Mor Edward Acheson, inventor (1931)\nLes seves polèmiques i discussions amb Edison li feren actuar amb les pròpies forces del seu cervell\nMiquel Ferrà i Martorell | 06 juliol 1999\nMor a Nova York Edward Goodrich Acheson (Washington, Pensilvania, 1856). Tenia només setze anys quan es posà a fer feina de valent, empès pel pànic econòmic de 1872. En els breus moments d'esplai es dedicava a fer els seus experiments elèctrics. El 1880 entrava, però, a treballar al servei d'Edison, a Menlo Park, i això, per ell, enamorat dels fenòmens elèctrics, era la màxima aspiració. Representà Edison a Europa, hi treballà en l'exposició internacional de París de 1881 i instal·là els primers enllumenats elèctrics a Itàlia, Bèlgica i Holanda. Investigà després pel seu compte el carboni i el volgué convertir en diamant, la seva forma més preciosa. No ho aconseguí, però encalentint intensament el carbó produí una substància molt endurida el 1891 que anomenà «carborundo», un compost de sílice i carbó. Al llarg de mig segle no és va conèixer substància més dura i fou molt útil per polir diamants. Amb aquest descobriment, Acheson muntà una fàbrica, prop de les catarates del Niàgara. Es tractava d'aprofitar l'energia de les instal·lacions hidroelèctriques i de produir «carborundo» en quantitat. El 1899 preparava carbó en forma de grafit de gran puresa. Fou de gran valor i li serví per fabricar electrodes i lubricants espacials capaços de resistir altes temperatures. Acheson fou, per tant, un inventor més utilitari que sensacionalista i pertany als «genis especialitzats», com diria Ramón y Cajal: «El geni científic complet ha de reunir tres personalitats ben diferents: la del miner infatigable i pacient que arrabassa el carbó dels filons més profunds; la del químic pràctic, que aprofita amb enginy el material brut per fabricar esplèndidament color d'anilina, i, finalment, la de l'artista que, combinant destrament aquests colors, sap pintar els episodis de la lluita entaulada entre l'esperit i la matèria, la forma teòrica dels resultats i, finalment, els seus avantatges per augmentar i fer més confortable la vida. Així com l'acer, mescla de ferro i carboni, resulta més eficaç que el ferro pur, l'enginy entreverat d'alguns defectes amables serà sempre preferit al talent exemplar. Conten els naturalistes que el noctilucus, minúscul protozoari agent de la misteriosa fosforescència de les ones marines, creix notablement en claror quan és brutalment excitat. Això és el que passa també amb moltes persones: la seva clarividència surt a la llum només quan s'enfaden...». Potser aquesta era la forma d'actuar d'Achison. Les seves polèmiques i discussions amb el gran mestre Edison el decidiren a actuar sense més concurs que les pròpies forces del seu cervell i de la seva inventiva. Home un poc solitari, tímid i agosarat alhora, potser arrossegava un sentiment de lletjor física. Res més absurd. I potser s'hauria d'haver convençut que la bellesa també neix de les idees... Tot això ens duria a altres consideracions del savi navarrès abans esmentat: «Consideram simpàtics i fins i tot intel·ligents els al·lots més bells, tot oblidant que la bellesa és un accident de la pell i de l'esquelet. Un cop escorxats, en què es converteixen un Apol·lo o un Antinoo? El cant dels ocells, que tant seduïa Dickens, poques vegades s'acompanya amb la bellesa del plomatge. I el mateix passa amb la intel·ligència i els instints superiors: quasi sempre són la compensació piadosa d'una fatxa i una librea miserables. Poden servir d'exemples zoològics la formiga, l'abella... En canvi el paó i l'au del paradís són animals bells i estúpids. Aquesta norma, però, no és general.


El nombre d'afectats pel brot de legionel·la detectat a Ciudad Real puja a 220 - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl nombre d'afectats pel brot de legionel·la detectat a Ciudad Real puja a 220\nefemanzanares (ciudad real) 28.12.2015 | 07:41\nEl brot de legionel·la que es va detectar l'11 de desembre passat a Manzanares (Ciudad Real) ha contagiat ja 220 persones, de les quals 32 estan ingressades, cinc d'elles en unitats de vigilància intensiva.\nSegons l'últim comunicat facilitat a Efe per la Conselleria de Sanitat, dels 32 hospitalitzats, tres es troben a la UCI de l'hospital general de Ciudad Real i dos a la de l'hospital Mancha-Centro d'Alcázar de San Juan.\nMentrestant, els 27 restants reben atenció a l'hospital de Manzanares.\nL'afluència de persones afectades pel bacteri al servei d'urgències d'aquest últim centre sanitari ha anat disminuint des de mitjans d'aquesta setmana, segons la Conselleria, que va recordar que fins ara el brot de legionel·la s'ha cobrat la vida de dues persones, dos homes de 73 i 84 anys amb diverses patologies associades.\nUna font i una torre\nDe moment se segueixen tenint com a possibles focus de contagi de la legionel·la una font ornamental propera a l'estació d'autobusos i una torre de refrigeració d'una empresa privada situada al polígon industrial de Manzanares, que romanen segellades, igual que més d'un centenar de punts que han estat revisats.\nEncara s'està a l'espera del resultat dels cultius de les mostres dels dos focus, les cèl·lules vives dels quals, en cas que n'hi hagués, caldrà que es comparin per veure si es corresponen amb les que han contagiat els malalts.


Més de 170 cavalls i carros, a la XXI edició dels Tres Tombs de l'Ampolla » Ajuntament de l'Ampolla\nMés de 170 cavalls i carros, a la XXI edició dels ...\nMés de 170 cavalls i carr...\nMés de 170 cavalls i carros, a la XXI edició dels Tres Tombs de l'Ampolla\nTRES TOMBS FESTA CAVALLS\nMés de 130 cavalls i 40 carros es van reunir a l'Ampolla ahir 28 d’abril per celebrar la XXI edició dels Tres Tombs. La jornada va començar de bon matí amb l'esmorzar dels traginers i dels genets. Posteriorment, els participants van començar el recorregut que es va dur a terme pels principals carrers i places de la població on van mostrar als espectadors genets muntats a cavall, carros de pagès, de passatgers, de traginers i carros amb les més diverses càrregues com palla, sacs o llenya, entre d'altres.\nUn cop acabada la cercavila, com ja és tradició, els participants van dinar al casal municipal, on es van sortejar tres premis. El primer premi, un menú degustació al Club Nàutic-Casa Montero per valor de 70 euros, se’l va emportar el número 0026, comprat per Anna Ruiz, de Reus; el segon premi, un menú degustació valorat en 60 euros al Restaurant Can Piñana, se’l va endur el número 0373, que el tenia Robert Schibly, de l’Ampolla; i el tercer premi, corresponent al número 0029 i que va ser un menú per valor de 50 euros a la Brasseria Azara, va ser per a Marí Miras Ronbeanas, de Reus. A més, també es van sortejar entre els presents a la menjada una trentena de regals cedits pels comerços col·laboradors en l’esdeveniment.\nUn cop acabada la cercavila, com ja és tradició, els participants van dinar al casal municipal. L'Associació Amics del Cavall de l'Ampolla agraeix el treball i l'esforç de tots els col·laboradors, així com la implicació de l'Ajuntament de l'Ampolla, per fer possible 21 edicions d’aquesta festa tradicional.\nMés d'una vintena de comparses participen a la Rua de Carnaval de l'Ampolla FEBR. 2020\nCambrils Team, campió del XXII Open de Futbol Platja Ciutat de l'Ampolla JUL. 2019\nL'Associació Amics del Cavall col·labora amb el calendari solidari del 2019 del cos de Mossos d'Esquadra SET. 2018\nL'Ajuntament de l'Ampolla avança el pagament als seus proveïdors per valor de gairebé 300.000 euros per fer front a la Covid-19 ABR. 2020\nLa Guàrdia Urbana controla gairebé 3.900 vehicles des que es va decretar l’Estat d’Alarma ABR. 2020


Setze alumnes de la Community School of Naples (Florida) en American School of Valencia\nAmerican School of València ha acollit durant dos setmanes a 16 alumnes procedents de Florida (Estats Units) com a part de l'intercanvi acadèmic establit amb la Community School of Naples. Els estudiants van arribar a València el 18 de març i durant els primers dies d'estada han pogut conéixer la festa de les Falles amb les seues famílies d'acollida.\nEls alumnes cursen 7m i 8u grau (1r i 2n de l'ESO en el programa nord-americà) i després de les falles estan integrats en la rutina diària de l'ASV. A més del treball diari en classe amb els seus companys valencians, també tenen hores d'estudi independent durant les quals realitzen les tasques assignades pels seus professors en Naples.\nFinalment disfruten d'activitats especials com l'assemblea del segon trimestre de High School i una excursió a Peníscola.\nL'objectiu del programa d'intercanvi és estimular en els alumnes una mentalitat internacional i integrar en ambdós centres una visió global de l'educació. “L'oportunitat d'estar en un col·legi internacional en un altre país, sentir-te còmode viatjant pel món… este tipus experiències et fan diferent i això és una cosaalgo que els departaments de les universitats estan buscant”, comenta el Dr. Watson, director de la Community School of Naples, en la seua jornada de visita a l'ASV.\n“És una experiència increïble de què ambdós col·legis s'han beneficiat enormement”, afig Michael Smith, director d'American School of Valencia.


Estrena de ‘Sueños y Vivencias’, un espectacle creat per membres del grup ‘Jaleo’ – NouBarris.Net\nEstrena de ‘Sueños y Vivencias’, un espectacle creat per membres del grup ‘Jaleo’\n25 de febrer de 2000 admin Ateneu Popular de Nou Barris, Dansa\nL’Ateneu acull avui la presentació de ‘Flam&co’, una nova formació de flamenc fusió\nJoan Rectoret i Sonia Sánchez, membres del grup de flamenc fusió ‘Jaleo’, estrenen avui a l’Ateneu de Nou Barris el seu espectacle ‘Sueños y Vivencias’. Després d’uns quants anys ‘militant’ a Jaleo, els dos artistes han volgut crear una nova formació, ‘Flam&co’, que conjuga música i dansa amb arrels flamenques fusionades amb diferents estils, tant de música com de ball.\nL’espectacle que presenten aquesta nit està format íntegrament per músiques, lletres i coreografies pròpies. ‘Sueños y Vivencias’ tracta d’una forma simbòlica la creació de l’univers, amb el sorgiment dels tres cossos celestes principals: terra, sol i lluna, i les lleis que els relacionaran entre si.\nEn Joan i la Sonia s’han plantejat amb ‘Sueños y Vivencias’ un espectacle complert, amb un fil conductor d’on sorgeix més ball i més veu flamenca que amb ‘Jaleo’. La música ha estat creada en funció de l’espectacle, i no a l’inrevés. Això suposa, segons Joan Rectoret, ‘un pas endavant dins la fusió, ja que permet beure d’altres lleguatges, i resulta un producte més exòtic i també més cru’.\nL’espectacle s’estrena a dos quarts d’onze a l’Ateneu Popular Nou Barris.\n22 d'abril de 2006 Un concurs alternatiu per celebrar el Dia Mundial de la Dansa\n← Coberta més de la meitat de l’oferta d’oci de l’Heron City\nEls veïns de Vallbona continuen demanant el desmantellament del poblat gitano →


60 inversors internacionals de 4YFN es reuneixen amb emprenedors asiàtics al MWC de Xangai\nUn grup de 60 inversors de la comunitat internacional de 4 Years From Now (4YFN) es reuniran entre el 28 de juny i l'1 de juliol al Mobile World Congress (MWC) de Xangai per tenir contacte amb la comunitat emprenedora asiàtica.\nUn grup de 60 inversors de la comunitat internacional de 4 Years From Now (4YFN) es reuniran entre el 28 de juny i l’1 de juliol al Mobile World Congress (MWC) de Xangai per tenir contacte amb la comunitat emprenedora asiàtica.\nSegons ha informat 4YFN aquest dimecres en un comunicat, aquest grup d’inversors, membres de la plataforma Investors Club de 4YFN, procedeixen sobretot d’Àsia i Europa, i entre els quals hi ha es troben els espanyols Francisco Badia (Impulsi2grow), Christopher Maynard (H2A Ventures) i Juan Álvarez (Seed&Clic), entre d’altres.\nEl dimarts 28 de juny, 25 membres de la comunitat inversora i professional del sector TIC visitaran Chinaccelerator, el programa d’acceleració líder a Àsia, i Xinchejian, el primer ‘hackerspace’ de la Xina, espai de ‘coworking’ per desenvolupar projectes tecnològics i informàtics.\nL’endemà, coincidint amb l’obertura del congrés, l’activitat es traslladarà al Xangai New International Expo Center, on els inversors podran participar en diverses sessions de ‘pitching’ i en altres activitats de networking.\nEls sectors de la salut, l’entreteniment i el turisme seran els més representats per les 100 startup locals i internacionals que tindran espai expositiu al 4YFN de Xangai.\nLes 16 empreses espanyoles que formen part de la delegació –seleccionades per la Secretaria d’Estat de Telecomunicacions i per la Societat de la Informació Red.es– podran participar en les diverses dinàmiques per generar sinergies amb els agents locals i abordar les oportunitats de creació de negocis a la regió.\nAquesta missió empresarial està impulsada per Mobile World Capital Barcelona amb la Secretaria d’Estat de Telecomunicacions i per la Societat de la Informació Red.es, la Generalitat i l’Ajuntament de Barcelona.


dijous, 28 de juliol de 2016 09:28\nAvui dimecres 27 de juliol a les 18.00h, s'ha presentat la delegació andorrana que participarà als Jocs Olimpics d'estiu de Rio de Janeiro 2016. Pol Moya en atletisme (800m), Pol Arias en Natació (400m freestyle), Laura Salles en Judo (-63KG) i Esther Barrugues en Tir (10m air rifle). El seus entrenadors Juan Ramon Moya (ATLETISME), Sergio Rayo (NATACIÓ), Dany Garcia (JUDO) i Enric Claverol (TIR). El Josep Antoni Guerra com a Cap de missió i el Jordi Orteu com adjunt a cap de missió.\nEsport per a tothom\t- Dia Olímpic\ndimecres, 20 de juliol de 2016 11:38\nUs oferim les imatges i el video del dia olímpic 2016.\nFer click sobre la imatge per accedir a l'àlbum\ndiumenge, 3 de juliol de 2016 12:35\nUs oferim les imatges i els resultats dels Primers Jocs Esportius de la Gent Gran d'Andorra 2016.\nUns Jocs que són part d'un projecte de Gent Gran Activa que persegueix varis objectius. La intergeneracionalitat car els més joves interactuen amb la Gent Gran creant sinergies per a poder desenvolupar projectes els primers i els segons aportar la seva experiència vital. En segon lloc la capacitat de decisió de la mateixa Gent Gran. El projecte està fet per ells i per a ells. La Gent Gran decideix els esports, la durada dels Jocs, el format, conjuntament amb els alumnes de les Escola Andorrana i de Formació Professional, amb el suport del COA, Govern i Comuns. La formació dels tècnics de socials i d'esports per tal de millorar la qualitat de vida de les persones grans. Jocs, formació, activitats etc són un conjunt.\nDes del COA es vol agraïr a totes les persones i institucions que heu col·laborat en aquests primers quatre anys de Gent Gran Activa, vam començar el 2013. Les accions les teniu en aquesta mateixa web. El projecte no s'atura car cal preparar els següents Jocs, però també les accions intergeneracionals esportives, de formació i d'augment de competències.\nFES CLICK SOBRE LA FOTO PER ACCEDIR A L'ALBUM\ndilluns, 13 de juny de 2016 22:33\nUs pengem l'estudi complet sobre els hàbits de vida i esportius de la Gent Gran del Principat d'Andorra, Patrocinat pel CIO i el COA.


Eixamplar la base La República\nHo he tornat a sentir. Aquest cop per part del Joan Tardà en un tuit que diu literlament: “Com més ample sigui el camí que hem de construir per arribar a la victòria, més drecera farà perquè no només hi cabran els independentistes convençuts”. D’entrada la imatge sembla engrescadora (i amb això juga) al imaginar-nos un camí pel que cada cop hi circula més gent perquè es va ampliant. A mi, francament, em recorda a la pel·lícula Forrest Gump, quan el Tom Hanks, alliberant-se de les seves pròtesis a les cames, comença a córrer indefinidament. Cada cop més gent s’engresca a acompanyar-lo i s’afegeixen a córrer amb ell perquè el veuen molt decidit i determinat. Ningú no en té ni punyetera idea de cap a on van (confien cegament en el seu líder) però la massa està il·lusionada amb la idea de córrer tots junts, més i més gent, en la mateixa direcció. Fins que un dia al líder se l’eixampla alguna altra cosa diferent a la base i deixa de córrer. Aleshores és quan s’adonen de lo absurd de la seva acció. I aquest és justament el principal problema del concepte “eixamplar la base”. Eixamplar no és pas la finalitat. La finalitat és assolir de facto la independència. Aquesta és (ho hauria de ser) la primera bandera que haurien d’hissar els dirigents del partit en coherència amb el principal objectiu d’Esquerra Republicana de Catalunya.\nI és que allò important no és l’amplada de la via. A Espanya, recordem, totes les autopistes segueixen un esquema radial que les condueix de pet a Madrid. Per tant, més que fixar-nos en l’amplada de la via, cal fixar-se en el lloc que ens porta el camí que hem iniciat. Hauríem d’estar explicant (i fent) quina ruta seguirem i quin és l’objectiu que perseguim.\nPerò, a més, desitjaria saber què entén el senyor Tardà per “independentistes convençuts”. Està introduint categories entre independentistes, repartint carnets de millors i pitjors? Vol dir això que hem de deixar lloc a ERC a gent no convençuda de la independència? Si és així, ha de renunciar ERC al seus principis per a fer-los lloc? No seria més lògic que els “no convençuts” es busquessin altres partits “no convençuts” com ara Podem o PSC, o fins i tot PP o Ciutadans? Altrament, la base que estarem ampliant és la de “no convençuts”, és a dir la dels unionistes. No puc compartir aquesta estratègia.\nLa millor manera d’eixamplar la maleïda base no és renunciant als nostres objectius (o amagant-los darrera d’altres banderes per entabanar als “no convençuts” de la independència) sinó portant a terme amb fermesa i claredat el país cap a la República independent de Catalunya. Altrament, potser ampliem el camí, però a la primera sortida els “independentistes convençuts” abandonaran la ruta per agafar una altra més decidida. I sí, potser al final hi haurà més gent al camí ampliat, no ho nego pas, però el que no podrem dir és que aquests siguin independentistes. El que quedarà serà una munió de corredors ocupant tota l’AP2 de banda a banda que, com a Forrest Gump guiats pel seu líder, travessaran els Monegros i quan ja sigui massa tard s’adonaran que la seva destinació final és el quilòmetre zero de la mateixa Puerta del Sol de Madrid.


El ball dels Comuns - El Temps\nAnnals de la indefinició\nEl ball dels Comuns\nCatalunya en Comú és el nou cavall de batalla de l’esquerra transformadora ubicada a l’entorn d’Ada Colau per esdevenir alternativa de Govern al Principat. Pel camí, però, hauran de resoldre les desavinences amb Podem Catalunya i aconseguir fer entendre el seu posicionament sobre el procés independentista català.\nCom el ball de final de curs de les pel·lícules nord-americanes d’adolescents, la creació d’un nou espai polític ampli és un esdeveniment il·lusionant per a part de l’esquerra catalana.\nAixí com passa en els relats de Hollywood, sempre hi ha algú amb discordança amb el grup dels guapos que, en primera instància, sembla no gaudir de la màgica nit, o no voler-ho fer.\nAra, falta saber si, com passa als llargmetratges, s’esdevindrà un final conciliador amb flors i violes.\nQue Catalunya en Comú esdevingui una força amb capacitat per jugar un paper protagonista a Catalunya dependrà, en bona mesura, del fet que finalment aconsegueixin integrar Podem Catalunya en la seva estructura.\nNo menys rellevant serà observar com aquest espai es va desenvolupant amb relació al procés independentista i a l’anunciat referèndum.\nTanmateix, tot penja estretament del joc d’equilibris resultant del procés de constitució de la nova formació liderada per Xavier Domènech.\nUna aposta per la unitat\nDes de la implosió del PSUC, la història del que actualment es coneix com a “espai dels comuns” ha estat marcada per les divisions internes i la fragmentació partidista.\nLa crisi dels partits, amb el 15M com a element més estrident, creà el context idoni per a una reestructuració del mapa polític estatal i principatí. Propostes com Podemos o Barcelona en Comú no fan més que recollir aquest descontentament per articular noves apostes polítiques.\nÉs en l’èxit d’aquestes noves formulacions on cal cercar la motivació per formar un nou partit que aglutini bona part de l’esquerra transformadora de Catalunya.\n“Després d’una anàlisi de fons del moment que vivim, apostem per la creació d’un nou subjecte polític que superi l’eix nacional i el social per posar la radicalitat democràtica al centre”, relata la portaveu de Catalunya en Comú (CeC), Elisenda Alamany.\n“Per a algú que té una perspectiva emancipadora i que considera que cal anar cap a la unitat de classe, els espais de confluència són una bona fórmula. Forma part del tarannà d’una persona que es considera comunista”, exposa Núria Lozano, membre de la comissió nacional d’Esquerra Unida i Alternativa (EUiA) i de l’executiva d’Izquierda Unida.\nEn una línia similar, el coordinador nacional d’Iniciativa, David Cid, considera que “calia anar cap a un escenari d’unió amb els partits amb posicions semblants”, i afegeix que des de la seva formació eren conscients que podien “formar part de la solució, però no estant sols”.\nEn relació amb aquest darrer partit, el director del màster d’anàlisi política i electoral de la Universitat Carlos III de Madrid, Lluís Orriols, apunta el fet que “Iniciativa sempre ha estat un partit molt hàbil per detectar les mutacions de l’arena política i per escollir la direcció que els és electoralment més rendible”.\nTanmateix, una figura propera al partit, el sociòleg Josep Maria Antentas, escrivia a principis de maig un article a la revista Viento Sur —titulat “¿De comunes a eurocomunes?”— en què criticava el relat de la construcció d’un nou espai emmirallat en el reivindicat llegat del PSUC.\n“La narrativa fundadora dels comuns, malgrat que les seves arrels remunten al 15M, ha acabat actuant com un rehabilitador acrític del PSUC i l’esquerra tradicional, així com de silenciador estratègic dels errors del passat”, reblava Antentas.\nEsquelet en mosaic\nEl relat descrit pels tres espais polítics —el que envolta Ada Colau, Iniciativa i EUiA—, que han agrupat també els seus departaments de comunicació, és el d’un espai format pels granets de sorra aportats per cada partit.\nLozano reivindica que des d’EUiA es pot dotar el partit “d’una perspectiva de mobilització que pot ser molt útil en aquest moment de procés constituent”. Explica que ells es defineixen com a “moviment político-social” i que, “en aquest sentit, som més semblants al que vol ser CeC que unes altres formacions”.\nSi aquest sector reivindica la seva essència més de carrer, els seus companys d’Iniciativa en destaquen la capacitat orgànica. “Una de les coses que aportem és experiència política i de gestió”, diu Cid.\nDe Catalunya en Comú també formen part persones provinents de Podem que han decidit mantenir-se dins del projecte, malgrat que la formació ho descartés. Una d’elles és Jèssica Albiach, membre de l’executiva de CeC i de la de Podemos a escala estatal.\nPer a ella, els integrants de Podem han “aconseguit arribar a molta gent que fins ara no s’havia sentit cridada per altres forces”.\n“No ens podem quedar només en el bo i millor de cada part. Si no aconseguim eixamplar la base popular, segurament ens quedarem curts en aquest projecte”, pensa Alamany.\nSens dubte, aquest és un dels reptes futurs d’una formació que, segons disserta Antentas en un nou article a la revista Viento Sur, a diferència del 15M o Barcelona en Comú (BeC), CeC no ha aconseguit “generar una dinàmica de noves incorporacions ni una onada de politització”.\nEn el mateix article, Antentas també assenyala el fet que, dins de la nova formació, “el pes de les forces tradicionals (ICV i EUiA) és més gran que a BeC”.\nXavier Domènech i Pablo Iglesias mantenen una bona sintonia personal.\nSeguint la mateixa línia discursiva, fonts properes a la direcció del partit asseguren que, malgrat que de manera estratègica s’ha cedit el protagonisme del lideratge a persones provinents de l’entorn d’Ada Colau o amb perfil independent, els quadres d’ICV s’han anat posicionant en llocs estratègics de l’estructura orgànica del partit.\nDe portes enfora, però, totes les formacions coincideixen a remarcar la indiscutibilitat i la posició de consens de la figura de Xavier Domènech, coordinador general del partit.\nUna ruptura condemnada a refer-se\nLa gestió dels lideratges no sembla, per ara, un problema per a una formació que, en paraules dels seus integrants, aposta per “una direcció coral”. Sí que han trobat entrebancs, però, a l’hora d’incloure totes les sensibilitats que, d’inici, havien de ser dins del partit.\nA finals de març, Albano Dante Fachin feia públic que Podem Catalunya, formació de la qual és secretari general, es desmarcava del procés de creació del nou partit dels comuns.\n“S’havien de donar unes condicions perquè Podem Catalunya estigués dins aquest nou subjecte —transparència, participació i redacció d’un codi ètic—, hi vam treballar durant quatre mesos, però no va ser possible”, explica la secretària d’organització del partit, Ruth Moreta.\nDesprés que el partit es desmarqués de la coalició, alguns dels seus membres van decidir continuar dins de Catalunya en Comú a títol individual. Entre les més destacades hi havia Jéssica Albiach i Marc Bertomeu.\nBertomeu, que ja va ser apartat de l’executiva del partit al febrer, va ser acomiadat com a assessor del grup parlamentari de Catalunya Sí que es Pot —del qual formen part ICV-EUiA i Podem— després d’anunciar la seva decisió de seguir en CeC.\nEn aquests moments hi ha una demanda interposada, ja que Bertomeu considera que l’acomiadament es féu per motius ideològics.\nAlbiach, que ha estat la cara més visible d’aquest sector crític, diu que no entén la decisió de Podem Catalunya i explica que “per coherència vam decidir que ens havíem de mantenir dins de CeC”.\nFonts properes a la direcció de Podemos a Madrid asseguren que la decisió de Podem Catalunya “ha estat una frustració molt important, perquè l’aposta de Podemos és una convergència de tots aquests sectors”. Alhora, es veu el fracàs del pacte com a conseqüència que “des de CeC no s’ha comprès la cultura política de Podem”. A més, asseguren que des de CeC “han tingut una visió política una mica curta”.\nMalgrat Podem Catalunya s'hagi desmarcat de Catalunya en Comú, els d'Albano Dante segueixen dins els grup parlamentari Catalunya Sí que es Pot\nLluny, però, de responsabilitzar completament Albano Dante Fachin, la visió en Podemos Madrid, segons les mateixes fonts, és que “hi ha hagut una certa dosi de suficiència i prepotència envers Podem per part de CeC”.\nEnllà de les rivalitats actuals, el cert és que pocs veuen factible un escenari electoral en què ambdues forces entrin en competició entre si.\nPer a Lluís Orriols, “el fet que Podem no s’adherís al projecte seria un passiu per a CeC, però també un passiu molt rellevant per a Podemos”. El politòleg afegeix que “per interès mutu, estan cridats a anar-hi junts”.\nAra com ara, però, les converses estan del tot aturades, i ni tan sols entren dins de les prioritats a curt termini de Podem Catalunya.\nUn altre dels punts estratègics per a l’èxit de la nova formació serà la relació que desenvolupi amb el procés independentista.\n“L’espai que s’identifica amb aquest partit se sent altament incòmode en el debat territorial. Pot apostar per un posicionament inequívoc? Jo crec que és difícil, sempre tindrà aquesta tensió”, explica Orriols.\nAquest politòleg es refereix al fet que dins del partit conviuen independentistes i no independentistes, així com tot el magma de posicions intermèdies.\nAmb aquesta realitat, l’aposta pública està resultant la de defensar el dret a decidir i la realització d’un referèndum, més enllà del sentit del vot que s’exercirà.\nÉs per això que els diversos partits que conformen CeC s’han mantingut com a ferms defensors del Pacte Nacional pel Referèndum. Si bé encara no han acabat de definir si donarien suport a un referèndum unilateral com el que han anunciat Junts pel Sí i la CUP.\nTot i que l’Estat no accepti el referèndum, tant Lozano com Alamany, Cid o Albiach coincideixen a reivindicar que, perquè tingui el suport de CeC, caldrà que sigui “un referèndum efectiu”.\nTots quatre coincideixen també en els tres ingredients que possibilitarien aquest escenari.\nEn paraules d’Albiach, “això vol dir que s’ha de donar un resultat que es reconegui internacionalment, s’hi ha d’interpel·lar les majories, tant aquells que votaran pel sí com als que ho faran pel no. Finalment, cal que es faci amb unes garanties democràtiques”. Si no és així, consideren que es tractaria d’una nova repetició de la consulta del 9N.\nPerquè es reuneixin aquestes condicions Lozano creu que “no és necessari el pacte amb l’Estat, si bé és difícil que es donin aquestes condicions amb una oposició activa de dit Estat”.\nA banda d’això, la portaveu dels comuns, Alamany, creu que aquest espai ha fet esforços perquè es donin aquestes condicions: “En el moment en què nosaltres diem que donarem suport al dret a decidir, validem que tant la gent que vol votar sí com la que vol votar no es mobilitzi per anar a votar”.\nLa decisió final, però, dependrà molt de com es desenvolupin aquests mesos previs al referèndum anunciat pel Govern de Catalunya.\nPerò, la pressió creix sobre aquest espai després que Podem Catalunya i Anticapitalistes s'hagin posicionat a favor del referèndum unilateral els darrers dies.\nEl pas al terreny de joc\nSobre el paper, i tal com assenyalen les enquestes, la creació d’aquesta nova formació és l’opció estratègica més intel·ligent per a l’espai dels comuns a l’hora d’obtenir rèdits electorals.\nTanmateix, si bé les experiències d’En Comú Podem i Barcelona en Comú auguren bons resultats, sobre l’imaginari pesa també el fracàs de l’aposta de Catalunya Sí que es Pot al Parlament Català. En aquella ocasió, l’espai dels comuns va obtenir un diputat menys dels que havia guanyat ICV-EUiA en els anteriors comicis.\n“Per què en les futures eleccions al Parlament podria sortir bé, el que no va funcionar en el passat?”, es pregunta Orriols.\nPer a ell, els motius són dos. D’un costat hi hauria el fet que l’entorn d’Ada Colau no donés suport explícit a CSQP. De l’altre, diu Orriols, es deu al fet que “el caràcter plebiscitari de les eleccions va polaritzar l’oferta política. Això va produir moltes fugues d’ICV cap a Junts pel Sí i sobretot a la CUP”.\nL’èxit de la fórmula dependrà doncs de la capacitat de Catalunya en Comú per arribar a una entesa amb Podem Catalunya i de la seva habilitat per establir un relat que permeti trencar amb la qüestió independentista com a element central de la competició electoral. Només si aconsegueix això, podrà optar a esdevenir el rei —o la reina— del ball.


Detingut un andorrà de 44 anys acusat de pertànyer a un grup que feia contraban de tabac a Espanya - Altaveu el diari digital d'Andorra\nDetingut un andorrà de 44 anys acusat de pertànyer a un grup que feia contraban de tabac a Espanya\n10/05/2016 (02:52 CET)\nEls mossos d’esquadra han desarticulat un grup que es dedicava a entrar a l’Estat espanyol tabac de contraban procedent d’Andorra. Arran de la investigació iniciada l’octubre passat s’ha detingut un andorrà de 44 anys acusat de ser qui transportava el tabac en un doble fons del seu vehicle fins a Artesa de Segre, on s’emmagatzemava. Hi ha dos detinguts més: un veí d’Artesa que era el propietari del local on es dipositaven els cartrons i un resident a la població barcelonina del Masnou i que suposadament era l’encarregat de moure el tabac per Catalunya i Espanya. Tots tres estant en llibertat. L’andorrà va haver de satisfer una fiança de 6.000 euros per ordre del jutge encarregat del cas.\nLes detencions, segons que ha transcendit ara, es van produir els dies 27 i 28 d’abril. I les van practicar agents de la divisió d’investigació de la policia catalana. Als tres detinguts -l’andorrà de 44 anys, el veí d’Artesa de 70 i el del Masnou, de 47- se’ls va acusar de ser autors d’un presumpte delicte de contraban i d’un delicte de pertinença a grup criminal. Els arrestos són el resultat d'una investigació iniciada el passat mes d'octubre, quan els Mossos van tenir coneixement que un grup de persones estava introduint de manera il·legal tabac provinent d'Andorra en diferents punts de l’Estat espanyol.\nLes indagacions van permetre constatar l’existència d'un grup organitzat composat per almenys tres persones cadascuna de les quals tenia una funció perfectament definida: un dels integrants s’encarregava de transportar el tabac des d'Andorra fins a un magatzem d'Artesa de Segre. Per fer-ho utilitzava un vehicle de matricula andorrana, que disposava d'un doble fons a la part del seient posterior. Amb aquest enginy es dificultava notablement la localització del tabac en cas que els aturessin en algun control policial. Una vegada el tabac es depositava al magatzem, propietat d'un dels integrants del grup, altres membres es dedicaven a la distribució de la mercaderia. En aquesta fase per transportar el tabac a diferents punts de l'estat espanyol utilitzaven vehicles amb matrícula espanyola.\nDe la investigació es va desprendre que el grup feia uns tres viatges setmanals i sempre portaven quantitats de tabac valorat en menys de 15.000 euros amb la finalitat de no incórrer en un delicte de contraban. El 27 d'abril els mossos van detenir un dels membres del grup, l’andorrà, quan acabava de realitzar un transport de tabac fins al magatzem. A l'interior del vehicle van intervenir tabac valorat en 7.500 euros. A més, al magatzem s’hi van localitzar 9.545 euros en efectiu.\nL'endemà, els agents van detenir el propietari del magatzem, un home de 70 anys i un segon integrant de l’organització, de 47. Seguidament es va fer una entrada i perquisició al domicili del tercer detingut, situat al Masnou, on s’hi va trobar documentació que acreditava l'activitat continuada de contraban per part de l’organització. El detingut de 70 anys va quedar en llibertat amb càrrecs després de declarar davant dels mossos d'esquadra, amb l’obligatorietat de presentar-se davant del jutge quan sigui requerit. Els altres dos detinguts van passar a disposició judicial el 29 d'abril i el jutge va decretar la seva llibertat sota fiança de 6000 euros cadascú.


Tres-cents contes per a un tricentenari: Els mata-rucs de Solsona - VilaWeb\nDissabte 01.03.2014 20:00\nVilaWeb publica enguany un conte tradicional cada dia, en vídeo, relatat pel rondallaire Albert Estengre · Avui, la història de la nit de carnaval de Solsona\nAls solsonins se'ls coneix també com a mata-rucs. Sabeu per què? Per què es veu que una vegada, fa molts anys, per tot el campanar van començar-hi a créixer plantes i flors. Havia plogut molt, aquell any. Però per a treure tota aquella vegetació, que amenaçava d'esberlar tot el campanar, no se'ls va acudir fer res més que lligar un ruc amb un corda i fer-lo pujar campanar amunt per la façana perquè es mengés totes les herbes i flors. Però no queda clar qui era més ruc, perquè els solsonins van lligar-lo pel coll i, és clar, el ruc es va morir. D'aleshores ençà, cada nit de carnaval, com avui, a Solsona, lliguen algun ruc i fa pujar pel campanar. Bé, millor que tot plegat us ho expliqui el rondallaire Albert Estengre.


El Barça d'handbol guanya el PSG i jugarà la final de Champions | betevé\nEls homes de Xavi Pascual han guanyat per un resultat final de 37 a 32 i aspiren a guanyar la desena Champions\nGemma Garriga | dilluns, 28 de desembre del 2020, a les 22.07\nEl Barça d’handbol ha aconseguit el bitllet per a la final de la Champions de Colònia davant el PSG, que arribava al xoc amb només 14 jugadors convocats de 16 possibles, dues baixes importants d’última hora per covid-19, Luc Steins i Henrik Toft Hanssen, a banda del lesionat de llarga durada Nikola Karabatic.\nPrimera part de màxima efectivitat\nEl partit ha començat molt igualat. El París Saint-Germain però ha agafat en un principi la iniciativa i en atac ha estat d’allò més efectiu. S’ha posat per davant en el marcador, tot i que el Barça en cap moment ha perdut pistonada. Al minut 18, s’havien marcat un total de 21 gols, i el Barça ha fet un parcial de 3-0 i ha posat un 11 a 10 favorable per primera vegada en el partit. Això ha fet que el tècnic dels francesos, el castellà Raúl González, demanés temps mort. L’avui porter titular blaugrana, Kevin Möller, ha estat molt encertat sota pals, no ha deixat d’acumular aturades, cosa que ha fet desesperar els atacants del PSG. Els jugadors destacats del Barça, uns brillants Luka Cindric i Aron Palmarsson, així com un més que efectiu Dika Mem, amb sis gols a la primera part.\nEl Barça ja no ha deixat la bona ratxa, s’ha sentit més còmode cada vegada sobre la pista, i de fet ha augmentat la diferència de gols respecte al rival i ha arribat a una diferència màxima de cinc gols per sobre, pocs minuts abans del descans. El marcador ha quedat amb un resultat de 18 a 14 en finalitzar la primera meitat.\nSegona part decisiva i amb domini blaugrana\nAl Barça no li han tremolat les cames i ha seguit marcant la diferència. S’ha mantingut en els quatre gols per damunt del PSG i el conjunt blaugrana ha estat encertat com a col·lectiu tant en atac com en defensa. El conjunt entrenat per Xavi Pascual ha agafat les regnes del partit i no ha fallat, ha mantingut en tot moment el cap fred quan el PSG semblava que tornava a entrar en el matx, però no s’han deixat sorprendre.\nHa arribat a una àmplia diferència de set gols en un parell d’ocasions, i els màxims anotadors del partit han estat Dika Mem, amb vuit gols, i Aron Palmarsson, amb sis. El resultat final ha estat de 37 a 32 gols.\nEl Barça espera rival, que sortirà de la segona semifinal entre el Veszprém hongarès i el Kiel alemany. El París Saint-Germain per la seva banda jugarà la final de consolació també davant d’un d’aquests dos conjunts. El PSG és l’equip amb més pressupost de la competició, amb un total de 17 milions d’euros.\nEl Barça disputarà la cinquena final des que va començar el format actual de Final Four i n’ha guanyat dues (2011 i 2015), i és la seva vuitena participació en una final a quatre. El conjunt blaugrana aspira a guanyar la desena Champions del seu palmarès.\nLes reaccions post-partit de Dika Mem, Thiagus Petrus, Ludovic Fabregas i Xavi Pascual\n— Lliga de Campions — Xavi Pascual\nLes innocentades dels clubs esportius barcelonins\nS’ajorna la Junta General d’Accionistes del Sant Andreu


Apartment Sagrada Familla Barcelona Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Barcelona, Apartment Sagrada Familla és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Apartment Sagrada Familla asseguren una estada plaentera als seus clients. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos transport hotel/aeroport, habitació familiar, ascensor.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, reproductor de DVD/CD per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Apartment Sagrada Familla és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Barcelona.\nNúmero d'Identificació Fiscal local / Llicència de lloguer: HUTB-008243\nCal que informeu Apartment Sagrada Familla de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Se't demanarà un dipòsit de EUR 200 per si hi ha cap desperfecte. Se't tornarà el dipòsit durant el check-out. Número de llicència: HUTB-008243\nNotable 7,3 (755 comentaris)\nBarri Eixample Sant Gervasi Eixample Horta-Guinardó Eixample Santa Coloma de Gramenet


Jéssica Albiach Satorres | Catalunya Sí que es Pot\nJéssica Albiach Satorres\nVeure totes les notícies de Jéssica Albiach\nVeure tots els videos de la Jéssica Albiach\nPresentació / CV\nSóc Jéssica Albiach Satorres, tinc 36 i vaig estudiar Ciències de la Informació, en la especialitat de periodisme, i fotografia. A més, vaig completar la meva formació amb una beca Erasmus a Brussel·les, una beca Leonardo a Praga, el màster de Comunicació Estratègica i Marketing Polític de l’Institut de Ciències Polítiques i Socials (UAB) i vaig fer el curs d’especialització de Construcció del Discurs Polític de la UAB.\nDes dels 22 anys treballo en temes relacionats amb la comunicació i la política. Primer, des de diversos mitjans de comunicació, a València i a Palma de Mallorca, i després, a diferents gabinets de premsa de l’administració pública. També he participat a campanyes electorals municipals i generals, portant temes de premsa i de generació de continguts.\nFa més d’un any que col·laboro amb Podem. Als inicis, a la comissió de Comunicació, i actualment, com a Secretària de Comunicació de Podem Barcelona i Podem Catalunya, des d’on cada dia segueixo aprenent, convençuda que els cercles són la columna vertebral d’aquest projecte i que els canvis han de ser populars i des de baix.\nEl canvi a Catalunya el tenim més a prop que mai. Ho vam veure el passat 24 de maig a diversos municipis i el proper 27S ho tornarem a fer possible. Una nova manera de governar, escoltant i obeint al poble, pensant en el 99% de la població i no en l’1% de privilegiats, fent del dret a decidir una eina àmplia al servei de la ciutadania, treballant amb transparència i des de la radicalitat democràtica. Aquest és el model amb què Podem, amb Albano Dante com a cap de llista, concorre als propers comicis, des d’aquest plantejament em presento a aquestes primàries, i aquest és el futur que volem per a Catalunya.\nUn futur on tots i totes podrem participar activament en la presa de decisions, on tots i totes escollirem quin és el model de societat en què volem viure, on el bé comú serà l’objectiu de qualsevol acció i on el Parlament recuperarà la seva funció de màxim òrgan d’expressió de la voluntat popular, tantes vegades malmesa per governs que no ens representen.\nLa crisi social, política i territorial a què assistim, amb el trencament del consens del 78, necessita solucions, i aquestes passen per l’entrada de persones normals a les institucions, persones que no fem de la política la nostra feina, persones que anteposem la dignitat per davant del capital, persones que rendim comptes i denunciem la corrupció. Persones, al servei de persones. El canvi a Catalunya és ara! Arriba el temps de les majories!\nJoan Giner Miguélez


el blog de pere justo: de juliol 2011\nSobre Santuari, de W. Faulkner\nL'interés per William Faulkner (1897-1962) em va nàixer arran de la projecció en la televisió d'una sèrie que algun lector potser recorde i que s'anomenava "El largo y caluroso verano". Era l'època en què encara Pere Justo veia la tele. Algú em va dir que la seua novel·la El villorrio estava en la base d'aquella pel·lícula i em vaig decidir a llegir-la, persuadit que si la pel·lícula m'havia agradat, el llibre m'agradaria encara més, però no va ser així en absolut. El llibre em decebé terriblement.\nFins al punt que Santuari (1931), novel·la que ressenyem hui portava dotze anys en un dels prestatges de la meua modesta biblioteca sense que em decidira a donar-li una segona oportunitat al Premi Nobel americà de 1949. Angoixat ara per les calors estivals, li arribà el moment.\nLa panolla desfloradora\nDiuen els crítics que Santuari és una de les obres mestres de Faulkner. Tot i això, té tots els ingredients per a ser una novel·la truculenta. I si no paren atenció a l'argument: Temple Drake, joveneta frívola de dèsset anys, guapa i filla d'un jutge és desflorada per un gàngster i, més tard, reclosa en un bordell de Memphis. Si, a més, els dic que el gàngster és impotent i, per tant, la desfloració no es porta a terme amb l'arma reglamentària sinó amb una panolla i que, per acabar-ho d'adobar, el delinqüent, contracta en el prostíbul un rufià amb qui Temple fa l'amor, davall de l'atenta mirada seua, és possible que vostés arriben a la conclusió que no tenen el cos hui per a tanta novel·la barata. Potser Borges pensava també en Santuari quan va dir allò que els novel·listes nord-americans havien convertit la brutalitat en una virtut literària. Certament, els hòmens i les dones que apareixen en la història són quasi tots execrables.\nI això que aquests horrors només són una mostra d'allò que desfila pel llibre, on a més trobem un penjament, un linxament amb incendi i bona cosa de degradacions socials, a més d'un racisme palés practicat i refrendat per alguns dels personatges que desfilen per la novel·la. Potser val la pena recordar ací que Faulkner parlà i escrigué molt sobre la segregació racial. Aquestes manifestacions a favor dels negres no les arribà a pair ni la seua pròpia família del Sud dels EUA.\nMalgrat tot, i encara que parega mentida, la idea que s'estan fent vostés de Santuari no és del tot justa. Hi ha alguna cosa en la novel·la que la salva del fulletó (diuen que la primera versió, de 1929, era encara més terrible perquè incorporava alguna seqüència explícita d'incest entre el protagonista masculí, un advocat anomenat Horace i la seua fillastra Little Belle).\nSegurament, la mestria de Faulkner per a fer una bona novel·la, a pesar de tots els elements anteriors, és certament remarcable. Tot i que no serà Pere Justo tampoc el que llance coets d'alegria després de llegir Santuari (tampoc en aquesta ocasió) sí que hem de reconéixer que és una novel·la que es llig de grat i a qui, els amics de les emocions fortes, li trauran un suc profitós. Fixen-se vostés amb quina poca cosa ens conformem!\nDiuen els que entenen que és de destacar positivament en la novel·la el fet que el narrador oculta molta informació al lector, fet que potencia la intriga. Per exemple, del desflorament que els contava adés ens assabentem amb tota claredat cap al final de la novel·la i diuen que aquest i molts altres detalls d'aquest tipus són una mostra de bona conducció novel·lesca. Asseguren que això arriba a encisar el lector. A Pere Justo, sincerament, totes aquestes dades amagades que Faulkner ens va amollant quan li ve de gust estigueren a punt de fer-li abandonar la novel·la en algun moment, cosa que no lamenta ara. Com veuen, allò que algun crític destaca positivament, potser per al lector és un entrebanc més que una virtut.\nI és que el narrador, en Santuari, mai ens diu tot i fins i tot, sovint, ens despista, ens diu mitges veritats que cinquanta pàgines després coneixem amb exactitud. Tot i això, haurem de reconéixer que segurament en l'essència del gènere novel·lístic figura allò de deixar una part de la història a la lliure interpretació del lector. El problema estarà, supose, en la proporció d'informació que s'amaga. No m'estranya gens que una part de la crítica nord-americana retraguera a Faulkner els seus excessos novel·lístics i els seus paràgrafs embolicats. Ell es defenia assegurant que no era un erudit, sinó un granger. Cada u que extraga les seues conclusions.\nI ara, un comentari directament relacionat amb la formació (o deformació) lingüística de Pere Justo: llig en el Diccionari de la Llengua Catalana que un santuari és "una capella, església, lloc que ha adquirit caràcter sagrat a causa d'una revelació de la divinitat […] i que ha esdevingut centre de devoció i pelegrinatge". O siga, més o menys el que tots sabíem. No apareix cap edifici d'aquest tipus en l'obra i em costa molt de veure en el títol alguna referència a algun tipus de santuari metafòric o figurat. No haurien d'haver pres els traductors, tant en català com en castellà, la segona significació de la paraula anglesa sanctuary, asil, refugi? El problema no és nou i ja ens vam adonar fa molts anys els que tenim alguna inquietud lingüística que quan els periodistes parlaven del "santuari francés" dels terroristes no es referien a una església o catedral sinó a un lloc on es refugiaven després de fer les malifetes.\nI bé, per a acabar i tornant a la novel·la: el gàngster desflorador, amic dels cereals, es diu Popeye. No és broma. En conclusió, si els agraden les emocions fortes, dediquen uns dies a la lectura de Santuari. Ja em contaran.\nde W. Faulkner, versió en català de Manuel de Pedrolo, Barcelona, Proa, 1970.\nSi prefiere leer una versión en castellano de este artículo, clique en http://www.upv.es/~csahuqui/julio/s500/23ju2012.pdf, pàg.31.\nSobre Gilead de Marilynne Robinson\nEl pastor protestant John Ames, fill i nét de predicadors, haurà mort quan el seu fill de set anys òbriga la llarga carta que ara està escrivint. Estem en 1956, John té 76 anys i sent que el final està prop. És casat amb l'actual senyora Ames, molt més jove que ell. La dona havia patit molt, encara que mai arribem a conéixer la seua verdadera història. El pastor es va enamorar d'ella i en ella ha trobat consol i suport. Ara pareixen ser feliços. L'ancià és conscient que el fill de set anys mai coneixerà la seua història. El protagonista accepta la certesa d'una mort pròxima però manté l'esperança d'allargar el seu temps en el món per l'amor que sent cap a la seua família. I així, en Gilead (Iowa), Ames comença a escriure una espècie de testament, la història de la seua família.\nEscriu el diari -el llibre- per al seu fill. És una carta d'amor del pare a un fill al qual no veurà créixer. Escriu sobre la memòria de la família: sobre el seu iaio, un home involucrat en les lluites contra l'esclavitud, o sobre el pacifisme de son pare durant la Guerra Civil americana. I sobre la seua pròpia vida, la del pastor John Ames, una vida aïllada, tranquil·la (si s'exclouen els nombrosos sermons dominicals) i pràcticament sense incidents, molt diferent de la del seu iaio, el profeta visionari, abolicionista feroç defensor de la lluita armada contra l'esclavitud, i també diferent de la del pare, convençut pacifista quàquer.\nUna vida, la del pastor John Ames, en soledat i oració, dedicada a la lectura de la Bíblia i a escoltar els partits de beisbol en la ràdio. Existència que ha sigut il·luminada en la vellesa per l'amor de la seua actual dona, que va aparéixer del no-res com un àngel, i l'enamorament mutu dels quals ens és contat com si de dos adolescents es tractara. Una de les característiques dominants del protagonista és la gratitud a Déu per aquest consol inesperat en l'etapa final de la seua vida.\nGilead és una novel·la tranquil·la, sense estridències, pausada, que transcorre lentament entre xicotetes històries i altres molt més impactants. No es troba a faltar res, ni més rapidesa ni personatges més trepidants. Si vosté buscava una novel·la d'acció, aquesta no és la seua. Per això, l'autora no evita caure, quasi obligatòriament, en llargues disquisicions religioses més pròpies d'un assaig filosòfic que d'una novel·la. Supose que és el tribut que cal pagar quan un es troba amb una novel·la profunda. Cal reconéixer a l'autora un estil humil, que és exactament el contrari del virtuosisme buit de molts escriptors que són molt populars hui en dia.\nHem dit que una de les poques diversions del pastor John Ames és escoltar els partits de beisbol en la ràdio (p. 52, p. 54). En efecte, apareixen en Gilead algunes referències a la ràdio, que permeten albirar el paper que jugava en la vida del reverend i potser en la de tota la comunitat de l'aldea. Ames l'escolta a les fosques (p. 10), en la penombra mentres menja (p. 135), escolta una cançó i s'atreveix a moure's un poc al ritme de la melodia, a pesar de la seua edat (p. 60), i el mateix fa quan sona un vals (p. 126). Altres vegades escolta la ràdio mentres llig algun llibre vell i “el vent bufa i la casa cruix” (p. 107). O quan l'escolta amb el seu inseparable amic Boughton, pare, i aquest últim riu entre dents pel que està sentint (p. 230).\nEn un moment donat, veges per on, els fidels li regalen una televisió perquè seguisca els partits de beisbol, i ell assegura que així ho farà (p. 140). El gust del reverend per la ràdio, no lleva que es queixe també en un determinat moment que aquesta sembre un mar de confusió pel que fa a la teologia: “Passes quaranta anys ensenyant la gent a cobrar consciència de la realitat del misteri i llavors arriba un individu qualsevol, sense més coneixements teològics dels que puga tindre un conill, es fa amb un ministeri per la ràdio i tot el teu treball cau en l'oblit”. Encara sort que la televisió és pitjor, assegura el reverend. En fi, tot no són bondats per a la ràdio… Del comentari del reverend sobre la teologia, podem extraure la conclusió de la gran influència que exercia la ràdio sobre esta comunitat nord-americana, en aquest moment de la història.\nProbablement no sabran vostés que Gilead és una de les novel·les preferides de Barack Obama, segons constava en les preferències literàries del seu perfil de Facebook. Tampoc açò té per què implicar res, però ja ho he dit. Gilead va meréixer el premi Pulitzer 2005 i el National Book Critic Circles Award i diuen que ha consolidat Marilynne Robinson, la seua autora, com una de les narradores més imponents i de major qualitat de l'actual narrativa nord-americana. No esperen una novel·la que recordaran durant anys, però lligen-la.\nGilead, versió en castellà en Círculo de Lectores.


ACTUALITZACIÓ: COMUNICAT Comunicat de l’Alcalde d’Olot, Pep Berga, en relació a la notícia publicada aquest diumenge pel Diari de Girona sobre la residència del Tura\nComunicat de l’Alcalde d’Olot, Pep Berga, en relació a la notícia publicada aquest diumenge 29 de març pel Diari de Girona sobre la residència del Tura.\nEn primer lloc, vull desmentir que hagi refusat una actuació de l’exèrcit a la Residència del Tura. En conversa mantinguda divendres passat amb el Subdelegat del Govern Central a Girona, Sr. Albert Bramon, em va demanar per les conseqüències que està tenint per a la ciutat la COVID-19. Vàrem estar parlant de la situació d’Olot, de les mesures que des de l’Ajuntament hem pres fins al moment i de les actuacions amb què estem treballant per fer-hi front. Durant la trucada, no es va fer cap referència a l’exèrcit ni a cap possible actuació a la residència del Tura.\nVull deixar clar que, en cap moment, dubtaré en demanar a ajuda al Govern de la Generalitat i el Govern de l’estat per reduir l’impacte d’aquesta pandèmia a la nostra ciutat. Davant d’aquesta situació, i com sempre, prioritzo la ciutat i les olotines i olotins i no és moment de dedicar-se a tot allò que no sigui frenar la pandèmia.\nPer aquest motiu, i en segon lloc, reclamo al Subdelegat del Govern Central a Girona, Sr. Albert Bramon, que desmenteixi públicament la notícia del Diari de Girona.\nI, en tercer lloc, insto al Diari de Girona a rectificar la informació que avui publica el rotatiu i que, en cap cas, ha contrastat amb l’Ajuntament d’Olot.\nCom a Alcalde d’Olot, la meva prioritat és impulsar totes les accions necessàries per vetllar per la salut de les olotines i els olotins. És el que hem fet des de l’inici de la pandèmia amb totes les institucions i organismes amb els que seguim treballant. El que no permetré és que es falti a la veritat i que es posi en dubte l’actuació de l’Ajuntament d’Olot. La nostra única voluntat i prioritat és ajudar les famílies en aquest moment tan complicat i en el que tots hem de treballar conjuntament amb un únic objectiu: evitar la propagació de la COVID-19.


Fregadero d'acer inoxidable 101, Part 3 - Fregadero d'acer inoxidable - Notícies - Symbolsink Co Limited\nFregadero d'acer inoxidable 101, part 3\nFregall dibuixat contra fregat fabricat\nDipòsits dibuixats o fregats fabricats? Tots dos lavabos són altament funcionals. Tots dos duraran molt de temps. Però tenen un gran buit en termes de preu. Com saps quan triar una pileta dibuixada o quan escollir una pica fabricada? És fàcil. Tria segons l'estil de la teva cuina.\nEls fregats estan fets a mà. Aquest tipus de lavabo és conegut pel seu aspecte luxós. Si vostè està recolzat més en una pileta fabricada, hi ha dues coses que ha de tenir en compte. En primer lloc, sempre haureu de comprovar la qualitat de la soldadura. Els embornals d'alta qualitat són soldats per artesans qualificats. Si la soldadura no es fa amb cura. Els lavabos tindran òxid entre la soldadura, que arruïnarà la bellesa de la seva pileta. En segon lloc, haureu de provar les ranures. La part del truc per produir i dissenyar una pica fabricada són les ranures. Si no es dobla adequadament, l'aigua no es buidava correctament i haurà d'empènyer constantment el doll d'aigua a la seva desguàs. Això causarà molts treballs addicionals per a vostè.\nLa pileta extreta és la millor opció per a aquells que tenen pressupost. Típicament fabricat per màquines, aquest tipus de pica és més consistent en qualitat. Menys espai per a l'error. La pileta dibuixada pot ser molt funcional i no s'ha de preocupar del drenatge.\nUn parell de: Fregadero d'acer inoxidable 101, part 4\nSegüent: Feu més fàcil l'adquisició d'abocaments d'acer inoxidable amb els serveis OEM adequats


Begur es guarneix de blanc i verd per la XVI Fira d’Indians • Ràdio Capital de l'Empordà\nBegur es guarneix de blanc i verd per la XVI Fira d’Indians\nEl blanc de la roba de la gent i el verd de la decoració, ja que enguany està dedicada als jardins indians, són els principals colors que destaquen en la XVI edició de la Fira d’Indians de Begur, que s’ha inaugurat aquest vespre amb la presència de la consellera de la Presidència i portaveu del Govern català, Meritxell Budó, i el consol general de Cuba a Barcelona, Alain González, entre les moltes personalitats que formaven el seguici institucional, encapçalat per l’alcaldessa, Maite Selva, i bona part del consistori begurenc. La inauguració s’ha fet amb el tradicional toc de botzina de vaixell, a la plaça Lluís Esteva, per seguidament inaugurar oficialment l’exposició dedicada als jardins indians i escoltar l’estrena de l’havanera “Castell de Begur”, dedicada al mil·lenari de la fortificació militar que presideix la vila, a càrrec del grup teatral Mutis, que tenen una taverna al pati de les Escoles Velles.\nBudó ha aprofitat la signatura en el llibre d’honor de l’Ajuntament com també l’acte inaugural per recordar que és un honor participar en la inauguració de la Fira, però ha volgut recordar que el conseller de la Presidència “legítim” és Jordi Turull, “que porta 563 dies injustament empresonat”. A més, ha volgut agrair l’esforç de tot el poble de Begur en fer possible aquesta Fira i ha recordat la relació “fraternal” entre Catalunya i Cuba, amb 53 viles indianes. L’alcaldessa, per la seva banda, ha destacat la “consolidació” de la Fira, “amb una oferta cultural, lúdica i gastronòmica”. A més, ambdues polítiques han recordat els 500 anys de la fundació de la ciutat de l’Havana, capital de la República de Cuba.\nEl regidor de Promoció Econòmica i Turisme, Eugeni Pibernat, ha fet esment del creixement de la Fira, “amb més espais, més activitats, més novetats”. Entre les novetats d’enguany destaquen la reproducció de dos jardins indians naturals, que han executat empreses locals. Un dels jardins es troba al pati de la Biblioteca, que dóna accés a l’exposició. L’altre, es troba a l’entrada de l’Ajuntament, que, a més, presenta la novetat, que l’edifici, que és una casa indiana, es podrà visitar amb guia durant el cap de setmana, dins de la ruta pel patrimoni indià de la població.\nLa Fira d’Indians es complementa amb la decoració de carrers, molts d’ells dedicats a la temàtica, però també hi haurà conferències, exposicions, tallers, reproduccions teatrals i molta música. I, com cada any, demà dissabte hi haurà l’arribada de l’indià a Sa Riera, que enguany serà Ramon Pi i Vilaseca. I diumenge, es farà el seu comiat, amb un epíleg a càrrec del cantautor bisbalenc Miquel Abras. L’arribada i el comiat estan organitzats pel grup de teatre local Es Quinze.\nArticle anteriorDetingut un home per sis robatoris amb intimidació en fleques del Baix Empordà\nArticle següentCau l’electricitat a Begur durant la Fira d’Indians


Dones: subjectes o objectes | Cultius Culturals Dones: subjectes o objectes – Cultius Culturals\nDones: subjectes o objectes\nPublicat el 8 Març 2014 8 Març 2015 per Cultius Culturals\nEmbolcallades amb vels blaus, símbol celestial, elles eren verges. Rosses i amb ulls clars. Si, en canvi, als manuscrits il·luminats duien els cabells rojos o foscos, deixats anar, els textos sagrats les identificaven, com a mínim, amb “la prostituta de Babilònia, la ramera més gran de tots els temps”. Mereixien ser esculpides als claustres romànics enmig d’una foguera a punt per ser cremades ensenyant el cos nu, símbol de pecat, com a bones deixebles d’Eva.\nPassaren els anys i aquest pecat s’acceptaria socialment com a debilitat davant la provocació. Només quan eren els ulls d’ells els que miraven i les cames d’elles les que restaven immòbils, els artistes procuraven arribar amb els pinzells allà on no arribaven amb els dits. A vegades, però, també hi arribaven: “que romàntic que és embolicar-se amb les models i, després, acabar signant les escultures que fan”, devia pensar Rodin quan creia que podria esborrar de la història la seva amant, Camille Claudel. Els impressionistes retrataven dones: a l’òpera, al parc, als cafès més chics de la ciutat de les llums. Totes elles carregades de joies i vestits per, així, mostrar la riquesa d’una classe burgesa a l’alça que tenia garantida la seva posició social gràcies a les tasques que, ocultes en l’espai privat, requeien en elles. O, si tenien molts diners, en la minyona, que, òbviament, era una dona però ni tan sols apareixia als quadres.\nPerò més endavant i, sobretot, des dels anys seixanta del segle XX, elles no volien ser models, bruixes ni verges, sinó combatives referents dels nous moviments socials que portaven creixent com una ona des de la Segona Guerra Mundial. La consciència, però, determina l’existència, de manera que calia partir del coneixement d’una mateixa i de quin era aquest sistema de relacions que, durant anys, havia fet que les seves predecessores haguessin estat apartades del cànon i els discursos oficials en el món artístic. El patriarcat, aquesta taca d’oli que portava escampant-se des del moment en què es va descobrir la utilitat de mantenir una part de la població al servei de l’altra, estrenyia ara els seus llaços amb el capitalisme. I paral·lelament a aquesta presa de consciència d’unes quantes, el mateix sistema oferia la possibilitat d’empassar-se el problema i fer-nos creure que tenia eines i lleis per solucionar-lo entre totes, al mateix temps que permetia que, dia rere dia, la mentalitat de les nenes fos forjada a base de princeses que necessiten ser salvades, cançons que parlen d’un amor incondicional per sempre o bombardejos publicitaris en els quals només existeix un únic model de cos que els permeti ser acceptades.\nSota aquesta pretesa igualtat formal i els constants intents de deslegitimar el moviment feminista, tractant-lo d’estadi ja superat, o de problema de dones victimistes, histèriques i insatisfetes, la lluita i l’organització, també en el món artístic com una esfera més en la qual el patriarcat actua, acabaren donant-los la raó. L’any 1989, les Guerrilla Girls van fer públic el seu conegut pòster: Do women have to be naked to get into the Metropolitan Museum? Less than 5% of the artists in the Modern Art sections are women, but 85% of the nudes are female. És a dir, que les dones continuaven apareixent en l’art tractades com a objectes de la mirada masculina, i no com a subjectes creadors de continguts artístics.\nSi aquest era un problema que afectava els museus, galeries i cercles artístics, també afectava el dia a dia. De manera que les dones s’adonaren que només elles donarien visibilitat a tot allò que les afectava i les concernia. Adoptant la premissa de Kate Millet, “allò personal és polític”, Marta Roshler o Louise Bourgeois criticaven la relegació de les dones en l’àmbit privat. La primera, amb la performance Semiotics of the kitchen (1975), enumerava els elements que componen el dia a dia d’una mestressa de casa de la A a la Z amb l’objectiu d’indagar en el llenguatge com a sistema de signes en el qual les dones solen esdevenir un signe més que associem a l’àmbit de la cuina. Bourgeois, amb les diferents Femme-maison, dibuixava o esculpia cossos femenins que, en lloc de cap, tenien una casa.\nYoko Ono amb Cutpiece (1965) i Marina Abramovic amb Rhythm 0 (1974) abordaven la qüestió de la violència i la cosificació de les dones. Els paral·lelismes entre les dues performance són evidents. En tots dos casos, les dues artistes actuaren com a subjectes del fet artístic ja que elles mateixes l’havien creat, però per evidenciar la seva situació com a dones decidiren actuar com a objectes passius. Per una banda, Yoko Ono s’assegué en un escenari oferint als visitants unes tisores amb les quals li podien retallar el vestit. Marina Abramovic encara anà més enllà: situant-se davant d’una taula plena d’estris diversos, des de plomes o roses fins a ganivets, durant sis hores va permetre que el públic fes allò que volgués amb ella. La situació que es creà en tots dos casos fou molt similar: a mesura que la performance avançava, el públic era cada vegada més atrevit, fins al punt que totes dues acabaren pràcticament despullades, evidenciant que eren tractades com a objectes sexuals en la mesura que s’exposaven com a titelles. Tal com explica Abramovic, el més curiós del cas va ser que, quan passades les sis hores començà a moure’s, tot el públic va marxar corrents, incapaç d’enfrontar-se a ella com a dona, aleshores sí, subjecte actiu.\nLa història de la lluita feminista, però, com una heura, és la història de mil lluites que s’entrellacen. Carrie Mae Weems, afroamericana, exposava aquests encreuaments a Mirror, mirror (1986).\nEn la fotografia en blanc i negre s’hi pot veure l’artista mirant-se en un mirall. Sobre la imatge, una llegenda: mirror, mirror on the wall, who’s the finest of them all? Snow White you black bitch, and don’t you forget it! Aquí veiem, doncs, com el patriarcat es mescla també amb el racisme, fent al·lusió als contes populars com a transmissors aparentment ingenus de les concepcions sobre l’altre.\nElles ens han fet pensar: segurament, així, han complert el seu objectiu. Tan senzill com tenir veu. Aquests són només alguns dels exemples de com pot canviar la situació quan les dones agafen les regnes del món artístic. Per la il·lustradora Ende, per Frida Kahlo, per Ana Mendieta, per Maruja Mallo, per Mary Cassat, per Artemisia Gentileschi i per tantes altres, és important que recordem com les dones poden ser subjectes actius de creativitat, més enllà d’objectes de contemplació o entreteniment d’uns pinzells especialitzats en pell femenina, blanca, heterosexual i jove. Qui digui que l’art no té poder, s’equivoca. Qui digui que serveix per abstreure’s de la realitat, també. Per una banda, perquè és creat per la realitat mateixa i, per l’altra, perquè és el mirall de les inquietuds, els desitjos i les preocupacions de cada generació.\nAlba Cañellas Canadell\nPublicat a CatalàEtiquetat art, artista, dones, feminisme1 comentari\nEntrada anteriorDones: subjectes o objectesSegüent entradaMujeres: sujetos u objetos\nUn pensament sobre “Dones: subjectes o objectes”\nRetroenllaç: Mujeres: sujetos u objetos | Cultius Culturals


‘Ti, Bi, Da i Bo, 120 anys!’ | Barcelona Cultura\nDiumenge, 29 agost 2021\nDimecres a diumenge, 18 h.\nActivitat gratuïta, inclosa en l'entrada al Parc.\n‘Ti, Bi, Da i Bo, 120 anys!’\nEl Parc d’Atraccions del Tibidabo inaugura la temporada amb un espectacle que celebra un aniversari rodó.\nL’any 1901, el Tibidabo, el cim més alt del parc natural de Collserola, es va convertir també en el més popular de la serralada. El motiu va ser la posada en marxa del seu Parc d’Atraccions, un lloc d’esbarjo i d’emocions fortes per als barcelonins i barcelonines de l’època, i també per als d’avui. Perquè aquest recinte ja històric arriba als 120 anys en plena forma! Dissabte 15 de maig va obrir les portes a una nova temporada que celebrarà l’efemèride amb tothom que pugi a la muntanya en cerca de diversió.\nPensant, sobretot, a les famílies, el Parc d’Atraccions Tibidabo ofereix cada dia d'obertura del parc un espectacle molt especial que farà un repàs a la història del conjunt d'oci. Les ‘historiadores’ seran les Mascotes del Tibidabo, quatre animalons ben entremaliats que viuen al parc i saluden els nens i les nenes que el visiten, com correspon als millors amfitrions. Si encara no les coneixeu, us les presentem aquí: en Ti és un ocell simpàtic i amb molt de sentit de l’humor; la Bi, una salamandra a la qual li encanta llegir i aprendre qualsevol dada relacionada amb el seu entorn; la Da és una guineu valenta i aventurera, i en Bo, un porc senglar golafre i de bon cor. Tothom se l’estima! Totes quatre són grans amigues i vetllen perquè cap infant sigui privat dels seus drets universals, com ara l’educació, el joc o una bona alimentació.\nTi, Bi, Da i Bo, 120 anys! és un xou amb ball i cançons que encomanarà el bon ritme a les famílies al complet. Això, però, no és tot: les Mascotes preparen una sorpresa final! Celebreu també vosaltres l’aniversari del Tibidabo i deixeu-vos sorprendre per aquestes entranyables criatures.


Entrevista Refugis del Torb i Tour del Canigó | BLOG RUTES PIRINEUS\nLa Refugis del Torb, una travessa entre el Ripollès i el Conflent que enllaça Núria, Ulldeter i el Canigó\n52046 persones subscrites\nArticle publicat el 19/06/2014 per Rutas Pirineos\nParlem amb en Xavier Grivé i Isern, impulsor i màxim responsable de la Refugis del Torb i la Tour del Canigó, dues rutes per etapes de creació recent que transcorren pel Ripollès i pel Conflent. En Xavier, nascut a Barcelona i resident a Pardines (Ripollès), és un enamorat de la muntanya i de la naturalesa. Aquesta seva afició li va néixer de ben petit, quan començà a trepitjar la muntanya amb la família i els amics; ens confessa que ja d'adolescent es passava la setmana mirant i remirant mapes per a l'excursió del següent cap de setmana! Més endavant va convertir la seva passió en la seva professió, primer com a guia de muntanya, després creant producte turístic de senderisme des de l'administració i, posteriorment, dissenyant, organitzant i gestionant aquestes dues iniciatives tan interessants. Des de Rutes Pirineus us animem a tots a descobrir-les, i us recordem que amb el carnet d'avantatges de Rutes Pirineus disposeu d'un descompte del 15% en el paquet de benvinguda.\nXavier, ens pots dir un indret dels Pirineus que sigui especial per a tu? Per què?\nXG: Tots són especials, el Pirineu és fantàstic! En diré un: el pla de Coma de Vaca. Transmet immensitat de muntanya, tranquil·litat, repòs. Un indret solitari, un parèntesi enmig dels dos grans pols d'atracció del Ripollès: Núria i Ulldeter amb les seves dues estacions d'esquí. A Coma de Vaca és on més fauna salvatge junta he vist, i sentir-hi bufar el torb a l'hivern també és força espectacular. Enyoro les nits passades allà fa molts anys, quan només hi havia dues cabanes de pastors, isards, marmotes, i algun excursionista coneixedor del territori.\nCom i quan va néixer el projecte d'organitzar una travessa per etapes?\nXG: El projecte Refugis del Torb ha anat madurant al llarg de molt de temps, gairebé 10 anys. Va néixer quan jo treballava de guia de muntanya, l'any 2004, quan passava moltes hores acompanyant grups a la muntanya, pensant i madurant possibilitats en aquest entorn. Després, la vida professional et permet fer de més i de menys, fins que un bon dia decideixes que és ara o mai. I aquí estem, i molt contents.\nA qui va dirigida la Refugis del Torb?\nXG: La travessa va dirigida a tots els amants de la muntanya que tinguin ganes d'unir, en una sola vivència, indrets tan emblemàtics com Núria, Ulldeter, el Massís del Canigó, Mentet o Carançà. Racons de gran valor excursionista, tots junts, un dia rere l'altre, en un sol mapa i en una mateixa aventura. El que fem és facilitar-los la reserva, de vegades complicada per les trucades als allotjaments francesos, i donar una sèrie d'obsequis que enriqueixen el producte.\nQuantes persones van fer la ruta l'any 2013?\nXG: 185 persones.\nQuin és el perfil tipus de persona que fa la Refugis del Torb?\nXG: El que més hi destaca són els grans grups d'amics, vinculats o no a un centre excursionista, perquè són els grups més nombrosos, però també vénen moltíssimes parelles i persones soles. Cal destacar també les famílies que vénen a fer la travessa, ja sigui conjuntament pares i fills o, fins i tot, hem tingut el cas de famílies en què només ha caminat la canalla (de diverses edats) i que s'han retrobat amb els pares als allotjaments a cada final d'etapa. Els pares, veterans de muntanya, els feien el transport de maletes i les indicacions de cada etapa.\nI d'on són les persones que fan la ruta?\nXG: El 85 % dels excursionistes són catalans, però n'han vingut també forces del País Valencià, Madrid i el País Basc. Darrerament comencen a venir també de l'estranger, concretament francesos, belgues i holandesos, fruit d'alguna actuació promocional que hem fet per aquelles terres.\nQuina és la modalitat preferida pels usuaris?\nXG: La modalitat Torb Standard. És el que en diem el cercle principal, una ruta circular que uneix la Vall de Núria i el Massís del Canigó, però que no puja al Puigmal ni al Canigó. Molta gent té els dies limitats, i aquesta modalitat els permet veure els principals indrets que ofereix la travessa en només cinc jornades.\nPer a tu, què és el millor de la travessa?\nXG: D'una banda el caràcter transfronterer de la travessa, que li dóna molta força a la ruta, i d'altra banda la possibilitat de descobrir un seguit de racons de muntanya poc habituals, que fan de nexe d'unió entre indrets molt més freqüentats. Molta gent s'ha acostat fins al Canigó, o fins a Ulldeter, però no tanta ha descobert les Esquerdes de Rojà i el Pla Guillem, per exemple, que són dos miradors excepcionals dels dos costats del Pirineu. Ens permet conèixer el Pirineu Oriental amb molta profunditat.\nCom definiries la travessa en una frase?\nXG: La Refugis del Torb és una experiència vital única que ens permet unir tres dels indrets de més tradició de l'excursionisme català: Núria, Ulldeter i el Canigó, i totes les valls i racons que els entrelliguen.\nHeu tingut suport dels organismes oficials en l'organització de la travessa? Us heu sentit recolzats?\nXG: La veritat és que ens ho hem fet tot ben sols. El suport l'hem rebut més aviat de part de l'excursionista aficionat.\nAra (aquest 2014) llenceu una nova proposta: el Tour del Canigó. Quins són els punts forts d'aquesta travessa?\nXG: És un concepte diferent a Refugis del Torb. Tot i que les distàncies són semblants, l'extensió de terreny és menor, i aprofundeix molt més en la descoberta de tots els racons de la Muntanya Sagrada dels Països Catalans. No es tracta d'anar-hi de passada, sinó de conèixer els quatre costats del massís i de gaudir de les vistes que ens ofereix, des del mar fins a l'Alt Pirineu. Les quatre orientacions geogràfiques de les quatre etapes, l'elevat gradient altitudinal i la proximitat de la Mediterrània converteixen la travessa en un gran espectacle de diversitat florística. Des dels 892 als 2.784 metres d'altitud, els corriols s'endinsen en profundes fagedes atlàntiques carregades de molses, en boscos arbustius més propis del secà i passen pels perfils abruptes del Pirineu més escarpat.\nI de cara al futur, teniu en ment algun projecte nou?\nXG: Els nous projectes mai deixen de venir-nos al cap, no pararíem mai. Però ara hem de cuidar aquests dos que hem començat, i fer-los créixer per a què puguin tirar endavant.\nEn què és diferencia la Refugis del Torb de les altres propostes de rutes per etapes que els aficionats a la muntanya poden trobar als Pirineus?\nXG: Totes les rutes tenen el seu atractiu, i totes han estat dissenyades perquè tenen una unitat vertebradora, d'entrada, paisatgística o biogeogràfica. El que sí que ens fa il·lusió destacar a nosaltres és que els nostres productes no estan plantejats només com a un desafiament esportiu. Ens interessa molt el marc històric i cultural dels territoris per on passen les etapes, així com els seus valors naturals. I per això fem un esforç important de difusió d'aquests aspectes als nostres webs www.refugisdeltorb.com i www.tourdelcanigo.com, vinculant els paratges a llibres que els tenen com a escenari, a poetes que s'hi han inspirat, o a capítols de la nostra història que hi han transcorregut. Ens fa especial il·lusió unir les comarques pirinenques dels dos costats de la frontera, unir-nos amb el nord dels Països Catalans, amb qui tants aspectes culturals i tradicionals hem tingut sempre en comú, però amb qui tant ens hem donat l'esquena en molts aspectes. Amb aquestes rutes trenquem la frontera i acoblem aquests territoris germans en una única vivència. Ens encanta oferir-ho com a un producte únic d'un únic país.\nConsulta les rutes i els avantatges de Rutes Pirineus al Ripollès\nOstres tu, veient la vostra web vénen ganes de sortir a conèixer tot això. genial, més salut i menys pc, és vida


Captació i planificació d'oportunitats de negoci a través d'Internet\nDissenya el teu propi pla per a la generació d'oportunitats de negoci des de la xarxa, independentment que el seu seguiment posterior es dasenvolupi online o offline i estableix l'estratègia digital apropiada en espai i temps.\nConèixer com dissenyar un pla d'acció viral propi de l'empresa. Establir l'estratègia digital apropiada en espai i temps. Responsables comercials i/o de màrqueting de l'empresa i tota aquella persona encarregada del desenvolupament de les vendes en canals digitals.\n1.Bases per a la venda per Internet\n1.1 Nadius digitals i aprenents digitals\n1.2 Què es pot digitalitzar i quines coses no són convenients fer dins de l'estructura empresarial\n1.3 Relacions comercials i el poder de la digitalització\n1.4 Eines TIC: com ens apropen als clients?\n1.5 Servei al client en un entorn digital\n1.6 Recursos materials necessaris\n1.7 Recursos humans: perfil del responsable viral\n2.Estratègia i pla d'acció (target, eines i comunicació)\n2.1 Captació de contactes a través de la xarxa\n2.2.Comunicació comercial i negociació\n2.3. Models de pla d'acció viral\nPrograma d'estratègia digital d’èxit: desenvolupament i pla d’acció viral - Novembre 2016\nT’interessa Programa d'estratègia digital d'èxit? Escriu-nos i podrem atendre’t


BarcelonaEl flanc europeu és, a hores d'ara, un dels interrogants oberts del procés sobiranista. Ho és perquè no hi ha precedents d'una ampliació interna produïda per la independència d'una regió d'un estat membre, i també perquè des de Madrid -i des de Brussel·les- arriba sovint el missatge que una Catalunya independent quedaria fora de la Unió Europea (UE) i de l'euro. L'excepcionalitat del procés, segons cinc experts de diversos àmbits consultats per l'ARA, fa pensar en una solució política al conflicte que transcendeixi el marc legal establert pels tractats comunitaris europeus.\n"És una qüestió de voluntat", sosté Jaume Ventura, investigador del Centre de Recerca en Economia Internacional, catedràtic de la UPF i research professor de la Barcelona Graduate School of Economics. "L'opció més vàlida és un acord polític", apunta Kolja Bienert, president del col·lectiu Horitzó Europa. Davant la falta de precedents, diàleg entre les tres parts: Catalunya, Espanya i Europa. Mentrestant, "que el Govern treballi en el que depèn d'ell per adequar-se a les condicions de la UE", defensa Casimir de Dalmau, advocat i consultor que va ser director executiu de l'extint Patronat Català Pro Europa.\nEls experts alerten que avançar-se a segons quins escenaris és fer "futurologia", en la mesura que les lleis europees no regulen una situació com aquesta. "Merkel ja té sobre la taula una solució que es basaria en el fet que tot el que hi ha a la superfície catalana -inclosos els ciutadans- formarien part de la UE, mentre que el sòl en quedaria fora", afirma el periodista Martí Anglada citant un informe del politòleg Kai-Olaf Lang, defensor d'una transició ràpida perquè Catalunya formi part com més aviat millor de la UE en cas que decideixi independitzar-se.\n"El que cal és sensatesa en tots els estaments de diàleg", afegeix Eduard Sagarra, president de les Nacions Unides a Espanya i professor d'Esade. Les veus consultades, malgrat advertir de la possibilitat que Catalunya quedi fora de les institucions comunitàries -per ser a la UE cal unanimitat dels estats membres a l'hora de ratificar-ho-, també coincideixen a afirmar que el veto espanyol no durarà sempre. "El boicot d'Espanya és un escenari amb probabilitat mínima", assegura, taxatiu, Ventura.\nSer-hi de diferents maneres\nEn el gràfic adjunt es veu clar: a Europa s'hi pot ser de moltes maneres. Es pot formar part de l'eurozona, de la UE i de l'espai Schengen, entre d'altres. I no tots aquests escenaris requereixen unanimitat dels seus membres. Mentrestant, i davant les amenaces del govern espanyol i de les declaracions poc amistoses de Brussel·les, la Generalitat opta per carregar-se de raons i per deixar clar -com sempre agrada fer al president de la Generalitat, Artur Mas- que Catalunya no és a Europa. Directament, és Europa.\nSeguir (o no) a la Unió Europea\nCatalunya forma part de la Unió Europea (UE) des del 1986, des que hi va entrar Espanya. Què passa si una regió d'un estat s'independitza? "Els tractats deixarien d'aplicar-se en aquest territori", va respondre el 2004 a un parlamentari europeu Romano Prodi, aleshores president de la Comissió Europea. ¿És el marc legal l'únic que cal tenir en compte en aquest debat? Els cinc experts consultats per l'ARA parlen de tenir en compte, bàsicament, la voluntat política de Catalunya, Espanya i la UE. Els dóna la raó un informe de Graham Avery, consultor de l'European Policy Centre, que assegura el següent: "Les negociacions per entrar a la Unió [en el cas escocès] es durien a terme en el període comprès entre el referèndum i la data de la independència". L'informe allunya la possibilitat d'un procés d'admissió lent, a l'estil turc, i raona que caldria canviar els tractats europeus per definir bé el pes d'Escòcia. Es tractaria, diu Avery, d'un procés simplificat.\nL'euro i la pertinença a l'espai Schengen\n"No té gaire sentit dir que Catalunya quedarà fora de l'euro. Un país pot seguir fent servir aquesta moneda encara que estigui fora de l'eurozona, la qual cosa només li impediria participar en els aparells de govern del Banc Central Europeu (BCE)", argumenta Jaume Ventura, investigador sènior del CREI. Pel que fa a la por que els bancs catalans amb presència a l'exterior es quedessin atrapats en una Catalunya sense euro, Ventura és taxatiu: "Qualsevol banc català amb sucursals a la zona euro, encara que el nou estat no sigui a la UE, té dret als mecanismes de liquiditat del BCE". L'investigador del CREI també recorda que un país amb un pes financer tan pronunciat com Suïssa no forma part de l'eurozona. La presència a l'espai Schengen -que elimina controls a les fronteres- requereix unanimitat per aconseguir-la, de manera que un veto espanyol seria perjudicial. Països com Noruega i Islàndia no pertanyen a la UE, però sí que són a l'espai Schengen.\nEl manteniment de la ciutadania europea\n"Encara que Catalunya o Escòcia s'independitzin, els seus ciutadans són de la UE i tenen drets", afirma Alan Sandry, analista del Centre Maurits Coppieters i professor de la Universitat de Swansea (Gal·les). Eduard Sagarra, president de les Nacions Unides a Espanya i advocat, recorda que la Constitució s'expressa en aquests termes: "Cap espanyol d'origen podrà ser privat de la seva nacionalitat". "Els actuals catalans, que són espanyols d'origen, seguirien tenint el passaport i la nacionalitat espanyola. A la vegada, tindrien la condició de ciutadans europeus, tenint en compte que és legalment possible tenir, a més de la nacionalitat catalana, la d'Espanya", defensa Sagarra. Pel que fa als ciutadans comunitaris que viuen a Catalunya, Kolja Bienert, president d'Horitzó Europa, admet certs "interrogants". Sagarra augura que, almenys al principi, tindrien "problemes".\nLa possibilitat d'introduir aranzels\nEl govern espanyol creu que, en cas d'independència, seria obligatori que Catalunya establís aranzels per a importacions i exportacions com a que país situat fora de la UE. Però Jaume Ventura sosté que "Catalunya no es convertirà en una illa aranzelària". Si es dibuixa la situació més extrema de totes -un nou estat fora de la UE, de l'eurozona i de Schengen-, Ventura creu que Catalunya seria "com un país asiàtic" a qui afectarien uns aranzels "que ara són molt baixos" a nivell mundial, al voltant d'un 3% de mitjana. En tot cas, la primera perjudicada d'una Catalunya aïllada seria Espanya, perquè la sortida cap al nord més factible -i que permet més trànsit- és la del Principat amb França. "Espanya viu de la veta catalana", lamenta Martí Anglada, periodista. Ser dins l'espai Schengen ajudaria Catalunya a ser més competitiva en el mercat europeu. "Ara juga amb un peu lligat", afegeix.


Condicions inscripció al event | MEDIA\nGràcies pel vostre interès a participar en un esdeveniment organitzat per Europa Creativa Desk - MEDIA Catalunya.\nIMPORTANT: Des d'Europa Creativa Desk - MEDIA Catalunya no podem garantir l'accés a l'esdeveniment un cop aquest hagi començat, malgrat hi hagi inscripció prèvia. Preguem puntualitat.\nNo tots els esdeveniments compten amb traducció simultània al català. Si us plau, informeu-vos en el programa del mateix. Us informem que els esdeveniments poden ser retransmessos via streaming o enregistrats en vídeo per a la seva comunicació pública o distribució posterior. Informarem en cada cas.\nLes inscripcions que no incloguin un e-mail vàlid de contacte no seran vàlides. L’enviament del formulari comporta l’acceptació de les condicions següents:\nUs informem que, d’acord amb l’article 5 de la Llei Orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de protecció de dades caràcter personal, les dades personals que ens faciliteu mitjançant el formulari d’inscripció seran incorporades a un fitxer de dades automatitzat propietat de l’Institut Català de les Empreses Culturals (ICEC), proveït de NIF Q-0801212-B i amb domicili al Passatge de la Banca, 1-3, 08002 Barcelona,i que les dades seran tractades amb les finalitats següents: tramesa d’informació relacionada amb l’activtat concreta a la qual us hagueu subscrit; tramesa d’informació relacionada amb els programes d’ajuts que gestiona l'oficina Europa Creativa Desk - MEDIA Catalunya de l’àmbit que hagueu sol·licitat; publitramesa d’informació de l’àmbit de la cultura que hagueu sol·licitat; Invitació a actes de l’àmbit de la cultura que hagueu sol·licitat; participació en sortejos sense petició prèvia de la persona interessada i explotació estadística, estudis i informes de gènere. Us informem, així mateix, que les vostres dades podran ser cedides a la Direcció General de Comunicació, Xarxes, Contingut i Tecnologia de la Unió Europea, o ens que n’assumeixi les competències, per al seu tractament amb les finalitats indicades.\nPodeu exercir els drets d’accés, rectificació, cancel·lació i oposició a les dades incorporades al fitxer mitjançant una comunicació escrita a l’ICEC, a través de l’adreça de correu postal indicada anteriorment o a l’adreça de correu electrònic següent: europacreativamedia@gencat.cat\nPer a estar al dia de totes les novetats MEDIA catalanes, inclosos canvis d'última hora en la programació dels esdeveniments, podeu subscriure-us als butlletins de notícies del nostre web.\nEn cas de dubte, si us plau, contacteu amb nosaltres via correu electrònic.\nEquip d'Europa Creativa Desk - MEDIA Catalunya


Joc Velocitat -X Online. Jugar gratis\nJoc Velocitat -X\nJuga el joc Velocitat -X En línia:\nDescripció del joc Velocitat -X\nTirador dinàmic. Vostè controla un motociclista que destrueix trobat en els seus cotxes de forma i avions que volen. . Juga el joc Velocitat -X en línia.\nCaracterístiques tècniques del joc Velocitat -X\nJoc Velocitat -X ha afegit: 31.01.2011\nEls jocs com el joc Velocitat -X\nDescàrrega del joc Velocitat -X\nInsereix el joc Velocitat -X a la seva pàgina web:\nPer inserir el joc Velocitat -X a la seva pàgina web, copieu el codi i enganxeu-lo al codi HTML del vostre lloc. A més, si t'agrada el joc Velocitat -X, copiar i enviar l'enllaç a un amic o els teus amics, compartir el joc amb el món!\nAmb el joc Velocitat -X, també va jugar al joc:


DÉNTOL AL FORN AMB PATATES, TOMATA I BOTIFARRA - Artencuina\n1 déntol d’1 kg, aproximadament\n120 g de botifarra\nNetegem el déntol, el tallem a filets i el reservem.\nPelem, netegem i tallem les patates en rodanxes fines, i les posem en una paella amb una raig d’oli. Ho introduïm al forn, que haurem preescalfat abans a 180ºC, i deixem que es facin uns 10 minuts. Passat aquest temps, hi afegim els filets de déntol, el pebrot tallat a tires, la botifarra a trossets, els alls sense pelar, les olives i una fulla de llorer i un polsim de farigola. Passats 3 minuts, hi afegim el tomàquet ratllat i sense llavors, un polsim de sal i una mica de pebre negre. Ho deixem coure uns 4 o 5 minuts més i ho servim.\nTambé el podeu fer amb el déntol sencer sobre les patates. En aquest cas, heu de tenir en compte que el peix necessitarà més temps de cocció.\nVoldríem donar les gràcies a en Jaume Subirós, del Motel Empordà de Figueres, per la seva generositat de compartir el seu gran talent.


3.6.2. La pauta d’observació – Orientaciones metodológicas para la investigación social\nL’observació com a tècnica de recerca s’ha de diferenciar de l’observació habitual. Per fer-ho, s’ha de realitzar de manera sistemàtica i rigorosa, que s’aconsegueix seguint una sèrie de recomanacions i una pauta d’observació.\nLa pauta d’observació es dissenya segons els objectius de la recerca i de les expectatives, hipòtesis, conceptes teòrics i lectures realitzades. Consisteix en l’enunciació de les variables que són d’interès per als objectius d’estudi i dels indicadors (o mediadors) d’aquestes. Per exemple, en la recerca esmentada a l’apartat 2.2. (Gracia, 2014), s’intentava conèixer com actuaven els visitants d’un museu en una sala concreta. Algunes variables que interessaven i es podien observar eren: per quina de les dues entrades s’accedia i se sortia de la sala, si la persona anava en grup o sola, quant temps es quedava a la sala, si parlava amb algú o no, si semblava que prestaven molta atenció al quadre o no, com vestien, quines emocions semblava que els transmetien les obres d’aquella sala, etc. L’investigador se situava en un racó de la sala observant aquestes variables, però estant atent també a qualsevol altre aspecte que no estigués contemplat en la pauta d’observació. Una vegada que la persona observada sortia de la sala, l’observador se li acostava per preguntar-li algunes qüestions relacionades amb les variables d’interès. Si no hagués existit aquesta pauta, potser d’algunes persones s’hauria fixat en alguns elements diferents dels que s’hauria fixat en d’altres, depenent del que més li hauria cridat l’atenció, perdent un altre tipus d’informació. La pauta d’observació va permetre sistematitzar i comparar la informació de totes les persones que es van observar, deixant espai al final per registrar i preguntar aquelles coses més interessants, que fossin sorprenents o idiosincràtiques.\nFigura 1. Exemple de fitxa d’observació\nFont: recerca de l’autor (Gracia, 2014).


Els metges insten aplicar a majors de 55 anys la vacuna d'AstraZeneca\nActualitzada 06/03/2021 a les 11:21\n© Actualment el fàrmac d'AstraZeneca s'inocula a personal essencial d'entre 45 i 55 anys.\nEl president del Consell de Col·legis de Metges de Catalunya, Jaume Padrós, va reclamar ahir el ministeri de Sanitat que autoritzi l’ús de la vacuna d’Oxford-AstraZeneca també en els majors de 55 anys. A més, va instar la consellera de Salut, Alba Vergés, a desobeir i posar aquest fàrmac “a tots els grups d’edat” si el departament de Carolina Darias no canvia de criteri “ben aviat”.\nPrecisament aquesta setmana la Generalitat ja li va demanar per carta que s’ampliï la franja d’edat en la qual es pot inocular aquest sèrum, malgrat que va descartar fer-ho de manera unilateral. El pla de vacunació actual destina aquesta vacuna al personal essencial d’entre 45 i 55 anys.\nPer a Padrós, “no hi ha cap justificació científica” per mantenir aquesta autolimitació, ja que l’evidència que hi ha ara “no és la que hi havia fa dos mesos”, i una mostra és que diversos països com Alemanya o Itàlia, que també la van imposar, ja han rectificat. A més, va considerar que a causa d’això s’estan saltant els criteris de priorització d’edat i es vacuna personal no essencial de poc risc “quan la majoria de majors de 80 anys que viuen a casa o pacients de risc encara no han estat immunitzats”.\nEn aquesta línia, el Consell General de Col·legis de Metges va sol·licitar a Sanitat que ampliï l’administració de la vacuna a la població de fins a 65 anys per accelerar la vacunació.\nMolts països van limitar l’ús d’aquest fàrmac en els grups de més edat al considerar que no hi havia prou proves que fos efectiu. No obstant, estudis recents han demostrat que la vacuna és segura, també en aquest col·lectiu, i que almenys té el mateix efecte que les de Pfizer.\nEl Govern anunciarà les mesures de Setmana Santa amb temps\nEl conseller d’Interior, Miquel Sàmper, va assegurar ahir que el tipus de confinament que estarà vigent a Catalunya per Setmana Santa, al marge del tancament perimetral de la comunitat, que continuarà, s’anunciarà “amb una mica d’antelació” perquè “la gent pugui programar-se els seus plans”. De moment, Sàmper va reiterar que aquest és un tema que encara no ha començat a estudiar el Procicat, ja que abans vol observar com evoluciona la pandèmia en les properes setmanes i l’impacte que tindran les flexibilitzacions que entraran en vigor a partir de dilluns.


Mena, a Sánchez: "O s'obre a parlar amb altres partits o aquest govern podrà fer molt poques coses"\nEl portaveu de CatComú insta el president espanyol a buscar "camins" per "distensionar" la política\nBarcelonaEl dia que es reuneixen el líder de Podem, Pablo Iglesias, i el president d'ERC, Oriol Junqueras, Antoni Bassas ha entrevistat a l'Ara.cat el portaveu de Catalunya en Comú i diputat d'En Comú Podem al Congrés de Diputats, Joan Mena. Sobre la taula, el debat sobre l'aprovació dels pressupostos que el govern espanyol ha pactat amb Podem. "Li hem de recordar a Sánchez que té 84 diputats. O s'obre a parlar amb altres forces polítiques, o aquest govern podrà fer molt poques coses", ha apuntat Mena, després que el president espanyol llancés un dard a Iglesias pel fet d'anar a negociar els pressupostos amb ERC a Lledoners. "S'emmarca dins d'unes trobades normals entre líders", ha anotat Mena en referència a la visita del líder de Podem a Junqueras, i ha recordat que Xavier Domènech, Ada Colau o Gerardo Pisarello han fet visites als presos els últims mesos. Ha remarcat, però, que és una "anomalia" que Iglesias s'hagi de desplaçar fins a Lledoners.\n"La presó preventiva és un escàndol i s'hauria d'acabar", ha admès Mena, que ha instat el govern espanyol a "distensionar" la situació política entre Catalunya i Espanya, per bé que ha apuntat que els comuns no són qui li ha de dir a Pedro Sánchez "quins camins" hi ha per abordar aquesta qüestió. En una entrevista a TV3 aquest dijous, però, Mena sí que va ser explícit i va apuntar que el govern espanyol podia influir l'Advocacia de l'Estat.\nA parer del portaveu de CatComú, parlar dels pressupostos a l'Estat "ha de permetre parlar de tot" i ha desvinculat la situació dels presos de l'aprovació dels comptes. "No és incompatible sortir de la presó amb apujar el salari mínim", ha opinat, i ha restat importància al fet que l'executiu espanyol no hagi fet encara cap gest que satisfaci les peticions del PDECat i ERC. "No és el govern del canvi que nosaltres volem", ha reconegut Mena, però ha tret importància a les manifestacions de determinades figures del PSOE, com les de Josep Borrell, o al fet que la vicepresidenta, Carmen Calvo, afirmés que a Escòcia no hi havia hagut un referèndum pactat.\nAixí, Mena ha demanat el suport de les formacions independentistes als comptes del govern espanyol apel·lant a la majoria parlamentària que va fer fora Mariano Rajoy de la Moncloa a través d'una moció de censura, en la línia del que ja va proposar fa dies l'alcaldessa de Barcelona: arribar a acords per tirar endavant els comptes també de la Generalitat i de l'Ajuntament de Barcelona. En resposta a una pregunta sobre si aquesta iniciativa pot ser el preludi d'un futur tripartit, Mena ha puntualitzat que "no aniria tant enllà".\nEn relació a la situació interna dels comuns, Mena ha atribuït les dissonàncies a la "pluralitat" de l'espai, que veu com una "riquesa". "Aquesta transversalitat es gestiona de manera normal", ha assegurat el portaveu de CatComú, que ha negat les crítiques a la portaveu parlamentària, Elisenda Alamany. "Se la va ratificar com a portaveu, ha de continuar i està continuant", ha anotat. Tot i la insistència, Mena ha reiterat que s'està treballant "cohesionadament" al grup parlamentari i al partit, i ha negat que Domènech abandonés l'espai a causa de les "travetes" de diferents sectors.\nQuan se li ha demanat directament si Adrià Alemany, membre de la direcció de Barcelona en Comú i del consell nacional de Catalunya en Comú, és un "poder fàctic" del partit, Mena s'ha limitat a dir que els òrgans de direcció dels comuns s'escullen democràticament i ha acabat afirmant que "no hi ha poders fàctics" a la formació.\nDefensa de l'escola pública en català\nMena va copar el focus mediàtic ara fa un any després d'una intervenció potent al Congrés en defensa de l'escola pública catalana. Ho va fer en resposta al diputat de Cs Toni Cantó, que va acusar d'adoctrinament el sistema educatiu català. "A mi ningú em pot dir que s'adoctrina perquè he estudiat a l'escola pública i soc professor de l'escola pública", ha dit el diputat, que ha revelat que fins i tot alguns membres de la formació taronja el van felicitar pel seu discurs a la cambra baixa.\nEl portaveu dels comuns ha expressat la seva preocupació perquè s'amplifiqui des dels mitjans la "catalonofòbia" de Cs, així com pel fet que el PP també s'hagi sumat a aquest relat. "Hem de recordar que la llei de normalització lingüística i la immersió van néixer al Parlament sense cap vot en contra, tampoc del PP", ha afirmat, i ha destacat la "irresponsabilitat" dels populars "d'assimilar conceptes" com els que propugna el partit liderat per Albert Rivera.\nJoan Mena presos Pablo Iglesias Oriol Junqueras