nEl passat diumente 3 de febrer cinc judoques del Dojo Muratore es varen desplaçar a Madrid per participar a la Copa d’Espanya de Katas ” Trofeo Navarro de Palencia”.\nLa primera parella en participar va ser n’Ines Morell i na Marise Jara que varen debutar a la modalitat de Ju No Kata i varen realitzar una gran actuació mostrant tots el progressos d’aquests darrers entrenaments.\nLa segona parella va ser la formada por Joana Maria Puigserver i Llorenç Gayà, que varen aconseguir la medalla de plata a la modalitat de Kodokan Goshin Jutsu, cal destacar que aquesta parella compta amb tres medalles de bronze Europeas i que aquest any estan entrenant de valent per aconseguir superar-se.\nAquestes dues parelles varen ser acompanyades pel mestre Ponç Gelabert qui va acudir en qualitat de jutge nacional de katas, actuant com a tal a un dels tres tatamis instal·lats a la seu de la federació madrilenya de judo de Villaviciosa de Odón.\n6 de febrer de 2019 Dojo Muratore Esports Deixa un comentari


Acte sobre "La fuga de Segòvia" a Girona\nEl passat 20 de maig es va realitzar a Girona un cinefòrum i acte sobre la Fuga de Segòvia, organitzat per l'Assemblea de Girona i la Sectorial de persones represaliades de l'entitat\n24/05/2021 Memòria històrica\n"La fuga de Segòvia" a Girona, acte organitzat per l'Assemblea de Girona i la Sectorial de persones represaliades de l'ANC\nA l'acte, en què es va projectar la pel·lícula sobre "La fuga de Segavia", hi van intervenir dos represaliats del FAC durant els anys setanta: Elisenda Romeu i Carles García Solé, aquest darrer un dels protagonistes de la fuga de la presó de Segòvia i posteriorment de l'illa de Yeu, on foren deportats els presos polítics escapolits.\nA l'acte també es va llegir el text que acompanya de dos militants independentistes bascos que van participar en aquella fuga, que per motius de seguretat sanitària no van poder assistir a l'acte i van enviar un text per ser llegit, que reproduïm traduït al català.\n🛑Cinefòrum sobre la Fuga de Segòvia. Molt interessant! Evidencia que la repressió als independentistes és històrica. Malgrat tot continuarem lluitant fins a la independència. #XarxaIndependència #ProuRepressió #SomAssemblea pic.twitter.com/QiP4Z0f3xx\n— Persones Represaliades (@p_represaliades) May 20, 2021\nText de Koldo Aizpurua i Miren Amilibia llegit a l'acte "La fuga de Segòvia" a Girona\nHola, arratsalde on, bona tarda,\nPrimer dir-vos que sentim no poder ser entre vosaltres; les circumstàncies no ens han acompanyat.\nCom sabeu, la fugida de la presó de Segòvia va ser el 1976, fa 45 anys. Franco havia mort però la situació política seguia sent la mateixa.\nETA politico-militar desenvolupava una lluita armada que no era per guanyar una guerra. No teníem ni mitjans, ni el suport internacional, ni era el nostre objectiu guanyar una guerra.\nNosaltres volíem posar en evidència la situació sociopolítica existent tant a Euskal Herria com a la resta de l'Estat espanyol.\nVolíem incrementar la consciència política de la ciutadania i mobilitzar-la per arribar a destruir l'estat repressor franquista.\nConsideràvem que mitjançant la nostra lluita podríem anar transformant el nostre món, volíem contribuir a la Llibertat.\nLa llibertat política, de les relacions socials, el reconeixement dels drets col·lectius, el dret d'autodeterminació, d'opinió, d'organització, sindical, de manifestació, de vaga, de l'ús de la llengua pròpia, dels drets culturals, de reunió, la dels mitjans de comunicació ... dels nostres pobles.\nCreiem sincerament que vam contribuir a tot això.\nLes presons, les presons com a institució i representació més evident de l'exercici repressor franquistes. Les presons eren plenes de presos polítics.\nMitjançant la fugida volíem demostrar la vulnerabilitat de règim, que es plasmés la importància de la lluita antifranquista; la necessitat d'una amnistia per a tots i totes les preses polítiques, sindicals, de moviments socials ... que s'iniciessin aviat les mesures necessàries per a la constitució d'un estat democràtic; el reconeixement de l'existència d'Euskal Herria i dels seus drets, així com la d'altres pobles de l'Estat, com el català o el gallec.\nBé, doncs creiem que SÍ vam demostrar que les presons podien ser vençudes mitjançant el treball i la col·laboració tant dels presos que ens hi trobàvem empresonats com per part de l'organització que va aportar els mitjans necessaris perquè en poguessin sortir.\nPerò no vam tenir l'èxit precís. Ens van fallar. Vam fallar en els moments finals, no vam saber afrontar adequadament la dificultat que se'ns va presentar quan en arribar a Aurizberri (Espinal) a Nafarroa, no vam trobar l’escamot que ens havia d'ajudar a traspassar la Muga. Vam seguir endavant i gairebé tot va acabar malament: l'assassinat de l'Oriol, ferits, la captura de la gran majoria dels fugats... Només vam aconseguir fugir 4 presos i una persona de l’escamot.\nCal diir que era el segon pla de fuga de la presó de Segòvia. La primera fugida estava preparada per a l'estiu de 1975 -Franco no havia mort encara-. Aquell pla va fracassar perquè una persona de règim es va aconseguir infiltrar a l'organització, un policia. El Lobo.\nQuan l’infiltrat es va adonar que havia descobert, va accelerar el procés de detenció de les diverses persones que romanien a Madrid i Barcelona. A conseqüència d'això les forces policials van assassinar a 3 persones i va aconseguir que tot fracassés.\nEntre les persones detingudes es trobava Txiki, que posteriorment va ser condemnat a mort per un tribunal militar feixista. Els afusellaments de Txiki, Otaegii tres persones del FRAP: amb Baena, Sanchez Bravo i Garcia Sanz van ser les últimes execucions del franquisme condemnats per tribunals militars. Al març de 1974 Salvador Puig Antich havia estat executat mitjançant el garrot vil.\nDes de l'interior de la presó\nDesprés del fracàs de la primera fugida, el règim carcerari en què vivíem era de certs privilegis respecte a altres presons. Segòvia era una presó de segon grau. Aquest règim penitenciari va ser retallat per la direcció de la presó: menys hores de pati, més hores en cel·les, visites més reduïdes, horaris per a les dutxes, etc.\nI la represàlia més dura, el trasllat de 12 companys a la presó de Puerto de Santa Maria de Cadis. Aquests trasllats es van realitzar de nit, sense previ avís.\nCalia seguir lluitant i vam començar a reivindicar el nostre estatut carcelari anterior. En poc temps ho vam aconseguir. Havíem d’oferir la impressió als carcellers que havíem oblidat les represàlies. Que tornessin a trobar-se tranquils ...\nNo vam trigar a trobar per on podíem reprendre un nou intent de fugida. I precisament van ser els funcionaris els qui ens van donar la pista sobre on podíem començar.\nEn una de les galeries de la presó hi havia un espai que s'utilitzava per guardar estris de neteja, escombres, pales, pals de motxo i algun artefacte més. Darrere hi havia un WC des d’on s'accedia des del pati on passàvem la major part del dia.\nVam tenir la gran idea de crear un espai mort entre el WC i la porta, cosint amb claus aquella porta. Ben aviat es va obrir un túnel des del WC. Al company que va començar a cavar el forat li va arribar la llibertat; un cop en llibertat ens va servir d'enllaç amb l'organització.\nEls treballs d'excavació van seguir a bon ritme; vam començar a l'octubre de 1975 i el febrer de l976 ja era una realitat.\nQuan ja teníem pràcticament feta la llista dels qui hi participarien, va arribar a Segòvia un nou company procedent de la presó Model de Barcelona, Oriol Solé Sugranyes. Pel fet que tenia una condemna molt alta, se li va proposar de formar part d’operació de la fuga. Ell va acceptar i es va sentir feliç de tenir l'oportunitat d’escapolir-se’n.\nL'organització va posar a treballar tot de persones perquè aquella operació es portés a terme. Un escamot de 4 persones, format per dos homes i dues dones: Santi Arrospide, Izaskun Rekalde, Eduardo Lertxundi i Miren Amilibia. També un nombre indeterminat de persones de suport a aquell escamot.\nL’escamot era el nostre major suport per poder seguir treballant en l'execució del projecte. Era imprescindible una bona col·laboració des de l'exterior perquè es fes realitat el somni que tot pres polític té, evadir-nos de la presó i donar un cop dur al franquisme, ja que tot i haver mort Franco, el franquisme continuava inamovible.\nI el dia 5 d'abril de 1976 vam escapar-nos 29 presos, presos polítics que tenien les majors condemnes. Tota l’operació va ser organitzada per ETA politico-militar.\nPreparatius des de l'exterior\n-L’escamot exterior havia d'emprendre principalment les següents tasques:\n- Mantenir contacte amb l'interior de la presó, contactes directes i indirectes.\n- Comptar amb dos mitjans de transport per al trasllat dels presos fins a la Muga. Així com cotxes de suport per comprovar si el recorregut estava net de controls d'última hora.\n- Aconseguir que el camió gran estigués degudament condicionat per poder traslladar els presos i a l’escamot de suport -condicionar el zulo-; que el camió tingués els papers en regla perquè davant de qualsevol eventualitat no cridés l'atenció.\n- Conèixer tot l'exterior de la presó i voltants: els seus punts febles; Delimitar el lloc d'entrada a través de les clavegueres per mantenir contacte amb els presos abans de la fuga; Delimitar el lloc de sortida.\n- Comptar amb armes i diners per al dia de la fugida.\n- Mantenir el contacte amb l'Organització perquè l’escamot Mugalari (expert en el pas fronterer) estigués al lloc i hora assenyalats el dia de la fuga.\n- Tallar la reixa exterior, per la qual sortirien tots els presos fugats.\n- Delimitar el punt de la carretera en què es produiria el transvasament dels presos i l’escamot del cami petit al camió gran.\n- Aconseguir el camió petit.\n- Arribar a Espinal i passar amb els mugalaris als fugats a Euskadi Nord.\nPERÒ ELS MUGALARIS NO HI EREN!\nI per una fallada de lideratge de l’escamot es va decidir baixar del camió i seguir endavant fins arribar a Euskad Nord. Estàvem molt a prop.\nQuan vam començar a caminar, vam topar amb una unitat de la Guàrdia Civil que van començar a disparar.\nTots vam córrer. Dos dels presos escapolits van caure ferits i la resta vam fugir i ens vam dispersar a la muntanya.\nDesprés d’unes hores van ser detinguts gairebé tots els fugats i tres persones de l’escamot exterior. Van matar l'Oriol.\nVam sortir-nos-en 5 persones, quatre presos, Jesús Muñoa, Mikel Laskurain, Koldo Aizpurua i Carles Garcia Solé i Miren Amilibia de l’escamot exterior.\nAbans que es fes de dia ens vam ficar en un xalet que afortunadament estava buit.\nEra evident que era impossible sortir d'allà sense ser detinguts. Vam decidir no moure'ns fins que vingués algú a la casa amb algun cotxe a la nostra fugida.\nNo sabíem en quin Municipi ens trobàvem, vèiem les tropes de l'exèrcit i de la guàrdia civil passar per davant de la casa. Un dia van arribar a acostar-s’hi i mirar la porta i voltants de xalet. No van veure res sospitós i van marxar. Vam restar endins.\nTeníem informació de les detencions, dels ferits i de la mort d'Oriol a través de la ràdio. A poc a poc va afluixar la presència de l'exèrcit i policia.\nUn dia, Mikel i Miren vam sortir al carrer per intentar saber on ens trobàvem: encara érem a Espinal, després d'hores caminant i pensant que ens havíem allunyat una mica més d'on havíem baixat del camió. Però només érem a l'altre extrem de la vila.\nAl xalet vam romandre-hi 10 dies.\nFinalment va arribar l'amo del xalet, amb una altra persona. Els vam dir qui érem, els vam tranquil·litzar una mica i els vam prendre el cotxe.\nVam anar fins a un punt indeterminat de Navarra, ja gairebé a la muga –“frontera-“ amb Guipúscoa.\nVam aconseguir ajuda, suport i vam contactar amb l'organització.\nEls quatre fugats van passar a Euskadi Nord en una barca d’Hondarri a Hendaia.\nPosteriorment la persona d’escamot va passar la Muga per la frontera de Behobia a Irun, en cotxe i amb un passaport fals.\nEs va decidir que els 4 fugats es presentarien a Paris davant l'organisme corresponent i demaarien asil polític. En fer-ho, els van detenir i els van traslladar a l'illa de Yeu.\nD'allà, novament, vam fugar-nos en vaixell fins al continent, a l’Estat francès.\nKoldo Aizpurua i Miren Amilibia\nEuskal Herria, a 14 de maig de 2021


tens un racó dalt del món: El so impertinent d'un fluorescent\nSé que omplir la soledat amb petjades buides del passat és un error, però el temps se'm fa massa ample i l'espai m'encorba l'espatlla. El so impertinent d'un fluorescent destorba el silenci; hauria de canviar-lo. Demà.\nText inspirat en una fotografia de Ralf Pascual.\nResum de cansament vital?\n15 de març de 2010, a les 12:38\nM'agrada! Té un gust com de vellesa cansada.\n15 de març de 2010, a les 12:54\nLa culpa és del cebador\nque és tan vell\nPerdona'm Jesús però és que pensant en els fluorescents m'ha sortit un rodolí.\n15 de març de 2010, a les 13:29\nQue bo aquest text. M'ha encantat. Sempre m'agrada pensar en allò de que millor no tornar al passat si es pot, o no aferrar-se a ell, i mirar endavant... Però clar, ho dic ara, que tinc 29, suposo que arriba un moment a la vida, que el passat és massa gran, o omple massa com per mirar endavant, o que simplement el endavant és massa curt.\nTot i així, ara, que de quan en quan passejo per llocs que fa gairabé trenta anys que veig, o torno si puc a aquell bar que vaig fer un café en fa deu, doncs dóna un petit plaer enorme... Al l'hora que melancòlic.\nUna abraçada molt gran amic escriptor.\n15 de març de 2010, a les 14:11\nEl fluorescent és esgarrifós. Aquella llum blavosa i aquesta mena de soroll, com de mosca, no sé. Mai m'ha agradat. Fas bé de canviar-lo.\n15 de març de 2010, a les 14:51\nEs curiós però ahir a la nit, quan tothom dormia a casa vaig anar a la cuina i al encendre el fluorescent, el seu so envaïa l’estància, vaig pensar ..Haure de canviar , el encebador, la reactància...el tub? demà ho miraré\n15 de març de 2010, a les 14:53\ntornant uns apunts enrere, ja he esbrinat que fan amb els farols vells i gastats que amb prou dificultats es poden ficar drets ...... els compra Endesa per a fabricar les torres de la llum.\n15 de març de 2010, a les 14:54\nHola Jesús avui surt un trucador teu al blog\n15 de març de 2010, a les 15:42\nLa foto és preciosa; me recorda el Siboni en la seva època decadent. El vell ben bé podria ser el Sinyó Juanito.\nEste cap de setmana també vaig tindre un incident amb un fluorescent que no funcionava. Com tenia la sort de no haver-lo de canviar perquè estava a l'habitació de l'hotel on m'hostatjava, simplement em van canviar de cambra, la qual era millor que la primera.\nNo sé si se'n podria fer un poesia d'això...\n15 de març de 2010, a les 16:25


La NO independència… és dependència! (45) | La Garriga Digital\nLa NO independència… és dependència! (45)\nHan sentit crítiques per l’accent de polítics andalusos, extremenys, gallecs o canaris? Segurament no. Però el recent discurs de Marta Rovira a les Corts espanyoles ha estat objecte de moltes bromes i crítiques en diferents mitjans espanyols. Per què haurà estat? A Catalunya mai s’ha qüestionat l’accent de qualsevol ciutadà espanyol. Com qualificar aquest fet? Què suggereix per part dels qui l’han criticat? Pot ser que la consideren una estrangera parlant castellà?\nSap el lector com i quant creix el dèficit espanyol? Per a la majoria és un tema ignorat. La realitat és que malgrat l’enorme sacrifici que està fent la societat catalana, l’Estat espanyol segueix endeutant-se i ja té un deute que gairebé equival a tota la riquesa que genera en un any. Té consciència el ciutadà català del risc que corre en un Estat com l’espanyol que gestiona tan malament els seus recursos?\nVa considerar Napoleó que Catalunya era Espanya? És una dada desconeguda. Napoleó va designar al seu germà rei d’Espanya, però no va incorporar Catalunya a aquest territori sinó que el va integrar a França com quatre nous departaments. Això va ser 100 anys després de la guerra de secessió que ara recorda el seu tercer centenari. Napoleó sabia que Catalunya NO era Espanya i que valia prou per a annexionar-la. És història. L’important és: què volen ara la majoria dels catalans? Ser LLIURES i viure del seu esforç! Per què Espanya vol evitar-ho? Per “amor” als catalans o als recursos que generen?\nPer què ara visiten tant Catalunya el príncep i el govern? Vénen a escoltar als catalans o a acoquinar i amenaçar, emparant-se en la seva particular interpretació de la Constitució espanyola i de la història? Vénen a analitzar per què el 80% vol votar quan tantes proves de col·laboració i esforç han fet per al desenvolupament i democratització, modernització, d’Espanya? Vénen a conèixer les causes del problema i a resoldre’l o a demostrar que no els interessa i deixar clar “qui mana aquí”? Davant d’això… què pensen els catalans que conserven la seva dignitat?\nVotar en les europees…? Què votar…? S’ha iniciat la campanya per les europees. La permanència d’una Catalunya independent a Europa és motiu de preocupació per part d’Espanya i d’esperança per als independentistes. Europa observarà “l’europeisme” dels catalans a través dels vots. Però hi ha qui es planteja no votar per descontentament amb les polítiques de Brussel·les. Què cal prioritzar en aquestes eleccions? Com interpretarà la UE la possible abstenció o una participació molt alta? Com interpretarà Espanya el resultat dels partits democràtics catalans que opten per la consulta? Cal votar! Quant hi ha en joc per a la imatge de Catalunya davant Europa i Espanya?\nPer a què segueix l’AVE i no es paga la dependència social? El govern espanyol segueix aprovant pressupostos per a la connexió de línies d’alta velocitat. Aquesta setmana: 560 milions d’euros. Per al Corredor Mediterrani només millora de la via i electrificació d’un tram: no arriba a 19 milions. Per l’AVE d’Extremadura: 314 milions. En la línia Múrcia-Almeria, es van gastar 750 milions però ara tapien els túnels. Què pensen d’aquestes inversions els militants i votants de PPC, PSC i C’s…? És millor inversió unir petites capitals i localitats espanyoles que invertir en rendibilitat de l’eix mediterrani? I recordem que l’Estat espanyol no paga el que li correspon per la dependència de tantes famílies catalanes?\nArticle anteriorMatins assolellats i tardes amb possibilitat de xàfecs\nArticle següentEl procés d’independència de Catalunya i el PSC: la cara i la creu


'Amics' vs. 'Com vaig conèixer la teva mare': quin ha estat pitjor? - Entreteniment | Març 2021\n'Amics' i 'Com vaig conèixer a la teva mare': quin ha estat pitjor?\nDues de les mostres més estimades dels darrers trenta anys ambdues tenen una premissa molt similar: un grup d’adults joves, que viu a la ciutat de Nova York, tracta de trobar l’amor i la felicitat. El primer, Amics es diu que va inspirar la segona, Com vaig conèixer a la teva mare. Però ara, tots dos estan sota el foc.\nT: repartiment 'Amics' | Banc de fotografies NBC / NBCU a través de Getty Images, B: 'Com vaig conèixer la vostra mare' | Monty Brinton / CBS a través de Getty Images\nUn article de BuzzFeed sobre el primer, on es diu moltes de les maneres en què ha envellit terriblement, ha suscitat una discussió en línia. Mentre que alguns hi estan d’acord, molts més no estan d’acord. Uns altres diuen que aquest darrer, que va arribar igual Amics va acabar sent pitjor, a la vista del progrés que hi hauria d'haver passat durant aquest temps. A continuació, es mostren algunes àrees problemàtiques per a ambdós espectacles i quina ha envellit pitjor en aquest àmbit\ncançó de remolc de llibres\nAixò ho donarem, Amics no és massa masclista. Hi ha tres homes i tres dones que comparteixen temps de vida, i de manera força uniforme. Les carreres dels homes no tenien prioritat sobre la de les dones, a no ser que compte que Ross fos una burla quan es tracta de Rachel i els seus llocs de treball (però és clar que hauríeu de ser del seu costat).\nTanmateix, això no vol dir Amics és sense sexisme, almenys mitjançant la perspectiva de les normes actuals. La naturalitat fugaç de Phoebe segurament es presta a una mica, com també el focus domèstic addicional de Monica i els moments emocionals de Rachel. Però, de nou, les personalitats dels homes també són interpretades per als estereotips. Així doncs, és una bossa mixta.\nCom vaig conèixer a la teva mare intenta fer alguna cosa semblant: aporta a tothom un enfocament professional, i juga amb ell alhora que abraça alguns tropes comuns. Tenir Ted és qui vol una família més que ningú és una bona subversió. Però hi ha Barney. Tot i que no suposem pensar gaire en ell, el nombre de rialles que provenen de les seves conquestes masclistes és suficient per fer L’HIMIM el clar guanyador (o bé, perdedor) aquí.\nRaça i racisme\nAmics és conegut per ser un dels espectacles més blancs, bé, mai. De fet, s'ha argumentat (de manera molt convincent) que el concepte per a la sitcom es va robar a Fox Solter viu, que comptava amb un repartiment tot negre, una premissa gairebé idèntica, i que es va estrenar l'any anterior, i lamentablement, va durar la meitat del temps.\nDe debò, penseu enrere: de quants personatges de color podeu nomenar Amics? Fins i tot quan es tracta de personatges secundaris, interessos amorosos, una de les estrelles convidades ... pràcticament tothom és blanc. Al final de la temporada 9, Charlie va aparèixer fins al final de la temporada 9, quan hi va haver un personatge de color passant temps amb la colla de Central Perk. Ouch.\nTot i que no és una bona excusa, gairebé totes les empreses de la dècada dels 90 eren les mateixes. Doncs quan Com vaig conèixer a la teva mare va ocórrer, pensaria que les coses canviarien, oi? Mal. El mig germà de Barney no va entrar a la imatge durant un temps i hi va haver uns quants interessos amorosos que van venir i se'n van anar, però L’HIMIM tot just era millor que Amics en aquest àmbit, és a dir, guanya aquesta ronda.\nHauria de jugar ànimes fosques 3\nRepresentació LGBTQ +\nPer on comencem? Bé, amb Amics, es va veure com molt progressista que, des del primer moment, hi havia una parella de lesbianes que es feia esment freqüent. I no va ser terrible, fins a la meitat de la dècada dels 90. Però hi havia moltes bromes sobre ells, per no parlar de com Carol i, sobretot Susan, van ser assassinats a causa del pobre Ross (mordassa).\nAleshores, més d’una dècada més tard, hi va haver Lily “entrant” a Robin, però sense saber dir res al respecte, cosa que es va reproduir per riure. I hi va haver Barney fent bromes sobre intentar connectar-se amb lesbianes, fins arribar a fingir ser una dona.\nAixò ens porta a un AmicsMoments pitjors: la transfòbia que envolta el pare de Chandler. A més de retratar una dona cisgènere (que, malauradament, era una cosa habitual en aquell moment), hi va haver tantes bromes a càrrec seu. Ella 'va arruïnar' la vida de Chandler. Haurem de donar-li aquesta Amics, perquè tot i que va ser més tard, AmicsEl tractament del pare de Chandler va ser horrible.\nnets de mary berry\nrecepta de síndria de postres\nkanye west filla\nMiley Cyrus, marit, Liam Hemsworth


L’Ajuntament de Tàrrega aprova el projecte de reforma urbanística de la plaça Major, que esdevindrà de plataforma única — Ajuntament de Tàrrega\nSou a: Inici / Urbanisme / Notícies / L’Ajuntament de Tàrrega aprova el projecte de reforma urbanística de la plaça Major, que esdevindrà de plataforma única\nPublicat el 10-06-2018\nVista de la plaça Major de Tàrrega, on s'aprecia les diferents tipologies actuals de ferm\nL’Ajuntament de Tàrrega ha aprovat en Junta de Govern Local el projecte d’adequació de la plaça Major, una de les principals intervencions urbanístiques de l’actual mandat. L’eix principal de l’obra serà transformar aquest emblemàtic indret urbà en un espai de plataforma única que faci més còmode el trànsit de vianants. La superfície de la plaça, que actualment presenta quatre tipologies diferents (voreres, porxos, calçada de llambordes i part central elevada), s’unificarà en un únic paviment integrat per lloses rectangulars de pedra natural. El ferm s’integrarà en la fesomia del nucli antic.\nLa reforma “aportarà una perspectiva més acollidora a la plaça”, ha manifestat l’alcaldessa Rosa Maria Perelló. La iniciativa contribuirà també a “la revitalització de l’espai tant en l’àmbit social com comercial”, ha afegit la primera edil. La inversió permetrà renovar 1.950 metres quadrats de via pública, posant fi al deteriorament que pateix la plaça pel seu ús i el pas del temps. La millora de l’espai també inclourà la substitució integral de serveis bàsics al subsòl, que també es troben en mal estat, sobretot el clavegueram. Així, es reposaran i modernitzaran les xarxes de sanejament i aigua així com la infraestructura d’electricitat i telecomunicacions.\nEl projecte d’adequació ha xifrat el pressupost en 384.994 euros. Per a executar els treballs es comptarà amb una subvenció de 160.000 euros provinents del Pla de Reforç Local de la Diputació de Lleida\nL’alcaldessa també ha afirmat que “el projecte realçarà l’entorn patrimonial que envolta la plaça” en referència a edificis històrics com l’Església Parroquial de Santa Maria de l’Alba o la Casa Consistorial. A més, la plataforma única proporcionarà més comoditat per a desenvolupar activitats al carrer, com és el cas d’espectacles de la Festa Major o FiraTàrrega.\nAprovat ja el projecte d’adequació, es procedirà els propers dies a treure les obres a concurs. La intenció de la Regidoria d’Urbanisme és iniciar els treballs després de FiraTàrrega, o sigui, la segona quinzena de setembre\nLes previsions apunten a un termini d’execució de set mesos i les obres finalitzarien abans de la Festa Major del maig. La plaça Major lluirà així un nou aspecte més endreçat, amb un ferm sense desnivells, i de fesomia molt similar a altres indrets del nucli antic com la plaça de Sant Antoni o el carrer Urgell.


una desfilada dels millors pallassos. Podreu veure al Marco Carolei, que sembla que hagi soritt d'una pel·lícula muda en blanc i negre, la Maria Peligro, una dona molt destra que manipula un munt d'objectes;en Dirty Fred, que és una mica fastigós i prefereix que la gent s'enfadi que no pas que l'aplaudeixin; i l'Abi Collins, que fins i tot es passeja amb conos de circulació als peus. A la tarda podreu riure amb Buno, que us llençarà des de cotes fins a pilotes inflables; l'Equip B, que combina la cotorsió, la màgia, les tècniques de fàquir, en Dirty Fred i els tres excèntrics germans Jashgawronsky. Aquests peculiars músics toquen des de papereres fins a vàters, de les culleres de cuina en fan una bateria i les regadores són instruments de vent.


Les persones amb discapacitat aconsegueixen gran part de les seves reivindicacions a les platges\nPosted on 4 abril 2022 4 abril 2022 by Júlia López\nEl dissabte, 26 d’aquest mes de març, es va realitzar una concentració a la platja Nova Icaria, per demanar serveis a les platges i poder banyar-se a partir de l’1 de maig.\nEL compromís s’ha obtingut a la reunió d’avui 4 d’abril amb la representació de l’Ajuntament de Barcelona i la Plataforma d’Accessibilitat Platges de Barcelona. [Consulteu al Crónica completa al Blog de Món Comunicació]\nEs pot considerar un èxit de participació aquesta primera convocatòria del dissabte 26 d’aquest mes de març de la concentració a la platja Nova Icaria. Convocada per a Plataforma d’Accessibilitat de les Platges, i promoguda per l’associació Dones No Estàndards, malgrat que el mal temps al migdia va acudir unes 50 persones. Van parlar Carme Riu Pascual, Angel Urraca i Cristina Garcia com a portaveus de la Plataforma, i posteriorment Joan Ramon Riera, president de l’Institut Municipal de la Discapacitat, a Barcelona, i Elsa Artadi, de Junts per Catalunya. Aquesta acció s’ha iniciat ara perquè el col·lectiu de persones amb discapacitat, no vol que passi com en anys anteriors, que a mitjans de juny només hi havia dues platges accessibles i amb serveis, per a ells.\n“Les persones amb discapacitat tenen els mateixos drets que qualsevol persona d’aquesta ciutat de gaudir de la temporada de bany que s’inicia el primer de maig i dura 160 dies. No ens conformem amb només 90 dies, horari reduït i haver de demanar cita prèvia per tenir dret al servei d’assistència”, va començar explicant entre altres coses, Carme Riu i Pascual, presidenta de Dones No Estàndards, que va parlar juntament amb Àngel Urraca i Cristina Garcia, com a portaveus de la Plataforma, que van insistir en “que són necessaris 4 punts de servei d’assistència ben preparats en les platges de Barcelona, amb el personal necessari, i les condicions adequades”, en paraules d’Àngel Urraca.\nPosteriorment, va parlar Joan Ramon Riera, president de l’Institut de la Discapacitat de Barcelona (IMPD), que va comentar que” volem arribar a un acord, en la reunió que farem el dilluns 4 d’abril, amb la representació de la Plataforma per a solucionar les qüestions tècniques perquè el col·lectiu de les persones amb discapacitat pugui gaudir de les platges sense discriminació”. Per la seva part, Elsa Artadi, com a cap de l’oposició va reclamar “un compromís real de l’Ajuntament i l’aprovació d’un nou pressupost, tal com exigeix la Plataforma, que tingui en compte el servei en les 4 platges de la ciutat, perquè el col·lectiu de les persones amb discapacitat ja no es conforma amb bones paraules”.\nLa Plataforma organitzadora de la concentració compta amb el suport del col·lectiu, i de moltes entitats, centres esportius i grups organitzats de persones amb discapacitat o amb diversitat funcional, que també estan lluitant per acabar amb aquesta i altres discriminacions, que continuen patint i han empitjorat amb la pandèmia. Mireu vídeo de la Concentració a Youtube.\nPer invitar a la participació s’ha difós un Manifest (que podeu consultar a: 2022AManifestPlatges-26marc:), elaborat per aquesta “Plataforma d’Accessibilitat”, que demana a la ciutadania la seva solidaritat ”Perquè a les dades que estem encara no hi ha un compromís per solucionar aquest tema”, comenta Urraca. De moment han aconseguit una reunió pel 4 d’abril amb representants del Consell Municipal Rector de la Discapacitat (IMPD) i de l’empresa concessionària AUNAR (especialitzada en socorrisme i atenció espais naturals).\nPer invitar a la participació s’està difonent un elaborat per la “Plataforma d’Accessibilitat”, i demanen a la ciutadania que hi siguin a la platja de Nova Icaria el dissabte 26, a les 12h del migdia. ”Perquè no hi estem d’acord amb les mesures que volen posar en marxa aquest estiu”, comenta Urraca. I demanen una reunió dels representants del Consell Municipal Rector de la Discapacitat (IMPD) i de l’empresa concessionària AUNAR (especialitzada en socorrisme i atenció espais naturals).\nEn primer lloc, consideren com un greuge comparatiu, i una discriminació greu contra les persones amb discapacitat, que se’ls redueixi l’accés als punts de les platges reservats fins al 14 de juny (aquest estiu només podran gaudir del servei d’ajuda al bany uns 90 dies), amb un horari concret i amb cita prèvia (exactament el mateix que durant el 2020 i el 2021). A més, estan obligats a firmar un document si necessiten acompanyament al bany. També cal destacar que cal millorar el servei, perquè l’any passat va ser molt deficitari, i es va posar en marxa a correcuita, després de l’impacte informatiu dels mitjans de comunicació, sobretot els audiovisuals, que van mostrar la primera concentració massiva que es va realitzar (mireu fotos i article 2020 a aquest Blog)\nI cal destacar que actualment també reivindiquen un nou punt de servei a la platja. Sembla que en aquesta temporada només hi haurà tres llocs, en les platges de Barcelona (Sant Miquel, Nova Icaria i Fòrum) per a l’ús de persones amb diversitat funcional. Per això demanen un altre lloc accessible al Bogatell o es consideri convenient i que tots els punts disposin de vestidors, lavabos, cadires, passarel·la de fusta fins a l’aigua i llocs per poder gaudir de la sorra i del sol.\nÀngel Urraca, com a membre de la Plataforma, considera que “és un menyspreu per al nostre col·lectiu les exigències requerides, com si les platges fossin d’una entitat privada”. Per això, juntament amb els membres de la Plataforma, Carme Riu i Cristina Garcia, van escriure una carta a Ada Colau, explicant la problemàtica. Els organitzadors defensen que: “No volem donar passos endarrere. Demanem 4 platges, en condicions i amb el personal necessari, que és una reivindicació per la qual van lluitar des de fa 20 anys i al final gairebé ho van aconseguir fins al confinament.”, expliquen.\nPer a més informació: Julia López Tremols, 656920567\nCal consultar el Manifest i la carta a Ada Colau, en PDF a Món Comunicació https://moncomunicacio.com/les-platges-tambe-son-nostres-concentracio-dissabte-26-a-la-platja-nova-icaria/\nManifest a Món Comunicació)\nMireu article publicat a Món Comunicació, a juliol 2020


Acadèmia Igualada - DARRER CROSS DE LA TEMPORADA\nDes d'Alemanya, els nostres companys de 1r de batxillerat, ens han enviat aquesta imatge, recordant que la seva estada en diferents famílies de la ciutat de Stade està anant d'allò més bé, i que les activitats realitzades són divertides, amenes i engrescadores.\nPREMIS NARRACIONS CURTES (PRIMÀRIA)\nDins dels actes de la diada de Sant Jordi, es va fer entrega dels diferents guardons que el jurat, format per mestres de l'escola, havia atorgat a 4 alumnes de cicle superior de primària. Els guardons els va entregar en Xavi Jorba, el nostre sots-director. Mentre entregava els premis, va voler destacar la dificultat en escollir només a 4 premiats, davant la qualitat dels treballs entregats.\nEls premis van quedar repartits de la següent manera: en quart lloc, el Pol Domènech de 6è A; en tercer lloc, la Nora Gonzàlez de 5è A; en segon lloc, el Joan Paré de 5è B i el primer premi va ser per a l'Alba Domènech de 6è B.\nDes d'aquí els volem fer arribar la nostra admiració i una gran felicitació!!\nDel 17 al 24 d'abril, hem celebrat la setmana de les lletres a secundària. Enguany ens han visitat diversos autors: el Marc Martínez, el Jorge Gamero, el Miquel Arguimbau i l'Isaac Morera, que a més a més, va lliurar els premis del VI Concurs de narració breu.\nAltres activitats de la setmana han sigut l'intercanvi de llibres del dia 23 d'abril i el monogràfic d'humor gestual que estan realitzant els alumnes de 2n d'ESO.\nSORTIDA MONTSERRAT (AMPA)\nEl passat 26 d’abril, l’AMPA organitzà la primera caminada a Montserrat, en van gaudir 122 persones, entre infants i adults. Es va sortir d’hora d’Igualada i es va fer parada a Can Maçana per esmorzar i unir-se amb el segons grup que feia sortida d’allà. Tot junts, muntanya amunt fins arribar a Sta. Cecília on recolliren a l’últim grup. Es va fer el camí amb boira, sol i núvols, afortunadament sense pluja. L’esmorzar i l’autobús de tornada van ser gentilesa de l’AMPA.\nL'AMPA vol agrair a tots els qui han ajudat a fer possible aquesta sortida i espera poder repetir-la l’any vinent.\nDARRER CROSS DE LA TEMPORADA\nAquest diumenge 19 d’abril, ha tingut lloc el cross del Pompeu Fabra, el qual tancava el calendari de cross escolars d’aquest curs 2014/15. Esperem que tothom hagi gaudit de les curses, dels companys i de la família.\nEs va premiar als esportistes que han assistit a tots els cross del calendari amb un premi anomenat fidelitat: Pol Rubio, Laia Alonso, Isaac Carmona, Laia Rodríguez, Marc Àguila.


Es presenta Caliu Habitatge Cooperatiu – Ateneu Cooperatiu del Barcelonès Nord\nEs presenta Caliu Habitatge Cooperatiu\nEl passat dimarts 17 de maig de 2022 es va presentar en un acte públic l’Associació Caliu Habitatge Cooperatiu. L’acte, que es va fer conjuntament amb la Fundació La Dinamo i l’Ateneu Cooperatiu del Barcelonès Nord, va omplir el local de l’Associació de Veïns del Centre de Badalona.\nCaliu és una associació de Badalona, formada per 21 persones que treballen amb un interès comú, conviure en règim cooperatiu en cessió d’ús a la ciutat. Els objectius de l’associació són: no optar pel lloguer ni la compra, posar al centre les persones, defensar a la pràctica el dret a l’habitatge, lluitar contra l’especulació i teixir vida comunitària i oberta a la ciutat. En el cas de Caliu rep l’assessorament de la Fundació La Dinamo, i en la dinamització al territori per part de l’Ateneu Cooperatiu del Barcelonès Nord.\nEl model d’habitatge actual impulsa la propietat privada i la compra com a forma d’accedir-hi, sent un dret no garantit. L’aposta per un model d’habitatge cooperatiu és una aposta per transformar el model d’accés a l’habitatge per tal que esdevingui un bé d’ús i no una inversió, assequible -cos d’accés inferior a la compra- i estable -fer efectiu el dret al llarg del temps.\nHabitatge cooperatiu en cessió d’ús\nEl model concret que volen promoure des de l’associació és el cooperativisme d’habitatge en cessió d’ús. En aquest la propietat esdevé col·lectiva -ni privada, ni pública-, hi ha un dret d’ús -ni compra ni lloguer-, dona estabilitat al llarg del temps i funciona a partir de la gestió col·lectiva amb una inversió moderada i amb quotes estables. En concret la cessió d’ús, quan es tracta de sòl de titularitat pública, comporta que l’administració propietària, cedeix l’ús d’aquest amb caràcter temporal a la gestió col·lectiva a través de la cooperativa.\nEn definitiva, que el sòl és de titularitat pública, que la cooperativa és la propietària dels habitatges construïts, i els socis d’aquesta tenen un dret d’ús -adquirit amb una aportació inicial i el pagament de quotes amb preus que no sobrepassen els del mercat habitual. Amb aquest model s’evita l’especulació i les males praxis.\nUn model en auge\nL’aparició de diferents experiències, ja en actiu, arreu de Catalunya ha fet que apareguin entitats especialitzades en la promoció del model cooperatiu en l’àmbit de l’habitatge. Durant l’acte es va explicar que en l’actualitat existeixen 36 grups actius en marxa, dels quals 7 ja hi estan vivint, 14 estan en fase de projecte i 9 en procés de construcció.\nEn el cas de Caliu la seva pretensió és anar afegint unitats de convivència a l’entitat per anar ampliant les possibilitats de sorgiment de projectes a la ciutat de Badalona, però també que s’estengui en les poblacions del seu entorn. Actualment, el grup impulsor, format per 21 persones de 12 unitats de convivència, està en procés d’obtenció de sòl per poder començar a fer realitat un primer projecte, raó per la qual està en converses amb l’Ajuntament de Badalona.\nObjectius i aportació a l’entorn\nL’entitat Caliu Habitatge Cooperatiu ha nascut amb uns objectius molt concrets: fer difusió del model d’habitatge cooperatiu en cessió d’ús, interlocutar amb les administracions locals, fer xarxa amb altres agents que defensen el dret a l’habitatge digne, així com fer xarxa amb entitats com La Dinamo i Sostre Cívic, amb la finalitat d’impulsar projectes d’habitatge cooperatiu en cessió d’ús concrets al Barcelonès Nord, als quals puguin sumar-s’hi les persones interessades.\nEs defineixen com un projecte innovador que pot ajudar a importar al Barcelonès Nord un model consolidat en altres països europeus i creixent a Catalunya. En concret la seva aportació a la ciutat la defineixen en dos àmbits: l’urbanístic i el social.\nEn la vessant urbanística treballen per donar sortida a solars i/o edificis en desús traient-los del mercat especulatiu, fer replicable el model, augmentar el parc d’habitatge protegit (HPO) i fer una ciutat més sostenible -amb materials saludables, sostenibles i eficients. En la vessant social fan una aposta per destinar espais de la cooperativa a iniciatives socials, que poden beneficiar el teixit i serveis de la ciutat, així com el potenciament de l’Economia Social i Solidària, amb arrelament a l’entorn i establint aliances amb entitats del territori.\nVídeo acte 17-5-2021 a BDN Notícies (minut 7:13)\nPresentació de diapositives del 17-5-2021\nVídeo de l’entrevista a Caliu Habitatge cooperatiu al programa al Badalona Tres60\nWeb de Caliu Habitatge cooperatiu\nWeb de la Fundació La Dinamo


CMC T 1 l’univers i l’origen de la ...\nLiteratura Catalana Moderna (Segles...\nMARINA MARTÍNEZ Marina Martínez López i tinc 11 anys. Vaig néixer el dia 6 d’abril del 2000. Vaig a l’escola Bellpuig. I faig la conferència dels horòscops.\nLa introducció Per començar us explicaré… Quin horòscop pots ser, després en quina estació de l’any està cada horóscop. Us exlicaré l horòscop Ofiüc, si són de foc de terra o de aigua, i tots els horòscops que hi ha.\nQuin horòscop pots ser.Nhi ha molts dhoròscops: 12 .Però aquest any nha sortit un de nou que sen diu Ofiüc, els altres es diuen............\nhivern, primavera, estiu o latardorCapricorn, acuari i peixos són de lhivern. Àries,bessons i taure són de primavera.Cranc, lleó i verge de l’estiu.Balança, escorpí i sagitari de la tardor.\nAire, foc, terra y aigua.\nOfiüc El nou horòscop Ofiüc ja feia temps que existia però com era l’horòscop número 13 el van treure perquè diuen que porta mala sort el numero 13. Per assegurar-se que no els hi passés res a aquella gent que ho és\nAries  Ets àries quan has nascut del dia 21 de març fins el dia 23 d’abril.tenen molta força i diuen que poden arribar a ser una mica violents. Tenen molta vergonya, però són bones persones.\nTaure  Ets taure quan has nascut del dia 24 d’abril al 21 de maig. Són molt feliços i són molt segurs. Però no tenen gens de vergonya.\nBessons. Ets bessons quan has nascut del dia 22 de maig fins el dia 21 de juny. La gent que es bessons com la meva mare, per exemple, parla sola perquè és com si la mateixa persona fossin dos.\nCranc. Ets cranc quan has nascut del dia 22 de juny al dia 22 de juliol.\nLleó.  Ets lleó quan has nascut del dia 23 de juliol al 22 d’agost.\nVerge. Ets verge quan néixes del dia 23 d’agost al dia 23 de setembre.\nBalança.  Ets balança si has nascut del día 24 de setembre fins el 22 d’octubre.\nEscorpí Ets escorpí quan has nascut del dia 23 d’octobre fins el dia 21 de novembre. S’hi has nascut tan com el dia 21 de novembre o el dia 23 d’octubre ets escorpí.\nSagitari.  Ets sagitari quan has nascut del cia 22 de novembre fins el 22 de desembre.  Tenen un geni depèn de quins .\nCapricorn.  Ets capricorn quan has nascut del dia 23 de desembre al dia 20 de gener.\nAcuari.  Ets aquari quan has nascut del dia 21 de gener fins el dia 19 de febrer com l’Elisabet que és del dia 26 de gener i és aquari.\nPeixos. Ets peixos quan néixes del dia 20 de febrer fins el dia 20 de març.\nOpinió personal.He fet aquest tema perquè si algú no sabia loque eren els horòsops o quin hròscop era ell. I perquè així n’aprenia mes, jo també. Perquè tot això de l’horòscop Ofiüc no ho sabia jo.\nBibliografia Tota la informació l he trobada en un llibre de horòscops de la col·lecció de Chiara Bertrand de lEditorial de Vecchi.\nCMC T 1 l’univers i l’origen de la terra-1 límits de la ciència\nLiteratura Catalana Moderna (Segles Xvi Xviii)


Un problema que veig de manera molt freqüent a la consulta és la difícil relació que mantenen algunes mares amb les seves filles. Ho diré d'entrada: la majoria de vegades, les adolescents se'ls pugen a la gepa. Sovint es tracta de dones treballadores que han lluitat tota la vida per donar el bo i millor a les criatures. No es pot dir que les hagin malcriades, ni que hagin descuidat la seva educació (el sol fet que vinguin al psicòleg ho demostra) però, sense voler-ho, poc a poquet, s'han deixat governar per la seva tirania. Un altre ingredient habitual d'aquest tipus de vincle és la personalitat temperamental de la noia, que vol sortir-se amb la seva peti qui peti, sense tenir en compte per a res l'opinió dels altres. A l'hora d'assumir les conseqüències dels seus actes, però, sempre serà la mare qui haurà d'afanyar-se a apagar focs, cames ajudeu-me. Les joves acostumen a tenir parella ben aviat, al voltant dels quinze anys, i posen per davant la seva incipient relació amorosa (sovint turbulenta) a qualsevol altra responsabilitat, ja sigui domèstica, familiar o acadèmica. No cal dir que la versió de mare i filla sobre els fets és completament oposada. Una veu la realitat en la seva vessant més pràctica i l'altre té un munt de papallonetes al cap... No és fàcil posar ordre en aquest procés contranatural, en el qual les filles pretenen caminar per davant dels pares. Entre d'altres aspectes, és fonamental recuperar el principi d'autoritat perdut.\nUs enllaço amb el tema Soy rebelde, de la càndida Jeannette...\nadolescència dona educació


Qui som els qui formem part de la Fundació Pere Tarrés\nL'acció educativa i social que porta a terme la Fundació Pere Tarrés és possible gràcies a la implicació i la professionalitat d'un gran equip de treballadors/es i, voluntaris/àries.\nEQUIP DE TREBALLADORS/ES\nLa federació de centres d’educació en el lleure presents en diferents diòcesis i distribuïts en les províncies de Barcelona, Tarragona i Lleida, Mallorca, Menorca i també Andorra.\nOfereix els equipaments que gestiona la Fundació com a mitjans perquè es puguin portar a terme les activitats educatives de lleure així com els equips d’educadors i educadores que realitzen les activitats d’educació ambiental, colònies escolars, colònies d’estiu i activitats educatives per a famílies.\nOfereix serveis educatius i socials i a escoles, administracions públiques, empreses, entitats i altres organitzacions.\nRealitza formació en educació en el lleure, acció social, formació per a entitats, inserció laboral i consultoria i estudis en l’àmbit social.\nMÉS INFORMACIÓ CONSULTORIA I ESTUDIS\nFacultat Centre universitari d’acció social adscrit a la Universitat Ramon Llull que ofereix el Grau en Educació Social, el Grau en Treball Social i diferents màsters, postgraus i experts universitaris en acció social.


Repte nº2 - espaiperart.com\n21 Mar Repte nº2\nPosted at 19:32h in Exercicis\tby\tAtelier\nHola boniques i bonics. Tot i que encara queden uns dies per tornar-nos a veure no volem que deixeu de dibuixar! Així que treieu-vos el pijama i animeu-vos a fer el següent exercici. Ens encantarà rebre els vostres resultats.\nEl bodegó és un gènere pictòric molt conegut. Consisteix en immortalitzar objectes, animals, plantes, etc. Poden semblar avorrits però amaguen més coses de les que et penses!\nDurant el Barroc es va posar molt de moda, i els utilitzaven per expressar emocions o idees com el pas del temps. Per exemple, les flors eren retratades en el seu esplendor; però la seva naturalesa és efímera, i el seu retrat es convertia en un recordatori de que tard o d’hora es pansirien.\nAixí doncs, els objectes ens poden ajudar a expressar sentiments o emocions. Uns sostenidors són una peça de roba, però també és una cosa que sosté, que conté alguna cosa; o potser l’empresona? Com veieu, els sig- nifcats no són absoluts, depenen de vosaltres.\nPreparats? Ara ve el vostre repte. Fareu un bodegó que us representi a vosaltres.\nPrimer mireu-vos a vosaltres mateixos. Us coneixeu tan bé com penseu?\nUs recomanem que feu una llista d’aquelles coses que creieu que us identifiquen.\nPot ser tan llarga com vulgueu, però quan no us vinguin més paraules al cap, haureu de tatxar les que cregueu menys importants fins a tenir-ne només tres.\nDesprés haureu de buscar un objecte, animal o planta que estigui a casa vostra per cadascun dels tres trets amb els que us identifiqueu.\nDeixeu volar la imaginació, les relacions entre les paraules i els objectes poden ser molt personals i creatives.\nUs posem un exemple: Per representar la meva capacitat per recolzar els del meu voltant escullo una cadira; perquè ens manté alçats quan necessitem descansar.\nQuan tingueu els tres, col·loqueu-los un al costat de l’altre i dibuixeu-los!\nPodeu triar la tècnica que més us agradi però recordeu-vos de treballar les ombres perquè el dibuix tingui més profunditat.\nAbans de començar penseu en la composició! Els objectes ocupen més espai vertical o horitzontal? Així decidireu la posició del paper.


Inscripcions obertes per a un curs sobre selecció de personal - Inici\nData i hora oficial 26.06.2019 | 04:28\nInscripcions obertes per a un curs sobre selecció de personal\nLa formació, destinada als professionals de Recursos Humans, es durà a terme el dia 28 de novembre al Casal Sociocultural Escoles Velles\nEl proper dia 28 de novembre, de 9 a 14 hores, s’impartirà al Casal Sociocultural Escoles Velles un curs subvencionat pel Servei d’Ocupació de Catalunya (SOC) destinat a les empreses. Aquest pretén dotar els professionals d’eines i recursos que els permetin fer una selecció de personal eficient i amb resultats satisfactoris.\nDurant la formació es mostrarà la importància de conèixer les característiques de la vacant a cobrir, s’explicaran les diferents fases del procés de selecció i s’ajudarà als participants a augmentar l’efectivitat en la difusió de les ofertes de treball per tal d’arribar als perfils que es necessiten. Així mateix, es plantejaran alguns criteris que cal tenir en compte a l’hora de fer la valoració i es donaran a conèixer eines que poden servir per avaluar les competències professionals dels candidats.\nEl curs també està destinat a millorar les habilitats de l’entrevistador per tal de promoure una valoració objectiva, pràctica i ben fonamentada de les candidatures.\nLes persones interessades es poden inscriure al Casal Sociocultural, en horari de dilluns a divendres de 18 a 21 hores i els dimecres també al matí de 10 a 14 hores. També es pot formalitzar la sol·licitud a l’Ajuntament de dilluns a divendres de 9 a 14 hores i els dimarts i dijous de 16 a 19 hores.


L'ADIAM Alt Maresme viatja a Sevilla per competir al Campionat d'Espanya de Clubs d'Atletisme Adaptat | Ràdio Pineda\nL'ADIAM Alt Maresme viatja a Sevilla per competir al Campionat d'Espanya de Clubs d'Atletisme Adaptat\n11 June 2021 - Submitted by J.B.\nEnviat per J.B. el 11 June 2021\nEls atletes d' ADIAM, acompanyats dels seus tècnics, es desplacen a Sevilla aquest cap de setmana per participar per primera vegada als campionats i tots ells han hagut d'acreditar les marques mínimes necessàries per poder accedir a la competició.\nEn Daniel Pi Arellano competirà en llançament de disc i 200 metres, dissabte a la tarda a partir de les 19: 10 h. L'Aleix Brugat Castells i la Xiaoké Martí Aragonès, junt amb en Daniel Pi Arellano participaran en les proves de 100 mts masculí i femení diumenge al matí a partir de les 10: 50hrs.\nEls podeu seguir a les seves respectives proves en streaming al següent enllaç: https:.\nSegons Adiam, «es hora de posar en pràctica els aprenentatges de tota una temporada bastant atípica». També donen gràcies a l'empresa Herbes Maresme i Ludwig Iván Haskon per la seva donació personal al projecte d'atletisme.\nEl campionat es fa aquest cap de setmana a les pistes d'atletisme de Sevilla. Les competicions es fan complint les mesures Covid-19.


Barcelona. Dijous, 9 d'abril de 2020. 22:54\nActualitzat Dijous, 9 d'abril de 2020. 23:16\nEl Departament de Salut ha informat aquest dijous que en les últimes 24 hores han mort 83 persones per coronavirus. Aquesta és la xifra més baixa que registra Catalunya des del 22 de març i suposa el tercer dia consecutiu de descens de defuncions. En total, han mort fins ara 3.231 persones.\nLes dades d'avui també mostren un important descens en els nous casos: se n'han registrat 684, és dir, menys de la meitat que ahir dimecres. El total de casos confirmats fins ara arriba als 31.727, dels quals se'n mantenen actius 14.983.\nDes de l'inici de l'epidèmia, un total de 2.582 persones han estat ingressades de gravetat, mentre que 13.513 diagnosticats de coronavirus ja han rebut l'alta hospitalària.\nDel nombre total de contagiats arreu del país, 5.117 són professionals sanitaris.\nSegons informació facilitada per les residències d'ancians de Catalunya, des del 15 de març, han mort per coronavirus 1.407 persones residents. També hi ha 2.298 persones contagiades, que estan aïllades i reben tractament segons marquen els protocols del Departament de Salut. A més, 650 residents estan hospitalitzats.\nFins avui, s’ha confirmat també que són 262 les residències amb persones diagnosticades de coronavirus i 365 amb persones símptomes. Pel que fa als professionals, 4.525 estan aïllats o tenen símptomes, d’un total de més de 75.000.


Canet Ràdio ::\tLa sala d'Exposicions Ramon de Capmany acull la mostra "Cuida't les dents"\nLa mostra consta de 9 plafons i una maqueta d’una dent tridimensional, a més, és interactiva ja que incorpora un joc de cartes per fer-la més participativa entre els nens i nenes. Tal com ha explicat la dentista del CAP de Canet, Edith Gallardo, han decidit portar aquesta mostra perquè cada any quan fan la revisió anual als alumnes de 6 anys detecten que cada cop pateixen més càries malgrat tota la informació que aparentment les famílies i els infants reben.\nCom insisteix Gallardo, tenir cura de les nostres dents s'hauria de convertir en un dels hàbits més importants del nostre dia a dia, per aquest motiu, aquesta exposició pretén donar a conèixer als infants, la importància que té la salut bucodental per a les seves dents i les conseqüències que poden patir si no segueixen els consells que recomanen els professionals. La mostra insisteix en els hàbits de neteja correctes, l’alimentació sana i les visites el dentista, com a factors claus per tenir una dentadura sana. L'exposició es podrà veure fins el 14 de juny.


2012 1205. Els experts, sobre la llei Wert: "Necessitarien un guàrdia civil a cada aula" - Gironès per la independència\n2012 1205. Els experts, sobre la llei Wert: "Necessitarien un guàrdia civil a cada aula"\nEDUCACIÓ OFENSIVA CONTRA EL CATALÀ\nJuristes, sociòlegs i educadors alerten de les dificultats d'aplicar una norma que no té suport social\nLa reforma educativa del ministre Wert aviva la conflictivitat i trenca la cohesió social, segons sociòlegs i juristes. Alerten de les dificultats d'aplicar una llei que no té el suport de la societat civil\nUna aula en una escola catalana JORDI PIZARRO\n"Amb un guàrdia civil a cada aula i suposant que els nostres mestres fossin funcionaris que treballessin sota disciplina militar, potser sí que aquesta llei d'educació es podria aplicar". Així de contundent es mostra el sociòleg Salvador Cardús davant la possibilitat que el govern de l'Estat imposi la seva controvertida reforma educativa, que relega el català a quarta llengua a les escoles de Catalunya.\nL'esborrany de llei orgànica de millora de la qualitat educativa (Lomce) del ministre d'Educació, José Ignacio Wert, és l'última estocada contra el model d'immersió lingüística després del degoteig de dictàmens judicials dels últims dos anys que volen posar fi al català com a llengua vehicular a l'escola. Els sociòlegs, juristes i acadèmics consultats per l'ARA asseguren que aquesta norma és de difícil aplicació. "Una llei perquè sigui aplicable no ha de sobrepassar el nivell de tolerància de les persones a les quals va adreçada i aquesta llei el traspassa i de llarg", assegura Miquel Àngel Essomba, professor de pedagogia de la UAB.\nEls juristes expliquen que la llei és contrària a la Constitució i a l'Estatut perquè vulnera les competències de la Generalitat en matèria d'educació i llengua pròpia a banda d'imposar una obligació financera -l'esborrany inclou que el Govern pagui una escola privada per als alumnes que vulguin escolarització en castellà mentre no es fixi la proporció d'hores de castellà i català a l'escola- sense preveure la compensació econòmica a la Generalitat.\nAquests serien arguments per a un possible recurs d'inconstitucionalitat, una eina que el Govern té a la seva disposició. En tot cas, la resolució podria trigar anys i "no suspendria la vigència de la norma estatal", indiquen els juristes. Encara que s'impugni, jurídicament la norma és aplicable -és una llei orgànica- i si no es fa -la societat civil ja ha fet una crida a la desobediència civil- "l'Estat podria fer els ulls grossos o recórrer a l'article 155 de la Constitució (intervenir la comunitat autònoma) i forçar la seva aplicació utilitzant qualsevol procediment al seu abast". "¿S'atrevirà a fer-ho? No ho sé", indica el catedràtic de dret administratiu de la UAB, Joaquim Ferret. "Amb majoria absoluta pot tirar endavant tant sí com no però em costa d'imaginar com s'aplicarà", diu Xavier Vila, director de l'Observatori Centre Universitari de Sociolingüística i Comunicació de la Universitat de Barcelona. S'obriria un conflicte institucional.\nTrenca la cohesió social\nHi ha consens que aquesta llei esmicola el sistema d'immersió lingüística de l'escola catalana, un model de més de trenta anys que compta amb un ampli consens en la societat catalana. "Ens posa en una situació a tocar del franquisme. És el màxim retrocés des del 1978", assegura Vila. El sociòleg Salvador Cardús encara va més enllà: "És molt pitjor que el franquisme perquè el règim que imposava el castellà estava desprestigiat i desautoritzat i la capacitat de resistència del país era molt més gran". I afegeix que així com llavors "ningú es veia amb cor de defensar-ho des de posicions democràtiques, ara ho fa un govern amb majoria absoluta dins de la legalitat democràtica".\nPer Miquel Àngel Essomba, aquesta llei suprimeix "les conquestes educatives de la democràcia: l'autogestió dels centres, la universalitat de l'educació i la descentralització". "Aquesta llei les ataca de cor i només busca la recentralització. Ens retorna a la llei general d'educació de l'any 1970".\nEls experts consultats també destaquen que la reforma aviva la conflictivitat i genera inseguretat jurídica. "És llançar més benzina al foc", diu Xavier Vila. "Les conseqüències són imprevisibles", afegeix Essomba. En cas d'aplicar-se, Cardús alerta que "trencaria la cohesió social i faria desaparèixer el català en una sola generació".\nVila i Cardús són del parer que igual que ha passat a les Balears, on s'ha vist que no hi havia una demanda social per escolaritzar en castellà, "la societat catalana no es deixarà arrossegar per la deriva ultranacionalista i els sortirà el tret per la culata". Tots coincideixen que en aquest afer no es pot buscar empara a Europa perquè no entra dins de les seves competències.


Bloc de Josomid | Visibilitat, valoració, reputació a la xarxa.-\njosomid | 12 Novembre, 2008 18:03 | Compartir:\nAquesta setmana comencen les activitats paral·leles que s'han preparat entorn a l'exposició de la Identitat Digital, bàsicament visites guiades a l’exposició, tallers de podcast i videocast, i un cicle de conferències que té per objectiu ajudar a les persones assistents a planificar la seva presència a la xarxa i analitzar les possibilitats que dóna la web 2.0 per crear i gestionar la pròpia identitat digital - o la identitat corporativa.\nInicia el cicle el bitòleg Benjamí Villoslada (Bitassa) a la xerrada "Eines de la web 2.0 per a la construcció de la identitat digital" presentarà les oportunitat que Internet ofereix per crear i gestionar bé la identitat digital i com aquestes accions permeten crear-se una determinada reputació. La valoració positiva o negativa d'algú no depen únicament d'allò que fa, sinó d'allò que els altres diuen d'ell. L'opinió de la resta d'internautes pot destruir la credibilitat d'un individu. Per això és important ser creïble i que els altres et valorin positivament. Potser Benjamí també ens parlarà sobre com aquesta reputació i valoració es tradueix en credibilitat, i fins i tot es pot quantificar, de fet Benjamí Villoslada -i Ricardo Galli- són socis fundadors de Menéame, un lloc social de promoció de notícies, amb més de setanta mil usuaris que hi participen enviant i votant notícies i comentaris. Allà per tant, la reputació es transforma en karma, una valoració numèrica de la nostra reputació: és evident que per actuar dins determinades comunitats virtuals el karma esdevé un element no únicament de regulació enfront dels abusos i de les notícies fraudulentes sinó tota una competició entre els participants de la comunitat per assolir la major credibilitat i la millor reputació.\nAnalitzarem què és el web 2.0, si és una moda momentània i l'únic per crear una identitat digital. Veurem els diferents llocs i eines electròniques per mantenir i crear la nostra identitat: publicant, creant relacions socials i comentant les publicacions d'altres -cosa que també és una altre forma de publicar. Coneixerem els llocs principals en els quals publicar i participar; veurem com obrir-hi la nostra paradeta.Per tenir èxit sovint cal més d'un lloc; sovint no n’hi ha prou només amb un bloc, amb un perfil a una xarxa social, o limitar-nos al correu electrònic. Cal conèixer quines són les connexions possibles entre les diferents eines. Perquè els interlocutors són tant importants com les eines cal valorar l'ambient de cada lloc i adaptar-nos-hi. La forma en què usam les eines, seguir la «netiqueta» de cada lloc, és important si volem assolir una bona reputació. Aprendrem a fer un seguiment acurat de les reaccions d'altres a allò que publiquem. També dels temes que ens interessen per poder-nos-hi afegir. Si volem experimentar amb diferents identitats digitals, hem d'anar alerta de no ser descoberts. Veurem mètodes per a descobrir les diferents identitats d'una sola persona.


Presentat el VIII premi Eqvalan Can León per a poltres de dos anys\nLa dotació econòmica de la correguda és de 250.000 pessetes\nToni León, propietari de la distribuïdora a Mallorca del producte per a cavalls Eqvalan, presentà ahir a Son Pardo en companyia de Gaspar Oliver, regidor d'Esports de l'Ajuntament de Palma, el VIII premi Eqvalan Can León que tindrà lloc divendres que ve a l'hipòdrom de Son Pardo.\nLa correguda, reservada per als exemplars de dos anys, és la primera gran cursa que es troben en el calendari els més joves cavalls trotadors nascuts a les Illes Balears. El premi, que enguany arriba a la vuitena edició, aspira a convertir-se en una de les proves clàssiques del calendari balear. Enguany, sense un clar favorit, el premi Eqvalan Can León es presenta més atractiu que mai. La dotació econòmica de la correguda és de 250.000 pessetes i 50.000 pessetes extra si s'aconsegueix superar el rècord de la prova.\nLa prova s'instaurà l'any 92 i el triomf fou aleshores per a Pintora. Un anys després guanyà Pacemaker i a l'any 94 ho va fer Vulic. Auba des Etangs s'adjudicà la victòria l'any 95, mentre que Bambi Loyal fou el triomfador a la cinquena edició. Cristian Crown, que té el rècord de la prova amb un temps d'1.20.3 guanyà l'any 97. I l'any passat guanyà Diavolo MB, però no aconseguí superar el millor temps de la popular prova. El premi Eqvalan Can León pretén fomentar la cria de cavalls trotadors i per això la correguda està reservada als més joves.


Fotomuntatges a 3r d'ESO - Escola Concepcionistes de Barcelona\nFotomuntatges a 3r d’ESO\nFotomuntatges realitzats pels alumnes de 3r d’ESO a la matèria d’EViP (Educació visual i plàstica). El treball a l’entorn dels efectes visuals i els gràfics digitals per capes ens donen els següents exemples. Per a saber quelcom més sobre els fotomuntatges anar al final de la pàgina.\nEls fotomuntatges apareixen en un moment en el que la fotografia havia evolucionat força la seva tècnica. Molts aficionats pioners de la fotografia van realitzar fotomuntatges a la vegada que milloraven tècniques d’òptica i de laboratori. I durant la segona i tercera dècada del segle XX molts artistes van veure una possibilitat creativa realitzar collages amb parts de diferents fotografies. És sobretot a les avantguardes russes paral·leles a la revolució i també durant el surrealisme que es va fer ús del fotomuntatge. Els primers perquè es trobava un nou llenguatge per a un nou poble, allunyat de l’educació visual burgesa, i els segons com un magnífic cap d’experimentació per a investigar el subconscient.\nEl desenvolupament d’una nova estètica de la percepció a l’entorn dels efectes òptics permetia en el fotomuntatge treballar amb figures amb diferents escales, fragmentades o transformades per colors o transparències.\nAl 1990 Photoshop començava a canvia la tècnica de les tisores per les pantalles digitals. El fotomuntatge es revaloritzava amb objectius molt diversos: artístics, publicitaris i polítics. A partir d’aquí l’aparició de programes i aplicacions d’edicions d’imatges ha sigut una constant. I encara que nosaltres utilitzem l’aplicació Sketches als nostres iPads, podem parlar també de Lake, MediBang Paint, Plotaverse, Procreate, UMake, Affinity Photo….\n15 desembre 2020|Secundària|


Actualitzada 11/10/2018 a les 08:53\nLa Federació d’Hostaleria consulta l’opinió dels associats després que l’OCU promogui obligar a oferir la de l’aixeta || La majoria dels professionals rebutja que hi hagi una imposició\nUn simple gest com demanar un vas d’aigua de l’aixeta en un bar o restaurant s’ha convertit en una qüestió de debat entre els cambrers i restauradors de la província. El motiu és que l’Organització de Consumidors (OCU) va iniciar el setembre passat una campanya per demanar que “els establiments d’hostaleria ofereixin un recipient amb aigua de l’aixeta i vasos per al seu consum de manera gratuïta”, al·legant que és un bé bàsic, és més econòmic que l’aigua embotellada i és saludable. La iniciativa ja acumula més de 2.800 firmes, cosa que ha motivat la Federació d’Hostaleria de Lleida a consultar els associats sobre aquesta possibilitat i si ho consideren més “un detall o una obligació”. De moment l’opinió del sector és contundent, ja que el 76 per cent de les persones que han votat ho consideren un detall, mentre que el 24 per cent ho veuen com a una cosa obligatòria.\nLa Generalitat va descartar a l’agost una llei perquè sigui obligatori, com van fer Andalusia o les Balears\nL’OPINIÓ DELS PROFESSIONALS\n“És com qui va al lavabo sense consumir”\nLa Maria Jesús, que regenta el bar restaurant Casa Martí al carrer Magdalena, diu que donar un vas d’aigua gratis “és com qui demana utilitzar el lavabo sense haver consumit, és una cosa que d’entrada no et suposa cap problema, però sempre hi ha algú que intenta aprofitar-se’n. Un cop em va passar que una persona va venir diversos dies només per demanar un vas d’aigua, i tampoc és això”. Per això, considera que demanar que sigui obligatori “és una mica excessiu, ja que jo ho considero més un detall”.\n“No m’agrada que instin que sigui obligatori”\nLa Maria José mai ha tingut cap problema a servir un vas d’aigua de l’aixeta al seu negoci, la Fleca La Granja, a General Brito, pero no la convenç que sigui una cosa obligatòria. “Ho considero com un gest més d’educació que una cosa que ens haurien d’imposar. Sempre que ens ho han demanat educadament n’hem servit.” A més, assegura que “és una despesa que, d’entrada, no ens costa res i continuarem servint aigua de l’aixeta gratis si ens ho demanen, per necessitat i educació”, conclou.


Convidats a protegir la Serra de Tramuntana\n12 abril 2021 01:47\nLa presentació, dimecres passat, d'una proposta tècnica per a la protecció de la Serra de Tramuntana ha estat recollida per la premsa de manera desconcertant: els titulars de premsa i els resums radiofònics han destacat, per sobre del contingut de la iniciativa, les consideracions sobre si era o no una proposta consensuada del Pacte o si ha estat o no una actuació lleial per part de la Conselleria de Medi Ambient. Potser és un símptoma de l'estat de salut de la nostra vida política: el contingut de les coses no importa tant com l'interminable fulletó dels estira-i-arronsa entre partits. Una coalició entre cinc partits dóna per molt, en aquest sentit, però ens hauríem de plantejar si això és el que els polítics han de donar a una ciutadania que ja en té prou amb l'oferta de coses com El cor de la ciutat o Corazón, corazón. Alguna cosa no marxa quan, l'endemà de presentar-se un document important de cara a avançar en una demanda ciutadana històrica (com és la protecció de la Serra), els focus es concentren a saber si Els Verds ens hem portat bé o no. Davant això, no sé si està de més expressar justificacions, però per si de cas recordarem que Els Verds hem consensuat amb els altres partits les decisions polítiques de la Conselleria de Medi Ambient, i així ho continuarem fent: res ha anat ni anirà a Consell de Govern sense pacte previ.\nTots els que varen assistir a l'acte de dimecres passat a la universitat saben que el que es va oferir va ser un detallat estudi dels valors de la Serra de Tramuntana, una proposta de les directrius que ha de seguir la seva conservació i, sobretot, una invitació al debat i a la participació per fixar, entre tots, el millor model de protecció. Entre tots, entenem, vol dir entre tots: no entre els cinc partits del Pacte de Progrés, sinó entre les diferents administracions (inclosos els ajuntaments de l'àrea) i entre sectors socials tan diversos com són els propietaris, els pagesos, els ecologistes o els empresaris turístics. Una política ambiental moderna no pot anar deslligada de l'objectiu de revitalització de l'activitat productiva als grans espais protegits habitats, ni de la defensa de la qualitat de vida dels residents. Plantejar-se les coses així obliga a un especial esforç de debat, un especial esforç de participació ciutadana per arribar a una solució amb el màxim consens possible: així es fa, de cada vegada més, als països ambientalment avançats, i així ho ha volgut fer la Conselleria de Medi Ambient. Tots els que pensen que Els Verds hem incomplert les regles de joc per presentar aquesta iniciativa estan convidats a conèixer els documents que es varen presentar. Hi trobaran una proposta sòlida i oberta. No hem de tenir por d'escometre la feina per protegir la Serra de Tramuntana: és una aspiració ciutadana de molts d'anys d'història, un compromís de les forces polítiques que governen les Illes Balears i l'opció més intel·ligent per defensar el nostre futur com a destinació turística. Cercar el consens, però, no vol dir tenir por de les reaccions contràries, més o menys sorolloses, dels sectors més immobilistes de la societat: evitar una fotografia de conflicte no justifica deixar de governar en favor del que s'entén que és l'interès comú. Tothom està convidat a participar en el procés de protecció de la Serra de Tramuntana.


El Barça Alusport cau a la pista d'ElPozo i s'haurà de jugar ser a la final en un darrer partit (2-0)\nEl porter blaugrana Paco Sedano ha defensat amb encert la major part d'atacs dels locals\n1 min. Barcelona 31/05/2014 14:36\n651x366 Igor i Adri, durant el segon partit / LNFS Igor i Adri, durant el segon partit / LNFS\nEl Barça Alusport ha perdut el segon partit de les semifinals de la lliga LNFS a la pista d'ElPozo Múrcia (2-0). L'eliminatòria queda empatada després del triomf blaugrana en el primer partit i el finalista es decidirà aquest diumenge 1 de juny a la pista dels murcians (19 h). ElPozo disposa de factor pista favorable ja que va acabar per davant a la fase regular.\nEl partit, precedit per un homenatge al capità Local Kike Boned, ha estat marcat per les grans actuacions dels dos porters. Al descans encara no s'havia marcat cap gol gràcies a les aturades de Paco Sedano i Rafa.\nA falta de 7 minuts pel final del partit, Franklin ha superat finalment la resistència de Paco Sedano marcant el primer gol dels locals. Just després, Aycardo ha marcat un gol que no ha pujat al marcador ja que els àrbitres han considerat que hi havia falta del Barça en atac.\nDurant els darrers minuts el Barça ha jugat amb porter-jugador, però no ha aconseguit obrir la defensa de l'equip entrenat per Duda. De fet, Gréllo ha aprofitat els forats defensius per mancar el segon gol local en els darrers segons.


Els metges de l’Hospital Sant Joan de Reus prenen els carrers per denunciar les retallades – USOC Función Pública – USOC Barcelona – Ensenyament Professional – Formación Sindical\nEls metges de l’Hospital Sant Joan de Reus prenen els carrers per denunciar les retallades\n18 mayo, 2017 admin Sanidad 0\nEls treballadors i treballadores de l’Hospital Sant Joan de Reus fa temps que lluiten per mantenir uns bons serveis sanitaris per a la ciutadania, tot i les condicions que la direcció els ha anat imposant, de retallades de personal i sous. Però la situació continua sent insostenible i han decidit convocar una manifestació per fer-se sentir.\nLa plantilla de l’hospital sortiran al carrer aquest divendres a les 18 hores davant la situació que afecta tant els treballadors i les treballadores de l’Hospital com a la ciutadania a la qual presten servei sanitari.\nAmb l’anunci d’una nova gestió de l’Hospital via consorci amb la Generalitat i la negociació del conveni col·lectiu que afecta la plantilla de l’Hospital, la direcció planteja unes noves condicions inassumibles per uns professionals que fa anys que arrosseguen pèrdues de condicions laborals i que supleixen amb sacrificis personals per poder donar la millor atenció als usuaris.\nEn el seu moment el Comitè d’empresa ja va denunciar que l’hospital està patint una de les «retallades més grans» de la seva història i que l’atenció professional es veia seriosament entredit. No en va, se li ha sumat ara el suport d’UGT de les Comarques de Tarragona que ha enviat un missatge a tots els seus simpatitzants perquè surtin al carrer amb els treballadors de l’Hospital Sant Joan.\nAquesta vegada, els professionals sanitaris, que també pateixen congelacions salarials, sortiran l’estàtua del gegant, davant de l’antic hospital, i acabarà el seu recorregut a la plaça del Mercadal per fer arribar la seva veu als ciutadans a qui també afecta de manera molt directa la situació de l’hospital.


PICASSO, LA MIRADA DEL FOTÒGRAF | La Bellesa Blog Cultural PICASSO, LA MIRADA DEL FOTÒGRAF – La Bellesa Blog Cultural\nPicasso a Vallauris, per Robert Doisneau.\nPicasso i Françoise Gilot, per Robert Capa.\nNu al seu taller del carrer de la Boétie, Paris. per Picasso.\nPicasso amb l’objecte surreralista Jamais, d’Oscar Domínguez, a Paris, per Nick de Morgoli.\nPicasso dibuixant un toro amb un llapis lluminós, per Gjon Mili.\nObjectes de Picasso al seu taller de Mouguins, per Lucien Clergue.\nEstà tenint lloc al Museu Picasso una exposició que ens mostra la riquesa pluridisciplinària de l’obra picassiana des de quan ell juga a ser reporter durant un estiu fins a la utilització de la seva imatge com a icona, passant per l’autoretrat inspirat. Es un passeig per la relació que va mantenir amb la càmera com artista o com model. El títol de la mostra és Picasso, la mirada del fotògraf.\nL’exposició es nodreix de la col.lecció del Museu Picasso de Paris complementada amb les millors instantànies dels arxius del museu de Barcelona. Es poden veure també fotos que provenen de col.leccions privades.\nAixí, al llarg de la mostra podem veure a l’artista etnòleg a l’Horta de Sant Joan, fent fotomuntatges i col.laboracions amb altres fotògrafs i al model i actor del seu propi personatge, faceta que certament dominava, coneixia el gest, sabia vendre’s davant la càmera.\nEn les sales les fotografies entren en diàleg amb dibuixos, escultures i pintures que apareixen en les pròpies instantànies.\nPassarem pels seus tallers de París, després el seu trasllat a Montroug quan coneix a Olga Khokhlova el 1917 amb els Ballets Russos, posteriorment vindran els tallers d’entreguerres, entre ells el burgès de la Rue de la Boétie on va ser pres el doble retrat inèdit de Picasso amb el seu fill Paulo.\nA la mateixa sala dialoguen les fotografies de Boris Kochno amb el bust de dona monumental que Picasso va realitzar en el seu taller de Boisgeloup a Normandia.\nSeparar-se d’Olga i conèixer el 1936 a la fotògrafa surrealista Dora Maar va propiciar el trasllat a unes golfes del carrer des Grands Augustins en les que passaria els anys de l’ocupació nazi de França i on va crear en sis setmanes i en precàries condicions el Gernica.\nPrecisament, amb una càmera de format mitjà Dora Maar va realitzar un reportatge exclusiu de l’execució del quadre i va col.laborar amb Picasso en la sèrie Dones plorant amb tècniques i suports tan variats com el gravat en coure, el negatiu flexibles gravat i la placa de vidre pintada.\nA la part final, les fotografies son testimoni dels tallers del sud francès (Antibes, Vallauris, La Californie, el castell de Vauvenargues i Mougins), així com l’última col.laboració de Picasso amb un fotògraf, André Villers el 1953 amb qui va fer vàries obres a quatre mans.\nAquesta exposició és una magnífica oportunitat per ampliar els nostres coneixements sobre la vida i obra del pintor malagueny i ens trobarem, a més, amb imatges icòniques com la de Picasso vestit amb una camiseta de ratlles marineres amb la que hem obert aquesta crònica.\nFins al 24 de setembre.