2010 Novembre « La Frontissa. Associació de Dones\nTexts feministes 4\nPosted by lafrontissa a 28/11/2010\nJeanne Deroin i Pauline Roland, heroïnes de 1848 són, tres anys després, a la presó. La Segona República Francesa ha esdevingut l’Imperi de Napoleó III, les dones tenen prohibida tota activitat política i el dret de vot també ha desaparegut pels homes. La classe financera domina l’imperi. Des de la presó de Saint Lazáre escriuen a les sufragistes americanes argumentant que, quan no es defensen els drets de les dones, els drets de tothom estan en camí de desaparèixer. Fins i tot en aquestes circumstàncies demostren la seva confiança en el futur, en la força de l’associació i de la solidaritat entre treballadores i treballadors. Tota una lliçó pels nostres temps.\nCarta a les sufragistes americanes\nEls lobbys financers.\nPosted by lafrontissa a 26/11/2010\n<Un video interessant.\nI els seus servidors els bancs centrals, ineficients per preveure o redreçar la crisi, sempre eficients al costat dels bancs i mercats financers i en contra del nostre benestar present i futur.\nEls bancs centrals\nPosted by lafrontissa a 24/11/2010\nA l’acte del 25 de novembre llegirem el manifest de la Xarxa Feminista de Catalunya.\n25 de novembre de 2010.\nPosted by lafrontissa a 21/11/2010\nDes del 25 de novembre de 2009\nA Catalunya 13 dones i dues criatures assassinades\nA tot l’estat 81 víctimes\n75 dones de 16 a 80 anys\n5 criatures mortes a mans dels seus pares\n1 home mort per defensar la seva germana\n76 assassins: marits, ex marits, parelles, ex parelles, pares\nDefensem la llibertat de les dones\nAturem els agressors i assassins\nDia 25 a les 19 hores\n19.30 Lectura poètica:Sala Noble de la Casa Olivella\nRecordeu que també ens podeu trobar al Facebook\nTexts Feministes (3) La Declaració de Seneca Falls.\nPosted by lafrontissa a 14/11/2010\nAls Estats Units la discussió sobre la situació social de les dones va estar vinculada durant la primera meitat del segle XIXamb la lluita contra l’ esclavitud, en la qual les dones van participar àmpliament. L’ any 1837 es forma la “National Female Anti Slavery Society”, i el mateix any tindrà lloc la primera convenció de dones contra l’esclavatge, impulsada per Lucrecia Mott. L’ any 1840 es va celebrar a Londres la convenció contra l’ esclavitud. Mott i Elizhabeth Cady Stanton, que s’havien desplaçat dels dels EUA, es van trobar amb que se’ls negava l’entrada a la convenció “perquè la naturalesa femenina no és apta per a participar en debats públics” , i encara que,finalment ,van poder assistir des de la gal·leria del segon pis i darrera una cortina de vellut, van adquirir consciència de la necessitat de lluitar pels seus drets com a dones.\nElizabeth Cady Stanton i Lucrecia Mott van aconseguir un fet extraordinari, durant els mesos de l’estiu de 1848 van convocar una convenció sobre els drets de les dones a una petita comunitat dels estat de Nova York coneguda amb el nom de Seneca Falls. Les convocants pertanyien un grup de dones quàqueres , secta religiosa protestant e partidària de la igualtat radical entre els éssers humans i que s’ havia distingit en la lluita per l’ abolició de l’ esclavitud. Hi van assitir al voltant de 300 persones, un èxit tenint en compte la situació dels mitjans de transport en aquell moment.\nEl resultat d’aquesta convenció serà la Declaració de Seneca Falls o Declaració de Sentiments que parafraseja la Declaració d’ Independència dels Estats Units i també té semblances formals amb algun paràgraf del Manifest Comunista, que s’havia publicat al febrer d’aquell any a Londres, encara que no hi ha proves documentals que demostrin que fos conegut per les autores de la Declaració.\nLa Declaració de Seneca Falls marcarà el principi del moviment per la defensa dels drets de les dones als EUA.\nUn dels paràgrafs de la Declaració diu el següent:\nAquí podeu llegir el text sencer : Declaració de Seneca Falls.\nATTAC denuncia brutalitat colonial del govern marroquí i la indiferència culpable dels governs espanyol i francès.\nEl Sàhara Occidental.\nLa reunió del G20, una cortina de fum per intentar amagar el suport a les polítiques neoliberals.\nG20 sense voluntat política.\nTexts feministes: Jeanne Deroin\nPosted by lafrontissa a 09/11/2010\nL’any 1848 es produeix a Europa una onada de revolucions que amenacen les monarquies absolutes allà on encara n’hi ha i exigeix república democràtica allà on hi havia monarquia parlamentària i sufragi restringi,t com era el cas de França.\nEl cicle revolucionari comença a França el febrer de 1848, quan la monarquia parlamentària francesa és derrocada i es proclama la República sota un govern provisional que governarà de febrer a juny.\nDurant el mes de febrer , un grup de dones vinculades al Socialisme Utòpic es van organitzar per presentar les seves reivindicacions, van crear el seu propi diari: La Voix des Femmes, que es va publicar a París entre els mesos de març i juny de 1848; en el seu programa, sorprenentment contemporani, demanaven no sols els mateixos drets polítics que els homes, sinó també treball per a les dones a les fàbriques organitzades per l’ estat per a homes desocupats, protecció per als oficis de dones davant l’ ocupació d’ aquests pels homes , establiment de centres d’ atenció per a famílies treballadores, construcció de habitatges amb serveis comunitaris, atenció mèdica i escoles per a les filles dels residents. Altres diaris de París i d’ Alemanya defensaren el mateix programa . Jeanne Deroin , dona obrera i autodidacta, es dirigia , a través d’ un article periodístic, als republicans francesos el febrer de 1848 per tal que anomenessin dones com a candidates a l’ Assemblea Constituent; no va ser escoltada i, mesos després, es va imposar un govern conservador; els homes treballadors van perdre els mateixos drets que no havien volgut reconèixer per a les dones .\nAdrecem aquesta justa demanda no solament al govern provisional\nPosted by lafrontissa a 06/11/2010\nDurant la Revolució Francesa, que aplica per primer cop a Europa el concepte de Ciutadania, Olympia de Gouges, escriptora vinculada al moviment revolucionari i seguidora de les idees de la Il·lustració, va escriure i enviar al parlament de París la Declaració de Drets de la Dona i la Ciutadana l’any 1791, aquesta declaració pretenia ser a una resposta a la declaració de Drets de l’Home i el Ciutadà, feta per l’Assemblea nacional de França l’any 1789 i que, de fet, excloïa les dones dels drets polítics.\nLa publicació d’ aquest text i la seva decidida defensa dels drets de les dones li van costar la vida, va ser guillotinada el novembre de 1793 quan els jacobins, molt radicals políticament; però absolutament contraris a que les dones tinguessin cap dret polític, van arribar al poder, així i tal com diu l’article X de la Declaració, va tenir dret a pujar al cadafalc (el banc a on es situava la guillotina) per haver reclamat el dret de pujar a la tribuna dels oradors públics.\nAquest és un dels texts fundacionals del feminisme i que ha desparegut de la història oficial. Ara el podeu llegir aquí i trobareu un enllaç permanent a la pestanya de texts feministes.\nAra que els ideals de la Il·lustració, en els quals es basen les nostres constitucions i les nostres declaracions de drets, es veuen amenaçats, sembla útil recordar aquests texts abans que siguin doblement oblidats.\nDeclaració dels drets de la dona i de la ciutadana\nLes mares, les filles, les germanes, representants de la nació, demanen ser constituïdes en assemblea nacional.\nConsiderant que la ignorància, l’oblit o el mensypreu dels drets de la dona són les úniques causes de les desgràcies públiques i de la corrupció dels governs, hem decidit exposar en una solemne Declaració els drets naturals, inalienables i sagrats de la dona a fi que aquesta declaració constantment presentada a tots els membres del cos social els recordi sempre els seus drets i els seus deures per tal que els actes del poder de les dones i els del poder dels homes, podent se comparats en cada moment amb la finalitat de tota institució pública, siguin així més respectats perquè les reclamacions de les ciutadanes, fundades des d’ara en principis simples i incontestables, col·laborin sempre en el manteniment de la constitució, dels bons costums i en la felicitat de tots.\nI La Dona neix lliure i roman igual a l’home en drets. Les distincions socials poden estar fundades en la utilitat comuna\nII La finalitat de qualsevol associació política és la conservació dels drets naturals i imprescriptibles de la Dona i de l’Home: aquests drets són la llibertat, la propietat, la seguretat i, per sobre de tots, la resistència a l’opressió.\nIII El principi de qualsevol sobirania resideix essencialment en la Nació, la qual no és res més que la reunió de la dona i l’home: cap cos, cap individu, no pot exercir l’autoritat que no emani expressament d’això per a tots: sent totes les ciutadanes i tots els ciutadans iguals davant els seus ulls, han de ser igualment admissibles en totes les dignitats, llocs i treballs públics, segons les seves capacitats i sense altres distincions que les seves virtuts i el seu talent.\nIV La llibertat i la justícia consisteixen a tornar tot el que pertany a un altre; així, l’exercici dels drets naturals de la dona no té més límits que la tirania que l’home li oposa, i aquests límits han de ser reformats per les lleis de la naturalesa i la raó.\nV Les lleis de la naturalesa i de la raó prohibeixen totes les accions perjudicials per a la societat: tot el que no està prohibit per aquestes lleis, sàvies i divines, no pot ser impedit i ningú no pot estar obligat a fer el que no ordenen.\nVI La llei ha de ser l’expressió de la voluntat general; totes les ciutadanes i tots els ciutadans han de contribuir personalment o mitjançant els seus representants a la seva formació.\nVII No s’exceptua cap dona; la dona és acusada, arrestada o detinguda en els casos determinats per la Llei. Les dones obeeixen com els homes aquesta Llei rigorosa.\nVIII La llei no ha d’establir més que penes estrictes i evidentment necessàries, i ningú no pot ser castigat més que en virtut d’una llei establerta anteriorment al seu delicte i legalment aplicada a les dones.\nIX Quan una dona ha estat declarada culpable, tot el rigor és exercit per la Llei.\nX Ningú no ha de ser fustigat per les seves opinions més fonamentals, la dona té el dret per a pujar al cadafal; ha de tenir igualment el de pujar a la tribuna, sempre que les seves manifestacions no pertorbin l’ordre públic establert per la llei.\nXI La lliure comunicació de les idees i de les opinions és un dels drets més preciosos de la dona ja que aquesta llibertat assegura la legitimitat dels pares respecte dels fills. Tota ciutadana pot, doncs, manifestar lliurement: sóc la mare d’un fill que us pertany, sense que un prejudici bàrbar l’obligui a dissimular la veritat, excepte per respondre de l’abús d’aquesta llibertat en els casos determinats per la llei.\nXII La garantia dels drets de la dona i de la ciutadana necessita una major utilitat; aquesta garantia ha de ser instituïda per a la millora de tot i no per a la utilitat particular d’aquelles a les quals se’ls ha confiat.\nXIII Per al manteniment de la força pública i per a les despeses de l’administració, les contribucions de la dona i de l’home són iguals; ella participa en totes les càrregues, en tots els treballs penosos; ha de participar, així mateix, en la distribució dels llocs de treball, càrrecs, dignitats i també en la indústria.\nXIVLes ciutadanes i els ciutadans tenen el dret de constatar per ells mateixos, o mitjançant els seus representants, la necessitat de la contribució pública. Les ciutadanes només poden adherir-s’hi admetent un repartiment igual, no solament en la fortuna, sinó a més en l’administració pública i la determinació dela quota, la base, la recaptació, la durada de l’impost.\nXV La massa de les dones, unida per la contribució amb la dels homes, té el dret a demanar comptes a tot agent públic de la seva administració.\nXVI Tota societat en què la garantia dels drets no està assegurada, ni la separació de poder determinada, no té constitució; la constitució és nul·la si la majoria dels individus que componen la nació no ha cooperat en la seva redacció\nXVII Les propietats són per a tots dos sexes reunits o separats; tenen, per a cadascú, un dret inviolable i sagrat; ningú no en pot veure’s privat en tant que veritable patrimoni de la natura, llevat que la necessitat pública, legalment constatada, ho exigís de forma evident i amb la condició d’una justa i anterior indemnització.\nDona desperta’t; el repic de campanes de la raó es fa sentir en tot l’univers; reconeix els teus drets. El poderós imperi de la Natura ja no està envoltat de prejudicis, de fanatisme, de superstició i de mentides. La torxa de la veritat ha dissipat tots els núvols de la neciesa i de la usurpació.\nL’home esclau ha multiplicat les seves forces, ha necessitat recórrer a les teves per trencar les seves cadenes. Una vegada lliure s’ha tornat injust amb la seva companya. Oh, dones! Dones, quan deixareu d’estar cegues? Quins són els avantatges que heu aconseguit amb la revolució? Un menyspreu més acusat, un desdeny més assenyalat. Al llarg dels segles de corrupció, solament heu regnat sobre la debilitat dels homes. El vostre imperi ha estat destruït, que us n’ha restat? La convicció de les injustícies de l’home. La reclamació del vostre patrimoni; basada en els savis decrets de la natura; qui podria sentir por per una causa tan formosa. La bona paraula del Legislador de les Noces de Canà. Tenim por que els nostres legisladors francesos, correctors d’aquesta moral, durant molt de temps penjada de les branques de la política, però que ja no està de moda, us repeteixin: dones, què tenim en comú vosaltres i nosaltres. Tot, podríem respondre. Si s’obstinessin en la seva debilitat, per col·locar aquesta inconseqüència en contradicció amb els seus principis, oposeu valerosament la força de la raó i les il·lusòries pretensions de superioritat; reuniu-vos sota els estendards de la filosofia; desplegueu tota l’energia del vostre caràcter i aviat veureu aquests orgullosos, ja no servils adoradors rampants als vostres peus, sinó orgullosos de compartir amb els vostres tresors l’Ésser Suprem. Quins siguin els entrebancs que us posin, està a les vostres mans poder enderrocar-los.\nDes de La Frontissa creiem que els temes que interessen les dones són tots i que aquests temes es poden interpretar des d’un punt de vista de dones i feminista. En defensa dels drets de les dones, que sempre diem que són en realitat els drets de totes i tots els que ara els veiem en perill, és important conèixer altres grups, associacions i moviments socials que estiguin en la línia de defensa d’aquests drets, per això us fem arribar el manifest fundacional d’ ATTAC en Catalunya.\nLa PAH atura un desnonament, un exemple, un camí…\nPosted by lafrontissa a 04/11/2010\nLa Plataforma d’ Afectats per l’Hipoteca és un grup petit que funciona des de Barcelona per a tot l’Estat. Amb molt pocs recursos, però amb dignitat, convicció i ganes poden fer coses com la que veureu en el video, un exemple d’oposició pacífica davant situacions injustes


Gaudeix del Nadal a Barcelona – La Positiva\nBarcelona es convertirà en “La Ciutat del Nadal” durant 40 dies, des del 26 de novembre fins al 7 de gener, amb una programació de centenars d’activitats que tindran una especial incidència en el centre i en els grans eixos comercials. La campanya s’ha concebut amb dos grans objectius: impulsar l’activitat comercial ajudant a la sostenibilitat del sector i, a la vegada, proposar un extens programa d’activitats de qualitat per acompanyar el conjunt de la ciutadania en unes festes que seran especialment emotives. Totes les activitats preveuen diferents escenaris per tal d’adaptar-se al que marquin les autoritats sanitàries en cada moment.\nUn munt d’activitats per a tots els públics\nEl nou Festival de Nadal de Barcelona a plaça Catalunya serà l’epicentre de la programació nadalenca durant 12 dies amb una programació de matí, tarda i nit per diferents franges d’edat, la instal·lació visual a la plaça Universitat retrà homenatge a la ciutadania, amb un reconeixement als esforços fets, en un dels espais públics més centrals de la ciutat i el tió digital interactiu al Fossat del Mercat de Sant Antoni mantindrà la tradició amb totes les mesures de seguretat sanitària en un entorn que en els darrers anys està consolidant una relació privilegiada amb els barcelonins i barcelonines. Són algunes de les activitats que se succeiran al centre de la ciutat durant els 40 dies de la campanya nadalenca.\nEn el conjunt de districtes, la ciutadania podrà descobrir els 100 concerts als balcons que se celebraran per sorpresa per evitar l’efecte crida en diferent barris de la ciutat, per primera vegada el Port Olímpic s’incorpora com escenari d’activitats nadalenques, el Nadal de Barcelona tindrà per primera vegada la seva pròpia cançó, el Poblenou acollirà l’Urban Creative Market, el “Rasca de Nadal” repartirà milers d’obsequis als eixos comercials i mercats, els Reis d’Orient s’instal·laran al Fòrum, les fires nadalenques tornaran a la Catedral i Sagrada Família i el programa “Nadal al Barri” inclourà un centenar d’activitats als eixos comercials. Centenars d’activitats perquè tothom trobi el seu Nadal.\nMatins familiars per a nens i nenes\nEls matins de Plaça Catalunya estaran adreçats als nens i les nenes de 4 a 12 anys i proposaran diverses activitats i espectacles amb una oferta d’activitats i espectacles centrats en la cultura, la literatura, les arts plàstiques, l’aprenentatge, el coneixement, la ciència, el moviment i l’esport. Les activitats es desenvoluparan entre les 10h i les 14h, i comptaran amb la participació de La Mandarina de Newton (divulgació cientificotecnològica), el Festival Flic (literatura i arts), El Culturista (arts plàstiques), Àrea d’esports de l’Ajuntament (esport i vida saludable) i Eléctrico 28 (dinamització a través d’arts de carrer).\nLes tardes culturals es plantegen com una celebració artística i expressiva no tan sols dels Nadal, sinó propi fet de viure. Tindran dos blocs de programació, un a les 17h i un altre a les 19h, amb propostes escèniques i musicals en cada un d’aquests dos blocs, i caldrà fer reservar prèvia a través de www.barcelona.cat/nadal.\nLes tardes s’estructuren a partir de músiques i projectes escènics nascuts a Barcelona, representant la diversitat i la pluralitat artística de la ciutat: sons afroamericans, afrollatins o indie acompanyats de propostes de circ contemporani i diversitat coreogràfica. Relats, històries i vivències en la seva expressió més creativa. Talent i teixit local, divers i plural, adreçat a la ciutadania i als visitants. Hi participen Festival Say it loud, Associació Coincidències, Conservatori Superior de Dansa de l’Institut del Teatre, Nación Funk i Koko-Jean Davis, Lenin Jiménez and his Orchestra, Sia Tolno i l’Alma Afrobeat Ensemble, la Golden Beat, Litus, Paula Valls, Companyia Moveo, PSIRC, Ariadna Peya, Adrián Vega, Ester Guntín, Andrea Jiménez, Violeta Iriberri, Elvi Balboa i la brass band Hip Horns.\nLa història universalment coneguda del “Conte de Nadal” de Charles Dickens serà la protagonista de les nits del Festival de Nadal de Barcelona, en un espectacle d’arts de carrer a través d’unllenguatge radical, multimèdia, simbòlic i oníric de la companyia Insectotròpics. Per poder assistir-hi, caldrà fer reserva prèvia al web ww.barcelona.cat/nadal. L’espectacle, que ocuparà tot l’espai d’escenaris de la plaça, compta amb la participació d’una trentena de cantaires del Cor del Raval i la col·laboració del Konvent Puntzero, Fabra i Coats, CCCB i el Gran Teatre del Liceu.\nDescobreix totes les activitats a https://www.barcelona.cat/nadal/ca/nadal-0


Ne – AMIPA del CEIP Can Puig\n25/04/2021 AMPA Can Puig, Destacada, Família i escola\nBenvolgudes famílies, L’equip humà que forma part de l’espai migdia de l’escola dels vostres fills i filles, ha volgut fer un recull i obrir les portes del servei migdia, donada la situació que estem vivint aquest curs 20-21, i així deixar oberta una finestra on poder veure la feina que realitzem i veure com …\n31/03/2021 Activitats, Destacada, Família i escola\nEl Viatge Esportiu Comarcal es reinventa! En aquesta edició, l’activitat principal és la Gimcana d’Orientació en família. En total hi ha 9 gimcanes i cada una correspon a un centre educatiu i es realitzarà al voltants d’aquests. S’ha dissenyat un recorregut carregat de reptes, preguntes i altres sorpreses. Descobreix la …\nXerrada online sobre alimentació saludable en l’etapa escolar, AMPA juntament amb ARCASA.\n19/03/2021 AMPA Can Puig, Destacada, Família i escola\nBenvolgudes famílies, El passat dijous 18 de Març de 2021, es va dur a terme la xerrada online sobre alimentació saludable en l’etapa escolar, organitzada per l’AMPA juntament amb ARCASA. La Míriam Ubach, dietista i nutricionista d’Arcasa, ens va explicar els punts principals de l’alimentació saludable, estratègies per promocionar …\nDiploma La Marató de TV3 2020, per la COVID-19\n10/03/2021 Activitats, AMPA Can Puig, Destacada, Família i escola\nBenvolguts/des amics i amigues, El passat diumenge 20 de desembre tots vosaltres vau ser els protagonistes d’una mobilització ciutadana excepcional, en un any marcat per la pandèmia de la Covid-19. La vostra implicació solidària i multitudinària arreu de Catalunya es va traduir en un marcador de 10,3 milions d’euros per …\nLa Marató de 2020 per la COVID-19\n19/12/2020 AMPA Can Puig, Destacada, Família i escola\nFamílies! Ja tenim la Marató del 2020 aquí. Aquest any la Marató per la COVID19 toca a tothom. I un any més des de l’Ampa volem fer la nostra aportació. I els nens i nenes de la nostra escola us volen transmetre aquest missatge. Tothom a col.laborar amb la Marató! …\n23/09/2020 Activitats, Destacada, Educació, Família i escola\nEstima’m perquè me’n pugui anar: eines d’ecologia emocional per viure en temps de COVID amb Mercè Conangla, dimecres 30 de setembre a les 20:30h del vespre, activitat en línia i en directe. Benvolgudes i benvolguts, El proper dimecres 30 de setembre compartirem l’Eduquem en Família amb Mercè Conangla, reflexionarem sobre …\n01/04/2020 Destacada, Família i escola\nBenvolgut/da, Avui s’ha començat a fer difusió d’un programa especial que volen fer des de Ràdio Banyoles, dedicat als nens i joves que estan aquests dies a casa. Es tracta d’un programa obert a nens, nenes i joves, i fins i tot a pares, mares, avis o àvies que vulguin …\nPàgina 1 de 812345\t»\t...Final »\nFESTA NADAL 2021


THE WALKING DEAD FINALE RECAP: TEMPORADA 10, EPISODI 22 - AQUÍ HI HA NEGAN - BLOC\nquant costa borbó de gall dindi salvatge\ncom fer rus blanc amb llet\ndivertits jocs per jugar mentre es beu\nquina és la cervesa americana més antiga\nRecapitulació final de la temporada 10 de The Walking Dead: Per fi, és el torn de Negan a Bat\nEls morts vivents va guardar el millor dels seus episodis de bonificació de la temporada 10 per al passat: l’emocional de diumenge Here’s Negan es va centrar en ... bé, Negan - duh - i la seva relació ambl'esposa amb la qual va batejar el seu famós ratpenat vampir. I no només l’hora va donar punt a una actuació de la força de Jeffrey Dean Morgan, sinó que ens va demanar que repenséssim si You Are So Beautiful és cursi, ens va donar un cop d’ull a la introducció de Negan a un futur Salvador i va tornar a Alexandria un versió de l'antic (?) vilà que no té por de creuar-se i potser fins i tot espases - amb Maggie. Seguiu llegint, hi ha molt per desempaquetar ...\nEls morts vivents Fotos de la temporada 10 Inicia la galeria\n'NOMÉS HI HA TANT DE FER QUE PUC SORTIR DEL SEU CAMÍ' |Quan va començar l'últim episodi de la temporada 10, Maggie estava sortint a passejar amb Hershel, dient-li que al seu avi li agradava passejar el primer matí per tenir una idea del dia que vindria. Va ser el primer que va ser així aviat aleshores? va preguntar el jove fent una obra de teatre pel títol de Judith Kid de Cutest Kid a la televisió. Tingueu en compte que la gravetat es va aturar notablement quan Maggie va espiar Negan treballant a prop, i, al mateix temps, Carol va espiar Maggie espiant tot l'espionatge. Va ser tot un espionatge. Després, Carol va portar a Negan amb ella per revisar trampes de conill, o això va pensar. Realment, el que feia era conduir-lo al seu nou, tret que m’equivoco, La vella de Leah: cabana . La Carol sabia què havia promès a Negan, però què podia fer? El consell havia votat per desterrar-lo, de manera que ella i Daryl havien pres la llibertat de traslladar les seves coses. Hmm. No va poder deixar de preguntar-se: realment el consell em va desterrar, o és més aviat una situació que agafa les regnes de Carol? Fos el que fos, no l’acompanyaria de tornada a Alexandria. Tot i així, podia mantenir el conill mort com un bonic regal de separació.\nSol amb els seus pensaments aquella nit, a Negan li va visitar una versió del seu líder de Savi, amb un esperit mesquí, que es va deleitar en burlar-se d’ell per creure sempre que podia ser acceptat pels bons. Ets un pallasso, va dir Negan al seu antic jo, un culte a la personalitat sense culte. Però els pals i les pedres no podien ni tan sols cosa l’ego del vell Negan. No ets res sense ella, va dir l’antagonista, amb Lucille ferma. Agitat, Negan va partir l'endemà a trobar a Lucille al lloc del seu darrer stand; el ratpenat havia quedat just on havia caigut quan Rick va tallar la gola del seu enemic . Quan finalment Negan va desenterrar el que buscava, vam retrocedir 12 anys, moment en què va ser lligat a una cadira i amenaçat pel líder d’una banda de motoristes (Rod Rowland, que tenia haver provat per interpretar Daryl una vegada, no creus?). Sembla que els motociclistes havien capturat Negan quan tornava a la seva dona, Lucille, afectada pel càncer, amb el tractament quimio que havia obtingut d’una clínica mòbil postapocalíptica. Suposant que els documents tinguessin tot kindsa altres bons, també, els motoristes volien conèixer la seva ubicació i, si no parlava, al vàter hi hauria l’oportunitat de vèncer contra el càncer.\n'PREMETEM QUE ÉS DISSABTE' |Des d’allà, vam retrocedir un parell de dies enrere, fins que Negan s’acostava a la clínica mòbil que havia estat seguint amb la pistola dibuixada. Abans que les coses poguessin escalar, va ser colpejat amb un ratpenat per ... bé, hey allà! - futura Salvador Laura. Només en aquell moment, només era una dona jove i simpàtica que treballava amb el pare Franklin a la clínica mòbil. I quan dic bonic, vull dir realment bonic. Tan aviat com va poder, Franklin va desempallegar-se de Negan, el va donar de menjar i li va preguntar per què intentava robar un grup de metges amb una arma buida. Lucille havia estat en ple tractament, va explicar Negan, quan el món es va bolcar. Però, seguint les instruccions dels metges, havia aconseguit seguir administrant-li la quimioteràpia. Què va passar llavors? Retrocedint sis setmanes més, vam veure a Negan i Lucille (la dona fora de pantalla de Morgan, Hilarie Burton Morgan) debatre sobre el seu generador. Volia fer-ho, amb l’esperança que un caminant curiós s’allunyés. Volia que només enviés la cosa perquè pogués veure una pel·lícula de Bond. Al final, va cedir, però va tenir tants problemes per matar el zombi: no va morir ni després de ser apunyalat als ulls. - que va treure el seu degoteig intravenós i va utilitzar la seva última bala per disparar-la.\nCom que el gas era cada vegada més difícil de trobar per a Negan, Lucille va argumentar que calia anar a buscar altres persones. Ells ho faran, va assegurar-la, tan bon punt li va donar els darrers tres tractaments i li va augmentar la força. I home, a falta de Judith, mai no heu vist a un Negan tan dolç i tendre com ell a les escenes durant les quals sostenia la seva dona mentre sacsejava de la quimio, cantant suaument a l’orella la seva cançó preferida (l’esmentat Joe Cocker clàssic) i fins i tot jugant amb les seves perruques de colors. Però, en matèria de matar caminants, no van estar d’acord. Ni tan sols és com matar un animal, va dir, mentre un altre es dirigia cap al generador. No em molesta, va insistir. Només em preocupa que m’hi acostumo. Així, van tornar a apagar el generador abans de menjar amb un sopar de menjar per a gossos i aigua de l’aixeta. Si Lucille hagués sabut que el món s’acabaria, va dir, no s’hauria enfadat tant que hagués gastat 600 dòlars en una jaqueta de cuir, que havia amagat i que ara li va presentar com a regal d’aniversari. (Perquè qui ho podria dir amb seguretat? Potser sí era El seu aniversari.) No li hauria de demanar perdó, va dir, no després de tot el que li va fer passar. No podia creure que s’havia quedat amb ell. Em vaig quedar amb tu, va dir, perquè sempre vaig poder veure l’home que ets ara mateix ... fins i tot quan tu no.\n'EL TEMPS DE LA HISTORYRIA S’HA ACABAT, PERRA' |L'endemà al matí, Negan es va despertar amb un horrible so: degoteig. El gel que se suposava que havia de mantenir la quimio de Lucille refredada s’havia fondut. Es va arruïnar. Però va tenir una idea. Aniria darrere de la clínica mòbil que havia sentit a parlar, potser els podria atrapar. No, va dir ella. T'he de dir una cosa. En aquesta nefasta nota, vam tornar set mesos més enrere, cap a la barana de Lucille a Negan per haver gastat 600 dòlars en això Dies feliços s-t jaqueta quan no podia aconseguir un nou lloc de treball amb una càrrega d'assalt de faltes penjades al cap. Com a punt positiu, almenys havia preparat un bon sopar. I tenia peixos més grans per fregir, de totes maneres. L'endemà, va necessitar que la portés a casa des de la seva ressonància magnètica. No es pot fer, va dir. Es reunia amb el seu oficial de llibertat condicional. Només ella aviat va deduir que no era amb qui estava, sinó amb la seva amiga, Janine. Algun amic. Algun marit. Aquella nit, Lucille va esperar que tornés a casa amb una arma al seu costat. Però en lloc de disparar-lo, va deixar caure fulletons sobre el càncer sobre la taula. Tornant a avançar, Negan no podia creure que Lucille sabés de Janine i encara es quedés amb ell. Per què li deia ara? Vull que sàpigues que ho vas compensar, va dir, i pots parar. Tot el que volia era que es quedés amb ella. No ho va poder fer, però. No ens rendim, va insistir, ni mai.\nDe nou a la cronologia de la clínica mòbil, Franklin i Laura van proporcionar tot el que figurava a la llista de desitjos de Negan, sense demanar res a canvi. De fet, com que una colla de motoristes rondava a la nit i no tenia bales, Laura fins i tot li va donar el seu bat de beisbol per protegir -la futura Lucille. Tot i així, encara va revelar la seva ubicació a aquells mateixos motociclistes, que aviat van tornar, van lligar Franklin i van fer que Déu sàpiga què a la pobra Laura del RV. Tot i que Negan no es va aturar ni a ajudar la Laura (fred), va tornar massa tard a Lucille per salvar-la. Si us plau, no em deixeu així, llegiu la nota que va escriure a la porta del seu dormitori. Més enllà d’això, la va trobar amb una bossa de plàstic al cap i una col·lecció d’ampolles de pastilles buides escampades. Per descomptat, s’havia girat. El que va seguir va ser una aplastant sèrie d'escenes ambientades en You Are So Beautiful. Durant ells, Negan va treure la bossa de plàstic per mirar el rostre torturat i les mandíbules de la seva dona. Un retrat d’un home trencat, que no podia portar-se a si mateix per deixar-la caure. En lloc d’això, va afegir filferro de pues al seu ratpenat, va cremar la seva casa amb ella i va sortir de les flames del Negan que vam conèixer per primera vegada al final de la temporada 6. Fent una línia de referència per a la barra del motorista, Negan va disparar, va atacar i / o bàsicament destruït el secuari del líder. Després, després de donar-li a Franklin l’arma per anar a buscar a Laura i Scram, es va asseure a parlar amb el cap, que abans havia dit que feia massa coses. Aquesta vegada, va assenyalar Negan, és millor que no deixeu mai de parlar. Quan ho faci, et passarà una cosa molt terrible.\n'ÉS COM MIRAR EL MÓN A TRAVÉS DE LA SANG' |Amb això, Negan li va dir a l’home com havia perdut la feina. Ell i Lucille havien estat al seu bar favorit, tocant la seva cançó preferida (ja sabeu la) a la caixa de discos, i aquesta bossa de d era molt forta. Lucille li havia demanat que no el mantingués. Va triar malament, va dir Negan, recordant que finalment havia entès el que havia significat enfadar-se tant que veies vermell. Va apallissar el noi, va treure un dòlar de la cartera i va jugar a Cocker dues vegades seguides. Però la seva víctima tenia un nen que anava a l'escola on treballava Negan, és a dir, a l'escola per a la qual no més llarg treballat. Llavors, veure vermell havia provocat molts problemes per a Negan. Ara, quan veig vermell, va observar, només es tracta de què sóc capaç de ... [i] estic començant a pensar que sóc capaç de maleir gairebé qualsevol cosa. Finalment, va fer caure en Lucille al cap de la rampa. En aquest moment, vam tornar al present. Negan va colpejar un caminant amb Lucille ... que es va esquerdar. Com a resposta, se’l va endur a la cabina i va demanar perdó a la seva dona, no al ratpenat, per moltes coses, entre les quals nomenar-ne un. A partir d’aquí, va concloure, vaig a lluitar per tu. Fora d’aquest moment decisiu, Negan va tornar a Alexandria, amb un somriure que li va tornar a la cara i li va dir a Carol que les seves noves excavacions no funcionarien. Si us quedeu aquí, us matarà, va dir mentre Maggie disparava un aspecte que semblava dissenyat per fer exactament això. Simplement no volia la vostra mort a la consciència, i ara no ho és. Sense desconcertar-se, Negan va plantejar-se el to i va llançar un somriure a Maggie mentre ho feia.\nAleshores, a què jugava WTH? I què us va semblar l’ender de la temporada 10? Grau Aquí hi ha Negan a l’enquesta següent i, a continuació, llegiu showrunner El desglossament de l'episodi d'Angela Kang aquí .


Comunicat de la Regidoria de Sanitat (09/04/2021) – Ràdio Pego\nAvui, i com és habitual en les últimes setmanes, des de Salut Pública ens informen que la situació a la comarca és de tranquil·litat. Hi ha alguna pobles amb alguns casos puntuals, però amb una incidència en general baixa.\nCal dir, que no podem baixar la guarda, ja que les conseqüències d’aquestes pasqües es veuran reflectides en les dades dels pròxims 8 o 9 dies.\nPel que fa a l’hospital Marina Salut ens han informat que a hores d’ara hi ha 1 pacient ingressat a l’UCI i 3 a planta malalt de Covid-19 i en els centres d’atenció primaria la situació és tranquil·la.\nAquesta setmana a la nostra comarca s’han inoculat al voltant d’unes 4500 vacunes a persones de 75 i 79 anys, que san vacunat als seus centres de salut de referència i de 64 i 65 anys que s’han vacunat a l’edifici de Llunàtics a Dénia.\nLa pròxima setmana es vacunaran als de 62 i 63 anys i de 75 anys cap avall.\nRespecte a la nostra població, en aquests moments hi ha 3 positius per Covid-19. Una bona notícia és que aquesta setmana ens ha visitat el Comissionat de Marina Salut per a visitar el Pavelló Municipal, que serà el lloc cedit per l’Ajuntament per a la vacunació massiva i així, poder adaptar-lo per a aquesta.\nEncara no sabem quan serà el torn de la nostra població, tot dependrà del nombre de dosis que arriben de la vacuna.\nTot i això, estem molt contents, ja que és un pas més per a eixir d’aquest malson, ja que l’única solució és la vacunació. Tan sols ens queda esperar l’arribada de les vacunes, esperem que siga com més prompte millor i així puga’m continuar la nostra vida amb la màxima normalitat possible.\n← Un any de pandèmia deixa 115 persones més en l’atur a Pego\nPego tindrà al pavelló un punt de vacunació massiva →


Federació Catalana de Voleibol - Tenda Online FCVb - Equipació de voleibol - Material per voleibol - Notícies - General - ‘Em vaig alegrar i espantar a la vegada quan em van convocar als entrenaments’, Joan Pullina\nEl Joan Pullina té 13 anys i per primera vegada ha participat als entrenaments de les seleccions catalanes per mirar de formar part de la Selecció Catalana Infantil masculina. Aquesta temporada és la segona que el Joan juga federat a voleibol, i ho fa defensant la samarreta del CV Monjos. Quan el van cridar per participar en les concentracions va començar ‘molt espantat perquè no m’ho esperava’ diu, però també assegura que va rebre la noticia amb alegria i ‘amb moltes ganes’.\nEl que més agrada al Joan d’aquestes concentracions és ‘el bon ambient, m’han acollit tots molt bé’. Un punt important ja que assegura que ‘al principi hi havia dies que no volia venir perquè tenia com por perquè el nivell és molt alt’. Ara, que ja ha participat a diversos entrenaments explica que ‘crec que he millorat bastant des del principi i ara m’ho passo molt bé’. El seu paper dins l’equip seria sobretot fent funcions de central, on podria aportar ‘sobretot atac i també bloqueig’.\nEl Joan veu possibilitats d’entrar a l’equip definitiu que viatgi a Valladolid perquè creu que té el nivell, però sobretot perquè en té ‘moltes ganes’ encara que és conscient que ‘tot depèn dels entrenadors’. Segons el jove jugador la selecció infantil masculina pot arribar lluny ‘perquè té jugadors molt bons a totes les posicions’.


L’Escola dels Xafatolls acaba la primera meitat de temporada amb nou medalles – Mollerussa Televisió\nL’Escola dels Xafatolls acaba la primera meitat de temporada amb nou medalles\nL’Associació Atlètica Xafatolls encara la segona meitat de la temporada havent guanyat un total de 9 medalles, 6 individuals i 3 per equip. Uns resultats positius que situen al club com un referent a Lleida i que es busca un lloc a escala catalana.\nUn d’ells és el Marc López, que en aquesta ocasió ajuda als més petits de l’escola en la prova de salt de longitud. Mentre, l’Arnau Monné és el vigent campió de Catalunya de 60 metres llisos, després d’haver guanyat recentment la competició disputada a Sabadell on, a més, aquest diumenge ha quedat cinquè en el campionat d’Espanya.\nAra per ara, a l’Escola, recuperada fa quatre anys, hi entrenen més de 160 atletes.


L’Institut Illa dels Banyols, selecciona anualment projectes per a potenciar els aprenentatges dels alumnes, que els permet desenvolupar en l’aula les competències professionals dels estudis que realitzen, amb estreta col•laboració i implicació amb el sector productiu.\nAquest curs 2014-15, conjuntament el Departament d’Eficiència Energètica amb el Departament d’Automoció, col•laboren en un projecte d’ECOPLATAFORMA, d’aquesta manera les sinèrgies que representen tenir departaments complentaris, reforcen i impulsen un Institut com en nostre, conformat íntegrament per famílies professionals del sector industrial.\nL’equip de treball impulsors del projecte ECOPLATAFORMA, dirigit pel Josep Maria Navascues pertany els alumnes del Cicle Formatiu de Grau Superior d’Eficiència Energètica i Energia Solar Tèrmica, la cesió del generador elèctric correpon a l’empresa SDMO.\nSDMO Ind. Ibèrica, S.A. filial del líder europeu de grups electrògens, fou creada en 1990, forma part del grup SDMO, líder europeu de grups electrògens. En 2005 SDMO, s’incorpora al grup estadounidense KOLER, i s’integra en la divisió Global Power Group, i creen el tercer operador mundial del mercat.\nDes d’aquestes línies volem agrair la col•laboració prestada, i esperem continuar amb ella, per a aprofundir en el coneixement del seu producte la vessant técnica.\nLes practiques que permet desenvolupar aquest generador són : identificació de components, análisis del funcionament, mesura del cos ɸ, mesura de càlcul de consum de gasoil, entre d’altres. A més de l’estreta col•laboració entre SDMO i l’INS la Illa dels Banyols.\nEsperem en futurs cursos, fer propostes de millores, si és el cas, per optimitzar el rendiment del generador, a més seguir connectats amb la realitat del sector productiu.


EL MÓN DE LA ESCALADA, FERRATA, LONGBOARD ... ...: febrero 2009\nAvui dimecres, m´he deixat caure a un llóc que tenia ganes de visitar. El sector d´escalada a Teia, la Roca del Dinossauri, dons havia vist fotos molt macas tant del sector com tot el seu entorn. I així ha sigut ... potser una escola amb un tipus d´escalada que no agradarà a tothom, vies curtes, amb passos explosius i sobre tot per ... la seva adherencia, pur granit, un Yosemite però a lo petit !!!\nAixò si, val la pena visitar només per veureu. Un llóc que tinc pendent per veure caure el día damunt la ciutat de Barcelona que la tens a tocar de dits !!!\nAproximació: Anar fins la població de Teia i dirigir-nos fins al Cementiri on podrem deixar el nostre vehicle. Una vegada aquí, direcció amunt agafarem el primer desviament a mà esquerre a pocs metres. Direcció amunt anirem pujant fins pasar una petita font a mà dreta. Una vegada fem un gir força marcat a mà esquerra, si mirem a la nostre dreta adal veure´m el sector de Roca Riera i tot caminan a tocar camí a mà dreta el sector Pedrera i a mà esquerra ens trobem amb el sector Roca del Dinossauri.\nLa mena d´escalada es vertical amb fisuras i petites recletes.(bon lloc per practicar amb els fisures i tascons).\n(Vistes a Barcelona)\nDe totes maneres el grau i al ser una escalada d´adherencia pura no està asequible per a tothom. Us ho garanteixo !!!\nPer la ocasió ... l´Ana, Jordi, Toni, Burt i Jaume. El decorat ... Banyadores i les seves vistes al mar amb un día fantàstic de sol i bona temperatura i la obra de teatre com protagonista principal les vies del Sector Clàsic.\n(VIDEO: THE FLY 6A+)


S’inicien les festes de comiat del curs a les escoles vilanovines - vilanovainformacio.cat - Portal de Comunicació de Vilanova del Camí\nS’inicien les festes de comiat del curs a les escoles vilanovines\nAquest divendres és especial per a les escoles vilanovines que estan exhaurint els dies de curs. Els informes i les notes conviuen amb les celebracions i les d’avui han estat molt emotives per a l’alumnat i pares i mares\nAquest matí, Can Papasseit estava ple de gom a gom per acollir el concert-espectacle de l’Escola Joan Maragall obert a les famílies que també ha servit per acomiadar els alumnes de sisè. A més aquesta tarda, a partir de les sis, l’AMPA Joan Maragall ha preparat la festa de fi de curs, aquest any amb el lema “Anirem tots a l’infern”, molt propici amb aquestes temperatures! Com és habitual la festa oferirà com a plat fort les actuacions dels alumnes, aquest any fins a 26 grups pujaran a l’escenari. L’AMPA també ha preparat altres activitats: inflables, llits elàstics, maquillatge… I comptaran amb l’actuació del grup de diables Els Cabrons de Vilanova, tot just abans del sopar.\nL’AMPA de l’Escola Pompeu Fabra també ha preparat per aquest divendres la festa de final de curs. De dos quarts de set a les vuit, faran jocs en família, a les set començarà l’exhibició de teatre i a les nou començarà el sopar de germanor al pati de l’escola que acabarà amb una discomòbil.\nA més a més, el centre ha preparat pel dia 21 de juny, el darrer dia de curs, una altra festa. Amb el títol “Emociona’t” faran un seguit de tallers per treballar les emocions. També està previst fer en aquest marc el tradicional comiat als alumnes de sisè.\nA l’Escola Marta Mata no fan una única festa d’escola sinó diferents tastets per acabar el curs. D’una banda la festa que fan aquest dissabte entre escola i AMPA. Però també fan les festes de promoció que corresponen a cada final de cicle. El dimarts dia 20 faran la dels infants de P5 i la de 3r i el dia 21 faran la dels Massagrans que són els nens de 6è que aniran a l’institut.\nPel que fa a l’Institut Pla de les Moreres aquests darrers dies han estat d’avaluacions, recuperacions, treballs de síntesi … però també estan preparant la festa de final de curs que tindrà lloc el 29 de juny a Can Papasseit.\nCom cada any, es farà en dos torns, a dos quarts de vuit de la tarda, els de quart d’ESO i després els de batxillerat.\nLa cerimònia servirà també per reconèixer els alumnes amb els millors resultats acadèmics, amb el premi excel·lència.\nA les llars d’infants municipals, El Molinet i la Baldufa, el curs s’allarga unes setmanes més i les festes de comiat no seran fins el dia 21 de juliol.\nAvui es posa en funcionament l’aparcament del carrer Verge de Montserrat


«Hi ha gent que no ha pogut sortir a temps» | Vídeo\nUn dels ocupants de la nau de Badalona incendiada creu que va quedar gent atrapada al recinte\nAlmenys 17 ocupants han resultat ferits de diversa gravetat\nEls Mossos investiguen la causa de l’incendi\n10 de de desembre del 2020. 11:38\nL’Abdul és un dels ocupants del recinte abandonat que ha patit un virulent incendi de difícil extinció malgrat el desplegament de 30 dotacions de bombers. Segons ha relatat EL PERIÓDICO, el jove estava en una habitació de la nau industrial quan va veure el fum i va poder fugir a temps. Amb tot, ha explicat que «hi ha gent que no ha pogut sortir a temps», almenys tres o quatre persones que ell hagi pogut comptar.\nEl fum i les flames van fer difícil la reacció dels ocupants de la nau, unes vuitanta persones, segons un altre dels ocupants concretava al ser preguntat. Segons l’Abdul, era molt difícil accedir al terrat de l’edifici, de tres plantes, i va poder sentir diverses persones cridant «no puc sortir» en el moment en què les flames es van apropiar del lloc.\nL’Abdul va assenyalar així mateix que no hi havia nens entre els ocupants de la nau, la majoria, d’origen subsaharià. L’edifici del barri del Gorg de Badalona estava ocupat des de feia uns 12 anys, i aquest mateix mes d’agost ja va ser protagonista perquè l’alcalde de la ciutat, Xavier García Albiol, va denunciar el seu estat i les dificultats que tenia per desallotjar-lo. El mateix dia de l’incendi, segons el mateix Albiol va assenyalar, fins a 15 abans d’originar-se el foc hi havia controls policials de la Guàrdia Urbana i dels Mossos al perímetre del lloc, per evitar aldarulls.\nOkupes El drama de la immigració Incendis Badalona


El Govern nega que s'hagi donat la consigna d'excloure els cossos de seguretat espanyols de la investigació - Empordà\n23·08·17 | 13:04\nEl conseller de la Presidència, Jordi Turull ACN\nEl conseller de la Presidència, Jordi Turull, ha assegurat que el Govern no ha donat cap consigna d'excloure la policia espanyola i la Guàrdia Civil de les investigacions relacionades amb els atemptats. En una entrevista a RNE ha respost així el comunicat dels dos principals sindicats dels cossos policials espanyols que han criticat "l'exclusió dolorosa i l'aïllament" en la gestió dels atemptats. Turull ha assegurat que de del minut zero s'ha compartit tota la informació i ha assegurat que "no s'ha posat politiqueria sinó professionalitat" en la gestió. D'altra banda, ha considerat "lamentable" que sembli que a alguns mitjans de comunicació els sàpiga greu que els Mossos hagin tingut una "actuació brillant". "Una vegada que es pot exhibir al món que amb cinc dies s'ha eliminat una cèl·lula, sembla que sàpiga greu, no entenc que es busqui punta on no hi ha", ha afegit.\nTurull ha negat que s'hagi exclòs la policia espanyola i la Guàrdia Civil i ha recordat que en la primera reunió del comitè de crisi estaven tots els cossos de seguretat, així com el delegat del govern espanyol, Enric Millo. En aquest sentit, el conseller ha assegurat que es comparteix des del minut zero la informació sobre la vinculació d'Alcanar amb l'atemptat a Barcelona. "Jo estava a la reunió del comitè de crisi i si li pregunten a Millo els podrà dir el mateix. Es comparteix tota la informació", ha garantit per després afegir que els dos governs van acordar deixar fer als cossos policials i que el paper de la política fos ajudar.\nEn referència a la manifestació de dissabte, Turull ha considerat que "no és el moment polític d'anar davant una pancarta" i ha negat que sigui una victòria de la CUP que la manifestació estigui encapçalada pels col·lectius més implicats amb els atemptats, com els cossos de seguretat i els serveis d'emergències. Turull ha afegit que tothom que se senti atret pels valors de la pau i la llibertat serà benvingut dissabte a Barcelona.


El Consell acorda el control financer permanent de l'activitat dels òrgans de l'Administració de la Generalitat durant l'estat d'alarma\nEs tracta de substituir la intervenció prèvia establida en la Llei d'Hisenda Pública com a mesura temporal de caràcter extraordinari\nLa mesura té com a objectiu garantir la prestació dels serveis essencials de la Generalitat\n(20/03/2020) - Es tracta de substituir la intervenció prèvia establida en la Llei d'Hisenda Pública com a mesura temporal de caràcter extraordinari\n- La mesura té com a objectiu garantir la prestació dels serveis essencials de la Generalitat\nEl Ple del Consell ha acordat que tota l'activitat dels òrgans de l'Administració de la Generalitat i els seus organismes autònoms quede subjecta a control financer permanent, en substitució de la intervenció prèvia establida en la Llei 1/2015, de 6 de febrer, d'Hisenda Pública, del sector públic instrumental i de subvencions.\nEl control financer permanent començarà a aplicar-se des de l'endemà de l'adopció d'aquest acord i durant la vigència de l'estat d'alarma declarat pel Reial decret 463/2020, de 14 de març, i la seua possible pròrroga.\nEl Consell ha aprovat aquest acord amb la sol·licitud prèvia de la Intervenció General de la Generalitat, que serà l'encarregada de dictar les instruccions oportunes per a la realització del control financer.\nEs tracta d'una mesura temporal de caràcter extraordinari després de la declaració de l'estat d'alarma per a la gestió de la situació de crisi sanitària originada pel COVID-19, que permetrà garantir la prestació dels serveis essencials de la Generalitat, així com harmonitzar les actuacions necessàries de prevenció de contagis dels treballadors en els àmbits en què no s'ha implementat el teletreball.\nCal recordar que l'article 97 de la Llei 1/2015, de 6 de febrer, d'Hisenda Pública, del sector públic instrumental i de subvencions, estableix que la funció interventora té per objecte controlar, abans que siguen aprovats, entre altres, els actes, documents i expedients de l'Administració de la Generalitat i els seus organismes autònoms que donen lloc al reconeixement de drets o a la realització de despeses, així com els ingressos i pagaments que se'n deriven.\nL'article 98.2 de l'esmentada Llei 1/2015 habilita el Consell, a proposta de la Intervenció General de la Generalitat, per a acordar, de manera motivada, l'aplicació del control financer permanent, en substitució de la funció interventora en els òrgans de l'Administració de la Generalitat o organismes autònoms que depenen d'aquesta, bé quant a tota la seua activitat o exclusivament respecte d'algunes àrees de gestió.\nAquests acords, així com els motius que els justifiquen, han de ser publicats en el 'Diari Oficial de la Generalitat Valenciana' (DOGV) en el termini màxim de vint dies des de la seua aprovació.


Un tomb pel Passeig de Sant Joan - Què fer - Time Out Barcelona\nUn tomb pel Passeig de Sant Joan\nPrincipi: Travessera de Gràcia. Final: Mallorca. Metro: Joanic i Verdaguer (L4). Temps: Mitja hora sense passar per l'Elèctric\n1 Per mi, el passeig de Sant Joan sempre ha començat sota el cartell de rajola que diu AZULEJOS, encara que en realitat la rambla de vianants comenci amb una escultura de Fray Pedro Ponce de León, professor de sordmuts, que passa desapercebuda. D'aquí fins a Verdaguer se succeeixen escultures, fonts (com la d'Hèrcules, la font monumental més antiga de la ciutat), espais de joc infantil i per a la tercera edat. Quina lliga tan apassionant juguen els avis a les pistes de petanca! El Carmel va líder!\n2 Les àvies, en canvi, les trobo a les Mans d'Or (núm. 180), una botiga de labors que sembla una pantonera i on cada matí una mestra dóna consells a les clientes que, com la Mare de Déu, van a perfeccionar-hi la costura.\n3 De sobte s'obre el cel i una llum m'il·lumina el camí fins a la llibreria bíblica Alfa Omega (núm. 172), un senzill establiment amb llibres espirituals, des de la bíblia infantil fins a un Libro devocional para parejas. Esquivo els títols d'autoajuda i de la Nova Era i em quedo amb Perfeccione su inglés con la ayuda de Dios. És molt millor que les classes particulars.\n4 Per llegir a la fresca, el millor és la cantonada de l'Oller (núm. 146). Els amos han canviat de color des que es va fundar aquesta institució el 1929, però el vermut de la casa (2 €) continua sent el millor amic de les croquetes.\n5 El referent modern d'un barri aburgesat és el ClubHula (núm. 131-133), una marca de disseny de cascos de moto born in BCN. Aquí hi tenen l'estudi-botiga (amb grafits a les parets i una nevera Smeg), amb alguns cascos de la col·lecció estampats amb motius urbans i naturals (80 €).\n6 Abans d'arribar al monument al capellà rebel Jacint Verdaguer -feu el link amb el Canigó, la flama i els focs de Sant Joan- m'aturo i trec el nas a la Casa Macaya (núm. 108). Un obrer em renya perquè hi fan obres, però des de la porta estant ja es veu la magnificència de l'edifici modernista de Puig i Cadafalch de 1901. Era una vergonya que estigués tancat des de feia un lustre (és propietat de La Caixa i va ser la protoseu del CosmoCaixa i el CaixaForum) i, fer fi, l'Ajuntament ha arribat a un pacte immobiliari perquè se n'obri l'illa al barri. Per cert, mireu-vos el capitell: hi ha l'arquitecte en bícing! Quin visionari...\nAdonis (Bailèn, 188)\nGuapo com Adonis (però molt sorollós), un bar retro modern per a sopar informal (nachos, hamburguesa, carpaccio) i copa.\nBaylina (Pg. Sant Joan, 115)\nUna pastisseria centenària que avui és la referència moderna del barri. Quin goig!\nOrxateria Verdú (Pg. Sant Joan, 132)\nEl líquid és el que toquen més bé en aquesta cantonada: orxata artesana, llet merengada i granissats de llimona i cafè.\nCan Josep (Roger de Flor, 237)\nUn restaurant de producte, sense floritures, amb una carta curta però de qualitat: bou, cargols, favetes... Els preus piquen.\nBracelona (Provença, 372)\nUna suggerent errada dislèxica en el nom de la ciutat convida a treure pit en aquesta botiga de banyadors i roba interior.\nElèctric Bar (Travessera de Gràcia, 233)\nProgramació diària de concerts, cine, teatre i poesia subterrània, només a canvi d'una consumició obligatòria. Free your mind and your ass will follow!\nMuseu del Clavegueram (Pg. Sant Joan, 98)\nLa curiositat d'alguns barcelonins no té... olfacte. Si voleu veure els budells de la ciutat, la Fàbrica del Sol organitza descensos comentats als inferns. És imprescindible reservar al T. 93 256 44 30 i s'exigeix codi.


Girona 2 Albacete 2 | Un punt i gràcies… moltes gràcies – Girona A cop de post\nGirona 2 Albacete 2 | Un punt i gràcies… moltes gràcies\n15/03/2015 15/03/2015 ~ Raül Muxach\nNo us deixeu enganyar per la fitxa del partit. Al Girona no li han volat dos punts de Montilivi, n’hi ha caigut un del cel i gràcies. L’Albacete li ha fotut un bany del minut 1 al 90 i si no s’ha emportat la victòria ha estat perquè no té un element com Sandaza al davant. El Girona ha tirat un cop a porta i ha fet dos gols, ha estat dominat de cap a peus, s’ha penjat del travesser i el pitjor de tot és que això ja no és notícia. Sense cap marxa més serà difícil aguantar el ritme dels de dalt però això no treu que la temporada és de colló de mico (això no ho canviarà res) i que s’haurà d’equivocar molt per no jugar el play off. El primer lloc és a 4 punts i el setè a 10.\nGIRONA 2: Becerra, Ramalho, Richy, Lejeune, Cifu, Coris (Felipe 63’), Pons, Granell, Aday, Cristian Alfonso (Jandro 87’) i Sandaza (Mata 67’)\nALBACETE 2: Dorronsoro, Antoñito, Pulido, Nuñez, Paredes, Diego Benito, Edu Ramos (Samu 57’), Keko, Portu, Jorge Díaz (Cidoncha 68’) i Ruben Cruz (Chumbi 78’)\nGOLS: Lejeune (43’) / Richy (72’) / Keko (74’) / Pulido (81’)\nÀRBITRE: Sagués Oscoz. Groga a Granell, Ramalho\nL’Albacete, com ja va fer la Ponferradina, ha convertit el flanc esquerre de la defensa local (avui cobert per Coris en la primera meitat i Aday en la segona) en una autopista. Per allà ha injectat el verí que ha acabat anestesiant el conjunt que prepara Pablo Machín, que ha estat incapaç de trenar jugades ni connectar amb assiduitat amb els de davant. Avui, més que puntes, eren puntets. O així es veien en la llunyania.\nDe la societat Keko-Antoñito ha nascut la primera ocasió (5’) quan Portu ha estavellat una pilota al travesser servida per Antoñito des de la línea de fons després d’haver rebut una passada a l’espai de Keko. El Girona ha intentat treure’s de sobre el rival amb joc directe però ni així. Estava molt endarrerit i, en molts moments, la distància entre el mig del camp i la davantera superava els 25 metres.\nAls 21’, Becerra ha aturat sobre la línia de gol una rematada franca de Ruben Cruz, que ha rebut una assistència mil·limètrica de Portu des del costat dret i, deu minuts més tard, ha hagut de tornar-se a estirar per desviar un cop de cap de Pulido en un còrner. Eren moments de setge intens, en els que Richy ha fet de providencial home escombra un parell de cops. Primer ha tallat amb l’esperó una passada que deixava Cruz sol davant Becerra i després s’ha llençat als peus de Keko per treure-li la pilota quan ja trepitjava àrea.\nPerò el Girona ha tornat a fer gala de la seva efectivitat i, pràcticament, en l’única acció atacant lligada ha vist porta. Sandaza ha fet una jugada d’aquelles seves, en les que va superant contraris amb la pilota als peus, ha tirat una paret amb Cristian Alfonso i, tot i que ha acabat perdent el control de la pilota, aquesta ha acabat a peus de Lejeune –que acompanyava la jugada- i l’ha enviat al fons de la xarxa amb l’esquerra (43’). Així s’ha escrit la història del Girona en molts partits i avui ha tornat a passar.\nEn la segona part, Machín, ha endarrerit Aday al carril i ha avançat a l’extrem a Coris, ha fet baixar Alfonso a la mitja punta i ha deixat Sandaza com a única referència a dalt (5-4-1). Era evident que jugaria a buscar una contra guanyadora que no ha existit. Al contrari, el domini de l’Albacete s’ha intensificat i l’enrocament del Girona davant la seva porteria, més clar.\nKeko (50’) hauria pogut empatar però ha enviat als núvols un mal rebuig de Ramalho. Les centrades des de la banda dreta eren totes amb molta idea i la defensa ha hagut d’estar precisa per evitar mals majors. No sempre se n’ha sortit. Lejeune ha tret sobre la línia un rebuig de punys de Becerra (avui els ha utilitzat molt) que ha picat al peu de Keko i s’ha enverinat (65’).\nSandaza hauria pogut fer el 2-0 en una pilota que Ramalho ha tallat a camp propi i ha conduït fins a la frontal però el xut del davanter ha sortit alt. Richy, amb un golàs de falta des de 40 metres semblava que sentenciava el partit (72’) però la reacció visitant ha estat molt ràpida. Keko ha enviat al fons de la xarxa (74’) una pilota que, només uns segons abans, era a l’altre àrea a peus de Felipe.\nL’Alba s’ha envalentonat, el Girona ha empetitit una mica més i Pulido (81’) ha tret profit d’un còrner mal defensat. Just abans de l’empat, Pablo Machín tenia previst fer entrar Juanlu Hens però el gol ha congelat el canvi i les idees del tècnic, que ha esperat sis minuts per rectificar. Al final ha fet entrar Jandro (87′) que, evidentment, no ha pogut aportar res.\nPosted in Esport\tAlbaceteempatGirona FCKekolejeune\n‹ PreviousLa venda de pisos i cases creix lleugerament\nNext ›Torna a pujar la producció de llet abans de la desaparició de les quotes


Bloc de Comunistes de Catalunya: CSQEP demana la compareixença al Parlament de la delegada del Govern per la vaga de fam al CIE de la Zona Franca\nCSQEP demana la compareixença al Parlament de la delegada del Govern per la vaga de fam al CIE de la Zona Franca\nAvui CSQEP ha presentat una proposta de resolució per tal de demanar el tancament del CIE. La constant vulneració dels Drets Humans en aquests empaçaments fa improrrogable pendre accions inmediatament.\nComunistes de Catalunya es solidaritza amb les 63 persones que estan en vaga de fam al CIE de Zona Franca.\nCatalunya Sí Que es Pot insta a tancar el centre d’internament*\nCatalunya Sí Que es Pot ha registrat avui la petició de compareixença al Parlament de la Delegada del Govern a Catalunya, María de los Llanos de Luna, perquè doni explicacions sobre la gestió del Centre d’Internament d’Estrangers de la Zona Franca de Barcelona, on diversos interns es troben en vaga de fam. A més, ha registrat una proposta de resolució que insta a tancar el CIE.\n“Una vegada més s’evidencia que aquest tipus d’instal·lacions, lluny d’aportar a la gestió del tema migratori, crea conflicte i criminalitza persones que només es troben en situació irregular des d’un punt de vista administratiu, i que han de seguir mantenint tots els seus drets en actiu”, ha assenyalat el portaveu d’Interior de Catalunya Sí Que es Pot, Joan Josep Nuet, que ha denunciat que el CIE tracta els interns “com a criminals i delinqüents”.\nDavant els darrers fets succeïts al CIE de la Zona Franca, CSQEP ha reclamat que comparegui al Parlament la Delegada del Govern espanyol “perquè expliqui les polítiques del govern pel que respecta a aquest tipus d’instal·lacions”. A més, diputats de la confluència reclamaran per carta a Llanos de Luna realitzar una visita al centre.\nJoan Josep Nuet assistirà aquesta tarda a la concentració convocada davant del CIE per exigir el seu tancament i en suport als interns en vaga de fam. Els diputats de Catalunya Sí Que es Pot Marta Ribas i Joan Giner han acudit aquest matí al CIE, on se’ls ha denegat l’entrada.


The White Flats Eixample Barcelona Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nThe White Flats EixampleApartamentAribau, 184, Eixample, Barcelona, Espanya, 08036 - Veure al mapaExcel·lent8,8Basada en6comentarisThe White Flats EixampleVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 29 fotos\nL’allotjament no disposa de recepció. Podeu recollir les claus a: Aribau 184, 08021 Barcelona. Els clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements. Cal que informeu el The White Flats Eixample de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Número de llicència: HUTB-007965 Mostrar més


Arrestats cinc immigrants il·legals que es dedicaven al «trile» a l'Arenal\n12 maig 2021 08:10\nEls detinguts, vinguts de l'est d'Europa, es trobaven en situació d'estada il·legal\nToni Gomis | 06 juliol 1999\nLes «colles» d'estafadors capten els seus clients a la platja.\nCinc persones de diverses nacionalitats varen ser arrestades per efectius de la Policia Local ja que es trobaven en situació d'estada il·legal a l'Estat espanyol. Els detinguts havien estat observats mentre practicaven el joc del «trile» a la primera línia de la Platja de Palma, en dues colles diferents, i es varen aixecar contra ells sengles actes per joc il·lícit.\nEl primer dels arrests va tenir lloc sobre el migdia de diumenge, quan Pavel P., de 33 anys i natural de Bistrita, va ser interceptat mentre tenia organitzada una partida d'aquest joc-estafa.\nJust en la passada mitjanit es va procedr a la resta de detencions, ja que Daniel S., Sirah D., de 26 anys i nascut a Rijeka (Croàcia), Marian G., de 24, i Gabriel C., de 18, ambdós oriünds de Tulcea i Bistrita (Romania) respectivament, varen ser observats davant d'un dels balnearis quan ja havien captat diverses «víctimes» i es trobaven jugant a aquest joc prohibit.\nCap d'ells no tenia permís de residència, cosa que afegida al fet de ser trobats cometent actes delictius comportarà inevitablement la incoació d'un expedient judicial d'expulsió del territori estatal.\nEls «trilers», com també altres delinqüents que operen a les zones turístiques, es troben absolutament assetjats per les forces de seguretat, ja que dins les seves respectives operacions d'estiu han fet pujar el nombre d'efectius i la seva presència al carrer, cosa que ha motivat que el control hagi augmentat espectacularment. Una imatge cada cop més comuna a l'Arenal és el constant anar i venir de patrulles de totes les policies a la recerca del delicte.


Camí de El Nido\nVam deixar enrere el parc nacional del riu subterrani per dirigir-nos a l’extrem nord de la illa: a la població anomenada El Nido. Son 5 hores de trajecte molt bonic. Aquest poble és molt turístic però encantador. Especialment l’entorn on es troba.\nAquesta punta de la illa sembla que ja estava habitada en el neolític, ja que s’han trobat fòssils i enterraments que ho confirmen.\nD’èpoques posteriors se sap que els comerciants xinesos visitaven regularment aquesta regió, durant la dinastia Sung (entre el 960 i el 1279), buscant els nius de falcillot que es troben en les escletxes rocoses. Aquests nius son els que es fan servir per fer sopes. Hi ha un llibre xinès del 1225 en el que es parla d’aquesta illa i dels seus magnífics ports.\nEn el segle XVI habitants de les illes de Cuyo, al costat de Palawan es devien traslladar i assentar aquí al Nido.\nAquest extrem de la illa ha rebut sempre molta població de les altres illes, i també d’altres països, xinesos, espanyols, alguns alemanys i coreans. Al llarg de generacions hi ha hagut casaments entre els diferents grups de població, el que ha generat una gran diversitat.\nLa major part de la població és catòlica però també hi ha altres esglésies cristianes. Actualment augmenta la població de religió musulmana, ja que arriba força gent del sud de la illa i de Mindanao.\nAbans del 1890 em sembla que aquest indret s’anomenava Inventario i llavors van decidir canviar-ho pel nom de Bacuit, que és el que conserva la badia i l’arxipèlag que hi ha al davant de la seva costa. Era el temps en que s’hi instal·laven famílies espanyoles i xineses.\nL’any 1954 es decideix canviar el nom del poble i posar-l’hi el nom actual, El Nido, que fa referència als nius d’ocell que son molt apreciats per les sopes.\nFins a l’any 1979, aquest poble i la seva costa era molt poc conegut , però un accident a la badia de Bacuit el va descobrir al mon, que va poder veure els seus paisatges espectaculars. Això va fer créixer significativament el turisme en aquesta illa.\nLa importància d’El Nido es deu a la seva diversitat biològica i geològica; el primer reconeixement de la importància d’aquest ecosistema data del 1984, quan el govern va declarar aquesta zona el santuari de les tortugues i en el 1991 reserva marina. Al 1998 passa a ser una àrea protegida.\nÉs una població que actualment està molt centrada en el turisme. Al llarg de la badia hi ha hotels i restaurants, un al costat de l’altre. Al carrer de darrera també vas trobant restaurants, baretos, hotels, lloguer d’habitacions.... hotels de dos pisos, que xoquen una mica en aquest entorn....tot un mont pel turista que ve a visitar l’arxipèlag de les Bacuit. Hi ha molts llocs on pots contractar excursions en barca, snorkel, busseig... també diversos locals on les noies t’ofereixen massatges...\nUn parell de carres més endins trobes les cases, locals, les botigues de queviures i de productes pel seu dia a dia, l’església, l’escola.... en algun racó sembla que tenen tan sols el més bàsic. És un altre mon. I suposo que molta d’aquesta gent viu dels negocis que estan sorgint al voltant del turista.\nTancant la badia hi ha una gran roca, part del paisatge d’aquí, roca calcària, espectacular. I tot el que hi ha a la vora d’aquesta paret rocosa rep el seu nom: la roca.\nLes postes de sol sobre la badia són fantàstiques. Sempre pots trobar un racó tranquil en el que veure com va canviant la llum, com surt la gent a recollir el que la marea baixa a deixat a la sorra.... Vaig trobar un home que m’ensenyava el pop que havia pescat i que cuinaria per la seva família.\nEstan sola allà, la gent que tornava cap a casa, després de treballar, s’aturava a saludar, a parlar un moment...\nSuposo que ells ja tenen molt vist el paisatge i els colors i ja no els sorprèn, tenen ganes d’arribar a casa, no és res nou. El que si era nou era trobar algú diferent, i sentien curiositat per saber d’ón venia, que visitava i que en pensava de la seva illa i la seva gent.\nVam sortir a les 7 del matí per anar cap al parc nacional del riu subterrani, el St Paul subterranian national park. Es triga menys de dos hores.\nSon excursions organitzades i en el camí fins allà tots els vehicles fan les parades tècniques (wc i beguda) en els mateixos llocs.\nPel camí es creuen pobles que tenen energia de plaques solars i energia eòlica. Em sorprèn trobar un poble que es diu Viet Village. M’expliquen que aquí s’hi van refugiar molts vietnamites, quan la guerra, igual que molts dels xinesos que hi ha a Filipines van arribar fugint de la revolució cultural.\nLa cova d’entrada al riu subterrani es troba a la població de Sabang, que està a la costa occidental, a uns 60-70 Km de Puerto Princesa. El parc nacional del riu subterrani forma part del patrimoni de la humanitat de la Unesco.\nPer arribar a l’entrada del riu primer cal agafar una bangka des del moll de Sabang; son barques per 8 persones i com que hi ha molt moviment de gent i barques cal fer atenció al numero de la teva barca.\nEs obligatori portar la jaqueta salvavides en la que hi ha el numero de la barca enganxat a l’esquena.\nAl moll venen impermeables, per un dolar, per evitar mullar-te, però també per protegir-te dels pipis dels ratpenats que hi ha a la cova, també bosses hermètiques per protegir la càmera de fotos. Ho tenen tot previst!\nLes muntanes son de terreny càrstic, amb roques espectaculars. Un cop desembarquem a la platja , fem un tram a peu, on trobem micos, que intenten prendre’t qualsevol cosa que portis. Son els macacos cua llarga. També hi ha llangardaixos monitor. Son molt grans, però estan mig amagats i es confonen amb el terreny.\nUn cop a l’entrada de la cova, una altra barqueta, aquest cop a rems, i ara et donen un casc. La fila que fem tots és ben peculiar: impermeable, xancles, salvavides, casc, càmera de fotos en bossa de plàstic….\nA la barca duem un focus, amb el que la persona que va davant de tot va il·luminant les parets a banda i banda de la cova per poder veure les formacions rocoses. És impressionant.\nL’any 2010 es va descobrir que sota el nivell del riu hi ha un alter pis, o sigui que hi ha cascades dins de la cova. S’ha descobert una cambra de 300 m d’alçada respecte al nivell de l’aigua. La cova té més de 24 Km de llarg, i el riu recorre uns 8,2 Km. D’aquest trajecte es pot navegar un tram d’uns 4,3 Km.\nFem un recorregut de 45 minuts, recorrem tan sols 1,5 Km però val la pena. És espectacular.\nEstà molt fosc, però quan van il·luminant amb el focus veus les formacions rocoses, estalactites i estalagmites i també els ratpenats enganxats a la paret. La sonoritat també és emocionant. A estones tan sols se sent el que fan els rems en contacte amb l’aigua. Silenci, calma, cambres molt grans, barques que passen sigil·loses pel costat...\nAprofiten el guano que deixen els ratpenats per vendre’l. És un excel·lent fertilitzant ja que té un elevat contingut en fosfats.\nNo hi ha cap document que digui com es va descobrir aquest riu subterrani, però es pensa que els habitants de la regió sabien de la seva existència, però com que el riu estava dins d’una cova I creien que a les coves hi vivien esperits no es van atrevir a investigar la cova I aquest riu.\nLa primera menció que se’n fa és l’any 1887, per part d’un zoòleg de Michigan que estava visitant la illa, que creia que hi havia un llac que connectava amb el mar a través d’un riu subterrani. Si no recordo malament el que ens van explicar, després va ser un científic filipí el que va investigar la cova i va descobrir el riu subterrani, que es caracteritza per tenir part d’aigua dolça i de salada.\nDes de l’antiguitat en aquesta zona hi han viscut dos dels grups ètnics de Palawan. A més d’ells hi ha gent vinguda d’altres zones de la illa i del país. Es dediquen a l’agricultura i ara amb l’arribada del turisme també tenen aquesta Font d’ingressos. Els dos rius que té aquest parc els hi subministren l’aigua pel rec dels camps i per viure.\nEls boscos que hi ha al parc també tenen el seu interès pels botànics ja que hi ha més de 800 espècies de plantes i arbres.\nHi ha molts ocells, 165 espècies diferents, 30 espècies de mamífers, com el macaco de cua llarga que ja he comentat que vam veure. També hi ha 19 espècies de rèptils, com el llangardaix monitor. I no es pot oblidar els ratpenats que omplen les coves.\nEl paisatge és impressionant, el contrast de verd i roca grisa, el mar... Molt bonic. La visita al parc nacional val la pena. Si un està a la illa de Palawan és gairebé obligat anar a veure-ho.\nVam arribar amb el ferry a Tagbilaran, la capital de la illa de Bohol.\nLa illa de Bohol està més o menys davant de la costa oriental de Cebú, a l’arxipèlag de les Visaies. Les dues illes tenen una llengua comuna, el cebuà, però malgrat la poca distancia que les separa, diuen que hi ha diferencies significatives en la seva població. No sé si a nivell de cultura i tradicions o de físic i constitució.\nEls boholans l’anomenen la «República de Bohol» ja que durant un breu lapse de temps va ser independent.\nÈtnicament va ser de les primeres poblacions a assentar-se a l’arxipèlag filipí. En algunes excavacions al voltant de Tagbilaran han posat de manifest que hi havia hagut una civilització prehistòrica que es caracteritzava pels seus tatuatges.\nSembla ser que cap al 1200 els Lutaos van arribar a Bohol des del nord de Mindanao. Van crear un centre pròsper i amb força poder, que anomenaven el regne de Dapitan. Aquest poble el van abandonar cap el 1563 per culpa de les batudes que feien els portuguesos i els seus aliats. Diuen que això va afavorir que els espanyols poguessin instal·lar-se a les Filipines\nLa primera menció històrica que es fa de Bohol és en referència al pacte de sang que van fer Datu Sikatuna, un cabdill local, i Legazpi, en el segle XVI quan els espanyols es van establir i controlar les filipines. Aquest pacte s’anomena Sandugo, i era un important tracta entre les dues nacions.\nL’any 1521 Magallanes i la seva tripulació van arribar a l’arxipèlag, eren els primers europeus a arribar-hi, i no van ser massa ben rebuts. A Magallanes el va matar, prop de la illa de Cebú, un dels cabdills locals.\nL’any 1525, una expedició espanyola va sortir de la Corunya seguint la ruta oberta per Magallanes i va arribar a Filipines, però els va enganxar un huracà. Un dels vaixells va arribar a la costa nord de Mindanao i els supervivents van ser capturats i venuts com esclaus. Un dels membres de la tripulació va anar a parar a mans del cabdill de Bohol, Sikatuna. I aquest va ser el primer contacte entre els boholans i els espanyols.\n40 anys després de l’arribada de Magallanes, en el 1564, els espanyols van enviar 4 expedicions més a Filipines, amb l’objectiu de fer-se amb el control del mercat de les espècies, que estava en mans portugueses. Aquestes expedicions van fracassar. Va ser l’any següent quan Miguel Lopez de Legazpi va poder arribar-hi i el primer assentament espanyol a les Filipines es va fer l’any 1565. Ara be, a l’igual que l’hi havia passat a Magallanes, tampoc van ser ben rebuts. Primer van arribar a Cebú, on van ser rebuts de males maneres pels seus guerrers. Pel que van decidir buscar una altra illa més pacífica. Volien dirigir-se cap a Mindanao, però el vent els va fer canviar el rumb i retornar cap al nord, direcció a Bohol.\nA Bohol tampoc els van rebre be. I és que pocs anys abans uns vaixells portuguesos provinents de les Moluques van arribar a la illa i van atacar als seus habitants, matant-los i agafant-ne també com esclaus. Legazpi va aconseguir convèncer al cabdill Sikatuna de que no éren portuguesos i que hi anaven en so de pau. Així Sikatana i Legazpi van signar un pacte de sang, un tractat establint les relacions entre ells. Cada any es conmemora aquest fet amb un festival, el Sandugo, que vol dir “una sang”.\nAmb l’ajuda dels cabdills locals Legazpi va aconseguir establir un assentament també a la illa de Cebú. No l’hi van posar fàcil els guerrers de Cebú, però l’artilleria espanyola es va imposar i els guerrers locals van haver de fugir cap a les muntanyes. Després d’això, el rei de Cebú, Tupa, va decidir que era millor arribar a una entesa i establir un tractat de pau.\nPoc després arriben a les Filipines els missioners. Els primers van ser dos jesuïtes en el 1596. Segons es diu va ser la mare del “encomendero” de Bohol, Catalina de Bolaños, qui els va convidar. Es van instal·lar a la illa on van començar a estendre el cristianisme. Els jesuïtes es van quedar a la illa fins al 1768.\nTot i que el catolicisme es va anar estenent, no tothom estava d’acord en deixar enrere les creences dels seus avantpassat. Això va portar que en el 1621 un capellà natiu, Tamblot, va desencadenar la revolta que porta el seu nom.\nAmb aquesta revolta es volia tornar a les arrels i alliberar-se dels espanyols. Van aprofitar el moment en que molts dels jesuïtes estaven en una celebració a la illa veïna de Cebú.\nLa resposta espanyola no es va fer esperar i en la primera batalla l’exèrcit espanyol va haver de batre’s en retirada. Hi va haver una segona batalla que també van guanyar els rebels, però després alguns jesuïtes de la seu de Loboc, al sud de Bohol, van aconseguir apropar-se a Tamblot i el van assassinar. Un cop mort el líder als espanyols els hi va ser més fàcil de controlar als insurgents.\nDesprés d’això el poder espanyol es va consolidar. Van fer construir grans esglésies en pedra. Algunes d’elles eren les de Baclayon i la de Loboc, destruïdes pel terratrèmol del 2013. Els jesuïtes van establir diferents assentaments, en els que obligaven a la gent a viure junts, ja que era més fàcil de cristianitzar-los, i els cobraven taxes. La situació amb els jesuïtes es tensava cada cop. Les taxes els escanyaven cada cop més, perseguien al que deixava la religió, ells decidien a qui s’enterrava cristianament i a qui no.... El poder estava en les seves mans.\nUna nova insurrecció sorgeix l’any 1744 promoguda pel líder que anomenaven Dagohoy. Va aconseguir aixecar la major part de la població de la illa en contra dels espanyols, va establir el seu govern a les muntanyes i va controlar bona part de la illa. Fins i tot després de la seva mort la rebel·lió va continuar. Els espanyols tan sols controlaven algun assentaments de la costa sud.\nLa insurrecció que havia començat el 1744 es va allargar durant anys, els espanyols no aconseguien recuperar el control de la illa. No ho van aconseguir fins al 1829. Durant aquests anys els jesuïtes van ser expulsats, en el 1768 i van agafar el relleu missioner els agustins descalços.\nEl control espanyol es va acabar en el 1899 quan els americans van comprar les filipines per 20 milions de dòlars. Quan van marxar els espanyols la illa de Bohol va ser un govern de Canton, dirigit per boholans influents, i era part de la república independent que havia proclamat Aguinaldo.\nUn any més tard, a començaments del 1900 les tropes americanes desembarquen a Tagbilaran i persegueixen als seguidors de Aguinaldo.\nS’organitza altre cop la resistència als invasors; les tropes americanes cremen pobles, maten a la població, per sufocar la resistència. A finals d’any la població local es rendeix i es signa un tractat de pau. I per si no n’haguessin tingut prou amb la guerra després van patir una epidèmia de còlera que va matar centenars de persones.\nEl període americà es va acabar amb la segona guerra mundial quan van arribar a la illa les tropes japoneses. Un cop més s’organitzen en guerrilles. Quan els americans tornen a Bohol l’any 1945 son ben rebuts ja que els alliberen dels japonesos. Aquest cop s’hi queden molt poc temps ja que el 1946 Bohol passa a formar part de la República Independent de les Filipines.\nFinalment la població de Bohol va sentir-se lliure d’ocupants. A la illa hi havia poques haciendas, i les famílies més aviat tenien els camps pel cultiu de subsistència familiar. Tagbilaran, la capital, no va tenir la categoria de ciutat fins al 1966.\nEns vam allotjar a l’hotel Dao Diamond, que està a les afores de la ciutat, amb el que no vaig anar al centre sinó que em vaig quedar allà a sopar. Aquest hotel és d’una fundació que treballa per l’educació dels nens sords.\nVa ser una experiència molt interessant. Molts dels que hi treballen son nois i noies sord muts. A l’entrada hi ha un cartell en el que t’ho expliquen i per tot arreu rètols indicant que parlis amb to suau, que no cridis. Els diners que guanyen van per aquesta associació que té programes per escolaritzar-los i també volen que es puguin integrar en les escoles normals (que no son especials per sords).\nAl restaurant alguns dels gestos per demanar les coses més bàsiques. El cambrer, un noi molt expressiu ens va deixar el menú i un full on apuntar la nostra comanda. Quan volíem preguntar alguna cosa, escrivíem darrera del full i així ens enteníem. Em van explicar que llegeixen els llavis i que en tagal no tenen problemes, però que en anglès els hi costa més.\nVa ser una experiència molt curiosa. Tot i que sabia que eren sords, me n’oblidava a cada moment i dius gràcies, adéu... de forma mecànica. Hi estan acostumats. Fins i tot aguanten amb un somriure quan algú els tracta malament. Hi havia un home que no havia llegit el rètol on explicava que eren sords. L’hi estava cridant a un dels nois, l’hi deia coses com “ets tonto? No m’entens? “ i quan algú l’hi va fer veure que no el podia sentir la seva resposta va ser també absurda, indignada, com si encara que fos sord hagués d’entendre el que l’hi estava cridant.\nEl terratrèmol de l’any passat va destruir molts dels hotels de la ciutat. Per tota la illa es veuen encara les seqüeles del terratrèmol. Hi ha ponts destruïts, que encara no s’han pogut reconstruir, edificis ensorrats...\nEl primer que vam anar a veure van ser els turons de xocolata, que estan considerats una de les meravelles naturals de Filipines. És una formació geològica formada per entre ~1250 -1700 turons, repartits en una extensió d’uns 50 Km2. Son formacions càrstiques que han patit l’erosió de l’aire I la pluja i els hi ha donat la forma arrodonida que tenen.\nL’alçada dels turons varia, poden tenir 30-50 metres d’alçada o arribar als 120 metres. Estan coberts de vegetació i en l’època seca queden de color marró, i diuen que recorda el xocolata, d’aquí el seu nom. Entre els turons la terra està cultivada. Des de l’any 1988 està considerat monument geològic nacional.\nHi havia molta gent, suposo que ho afavoria el fet de que fos diumenge. Autocars, cotxes privats, grups de turistes, famílies, amics.... Des de l’aparcament es puja per una escala a un dels turons. Al peu de l’escala hi ha una cova amb una verge de Lourdes. L’hi tenen una veneració especial, ja que la trobes per tot arreu!\nAmb el que havia plogut els darrers dies estava tot verd, o sigui que de color de xocolata res de res! Així i tot, és sorprenent ja que es veu sorgir del verd de l’entorn aquests turons de color més apagat, i que s’estenen fins a on t’arriba la vista (la meva vista, que és una mica limitada). El mirador també va patir els efectes del terratrèmol i ha una zona vallada, en la que el panel explicatiu està per terra. La resta es conserva prou be.\nEn la zona d’aparcament i on hi ha el restaurant i botiguetes, hi ha un grup de nenes tocant la guitarra i cantant, i uns massatgistes invidents a l’espera de clients. Es nota que és un lloc molt turístic.\nD’aquí ens dirigim al centre de conservació dels tarsers. El tarser és un primat, dels més petits que hi ha. El tarsers de Filipines és endèmic d’aquí. És molt petit, entre 8,5 i 16 cm d’alçada. El mascle pesa uns 80-160 g i les femelles generalment una mica menys.\nLa femella té moltes mamelles, però només algunes son funcionals, les altres serveixen perquè s’hi enganxi la cria. El període de gestació és de 6 mesos, i tan sols neix una tarser cada cop. Quan neix el seu cos i cap fa uns 7 cm i la cua 11,5 cm de llarg.\nEls seus ulls estan fixos, quan volen mirar cap a un costat o l’altre han de girar el cap, que pot girar 180 graus. Tenen uns ulls molt grossos; son els mamífers que tenen la relació entre la mida dels ulls i el cos més gran. Tenen una excel·lent visió nocturna.\nÉs un animal nocturn, de dia dorm en llocs foscos. Fan diferents sons que els hi permeten comunicar-se entre ells, i s’ha descobert que poden vocalitzar amb una freqüència que esta en el rang dels ultrasons, entre 70-90 kHz. L’oïda humana tan sols arriba a captar sons que tinguin una freqüència màxima de 20 kHz.\nPoden saltar d’un arbre a l’altre, salts d’uns tres metres si cal. Uns dits llargs, que l’hi permeten agafar-se molt be als troncs I a qualsevol superfície.\nViu en els boscos, generalment enfilat a uns dos metres del terra. El seu habitat pot ser d’unes 6 hectàrees pels mascles i de 2,5 per les femelles. Son animals solitaris. S’alimenten especialment d’insectes però també poden menjar petits vertebrats, com sargantanes i ocells. Quan atrapen a la víctima se la duen a la boca amb les mans.\nDurant un temps la gent comprava tarsers per tenir-los com animals de companyia, però es va veure que aquest animals no estan fets per viure en captivitat. La seva esperança de vida decreix significativament, entre 2 i 12 anys, comparat amb els 24 anys que poden viure. Al viure en captivitat estan més exposats a la llum amb el que pateixen dels ulls i tendeixen a estressar-se; llavors es colpegen amb qualsevol objecte al cap i acostumen a morir. Es diu que se suïciden.\nAl centre de conservació dels tarsers hi treballen un grup de voluntaris. Un d’ells és espanyol i és el que ens acompanya i ens explica algunes coses sobre aquests primats. Aquest animals viuen al bosc que hi ha al costat, i cada matí alguns dels voluntaris van a observar on es troben els tarsers aquell dia per poder-los ensenyar després als grups de turistes que arriben. S’ha d’anar en silenci i no es pot utilitzar flash. Com que son tant petits i estan enfilats als arbres no es fàcil veure’ls.\nEn vam veure un, amb els ulls oberts, molt grans, impressionants. Estava arrapat a l’arbre, tenen uns dits molt prims i unes orelles molt fines. Em recorden una mica als lèmurs que vaig veure a Madagascar. Vam buscar-ne algun més, però estaven massa enfilat massa amunt i jo no vaig arribar a veure’ls. Ens van explicar que en tenien tres de localitzats que viuen al voltant del centre de recerca, però que aquell matí n’havien trobat un altre.\nA continuació vam anar cap a Loboc. Aquesta ciutat està a 24 Km de Tagbilaran (la capital), cap a l’interior, a la vora del riu del mateix nom. Abans de l’època espanyola, Loboc era un mercat important, on es bescanviaven els productes de l’agricultura de l’interior de la illa amb els del mar, dels pobles de la costa. Actualment és un centre turístic des d’on surten excursions pel riu. Són restaurants flotants amb els que vas remuntant el riu fins una cascada. El menjar no està malament, tot i que escàs. Si puges dels últims com que els altres ja estan menjant, quan t’hi poses algunes safates ja estan buides. Es un bufet lliure.\nMentre menges pots contemplar el paisatge a les dues bandes del riu, amb vegetació exuberant i alguna caseta. Quan s’acaba el menjar ens aturen davant d’una altra plataforma en la que hi ha un grup folklòric tocant, guitarres espanyoles, i cantant. Pots baixar i fer-los-hi fotos...\nEm sorprèn que aquests restaurants flotants no tenen motor, o no m’ho sembla, i per darrera hi ha una barqueta amb motor que és la que el va empenyent.\nLes cascades que veiem no son espectaculars però si que és bonic l’entorn, en que veus que baixa aigua per tot arreu alimentant el riu Loboc.\nQuan ja arribem a Loboc es veuen edificis mig derruïts, conseqüència del terratrèmol de l’any passat. També les esglésies de l’època espanyola van quedar molt malmeses, La de Loboc era la més antiga de la illa, és l’església de Sant Pere, construïda al voltant del 1602. No sé segur si la que vam visitar és aquesta, recordo que estava a tocar de la costa. Han pogut salvar algunes coses, i està en procés de restauració. Devia ser impressionant quan estava tot en peu!


Descobrir Nord-amèrica en 12 llibres\nRecorrem el Canadà, els EUA i Mèxic a través d’obres que hi estan ambientades\nBarcelonaHi ha llibres que converteixen els escenaris on transcorre l’acció en un personatge més, sovint crucial per entendre l’evolució de la trama. Passa amb el riu Mississipí a les aventures de Tom Sawyer i Huckleberry Finn; amb Long Island, on el gran Gatsby organitzava les seves festes esplendoroses; amb Arizona i Texas, els estats per on es mou la temible colla de carnissers de Meridià de sang, de Cormac McCarthy, i amb el poble fantasmagòric mexicà per on el personatge de Pedro Páramo, de Juan Rulfo, busca el seu pare.\nLa llista és interminable, però hem triat una dotzena de títols per als afortunats que aquestes vacances travessin l’oceà Atlàntic i passin uns dies al Canadà, als Estats Units o Mèxic. I també per als lectors que, sense moure’s de casa, des de la platja o des del lloc on estiuegen, tinguin ganes d’emprendre viatges literaris que, en el millor dels casos, els seran difícils d’oblidar.\nNarracions que han merescut el premi Nobel\nLa guanyadora de l’últim Nobel de literatura ha ambientat la major part de les seves narracions -reunides en reculls com Estimada vida i Massa felicitat - en petits pobles del sud d’Ontario. Els personatges de Munro han de decidir com reorienten les seves vides en un entorn tranquil i idíl·lic, que es contraposa sovint amb els tràngols que han de passar.\nLas Vegas, la ciutat de tots els excessos\nUn viaje salvaje al corazón del sueño americano : aquest és el subtítol que Hunter S. Thompson va posar a Miedo y asco en Las Vegas (1971), l’aventura al·lucinada del periodista amb el seu advocat a la ciutat dels excessos. En principi hi han de veure una cursa de cotxes, però el consum d’alcohol, mescalina, LSD i cocaïna els porta a tenir visions més extremes.\nEl ‘southern gothic’ encara talla la respiració\nEn va tenir prou amb dues novel·les i trenta-dos contes per passar a la història de la literatura. Flannery O’Connor va ambientar bona part de la seva producció a l’estat de Geòrgia. A Un bon home costa de trobar (1955) narra el viatge d’una família en cotxe cap a Florida i la trobada funesta amb tres criminals.\nUn reducte ideal per escriure la millor poesia\nLa petita ciutat d’Amherst és una visita obligada per als lectors de poesia des que l’obra d’Emily Dickinson va ser publicada el 1955, gairebé setanta anys després de la seva mort. Una bona antologia de la seva obra és Jo no sóc ningú! Qui ets tu?, que Sam Abrams va traduir al català l’any 2003 per a Jardins de Samarcanda.\nLa corrupció d’una gran ciutat com Los Angeles\nAmb La dàlia negra, Ellroy va començar l’any 1987 un quartet de novel·les ambientades a Los Angeles en què en mostrava la cara més depravada i corrupta. Inspirada per l’assassinat de l’actriu Elizabeth Short, la novel·la va consagrar l’autor. La ciutat també ha inspirat El son etern, de Raymond Chandler, i Jackie Brown, d’Elmore Leonard, entre altres llibres.\nUn territori sense llei, disposat als banys de sang\nLa novel·la Meridià de sang (1985), de Cormac McCarthy, es va fer un lloc d’honor en la narrativa més contundent de la segona meitat del segle XX. Hi explica, amb tot luxe de detalls, les experiències d’un noi amb la colla de carnissers coneguda com el Grup Glanton, que es dediquen a assassinar indis i després mexicans a l’Arizona i Texas del 1850.\nEl Mississipí, riu apte per a tota classe de trapelleries\nEls dos personatges més coneguts de Mark Twain són Tom Sawyer i Huckleberry Finn. Tots dos protagonitzen un díptic -publicat el 1876 i el 1884- en què el riu Mississipí i les perilloses illes que el recorren són escenari de les seves malifetes. La descripció de la vida de la comunitat negra n’és un altre atractiu.\nComala, un poble fet d’ombres i d’imaginació\nUna veu en primera persona torna al poble de Comala per retrobar-se amb el seu pare i exigir-li la restitució d’un deute que arrossega des de fa anys. Pedro Páramo (1955), l’obra mestra de Juan Rulfo, està habitada per personatges fantasmagòrics que habiten fora del temps. El lector ha de reconstruir el trencaclosques.\nLa vida d’un bevedor i un mentider de primera\nRichler va culminar la seva trajectòria amb El cas d’en Barney Panofsky el 1997, la novel·la que va guanyar el Premi Llibreter el 2013 per l’edició de Quaderns Crema. Mig autobiogràfica, ressegueix la vida d’un jueu angloparlant de Mont-real faldiller i amb una afició desmesurada per l’alcohol. Després d’uns anys a París, escarmentat per la relació amb una poeta, torna al Canadà i fa fortuna com a productor televisiu. Quan el seu millor amic sigui assassinat haurà de demostrar que és innocent.\nUn milionari que s’acosta a l’abisme\nEl narrador d’ El gran Gatsby (1925) és el jove Nick Carraway, que s’instal·la en una petita casa en un poble de Long Island i acaba anant a parar a una de les fastuoses reunions socials que el milionari Jay Gatsby organitza a la seva mansió. Esquiu i extravagant, Gatsby està enamorat de la seva cosina segona de Nick, Daisy Fay Buchanan, casada amb l’arrogant Tom. Ella haurà de decidir si és fidel al matrimoni o es deixa dur per les promeses de Gatsby, amb qui havia tingut una aventura cinc anys enrere.\nReconstruir l’assassinat d’una família de grangers\nL’any 1959, després de llegir al diari la notícia de l’assassinat del granger Clutter, la seva dona i dos dels quatre fills, Truman Capote va marxar cap a Kansas, decidit a escriure’n un reportatge. Sis setmanes després del crim, la policia detindria els culpables, Dick i Perry. Fascinat per les històries de les víctimes i dels botxins, Capote va trigar més de sis anys a enllestir A sang freda, un brillant exercici de periodisme d’investigació convertit en literatura de nivell.\nTAMPICO I SIERRA MADRE\nLa recerca d’un tresor perdut a les muntanyes\nTres nord-americans sense ofici ni benefici que es troben a la ciutat de Tampico a la dècada dels anys 20 decideixen viatjar fins a les muntanyes de Sierra Madre amb la intenció de trobar-hi or. Els bandits amb qui es poden creuar pel camí no són tan perillosos com l’avarícia que el trio amaga dins seu. El tesoro de Sierra Madre (1927) és una de les novel·les més conegudes de l’enigmàtic escriptor alemany B. Traven, de qui es coneixen molt pocs detalls biogràfics.\nLiteratura nord-americana Francis Scott Fitzgerald Truman Capote Emily Dickinson


Les incidències als vagons del metro es transmetran a temps real al centre de control | betevé\nAixò serà possible gràcies a la substitució dels sistemes de videovigilància dels combois, un canvi que es licita per quatre milions d'euros\nRedacció | dimarts, 6 de març del 2018, a les 17.00\nLes càmeres de seguretat del metro estaran connectades al centre de control, de manera que, si hi ha cap incidència, es podran visualitzar de manera immediata. D’aquesta manera, es volen millorar les prestacions de seguretat dels combois. Fins ara, per poder veure-les calia esperar que el tren acabés el trajecte per poder accedir a l’equip de gravació.\nL’Ajuntament licita el servei per quatre milions d’euros, un pressupost que inclou la substitució dels sistemes de videovigilància de tots els trens que encara estan pendents d’actualitzar, però no les càmeres, ja que es mantindran les actuals. Segons el consistori, el canvi no es farà tot de cop, sinó de manera progressiva. L’objectiu és completar-ne el desplegament el 2020.\nTot i estar connectades permanentment al centre de control per via 3G, no hi haurà ningú vigilant les càmeres de manera continuada, sinó que es consultaran en temps real quan hi hagi alguna incidència. Per exemple, si un viatger es desmaia, les càmeres permetran veure si la persona continua a terra o torna en si, o bé si hi ha sang al voltant. D’aquesta manera s’hi podrà donar una resposta al més adequada possible.\nEl sistema ja està implantat a la Línia 9 i també estan permanentment connectades les càmeres de control que hi ha a les andanes de les estacions. No s’implantarà, però, als autobusos, ja que segons l’Ajuntament els requeriments de seguretat del transport en superfície són diferents.


Iberia suspèn els seus vols amb Caracas d'aquest diumenge\nL'aerolínia atribueix la decisió a «la delicada» situació de Veneçuela\nDissabte, 29/07/2017 | Actualitzada 19/10/2017 - 20:24\nLa companyia aèria Iberia va anunciar ahir la cancel·lació dels vols programats per avui de la ruta Madrid-Caracas-Madrid «degut a la delicada situació a Veneçuela i a les dificultats operacionals i de seguretat». L’aerolínia va informar en un comunicat que oferiria als clients afectats «la millor alternativa de viatge possible en altres dates, la possibilitat de reemborsament del bitllet o la reubicació en altres companyies», mentre que als que tornaven «se’ls manté l’allotjament a l’hotel».\nEls següents vols d’Iberia d’aquesta ruta estan programats per dimecres que ve, 2 d’agost. Fonts de la companyia van assegurar que «la intenció és volar», però que estaran «a l’expectativa». «Tenim diversos dies fins dimecres per veure com evoluciona la situació i llavors prendre una decisió sobre els vols de dimecres i de dijous», van afirmar. A més a més, les mateixes fonts van aclarir que des d’Iberia «s’està portant a terme un seguiment de la situació i s’informarà els clients de qualsevol canvi addicional en el seu programa de vols». L’aerolínia va assenyalar que té «la millor voluntat i disposició de reprendre les seves operacions amb Veneçuela», però que mentrestant, «la seva prioritat és preservar la seguretat dels seus clients, tripulacions i de tots els empleats que atenen els seus vols».\nIberia no és la primera ni tampoc l’única aerolínia que pren aquesta mesura. La companyia Air France va anunciar a última hora de divendres passat la suspensió dels seus vols entre París i Caracas des d’avui mateix, Davant «la situació actual a la capital veneçolana, estem obligats a suspendre els nostres vols de París a Caracas des del diumenge 30 de juliol fins al dimarts 1 d’agost», va informar l’aerolínia francesa a través d’un comunicat.\nTemes: Caracas Aerolínies Transport aeri Iberia Veneçuela