Habibullah Khan - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nemir d'Afganistan (1901-1919)\n(S'ha redirigit des de: Habib Allah Khan)\nHabibullah Khan o Habib Allah Khan —en paixtu i farsi حبيب الله خان— (Taixkent, 3 de juny de 1872 - Kallagush, 20 de febrer de 1919) fou emir de l'Afganistan del 1901 al 1919. Era el fill gran de l'emir Abd al-Rahman Khan al que va succeir a la seva mort el 3 d'octubre de 1901. La seva mare era la concubina Gulriz, originària de Wakhan.\n3 juny 1872\n20 febrer 1919 (46 anys)\nInayatullah Khan (en)\nEn política exterior fou probritànic i va visitar diverses vegades l'Índia Britànica a petició dels àrbitres de la frontera amb Iran (Missió Mac Mahon 1902-1903). El 21 de març de 1905 va signar un acord amb Sir Louis Dane que confirmava l'acord Abd al-Rahman-Durand de 1893 i pel qual Gran Bretanya es comprometia a garantir la independència afganesa si l'emir actuava en els tractes amb altres potències conforme a les instruccions britàniques, a no limitar les importacions afganeses de material de guerra, a acceptar la presència d'un agent polític afganes a la seu del virrei de l'Índia i agents comercials a l'Índia i a Gran Bretanya; l'emir rebia a més a més un subsidi de 160.000 lliures; pel seu costat Habibullah es comprometia a ser amic del britànics i a consultar al govern britànic abans d'entrar en contacte amb altres potències, i a acceptar un agent polític britànic a Kabul per entre 3 i 5 anys, escollit per l'emir entre musulmans de l'Índia proposats pel Indian Foreing Office. L'emir va rebutjar l'establiment de fortaleses al Helmand.\nLa convenció anglorussa de 31 d'agost de 1907 va mantenir Afganistan dins l'esfera d'influència britànica ampliant però els drets comercials russos al país. Quan va esclatar la I Guerra Mundial l'emir va emetre un farman (24 d'agost de 1914) declarant la neutralitat, però va acceptar al seu territori una missió germanoturca i al govern provisional revolucionari indi.\nEn política interior va cridar als exiliats, va perdonar tributs, i va tenir tendències centralitzadores. Estava sota influència dels mullahs i d'alguns militars. Va fer front a intrigues com la del seu germanastre el sardar Muhammad Umar (fill d'Abd al-Rahman Khan i de Bibi Halima), i especialment a la de Nasr Allah, el seu germà que era comandant en cap de l'exèrcit, i aspirava al tron. La disciplina a l'exèrcit (150.000 homes) es va relaxar però es va compensar amb la compra de material modern de guerra. Va estimular el comerç sobretot amb l'Índia Britànica però també amb els Turquestan rus, va fer préstecs al comerciants i va ordenar diverses obres d'utilitat publica, dedicant especial atenció a l'ensenyament; va crear una escola militar i una de quadres administratius (Habibiyya School, 1903). Va modificar el codi penal i va rebaixar algunes penes però no va evitar que el seu conseller Sahibzada Abdul Latif fos sentenciat a mort per apostasia i executat a cops de pedra a Kabul (1903); el sistema repressiu intern creat pel seu pare fou desmantellat.\nHabibullah fou assassinat durant una cacera a Kallagush, a la vall d'Alingar, prop de la residència de Kalat al-Siradj (Laghman), el 20 de febrer de 1919.\nA. Hamilton, Afghanistan, Boston i Tokyo\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Habibullah Khan\nAbd al-Rahman Khan Emir de l'Afganistan\n1901 – 1919 Succeït per:\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Habibullah_Khan&oldid=19453990»\nDarrera modificació: 11 gen 2018 a les 10:25


El MIM convida al públic a viure diverses aventures sensorials i a conèixer als pallassos caragol | RiberaBaixa.info\nLa Mostra Internacional de Mim a Sueca (MIM) prossegueix demà la celebració de les seues tres dècades de marxa amb una programació pensada per a tota la família.\nPonten Pie. Artica © Eva G. Alcántara\nDemà dijous, els espectadors podran gaudir de Artica, una proposta exquisida plena de lirisme i preciosisme visual on l’experiència teatral es converteix en una aventura sensorial.\nEls catalans Ponten Pie convidaran al públic a entrar en la seua llar, un racó íntim i màgic, una casa vella de fusta que amaga un misteri visible solament per als afortunats que aconseguisquen entrar en ella. Un muntatge original de gran presència estètica reconegut amb el Millor Concepte Escenogràfic en la Fira de Titelles de Lleida.\nLa companyia alacantina de circ contemporani Acrobàcia Mínima convidarà al públic per la seua part a participar en Seu-te!, una aposta per la innovació i l’ús de nous llenguatges escènics, sense abandonar la tradició i l’arrelament. Sobre l’escenari de la plaça de l’Ajuntament de Sueca es disposarà una taula, set cadires, un càntir i 15 metres de corda per a donar regna solta a un espectacle per a grans i xicotets, d’acrobàcies, equilibris inversemblants, humor i una cuidada dramatúrgia que convidarà a asseure’s, jugar i gaudir.\nEn la segona jornada del MIM coneixerem també als Escargots, creats per la companyia catalana Slow Olou, nascuda de la unió de Toti Toronell i Pere Hosta, dos ocells que sovint volen per lliure però que un bon dia van decidir posar un ou que, lentament, va donar vida a aquest divertit espectacle. Una mescla absurda i surrealista d’escenes en les quals dos pallassos caragol despertaran en l’espectador els riures i emocions en l’Ateneu Sueco del Socorro. Un espectacle que arriba per primera vegada a terres valencianes.\nEl festival regalarà també als espectadors d’aquesta edició els Mim’s moments, moments escènics protagonitzats per l’artista Mayte Olmedilla que es desenvoluparan en els llocs més inesperats, divertits i emotius de la ciutat, com els patis de butaques, les cues del teatre, cafeteries, façanes, etc. Tot per a celebrar i recordar les tres dècades de recorregut ininterromput de la Mostra Internacional de Mim.\nPublicació següentLa lluita per les pensions continua a Sueca, ara més que mai\nPublicació anteriorLa Carrera Solidària d’APPI Ribera Baixa suma quilòmetres per la investigació de les malalties rares


e Sobre com evitar perdre el domini de les nostres creences i accions |Nativa\nSobre com evitar perdre el domini de les nostres creences i accions\nEscrit el 19/10/2014 per Mercè Coll a la categoria Intervencions al Fòrum.\nVoldria advertir que no donaré cap solució. No m’agrada instruir ni mentir. Potser tampoc podré explicar el relat, amb el que tracto de donar una possible resposta al títol.\nMalgrat tot, començo amb una declaració de bona fe, de confiança i fidelitat a la pròpia paraula. Aquesta és la virtut que m’agradaria poder reconèixer com a pròpia, com fa Montaigne a l’inici dels Assaigs, i voldria presentar-la com imprescindible i necessària per poder actuar lliurement amb honestedat.\nLa política sembla estar molt lluny d’aquesta aspiració, tal i com podem constatar dia a dia amb un temor creixent, davant les conseqüències que tenen els actes dels seus protagonistes. La comicitat, que podien provocar en un moment donat, ha estat substituïda per la indignació, i ara és un estupor el que paralitza els nostre ànims i que, com Medusa, ens deixa petrificats, immòbils.\n[vimeo 109149941 640 360]\nNo és l’estupor que inquieta o meravella, aquell que està a l’origen de la filosofia, sinó el que atura el pensament al no poder donar crèdit a les paraules, que alguns s’atreveixen a dir amb la seguretat que dona la ignorància.\nNo solament hem deixat de creure en el que diuen, sinó que resulta terriblement inquietant la falta de límit de la seva estupidesa.\nÉs terrible descobrir la mala fe dels seus actes, però encara és pitjor constatar la impermeabilitat de les seves paraules que, a força de repetir-les com una lletania, amenacen amb anul·lar la capacitat de pensar de qui les escolta.\nCrec que una de les causes d’aquesta situació és la sacralització de la política i un bon exemple el tenim en el llenguatge que usualment s’utilitza en els discursos polítics. Les paraules no són buides, com sembla aparentment, sinó que estan massa plenes. No és que no diguin res, sinó que diuen massa; tenen un significat ple que obtura el sentit. No ofereixen cap escletxa per on poder introduir una opinió o argument. Son impenetrables i per tant resistents a tota alteració. Per aquest motiu el sentit no hi és, no te cabuda.\nPer retornar la política al domini de la intel·ligència humana ha d’haver-hi una profanació, una restitució del que ha estat donat als deus, al domini de la transcendència, en el que els valors i les veritats resulten inqüestionables.\nLa paraula ha de retorna al seu domini propi, el de la subtilitat del sentit, el del balbuceig i la mitja veu; s’ha de poder intervenir en la paraula, modular el seu sentit i tenir en compte que, com deia Montaigne, la paraula és meitat de qui parla i meitat de qui escolta. No hi ha cap domini més enllà de l’acte de llenguatge que suposa el dir i el escoltar.\nNingú millor que Kafka ha sabut orientar aquesta profanació de las paraula utilitzant el propi relat sagrat, el mite. La seva lectura del mite de Prometeu és un bella paràbola de cóm recuperar la paraula al profanar la seva veritat.\nKafka relata quatre llegendes de Prometeu, precedides d’una concisa explicació que, ens posa sobre avís del final de la història:\nla leyenda intenta explicar lo inexplicable; dado que parte de un fundamento de verdad, ha de acabar de nuevo en lo inexplicable\nAmb el pas del temps es va oblidar la traïció de Prometeu i finalment tots es van cansar d’aquesta història, els déus, les àguiles i el mateix heroi. Va quedar inexplicable la roca del Caucas.\nEl sentit no s’esgota ni es tanca, queda allò inexplicable, la roca que ens força abruptament al comentari i a la interpretació.\nUtilitzant les paraules de Barthes dirigides a Antonioni com homenatge, formulo un possible comentari sobre la història de Kafka, que és també un elogi del seu art de l’escriptura. La saviesa de l’artista, ens diu Barthes, és la capacitat de discernir amb agudesa el sentit de la veritat, i afegeix:\nsu arte consiste en dejar siempre abierta y un poco indecisa, por escrúpulo, la vía del sentido. Con ello cumple usted muy precisamente con la tarea del artista que nuestro tiempo necesita: ni dogmático ni insignificante.\nKafka restitueix el mite oferint la ironia com a sacrifici regulador, ironia que vol dir distanciament respecte a tot significat unívoc (la subtilesa de la que parla Barthes), a tota transcendència que anul·li la seva convencionalitat i per tant la seva mobilitat. La via del sentit queda, per escrúpol, indecisa.\nLa paraula retorna al domini propi de l’ésser humà quan escapa als condicionants del sentit o, dit d’una altra manera, quan es preserva el seu espai de llibertat, obrint el sentit a una activitat interpretativa interminable.\n P. 632 del volum III de les obres completes publicades sota la direcció de Jordi Llovet a Galaxia Gutenberg. Cículo de lectores, 2003.\n El text de Roland Barthes “Querido Antonioni…” va ser publicat en 1980 a Cahiers du Cinéma, y ha estat editat en castellà a Roland Barthes, La Torre Eiffel. Textos sobre la imagen, Barcelona, Paidós, 2001.\nIntervenció de Mercè Coll al 13è Fòrum Indigestió. Foto: Carles Llàcer\n« Autoeditarse (y hacer cosas) Han caído los dos »


Nous reptes per a la mateixa fundació\nLa Fundació Palau de Caldes ha estrenat direcció. L'escollida és una professional vinculada a la casa des del 2011, gran coneixedora del valor de l'equipament i amb una formació que esvaeix qualsevol...\nMés pactes que es trenquen\nEl pacte de Canet tampoc ha aguantat. Els arguments ideològics que serveixen per relligar en l'àmbit nacional les forces sobiranistes topen en l'àmbit de poble amb qüestions més de pell, més terrenals....\nEl govern de Canet ha rebentat. ERC va fer fora ahir els socis del PDECat amb arguments de manual que ja s'han fet servir recentment en altres trencaments a la comarca. Tothom parla d'una mort anunciada...\nParelles poc, o gens, ben avingudes\nEl pacte de Tordera que els mateixos protagonistes havien qualificat d'estrany i antagònic ha acabat fallant. Els arguments seran uns o altres segons qui n'expliqui la fi, però el cert és que determinats...\nDiners per reconstruir cultura\nLa Diputació, aquesta administració que tots els ajuntaments lloen perquè encara disposa de diners per repartir, ha anunciat una altra injecció econòmica perquè Canet torni a aixecar l'Odèon. L'històric...


Un estudi desaconsella retirar els sediments del riu Onyar - Diari de Girona\nUn estudi desaconsella retirar els sediments del riu Onyar\nL’informe aposta per canviar criteris en la gestió per naturalitzar els espais fluvials\nGirona | 16·11·21 | 06:30 | Actualitzat a les 08:23\nExtracció de terres de l’Onyar a l’alçada de la plaça Independència, fa uns anys. | MARC MARTÍ\nEl Pla de conservació i manteniment dels rius urbans de Girona desaconsella aplicar «la retirada sistemàtica dels sediments del riu Onyar», ja que aquests materials no suposen una pèrdua de la secció hidràulica dràstica ni imminent. És més, la presència actual de barres de sediment permet el creixement de vegetació pròpia de ribera i representa un refugi per la fauna. Fa uns anys, en determinades èpoques es podia veure una màquina excavadora retirant desenes de quilos de sorra entre el pont de Pedra i el de Sant Fèlix.\nUn estudi ha analitzat l’evolució d’aquests materials al llarg dels darrers anys, i apunta que la presència de barres de sediment és inherent en determinats trams de l’Onyar. Això s’explicaria pel fet que, tot i les operacions de dragat que es feien regularment al riu, el sediment tornava a ocupar el mateix lloc ràpidament, després de crescudes ordinàries, segons va explicar ahir el director tècnic de Naturalea, l’empresa redactora de l’estudi, Albert Sorolla.\nTot i així, des del consistori se’n farà un seguiment periòdic i s’establiran criteris per a una possible retirada extraordinària del dipòsit de sediments al riu. Concretament, es controlarà l’evolució dels sediments dues vegades l’any durant cinc anys, i sempre que es produeixin episodis de crescuda de l’Onyar de més de 75 m3/s. Així mateix, es podran plantejar actuacions puntuals de retirada de sediments si s’observa un creixement del fons de més de 5 cm de mitjana en tota l’àrea de l’Onyar urbà en un període de sis mesos.\nPossible «clenxa» a l’illa del Ter\nA més s’analitzarà l’impacte que pot acabar tenint amb l’illa del Ter, la zona de terra i vegetació que hi ha entre les confluències del riu Ter i l’Onyar. El regidor de Sostenibilitat de l’Ajuntament, Martí Terés, va explicar que aviat hi haurà una reunió amb l’Agència Catalana de l’Aigua (ACA), per analitzar com actuaren cas que els sediments acabin fent créixer l’illa. Una de les opcions, segons Terés, seria obrir una clenxa perquè els sediments puguin passar.\nPel que fa al global dels rius i rieres que hi ha a la ciutat (rius Ter, Onyar i Güell, rieres Galligants i Bullidors, torrents de Font de la Pólvora i Vila-roja i la sèquia Monar) s’hi preveu adaptar els criteris de gestió de la conservació i manteniment dels espais fluvials urbans amb l’objectiu d’aconseguir-ne la naturalització i fer «una ciutat més sostenible i amb una major biodiversitat».\nNaturalitzar rius i rieres\nL’estudi proposa cinc grans línies de treball, amb propostes concretes per a cada un dels trams definits dels diversos rius: accions forestals, amb podes i desbrossades selectives; eliminació d’espècies exòtiques invasores; foment de la introducció i creixement de vegetació autòctona més resistent i protecció a les plantes, especialment en zones erosionades; establiment de punts de contacte entre les estructures dures i la llera natural dels rius, i potenciació de la fauna, amb la creació de refugis i la implementació d’accions enfocades a l’augment de la diversitat, com el control de plagues o la pol·linització. El regidor de Sostenibilitat va admetre que caldrà pedagogia perquè la ciutadania entengui que deixar créixer determinades plantes i herbes no té perquè ser sinònim de brutícia ni de manca de manteniment.\nEl municipi compta amb 20,4 quilòmetres de cursos fluvials dins el nucli urbà, i una superfície d’espais fluvials de 73,75 hectàrees, dues xifres que posen en evidència la complexitat de gestionar el manteniment d’aquest tipus de terreny.\nLa realització del Pla de conservació i manteniment dels rius urbans s’ha tirat endavant amb fons europeus en el marc del projecte Turisme Transfronterer Fluvial i Sostenible – Têt, Ter, Fluvià i Segre (TTFS), inclòs el programa INTERREG V A Espanya-França-Andorra POCTEFA 2014-2020.


Alt Guadalentí - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n38° N, 2° O / 38°N,2°O / 38; -2Coord.: 38° N, 2° O / 38°N,2°O / 38; -2\nL'Alt Guadalentí és una comarca de la Regió de Múrcia.\nLa comarca de l'Alt Guadalentí correspon amb la clàssica àrea d'influència de la ciutat de Llorca des d'època medieval. Antigament, aquesta comarca abastava també els primers municipis almeriencs, com Huércal Overa, repoblats per llorquins.\nAquesta comarca ha estat englobada juntament amb el Baix Guadalentí sota el nom Guadalentí fins. Posteriorment es van separar a causa del fet que correspon aproximadament a un quart de la superfície de la Comunitat Murciana. Àguiles correspon amb l'epicentre de la península que es desertitza, i de fet és una de les comarques més desèrtiques, juntament amb L'Oriental. La comarca de l'Alt Guadalentí està plena de petites entitats de població aïllades i amb molt difícil accés en la serra de l'Almenara, en el terme municipal llorquí.\nL'agricultura és eminentment de secà, excepte en la zona de la vega llorquina. L'economia varia molt d'una zona a una altra, des de la producció agrícola i ramadera de la vega llorquina fins al turisme propi d'Águilas, així com el sector serveis de Puerto Lumbreras, seu d'un parador turístic.\nActualment s'estan desenvolupant projectes turístics bastant polèmics en l'entorn del Cap Copi, pertanyent a Águilas.\nAlt Guadalentí (2004)\nÁguilas 30.263 253,7 119,24\nLlorca 84.245 1.677,7 50,66\nPuerto Lumbreras 12.056 143,5 84,32\nTotal 126.778 2.074,8 61,23\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Alt_Guadalentí&oldid=26912323»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 7 abr 2021 a les 15:27.


Els socialistes obtenen la victòria a Sants-Montjuïc\nAmb una participació del 53.5% en aquests comicis per la formació del nou Parlament de Catalunya del 14-F, el Partit dels Socialistes revaliden la seva força al districte de Sants-Montjuïc.\nEl 24% de l’electorat ha dipositat la seva confiança al programa liderat per Salvador Illa. ERC (22,1%) i JuntsXCat (16,2%) es situen com a segona i tercera força al districte. Segueixen En Comú-Podem (10,7%) i la CUP (8,2%). Un titular a destacar és que el votant de VOX obté un 6% i supera les candidatures de Cs, PP, PDeC i R-GV.\nBaixada de participació\nAnàlisis polític (sense opinió)\nSi bé és cert que aquests comicis son els primer convocats en l’Era Covid, enmig de la pandèmia, la participació a Catalunya ha baixat. Politològicament s’entén no només pel factor Covid, perquè de fet el votant de la dreta és més fàcil de mobilitzar cap a les urnes gràcies per les seves proclames populistes i radicals.\nLa creació d’un enemic a combatre és una idea que facilita que el votant senti la responsabilitat i obligació d’exercir el vot per defensar els seus ideals.\nPer altre banda, molt més simple de veure, la participació anterior va alçar-se a màxims històrics (81,94%) després de la convocatòria forçada d’eleccions prevista pel govern de l’Estat de Mariano Rajoy (PP) per desfer un Parlament que havia convocat una Declaració d’Independència Unilateral (DUI). Però si tornem a les dades prèvies de la mobilització independentista del 2012 i el 2015, la participació mitjana de l’electorat català al Parlament es situa per sobre del 58,9% i menys del 63,64%.\nPer la qual cosa, afirmar que hi ha hagut una caiguda de la participació és un titular parcialment correcte, perquè se n’esperava no superar el 50%.


[Integració digital de continguts] PAC 2: Imatge digital\nEn el segon mòdul del semestre hem vist els diferents passos que intervenen en la digitalització de les imatges i els diferents factors que cal tindre presents. Després d'haver realitzat el primer mòdul d'àudio, podrem observar com el procés de digitalització d'àudio i d'imatges té una estructura molt similar, i justifica la importància d'entendre els conceptes de base per poder-los aplicar en més d'un entorn.\nAquesta PAC consta de tres exercicis que avaluaran la part més teòrica dels continguts vists en el mòdul 2, Imatge digital.\nImatge superior de Márcio Duarte (CC BY 3.0).\nEtiquetes: càmera, color, digital, Integració digital de continguts, sensor


Discapacitat auditiva i lloc de treball - El Blog Social d'Audio[Packs]\nEls treballadors amb pèrdua d’audició lleu o moderada solen tenir dificultats en el treball si no utilitzen audiòfons.\nAquesta és la conclusió a la qual ha arribat un estudi italià que comparava 73 persones amb pèrdua d’audició i 96 persones amb audició normal. Els subjectes amb pèrdua d’audició patien més problemes socials i emocionals en el lloc de treball.\nEn general, els problemes emocionals causats per la pèrdua d’audició es reflectien en dificultats per desenvolupar-se en les situacions socials controvertides que solen ocórrer en l’àmbit laboral.\nUna jornada laboral pot ser molt llarga i dura per als empleats amb discapacitat auditiva. La comunicació amb els companys demanda molta energia, que potencialment afecta tant a l’estat d’ànim com a el rendiment en el treball.\nA moltes persones els fa vergonya explicar als seus companys que pateixen una pèrdua d’audició, però amb el temps, la pèrdua d’audició sense tractar i portada en secret crearà més problemes per a totes les parts involucrades.\nLa revista noruega Din Hörsel, per a discapacitats auditius, va elaborar un estudi entre persones amb pèrdua auditiva, sobre la vida laboral i la pèrdua d’audició.\nEntre els consells que es van donar tant per als empleats com per als empresaris figuren:\nUtilitzi bons audiòfons, ben ajustats i que funcionin adequadament.\nSigui sincer sobre la seva pèrdua d’audició.\nUtilitzi ajudes tècniques d’escolta, quan parli per telèfon o en les reunions.\nExpliqui al vostre responsable la importància que té una bona acústica a les sales de reunions i en les sales comunes d’empleats.\nEstableixi relacions amb els companys que coneixen la seva situació. El poden ajudar i explicar-li les coses que vostè no hagi entès. No pateixi per dir que no ha entès el missatge.\nL’ús de transparències, presentacions en power point, pissarres i qualsevol altre mitjà visual de comunicació faciliten el treball per als empleats amb discapacitat auditiva.\nLa informació i instruccions importants haurien de donar-se per escrit per evitar malentesos.\nEls treballadors amb pèrdua d’audició lleu o moderada tenen moltes raons per utilitzar audiòfons, ja que nombrosos estudis demostren que els audiòfons milloren considerablement la qualitat de vida.\nIgual d’important és que hi hagi un diàleg sincer i fluid entre el treballador amb pèrdua d’audició, els seus companys de treball i els empresaris perquè entre tots puguin mantenir les millors condicions possibles per a un entorn laboral sa i profitós.\nPost anterior\tReSound Mini Comandament\nPost següent\tL'orquestra de joves que trenca barreres


Aprendre música des de petits, el mètode de l’EMSG – Escola de Música Sant Gervasi\nSabies que a l’Escola de Música Sant Gervasi tenim un mètode d’ensenyament musical que s’inicia als 9 mesos? Efectivament, la nostra escola dona un especial valor a l’aprenentatge musical des de ben petits, perquè sabem que començar a aprendre música des dels primers mesos de vida pot tenir molts avantatges i pot arribar a jugar un paper molt important en el desenvolupament integral dels nens i nenes.\nLa nostra proposta de música per a nadons està dirigida als petits d’entre 9 mesos i 3 anys, i inclou una classe setmanal de 30 minuts en la qual els nadons, acompanyats del pare o la mare, aprenen i es familiaritzen amb els conceptes fonamentals de la música. Però això no és tot! El nostre projecte educatiu per a nadons permet als més petits començar a gaudir de la música a un nivell molt bàsic, entenent els conceptes més importants des de zero. Es tracta d’una proposta que integra a tota la família, per tant, els pares tenen l’oportunitat de viure i compartir una activitat amb els seus fills, passant temps amb ells i aprenent infinitat de recursos pedagògics i educatius.\nUn cop assolits els 3 anys, a l’Escola de Música Sant Gervasi oferim el programa de Sensibilització, que va fins als 6 anys, on el nen o la nena, mitjançant la cançó, el joc, la dansa i la introducció als primers instruments de percussió, assolirà els coneixements que esdevindran la base de la seva futura educació musical. Aquesta classe tindrà una durada de 45 minuts setmanals amb l’objectiu de continuar amb l’aprenentatge sensorial, d’una banda, i donar als més petits les eines suficients perquè aprenguin a estimar la música. Finalment, comptem amb la nostra Roda d’Instruments, un mètode ideal per a conèixer la gran varietat d’instruments que existeixen i prendre un primer contacte amb ells, per tal de familiaritzar als més petits i que aquests puguin triar quin és el més adequat per a ells i elles.\nL’Escola de Música Sant Gervasi dona una gran importància als beneficis de la música en els nadons i els més petits perquè sabem que aquesta pot ajudar a desenvolupar forts vincles afectius, estimular la seva intel·ligència emocional i estimular els seus sentits, fomentant un desenvolupament físic i mental molt beneficiós. És important no limitar el contacte dels nens amb la música a escoltar-la, i facilitar que en puguin formar part activa, fent que s’impliquin a fons en el seu aprenentatge.\nL’educació musical primerenca té com a objectiu el descobriment i desenvolupament de les capacitats expressives, musicals i psicomotores dels nens i nenes, que permetran posteriorment triar un instrument segons les seves preferències i aptituds, treballant el desenvolupament de la veu, el contacte amb les fonts sonores a través de materials diversos, el reconeixement i representació dels sons, el desenvolupament de la percepció auditiva i la utilització del moviment com a mitjà d’expressió i sensibilització motriu, auditiva i visual, per a conèixer el mateix cos, desenvolupar el sentit rítmic i fomentar les relacions socials.\nVine a conèixer el programa educatiu de l’EMSG i descobriràs un equip de professors amb àmplia experiència en el sector pedagògic i en interpretació, que comparteixen la nostra passió per la música i que us acompanyaran en aquest procés d’iniciació. Per saber més sobre aquesta experiència d’aprenentatge pots visitar-nos o contactar amb nosaltres, estarem encantats de resoldre els vostres dubtes!


Saber més respecte al cognom Abastas és saber més sobre aquelles persones que amb tota probabilitat comparteixen uns orígens i avantpassats comuns. Aquest és el motiu pel qual és freqüent que el cognom Abastas sigui més abundant en uns certs països del món en concret que en uns altres. En aquesta pàgina és possible conèixer quins són els països del planeta en els quals existeix una major quantitat de persones amb el cognom Abastas.\nEl cognom Abastas en el món\nLa globalització és un fenomen que ha fet que els cognoms es difonguin molt més lluny de de el país en què es va originar, de manera que podem trobar cognoms asiàtics a Europa o cognoms americans a Oceania. De la mateixa manera ocorre en el cas de Abastas, que com es pot comprovar, és possible assegurar que és un cognom representat orgullosament en gairebé tothom. D'igual manera existeix països en els quals certament el nombre de persones amb el cognom Abastas és major a la de la resta de països.\nEl mapa del cognom Abastas\nL'oportunitat d'informar-se en un mapamundi sobre quins països posseeixen una major quantitat de Abastas en el món, és de gran ajuda. Col·locant-nos sobre el mapamundi, damunt d'un país concret, som capaços de veure la xifra exacta de persones que porten el cognom Abastas, per a aconseguir així la informació precisa de tots els Abastas que pots trobar en l'actualitat en aquest país. Tot això ens ajuda també a comprendre no solament d'on és oriünd el cognom Abastas, sinó també d'en quina manera s'han desplaçat i s'han traslladat les gents els orígens de les quals formen part de la família amb el cognom Abastas. De la mateixa manera, podem veure en quins països s'han arrelat i desenvolupat, motiu pel qual si Abastas és el nostre cognom, resulta atractiu saber a quins altres llocs del globus és possible que migrés alguna vegada un avantpassat nostre.\nPaïsos amb més Abastas del món\nSi ho mires atentament, en aquesta web et presentem tot allò que és important perquè puguis tenir la informació real de quins països tenen un major número de Abastas en tot el planeta. D'igual manera, és possible veure'ls de forma molt gràfica en el nostre mapa, en què els països en els quals resideixen una quantitat major de persones amb el cognom Abastas poden veure's pintats en un to més fort. D'aquesta manera, i amb un simple cop de vista, pots localitzar sense dificultat quins són els països en els quals Abastas és un cognom més freqüent, i en quins països Abastas és un cognom insòlit o inexistent.


II Jornades Tècniques Turisme Mar i GastronomiaII Jornadas Técnicas Turismo Mar y Gastronomía | Oficina Turisme Sant Carles La Rapita\n← Jornadas Técnicas Turismo, Mar y Gastronomía\nCortometrage “Sant Carles de la Ràpita” en el Cine de Montpellier →\nII Jornades Tècniques Turisme Mar i GastronomiaII Jornadas Técnicas Turismo Mar y Gastronomía\nPublicado el 9 marzo 2011 por Turisme La Ràpita\nÈxit rotund en la II Jornada Tècnica de Turisme, Mar i Gastronomia celebrada el passat 7 de març a Sant Carles de la Ràpita.\nLa Regidoria de Turisme de l’Ajuntament de la Ràpita va celebrar el passat 7 de març la II Jornada Tècnica de Turisme, Mar i Gastronomia a la Confraria de Pescadors “Verge del Carme” amb la participació d’un centenar d’ empresaris de les Terres de l’Ebre amb la intenció de fomentar la connectivitat entre els diferents agents socioeconòmics del territori per tal d’ aconseguir un desenvolupament turístic sostenible per al nostre territori.\nEn general, la valoració d’ aquesta jornada tècnica va ser molt positiva amb una repercussió important creant alt valor afegit per als models de negoci per així contribuir al creixement econòmic i social del territori, promovent les principals activitats econòmiques de Sant Carles de la Ràpita: el turisme en vers al territori, paisatge i gastronomia.\nEn aquesta jornada participaren experts en Competència Col·laborativa que van orientar els professionals a contribuir al desenvolupament d’ un turisme més sostenible i més competitiu al nostre territori gràcies la cooperació. Entre els principals ponents destacar la presència del Sr. Lluís Pujol, Gerent de l’Associació de destinacions de promoció de producte Gastronòmic de “Saborea España”, a la qual Sant Carles de la Ràpita s’ha incorporat recentment i el Sr. David Izquierdo, gerent d’ empreses “Saborea España”. L’escriptor Ignasi Revés va ressaltar la importància de la promoció turística d’un territori en vers la literatura dels viatges. La presentació de la marca gastronòmica “Slow Food i Menció restaurants KM0” va anar a càrrec del Sr. Pep Palau i Antoni Bru, destacant el consum dels productes de proximitat per dinamitzar als productes i productors agroalimentaris del territori.\nEl Sr. José Antonio Donaire va definir nous escenaris i de com pensar amb fidelitat a la comprensió d’un Canvi de Paradigma que tracta de crear un codi comú entre els diferents agents i que faculten a tots per a acceptar els canvis actitudinals necessaris i doni força a les persones i equips que formin part del procés i crear nous escenaris per a la innovació i creativitat en serveis turístics.\nParal·lelament a les jornades es va signar un conveni de col·laboració entre el Consell Regulador DO vins Terra Alta i el Col·lectiu de Cuina la Ràpita-Delta de l’ Ebre per fomentar la connectivitat entre el sector de la restauració i els vins de la Terra Alta. Tanmateix, es va presentar el projecte “Oli i oliveres mil·lenàries de la Taula del Sénia”. Un projecte que pretén posar en valor aquest producte agroalimentari a tot el territori català.\nL’Associació d’Hostaleria de Tarragona va presentar una formació gratuïta per als socis, “Com estalviar costos energètics”. Però en general, els diferents ponents van plantejar la necessitat de renovar, canviar i millorar la nostra cooperació a partir d’una profunda regeneració de valors que assegurin la màxima realització possible de les persones amb l’ objectiu d’hibridar idees per aconseguir un futur turístic desitjable per al planeta i per als nostres visitants creant productes turístics diferenciats recuperant la identitat i l’autenticitat del nostre territori.\nPer a finalitzar les jornades el Col·lectiu de Cuina la Rápita-Delta de l’Ebre varen deleitar el paladar a tots els assistents amb els plats més exquisits de les nostres terres.


sarah urist green wiki: 5 fets per conèixer l'esposa de Michael Green\nUn breu sobre John Michael Green\nJohn Michael Green va néixer el 1977. És un famós autor nord-americà, vlogger, escriptor, productor, actor i editor. Aquest tipus amb tantes plomes a la seva corona va guanyar el premi Printz del 2006 per la seva novel·la debut, 'Looking for Alaska'. La seva carrera com a escriptora va tenir un gran èxit, ja que la seva sisena novel·la, 'The Fault in Our Stars' es va disparar al número 1 de la llista de best-seller del New York Times el 2012. La novel·la es va adaptar a una pel·lícula el 2014 i la pel·lícula es va obrir al número. una ranura a taquilla. El seu augment substancial en la seva carrera el va situar a la llista de Time Magazine de les 100 persones més influents del món el 2014. Una de les seves altres novel·les, 'Paper Towns', es va adaptar a una pel·lícula que es va estrenar el 2015. L'escriptor per excel·lència. és també un YouTuber de renom i és molt famós per les seves aficions a la plataforma de xarxes socials. Green va llançar el seu canal VlogBrothers el 2007 juntament amb el seu germà, Hank Green. El duet juntament ha llançat esdeveniments com Project for Awesome i VidCon i ha creat un total d’11 sèries en línia, incloent Crash Course, un canal educatiu que ensenya Literatura, Història i Ciència, que després s’han unit per cursos d’economia, govern dels Estats Units, Astronomia, Política. , Filosofia, psicologia, mitologia, sociologia, química, història dels Estats Units, història del món, informàtica, jocs i història del cinema / producció. John Michael Green resideix a Indianapolis, Indiana, juntament amb la seva dona, Sarah Urist Green. Es va casar amb Sarah Urist el 2006. Sarah Urist va treballar com a comissària d’ART Contemporània al Museu d’Art d’Indianapolis abans de sortir a començar ‘The Art Assignment’. 'The Art Assignment' és una sèrie web amb PBS. John Michael Green la inclou sovint al canal VlogBrothers i es refereix a ella com 'The Yeti' per no haver aparegut visiblement a la càmera. Sovint se'n parla dels seus vídeos, però no presenta aparença a causa de la seva pròpia petició. Sarah Green juntament amb el seu marit van mantenir una xerrada a YouTube en un vídeo de Google Hangout on el president Obama va fer acte de presència. Durant aquest temps, tant ella com el seu marit van demanar al president la seva opinió sobre si haurien de nomenar la seva filla Alice, o Eleanor. John Green és un cristià episcopal, però va mencionar que estava casat en una església catòlica. Va manifestar aquest fet en el desè episodi del seu podcast, 'Dear Hank & John'. L’àvid fan de Liverpool també és un defensor dels refugiats i ha afirmat que, “per a aquells que compartiu la meva fe, Jesús és sens dubte sobre els pobres, sense refugi i empresonat”. John Green és també un short i patrocinador del club AFC Wimbledon de la Lliga Unida. John també va afirmar que és un partidari casual del seu costat local nord-americà, Indy Eleven, i que ha participat en alguns dels seus jocs. Green té trastorn obsessiu-compulsiu i ha discutit àmpliament les seves lluites amb la malaltia mental a YouTube.\nLa seva dona Sarah Urist Green\nSarah Green és comissària del museu d'art nord-americà i també presentadora del programa PBS, 'The Art Assignment'. Green és de Washington, D.C., però es va criar a Birmingham, Alabama. Green va obtenir la seva llicenciatura per la Northwestern University i el seu màster en història de l'art per la Universitat de Columbia. Sarah Green va treballar com a comissària al Museu d’Art de l’Indianapolis des del 2007 fins que va marxar el 2013. Mentre hi era, va comissariar exposicions com ‘Andy Warhol Enterprises’ i ‘Graphite’, i també va encarregar nombroses obres per al museu. Sarah Green juntament amb el seu marit van llançar 'The Art Assignment' el 2014, que era un programa en línia PBS en el qual els artistes animen els espectadors a imitar els seus exercicis creatius. Aquesta plataforma proporciona material i elements d’aprenentatge increïbles per a aquells interessats en l’art. Green també ha estat honorat com a jurat per la categoria 3D del concurs ArtPrize i l'esdeveniment ArtPrize's Pitch Night. Va conèixer al seu marit John Michael Green quan tots dos assistien a la mateixa escola preparatòria a Indian Springs, Alabama. Vuit anys després, van arribar a Chicago quan John Green es trobava amb el seu soci de boxa d’Urist. Després de trencar-se, John es va fer amic de Sarah i es van casar el 2005. Green es va casar amb Urist el 2006. Tenen dos fills, Henry i Alice.\n5 Fets sobre Sarah Urist Green\nS'han recollit els fets següents sobre la comissària d'art Sarah Urist Green:\nEl valor net de Sarah Green es troba actualment a l'últim termini, però el valor del seu famós marit s'estima al voltant de 19 milions de dòlars.\nLa resposta de Sarah al seu sobrenom de 'Yeti'\nSarah va dir: 'Bé, quan es va originar el sobrenom, no tenia ni idea de que aquest vídeo de vídeo passaria tant de temps'! 'Tenia una gran quantitat de privats i gairebé tenia por de posar-me allà a Internet. Des d’aleshores, però, com que he estat treballant en museus, estic en vídeos sobre museus, tinc una vida molt pública aquí a (IMA), parlo molt públicament, així que les persones que han volgut esbrinar qui sóc puc estar durant un temps. Així que estic just: estic preparat ara per reconèixer ara que ja no sóc realment 'El Yeti', sinó que sóc una persona completa.\nsigna que vol una relació seriosa\nAmor de gos\nLa parella posseeix un West Highland Terrier anomenat Fireball Wilson Roberts, sobrenomenat Willy.\nLes opinions de Sarah Green sobre 'The Art Assignment'\nSarah espera que 'The Art Assignment' ajudi els membres de l'audiència a ampliar la seva pròpia definició d'art, a desmitificar el procés de creació d'art i a demostrar que qualsevol pot provar-ho. Va dir que 'La gent es veu aclaparat i creu que fallaran'. 'Espero que puguin sentir la llibertat de jugar i experimentar en un entorn de poca participació'.\nEs pot consultar les publicacions i fotografies personals de Sarah Urist Green a la seva pàgina d’Instagram @sarahuristgreen i a la seva adreça de Twitter @SWUSUG.\ncom sortir com a gènere fluid\nModa I Bellesa Com i per què em vaig fer un pèl pastell pastel\nEstat De Salut Per què provar la dieta Keto? Aquí teniu 6 experiències molt i molt diferents\n25 signes que ets més que un simple amic\nUna llista de compres aptes per a la diabetis per a qualsevol persona que vulgui reduir el sucre\nLes 10 millors dones més belles del món (edició 2018)


El límit de tot plegat | Bloc de Joan Brunet i Mauri\nPosted by Joan Brunet i Mauri | abr. 29, 2010 | Articles, Política, Sabadell, Valors | 10 |\nM’ha costat decidir-me. Feia temps que volia escriure sobre la manera que en ocasions es té d’entendre la tasca d’oposició política, en aquest cas al govern local. Però em resistia. Estava convençut que el pas del temps temperaria els ànims i posaria les coses en el seu lloc. Tanmateix, si ens atenem a l’actualitat, està clar que això no és així i que les acusacions contra l’equip de govern se succeeixen sense treva. D’aquesta manera no s’evita que la ciutadania, a voltes perplexa i d’altres desorientada, no acaba entenent massa res i s’instal•la en el tant-se-me’n-fotisme que és preludi del distanciament creixent entre política i ciutadania. Els fets esdevinguts en ocasió del procés d’adjudicació dels pisos socials de lloguer de Sant Oleguer, m’han acabat de convèncer que per una vegada i sense que això serveixi de precedent, escrigui reclamant una altra manera de fer política d’oposició.\nAmb crispació, “acoso y derribo” res no s’aconsegueix. Potser que l’anècdota esdevingui part substantiva, mentre que la part substantiva passi a ser pura anècdota. Sóc dels que defensen que quan es formulen acusacions en relació a uns fets i/o per l’actuació d’unes persones, mai no es pot confondre fons i forma. En aquesta tessitura, si no es disposa de totes les proves (cosa certament difícil d’aconseguir) i això no obstant es vol treure profit d’una situació per un lògic interès de posicionar-se políticament, millor és aplicar-se i no barrejar política i honorabilitat. Fer les coses d’una altre manera és córrer el risc de no tenir en compte l’honor de les persones i de les institucions –mentre i tant no es demostri el contrari–, i deixar la porta oberta a interpretacions que seran difícilment reparables en el cas que es demostri que no hi havia motiu en la denuncia formulada. I és que quan s’han posat noms damunt la taula, si el desenllaç és que no hi havia motiu de denúncia, el dubte continuarà planant sobre les persones prèviament acusades, sense que qui va acusar-les no en pagui cap mena de peatge.\nEl lector comprendrà que tot plegat ve a tomb arran les acusacions que la portaveu d’ICV-EUiA a l’Ajuntament de Sabadell va fer fa un temps, a l’assegurar que una regidora i una funcionària municipal havien prevaricat i tingut tracte de favor envers determinades persones en ocasió del procés d’adjudicació d’uns pisos socials al barri de Sant Oleguer. Al formular públicament i mediàticament aquesta acusació, Garcia, reclamava la immediata destitució tant de la regidora com de la funcionària municipal i anunciava que el seu grup posaria el cas a mans de la fiscalia, com així va fer quinze dies després que ho també ho hagués fet l’alcalde Bustos en nom de l’equip de govern. Doncs bé, la fiscalia finalment s’ha pronunciat. Ho va fer fa uns dies mitjançant un decret d’arxiu de les diligències processals per no ser “els fets denunciats [per ICV-EUiA] constitutius de delicte”. Cal recordar que les denúncies presentades davant la fiscalia, eren de tracte de favor, de prevaricació i de suposada trama urbanística. Davant el contingut del decret dictat per la fiscalia, la pregunta és senzilla: ¿assumirà algú les responsabilitats inherents que s’haurien de derivar per haver formulat acusacions que posaven en qüestió l’honorabilitat política i professional d’algunes persones o es demanaran, com a mínim, excuses? Pel què estem veient això no passarà.\nCaldria acabar amb la pràctica –per cert massa estesa arreu– de disparar contra qui sigui amb l’objectiu de desgastar un govern, sigui local, nacional o estatal. No ens adonem que per aquest camí els desgastats acaben essent els ciutadans i les ciutadanes, cansats d’assistir a situacions en què és més important fer soroll i aparèixer en els mitjans de comunicació que no pas presentar alternatives comprensibles per la ciutadania.\nPublicat a Diari de Sabadell, el 29 d’abril de 2010\nNextRibot i Serra\nEspanya va!… pel pedregar\nSergi Calvo Català\ton 1 maig 2010 at 10:53\nHo sento, amic Joan, però avui no puc estar gens d’acord amb tu. És o no cert que la fiscalia ha certificat que més de la meitat dels pisos del complex Sant Oleguer s’han atorgat sense fer cas dels criteris que s’havien estipulat prèviament, o sigui que les irregularitats van força més enllà del que havia dit ICV-EUiA, que n’havia denunciat només una vintena? És cert o no ho és que la fiscalia ha confirmat que no va existir la Comissió d’Adjudicacions incomplint així el reglament? És cert o no que hi ha hagut familiars d’alts càrrecs municipals entre els beneficiaris? O no ha quedat demostrat que s’ha fet una gestió fatal del Complex Sant Oleguer i que això no s’ho pot permetre un país i una ciutat democràtica i curosa del diner públic? No estem potser d’acord en que denunciar aquest tipus de males pràctiques és l’obligació de tot partit polític i, diria més, de tot ciutadà?\nQuè la fiscalia hagi decidit que el cas no és de rellevància penal no significa absència de responsabilitats polítiques com a gestors de l’alcalde i la regidora de Serveis Socials. I, d’altra banda, tothom que s’hagi llegit la resolució de la fiscalia podrà arribar a la conclusió que la fiscalia no ha volgut lligar caps, que no ha volgut relacionar noms d’empreses i persones que han comprat les propietats dels avis que han anat a viure a Sant Oleguer a preus més baixos del de mercat. No s’ha volgut lligar, deia, aquests compradors amb els negocis que s’hagin fet després amb aquestes propietats. I per què no s’han lligat noms i actuacions? Doncs potser perquè els fiscals no són idependents, perquè hagués suposat massa feina, per no buscar-se problemes… Però el ciutadà de Sabadell té dret a saber que s’ha jugat alegrement amb els seus impostos i a sospitar que hi pot haver quelcom més greu. Per a què ens ha de servir a la democràcia per la qual vam lluitar si no és per exercir aquest control?\nMiquel de la Rosa i Bages\ton 1 maig 2010 at 12:35\nNo saben els polítics que embrutant la credibilitat, i la honorabilitat, d’altres polítics el que fan és deixar en entredit la classe política a la que ells/ells pertanyen? Parles de política local però ho pots extrapolar a la nacional i a l’estatal. Realment, com tu ben dius, fan que els votants estiguen desencisats, confusos i farts. Només ens faltava l’església amb les seves faltes de moralitat.\nQui dóna exemple als nostres fills? Els mestres menystinguts, els polítics preocupats més pels vots que pels qui els vota, l’Església qüestionada, la banca engrapant els diners, i nosaltres, els pares, amb el cap pendent en si arribem a final de mes i en si tenim o no tenim feina.\nQuin món de mones !\nImma\ton 2 maig 2010 at 7:07\nEs veu que a tots els ajuntaments “cuecen habas”. Aquí a S.F.G. i a un any de les eleccions, hem tingut una moció de censura. Han tret al partit que mes vots va aconseguir i ara tenim al que mes regidors va perdre. Tot sigui pel poder!!!!\nTens tota la raó amb el que dius, ja vaig dir un dia que en lloc de veure uns raonaments sembla que estiguem veient un combat de boxa verbal. Tot son retrets i acusacions, a veure qui la diu mes grossa.\nNo entenc aquesta manera de fer les coses, però ens trobem amb uns programes de T.V. en que els crits i acusacions fa que els nivells d’audiència creixin cada dia (on hem anat a parar!!) Potser els polítics creuen que actuant d’aquesta manera tindran mes popularitat. El que sí se es que el ressò mediàtic es gran…. i això potser es el que els interessa.\nGemma Matas\ton 2 maig 2010 at 12:35\nCrec que tens molta raó quan parles del tant-se-me’n-fotisme general de la ciutadania.\nAixò fa una pila d’anys que dura, però el problema està en que cada vegada es va fent el cercle més gran. Els que mai han volgut saber res de política, FINS ARA, TANT SE’LS HI EN FEIA que fos un partit com un altre. Els que més o menys hi podien tenir un cert interès, l’estan perdent cada cop més veient els resultats que cada dia evidencien més “en quines mans estem”, si és que hi ha algunes capaces d’aguantar-nos fort i no deixar-nos caure. Els que hi tenen interès, crec que estan plens de desconcert i que es tombin cap on es tombin, tot està igual de “podrit”. I en el que es refereix als polítics en general… no tinc ni paraules per descriure’ls. Ara, això sí, arguments no els en falten, sigui un o sigui l’altre, però trobar solucions, això ja és una altre història, crec que les veuen més avall que en el fons d’un pou.\nEl que a mí em fa certament por, és sentir a les noticies que cada dia augmenta el número de parats, cada dia hi ha més gent sense feina. Aquest tant-se-me’n-fotisme, es pot tombar cap a una banda molt perillosa. Fins ara, semblava que més o menys tots podíem anar vivint, uns més bé que altres però, sense aquesta preocupació que ens cau a sobre com una daga. Cada vegada hi ha més famílies que tots estan parats i que per molt que comptin els pocs diners de que disposen per passar el més, arribarà el moment, no massa llunyà, que ni podran posar el plat a taula. Aquesta situació porta a un mal viure, conseqüentment a una desesperació i a partir d’aquí, una impotència tant gran per poder sortir del forat, que pot portar a una rebel·lió.\nEns pot semblar que no arribarem tant lluny però, quan no hi ha menjar a casa per poder donar als teus fills, i veus que va passant el temps i cada cop s’espatlla més, vas perdent els estreps i vas derivant a una bogeria tal que et pot fer actuar d’una manera molt perillosa, no improbable, i molt cruel per tots plegats.\nJoan Brunet i Mauri\ton 2 maig 2010 at 14:24\nMoltes gràcies novament a totes i a tots per les vostres aportacions que enriqueixen el meu blog. Especialment al Sergi per la seva aportació que m’honora i que valoro molt, pel fet que, sense ambages, mostra la seva discrepància envers la meva reflexió; una discrepància que sens dubte ha de contribuir a què el lector/a es pugui formar la seva opinió a partir de les exposicions i argumentacions que tant el Sergi com jo mateix aportem. I això ha de ser necessàriament bo per a tothom i molt especialment per al debat polític. Més encara en els moments de trifulgues que vivim.\nXime\ton 7 maig 2010 at 1:46\nNo he pogut llegir els comentaris fins avui. I haig de dir que comparteixo l’esperit del teu article, Joan. Al contrari, em preocupa el comentari del Sergi Calvo. I em preocupa per a insistència de seguir esquitxant, perquè el vestit no li han fet a la mida.\nParla d’un seguit d’irregularitats que s’han comès, reconegudes per la fiscalia, però que no han estat prou considerades com per merèixer un càstig. Aleshores, els fiscals “no són prou independents, perquè haguès suposat massa feina, per no buscar-se problemes…” És a dir, que si els fiscals no donen rellevància penal a les “meves” acusacions, els fiscals estan mediatitzats, no serveixen,… “Esquitxo la justícia, perquè no és receptiva a la meva demanda. La justícia només és justa quan treballa com jo crec que ha de treballar, perquè jo sóc el Just, l’Infalible”\nEl ciutadà de Sabadell ha de “sospitar que hi pot haver quelcom més greu”, perquè “nosaltres ens hem ocupat prou intensament a fer pública denúncia davant la premsa, amb noms i cognoms -abans de ser jutjades- d’aquelles persones que creiem sospitoses”. Em surt en castellà: “difama que algo queda”. Aquesta és la política honesta del que posseeix L’Única Veritat. Falli el que falli la justícia, la feina bruta ja és feta.\nI això és democràcia. La democràcia que permet fer els controls als partits polítics, llençant sospites disfressades de veritats absolutes, buscant la difamació al preu que sigui, la que no pot permetre que un familiar d’un càrrec públic sigui beneficiari d’un bé públic. Ah, no! això és allò de “la dona del Cèsar no només ha de ser honrada, ho ha de semblar”\nI si la democràcia no s’amotlla als meus interessos és que… és imperfecta!\nSergi Calvo Català\ton 7 maig 2010 at 20:17\nHola Xime, començaré pel final. Vens a dir que un familiar d’un càrrec públic sí que pot ser beneficiari d’un bé públic, i és cert, sempre que aquest familiar compleixi els requisits que prèviament s’han establert per a tots els ciutadans. I si coneixes bé el cas en qüestió sabràs que estem davant d’un doble problema. en primer lloc la irregularitat d’haver adjudicat un apartament de Sant Oleguer, fets per a sabadellencs ancians que no tenien casa en propietat, a persones no veïnes de Sabadell o que tenien una o més d’una casa. I en segon lloc que el familiar del càrrec públic a fet ús d’informació privilegiada perquè, sabedor de la necessitat que tenia un dels ancians irregulars de vendre la seva antiga casa per por de perdre l’apartament de Sant Oleguer que li havien concedit irregularment, s’ha aprofitat de la situació per fer una compra avantatjosa que no hauria pogut fer en un altre cas.\nParles també de difamacions, però no ho són perquè la fiscalia ha confirmat la veracitat de les denúncies i, a més, les ha triplicat en nombre. Inclús ens ha explicat que no hi va haver comissió d’adjudicació, deixant-se així en una situació al.legal als pobres ancians que ara ocupen aquests equipaments. En resum, que l’Auntament de Sabadell ha fet un bon nyap, i ara, en lloc d’intentar solucionar-lo no se li ocurreix res més que titllar de ressentits i calumniadors els denunciants. És cert que la fiscalia no ha donat rellevància penal al cas, però convindràs, si coneixes la gravetat dels fets, que un altre jutge o fiscal més diligent que hagués anat més enllà de la investigació de la Guàrdia Civil n’hi hagués pogut donar. Al cap i a la fi jutges i fiscals són persones amb les lògiques debilitats humanes.\nPer últim et queixes que ICV hagués citat noms. Si no recordo malament, l’únic nom, apart del dels responsables polítics, era la de la cap de serveis, càrrec de confiança de la regidora de Serveis Socials, persona per tant coresponsable del desastre i que, curiosament, també tenia familiars com a beneficiaris. I convindràs també que quan s’acusa d’alguna malifeta és obligat dir-ne el nom o el càrrec dels malfactors. No es tractava de rumors, eren noms que apareixien en els expedients, i després la fiscalia ho ha confirmat tot ampliant-t’ho a més de seixanta casos.\nXime\ton 14 maig 2010 at 19:50\nNo vull convertir el blog del Joan en una pissarra on anem posicionant-nos envers un tema que pot anar com la cançó de l’enfadós i en el qual, pel que veig, mai no arribaríem a coincidir. Respecte a la qüestió que ens ocupa –segurament en d’altres seuríem l’un al costat de l’altre– caminem per voreres diferents i en sentits oposats.\nA mi em podria haver semblat lícit que davant algunes irregularitats s’haguessin demanat responsabilitats administratives i entrar en un debat polític amb els responsables. Però no. El que fa IC és acusar unes persones de delinqüents, de cometre prevaricació i, fins i tot, d’existir una trama urbanística. I no, no ha estat així. Llavors, perquè s’aireixen noms a la premsa –el de la regidora és públic, però no així el de la cap de serveis– abans de demostrar la culpabilitat de la denúncia? Tu mateix dius: “I convindràs també que quan s’acusa d’alguna malifeta és obligat dir-ne el nom o el càrrec dels malfactors”. Creus que pots qualificar les persones, encara ara i sense embuts, de malfactors?\nPer això, “convindràs amb mi” que quan parlo de difamació no m’equivoco. Perquè la sentència no ha considerat que s’hagi comès delicte. La fiscalia l’ha rebutjat i ha reconegut, en canvi, que hi ha hagut errors administratius i incompliment dels procediments.\nBé, llavors el fiscal ja no és vàlid? La Guàrdia Civil ha aportat uns expedients (que desconec), però no són expedients que només demostren mala administració o incompliment dels procediments? És que, com que la Benemérita ha aportat uns expedients que avalen la denúncia d’IC, aquests investigadors, com els jutges i els fiscals a què et refereixes ja no “són persones amb les lògiques debilitats humanes?” –et cito.\nEn fi, que si l’Ajuntament ha comès errors, IC no s’ha quedat enrera. L’Ajuntament ha pogut pecar de destraler, de fer les coses malament (no de malfactor, encara que sigui perquè els jutges i fiscals “dèbils” no ho han considerat així), però IC ha pecat de mala fe, d’ambició desmesurada.\nEn política, Sergi, també és bo treballar amb “fair play”, i no sota la premisa del “tot s’ho val”. Aquest és un estil massa “mesetario”, que aquí enterboleix el tarannà al que estem acostumats.\nI si em permets, com he dit abans, deixem-ho còrrer, perquè no crec que aquest blog sigui el lloc adient per debatre aquestes coses, menys quan existeix un pre-judici ferm i res no us farà canviar. Bé, res no, una sentència favorable i que us aplani el camí polític, sí.\nJoan Brunet i Mauri\ton 15 maig 2010 at 18:46\nL’apartat de comentaris o l’opina del meu blog estan oberts, no cal dir-ho, a les aportacions, consideracions, opinions de totes les persones que les vulguin fer. Per això van ser creats! Així que, Xime, no et preocupis gens ni mica pel risc de convertir aquest espai en una pissarra on s’anoten posicions…\nSergi Calvo Català\ton 16 maig 2010 at 21:38\nDoncs abusant potser de l’amable comentari del Joan i excusant-me davant del Xime i davant de qualsevol altra persona que pugui llegir-nos voldria escriure encara al Xime allò que li diria si estiguéssim conversant sense asperesa. Li recordaria que no va ser ICV qui va judicialitzar el cas del complex de Sant Oleguer. ICV pretenia que s’estudiés el cas en una comissió d’investigació de l’Ajuntament de Sabadell però l’alcalde Bustos s’hi va negar i va ser ell qui va portar el tema a la fiscalia acusant ICV de difamació. I fou després d’això que el grup municipal d’ICV-EUiA, emplaçat ja en el terreny judicial, respongué acudint també a la fiscalia per aclarir perquè no es tractava d’una difamació i per si les greus irregularitats en l’adjudicació dels apartaments tinguessin rellevància penal. Per últim també li explicaria quin ha estat el guió de la resposta de l’alcalde Bustos, de l’executiva del PSC en l’escrit al diari Sabadell titulat “La persistent mala fe” i d’altres comentaris que semblen seguir un argumentari prefabricat. El guió consisteix en reconèixer les irregularitats com a administratives, però minimitzant-les, sense explicar en què han consistit, com si es tractés d’omissions burocràtiques, coses de paperassa aburrida. I, en canvi, el guió prossegueix ressaltant la ràbia, l’ambició del grup denunciant davant una bona persona, de tan bon tracte i tan amiga dels seus amics com és la regidora de Serveis Socials. Amb aquest guió s’intenta tapar que hi va haver més que negligència, hi va haver abús de poder, favoritisme, ocultació i, segons que va denunciar la funcionària que va destapar el cas, hi va haver amenaces i mobbing.


La remodelació de la Plaça de la Reina o la regeneració de l’entorn de Bruges entre les prioritats\n21/11/2018 - Tania López\nL’EMT gestionarà el pàrquing de la Plaça de Bruges\nEl 2019 serà l’any dels grans projectes urbanístics de la ciutat de València. Una transformació del centre històric que ja es contempla en els pressupostos municipals de 2019, en els quals es reflecteix una partida per damunt del milió d’euros destinada tant a la reurbanització de l’entorn del Mercat Central, com a la remodelació de la Plaça de la Reina. Sens dubte, projectes ambiciosos, que es troben en la fase final de tramitació, i que s’espera iniciar abans que acabe l’actual legislatura.\nSi bé és cert que tot apuntava que la Plaça de la Reina anava a ser el primer gran projecte a abordar, la reforma de l’entorn del Mercat Central li ha pres la davantera, i arrancarà una vegada entre en funcionament l’aparcament de Bruges, previst per a principis del mes de desembre. D’aquesta manera, la remodelació de la Plaça de la Reina no començarà fins ben entrat l’any, segons el previst. I és que, com va assegurar el regidor de Mobilitat de l’Ajuntament de València, Giuseppe Grezzi, “ambdues obres no coincidiran en el temps”.\nRegeneració de l’entorn de la Plaça de Bruges\nL’Ajuntament de València ja ha rebut el projecte, resultant d’un concurs d’idees, per a la regeneració urbana de l’entorn de la Plaça de Bruges, la Llotja, el Mercat Central i Santos Juanes. Un projecte que el Consistori començarà a tramitar, i que proposa unificar tots els espais posant com a prioritat al vianant.\nAixí mateix, es projecta la recuperació de l’antiga Plaça del Cementeri de Sant Joan; l’adequació de l’entorn de ‘Les Covetes’ per a convertir aquesta zona en un espai de trobada; i la instal·lació d’un sistema de pèrgoles en la Plaça de Ciutat de Bruges, així com elements d’estada al voltant de l’antiga Plaça del Cementeri de Sant Joan, entre altres actuacions que transformaran per complet un entorn de gran valor patrimonial per a la ciutat de València.\nLa remodelació de la Plaça de la Reina\nA càrrec de la UTE Escario Arquitectes, Tomás Llavador Arquitectes i Enginyers, AURAVAL Ingenieria i Logaritme, la futura Plaça de la Reina es projecta com un espai obert, accessible i en el qual es garantirà el desenvolupament de les activitats tradicionals que alberga aquest enclavament, com el Mercat de l’Escuraeta, l’Ofrena o altres actes religiosos.\nLa nova plaça comptarà amb més de 10.000 metres quadrats pensats per al gaudi de la ciutadania: zones verdes i zones d’ombra per a combatre les altes temperatures amb la instal·lació d’uns tendals alts desmuntables, un sistema de polvorització d’aigua, un centenar d’arbres i plantes mediterrànies, bancs i dues fonts.\nNo obstant això, un dels canvis més impactants serà el de l’aparcament subterrani. D’aquesta manera, l’accés d’entrada es traslladarà al carrer La Pau, i l’eixida al carrer del Mar, aconseguint alliberar aquest espai de vehicles.\nA més, i atenent les peticions veïnals, la futura Plaça de la Reina també comptarà amb banys públics, el soterrament de contenidors i el control de terrasses. I és que, a més que no s’autoritzarà la incorporació de noves terrasses per a evitar la saturació, les ja existents tindran una alienació clara i uniforme, i s’allunyaran de la façana per a alliberar eixe espai de pas.\nAquest va ser el primer gran projecte que es va posar damunt de la taula, fruit de la tercera edició dels pressupostos participatius DecidimVLC. No obstant això, s’ha quedat en la cua. Així i tot, des del Consistori ja s’han començat a fer els primers passos per a convertir la remodelació de la Plaça de l’Ajuntament en una realitat.\nAixí, s’ha fet públic el plec per al procés en el qual es consultarà a la ciutadania sobre les opcions de disseny i usos que hauria d’albergar la futura plaça. Per descomptat, aquest procés tindrà en compte les reurbanitzacions de les places del Mercat, Bruges i Reina, amb l’objectiu de donar continuïtat als mateixos criteris de remodelació.\nNo obstant això, i malgrat que es tracta dels tres grans projectes de la ciutat, per al 2019 també s’han reservat altres importants actuacions, com el nou rastro de Tarongers, que substituirà al de Mestalla, així com les obres de la L10, antiga T2, que, com va anunciar el President de la Generalitat, Ximo Puig, es reprendran en el primer trimestre de 2019. Concretament, s’abordarà el tram entre el carrer Alacant i el barri de Natzaret per a, en 2021, connectar ja Natzaret amb el port de València mitjançant tramvia.\nValència, entre les 20 ciutats europees amb millor transport urbà


tens un racó dalt del món: Alicia Giménez Bartlett al Club de Lectura de Tortosa\nEl 26 d'abril el Club de Lectura de Tortosa serà especial. Seguint una iniciativa que es va iniciar l'any passat, el Club de Lectura sortirà de la Biblioteca Marcel·lí Domingo i comentarà el llibre en un altre indret: al Museu de Tortosa.\nAquets cop, per parlar amb la seva autora, Alicia Giménez Bartlett de la novel·la Donde nadie te encuentre, guanyadora del Premi Nadal 2011, amb la mítica guerrillera maqui La Pastora. Es comptarà amb la participació especial d'un testimoni de l'època que la va arribar a conèixer, Julián Salvadó.\nMés informació a la web del Museu de Tortosa.\nL'autora és especialista en gènere negre i, encerta manera, la trama del llibre es basa en la investigació que duu a terme un psiquiatra francès, Lucien Nourissier, especialista en ments criminals, per tal de fer un estudi sobre la Pastora, ajudat per un periodista espantol, Carlos Infante.L'autora té mestria per a enganxar el lector, però la novel·la és sobretot psicològica, i jo la veig com una lluita constant entre dos móns, dos realitats, dues sensibilitats. Per un costat, ens mostra la dualitat que ja representa en si el personatge de la Pastora, el misteri del seu sexe i els problemes que li va comportar, no tan sols des d'un punt de vista físic, sinó sobretot psicològic, la incertesa, els dubtes, l'autocomprensió, la manca d'acceptació, el rebuig, la marginació...\nEl personatge de la Pastora és molt potent, però, del llibre, m'enamora la relació entre Lucien i Carlos. Dos personatges tan diferents, un idealista, l'altre realista, el primer carregat de certa innocència, el segon, de cinisme en estat pur. La seva relació, en principi sembla impossible, les distàncies i els objectius semblen massa distants, però a oc a poc evoluciones, comencen a tractar-se de tu, i l'autora ens ofereix uns diàlegs brillans. En alguns moments, em recorden a la parella de Quixot i Sancho, però enlloc de a la Manxa, cavalquen per les comarques del Port.\nUs llegeixo un fragment;\nEtiquetes: Club de Lectura, Comentari de llibres, Tortosa, videos


Farinera La Segarra | Temps de segar\n19 Ago Temps de segar\nPosted at 09:43h in Farina\tby\tfarineralasegarra\nEl 12 de Juliol vam anar a Nalec, a visitar el camp de blat que hi ha als peus del poble. Vam poder observar la qualitat del cereal, aquest any condicionat per l’abundància d’aigua, i també vam gaudir del bonic paisatge que sempre ens regalen els indrets de la Vall del Corb.\nNalec queda ben a prop del nostre poble, concretament a 8 km. Valorar el producte del nostre territori és imprescindible per a poder crear les nostres farines, per això sempre optem pels cereals de la zona.\nEl procés del producte de proximitat és senzill: Un dia visites un camp de blat i, al següent dia, el mateix gra entra a casa nostra.\nblat, Cereal, farina, Farinera, farinera la segarra, farines, farines convencionals, farines ecològiques, farines mòltes a la pedra, La Vall del Corb, Maldà, Nalec, producte de proximitat, proximitat, Segar, Territori, Vall del Corb


Prop de 3.000 graduats de les promocions 2020 i 2021 participen en l’acte de graduació, de nou presencial - Notícies - Focus UPF (UPF)\nProp de 3.000 graduats de les promocions 2020 i 2021 participen en l’acte de graduació, de nou presencial - Notícies\nL’acte acadèmic, que va ser retransmès en directe per la web de la Universitat, va tenir lloc al campus de la Ciutadella entre el 17 i el 19 de setembre, estructurat en vuit sessions consecutives. Hi van prendre part les primeres promocions d’Enginyeria Matemàtica en Ciència de Dades i del doble grau en Traducció i Llengües Aplicades, i les lliçons van anar a càrrec d’alumni UPF.\nEntre el 17 i el 19 de setembre, el campus de la Ciutadella va acollir l’Acte Acadèmic de Graduació de la UPF, que va comptar amb la participació de prop de 3.000 graduats de les promocions 2020 i 2021, pertanyents a 24 titulacions de grau i de doble grau, que representen les promocions 26 i 27 de la Universitat. Tots ells es van repartir en vuit sessions consecutives, la primera de les quals va tenir lloc el divendres, 17 se setembre, a les 17.00 hores, i la darrera, el diumenge, 19, a les 13.00 hores.\nL’acte acadèmic de graduació, en què van prendre part les primeres promocions d’Enginyeria Matemàtica en Ciència de Dades i del doble grau en Traducció i Llengües Aplicades, va transcorrer al pati de l’edifici Roger de Llúria. Pel que fa als acompanyants dels graduats, el van poder seguir en directe a través d’una pantalla des de diverses aules de l’edifici de Jaume I.\nEl programa de cadascuna de les vuit sessions, conduïdes per periodistes, professors del Departament de Comunicació i alumni UPF, va ser el següent: una benvinguda; projecció del vídeo commemoratiu de la graduació 2021; lliçó de graduació pronunciada per un alumni UPF; interpretació musical a càrrec del Cor de la UPF; lliurament dels diplomes commemoratius; parlament dels graduats; interpretació del Gaudeamus igitur, per part del Cor de la UPF, i copa de cava al pati de l’edifici Jaume I.\nLes lliçons de graduació de l'acte, que compta amb la col·laboració del Consell Social de la Universitat, van ser impartides per alumni UPF, graduats en alguna de les titulacions que formen part de cada bloc en concret. Els alumni, pertanyents a promocions ben diverses (des del 1996 fins al 2019) i les lliçons que van impartir, són els següents:


Vicent Soler: "La figura del mentor servirá para democratizar el principio de igualdad de oportunidades de los estudiantes en su acceso al mercado laboral"\nVicent Soler: "La figura del mentor servirà per a democratitzar el principi d'igualtat d'oportunitats dels estudiants en el seu accés al mercat laboral"\nEl conseller d’Hisenda i Model Econòmic participa en la presentació del nou Club de Mentors de la Facultat d’Economia de la Universitat de València.\nEl conseller d’Hisenda i Model Econòmic, Vicent Soler, ha afirmat que “el nou Club de Mentors creat per la Facultat d’Economia de la Universitat de València va a permetre democratitzar el principi d’igualtat d’oportunitats entre tots els graduats a l’hora d’entrar en el mercat de treball”.\nCom ha explicat Soler, “en la societat actual s’ha generalitzat que la via per a entrar en l’empresa privada depenga de vincles personals i familiars, alguna cosa amb el que volem trencar. El Club de Mentors va a permetre que les contractacions en el mercat de treball siguen, per així dir-ho, més transparents, que qui vulga contractar als millors, tinga l’oportunitat de conèixer-los i que aquell estudiant que ha treballat dur al llarg de la seua carrera tinga possibilitats d’accedir a un lloc laboral amb independència de quins contactes tinga o de quina família venja”.\nEl conseller d’Hisenda i Model Econòmic ha realitzat aquestes declaracions durant la seua intervenció en la presentació del Club de Mentors de la Facultat d’Economia de la Universitat de València.\nCom ha explicat Soler, “per aquesta facultat han passat estudiants que avui estan ocupant grans llocs en el món de l’empresa i les finances, amb una àmplia experiència i èxit en el món dels negocis. Aquestes personalitats guarden un vincle especial amb aquestes aules i amb el seu suport i experiència poden contribuir al fet que les noves generacions arriben cada vegada més lluny”.\nL’objectiu fonamental del Club de Mentors és facilitar als estudiants de postgrau un complement a la seua activitat acadèmica que permeta millorar el seu futur professional. Els membres del club, antics alumnes d’aquesta facultat, actuaran com a mentors dels estudiants, recolzant-los en la preparació de la seua carrera professional i actuant com a guies, oferint així un valor afegit als seus estudis amb un alt impacte en el seu desenvolupament professional.\n“Aquest club va a tenir un important valor formatiu i va a permetre institucionalitzar la figura del mentor com una mesura eficient des del punt de vista acadèmic i econòmic, però també com una mesura progressista des del punt de vista social i transparent des del punt de vista administratiu”, ha conclòs el conseller Soler.


De la pàgina web Pat.mapa - enllaç trencat - Generalitat de Catalunya, ens complau extreure la següent informació (Febrer 2013):\nÉs de planta quadrada amb quatre torres cilíndriques adossades als angles.\nL'edifici presenta quatre façanes d'estructura similar: coronament amb merlets, matacans i espitlleres.\nLa porta d'accés s'obre a la façana sud; es tracta d'un portal d'arc de mig punt amb grans dovelles de pedra.\nQuatre úniques finestres (una a la façana sud, dues a l´est i una a l´oest) trenquen la solidesa dels murs: són coronelles, d'arc de mig punt, i amb interessants capitells.\nL'interior, inacabat, permet tanmateix deduir-ne la configuració general.\nAls angles, s'observen les portes d'accés a les torres, al nivell de planta baixa i pis, en correspondència als rengles d'espitlleres que recorren els murs i al nivell superior del camí de ronda.\nUn quadrat empedrat del terra delimita l'espai destinat a pati central, al voltant del qual s'havien de distribuir les dependències, fet confirmat per les arrencades d'arcs que encara es conserven.\nFortalesa. Construït entre 1294 i 1302.\nL'origen de la construcció del castell de Montgrí es troba en la rivalitat existent entre el rei Jaume II i els comtes d'Empúries.\nLes obres van ser iniciades l´any 1294, com es desprèn de l'escrit de Jaume II al seu procurador Bernat de Llevià, veí de Torroella, en el qual el rei li encarregava l'administració i direcció de les obres del castell.\nPer a la construcció es comptà amb les rendes reials de Torroella i un impost sobre els bous d´Ullà i Albons.\nTres anys després, el mateix Bernat de Llevià va rebre la custòdia del castell.\nLes obres van continuar fins l´any 1301.\nEl 8 de juliol del 1301 el monarca donà la custòdia del castell a Dalmau de Castellnou.\nLa pèrdua d'importància de la casa comtal emporitana va fer innecessari l'acabament de l´obra, encara que es coneix amb exactitud la data d'interrupció.\nLes darreres notícies que es tenen del castell daten del 1413, i el relacionen amb la família Llevià.\nJa dintre del segle XX, l'abandó havia conduït l´edifici a una situació de degradació preocupant.\nEl 10 de novembre de 1985 es féu una jornada popular de neteja a fi de conscienciar els organismes oficials de la necessitat de restaurar-lo.\nLa Generalitat, la Diputació i l´Ajuntament encarregaren un projecte de consolidació i posteriorment fou aprovat el pressupost necessari per dur-lo a terme".\nPer complementar la informació anterior, de la pàgina web Pat.mapa (Jaciments) - Enllaç trencat - Generalitat de Catalunya, ens complau extreure la següent informació (Febrer 2013):\nPer arribar a aquesta cal sortir des del poble d'Ullà per la seva banda nord-oest, des del carrer de l'Església.\nAl final d'aquest carrer cal agafar l'antic camí (actualment asfaltat) que porta a Bellcaire d'Empordà.\nA uns 600 m. s'incorpora una altra carretera que prové igualment del nucli d'Ullà.\nDes d'aquí cal seguir en direcció Bellcaire uns 1'4 Km. fins trobar, a la dreta de la carretera, el trencant que mena cap a Santa Caterina.\nSeguint uns 100 m. per aquesta pista de terra trobem un camí, a l'esquerra, que cal deixar i seguir per la pista principal uns 3'4 Km. fins arribar a l'ermita de Santa Caterina.\nDes d'aquí cal seguir a peu pel corriol que porta cap el coll de Santa Caterina o La Creu, situat a uns 800 m. al sud-oest.\nDes d'aquest coll cal pujar en direcció sud-oest per un corriol que porta directament al castell.\nLes obres de construcció del castell de Montgrí van iniciar-se al 1294 per ordre dels comtes de Barcelona que mantenien un conflicte amb el comtat d'Empúries.\nL'any 1301 es van aturar aquestes obres per la decadència del comtat d'Empúries enfront del rei Jaume II, la qual cosa feia innecessària l'existència del castell.\nPer aquest motiu el castell va quedar inacabat.\nEn abandonar-se les obres, només s'havien construït els murs perimetrals que conformen un quadrat de 31 m. de costat, amb quatre torres adossades als angles.\nEls murs tenen 13 m. d'alçada, essent la façana principal la de migdia, amb una porta que presenta un arc de mig punt amb grans dovelles, damunt la qual es disposa un matacà.\nDues rengleres d'espilleres indiquen els nivells de les dues primeres plantes que havia de tenir el castell, i a l'alçada del pis superior hi ha l'única finestra d'aquesta façana.\nLes altres façanes són iguals a la de migdia, si bé a la de llevant hi ha dues finestres.\nLes quatre torres són molt semblants, però només les dues situades a l'est són idèntiques.\nLa torre sud-oest presenta un diàmetre de 7 m. mentre que a les altres tres el diàmetre és de 6'40 m.\nLa torre nord-oest, que sobresurt 2'5 m. per sobre els murs presenta interiorment tres nivells, mentre que les altres torres queden enrasades amb l'última filada dels murs i tenen només dues plantes.\nA l'interior del castell s'aprecia el paviment de pedra del pati central, sota del qual es troba una gran cisterna feta amb volta de canó.\nA l'exterior del castell i en les seves immediacions es poden observar les restes del fossat i inacabat excavat a la roca, que va servir a la vegada de pedrera per a la construcció de l'edifici.\nTambé es poden veure altres fronts d'extracció de pedra i un complex sistema de captació d'aigües de pluja format per uns grans murs de recollida i conducció d'aigua, dos dipòsits de decantació i una gran cisterna rectangular situada uns 100 m. al nord del castell.\nEl castell va ser restaurat entre juliol de 1988 i gener de 1989.\nL'any 1994 es va realitzar una intervenció arqueològica en el castell i el seu entorn.\nDurant el mes de febrer es va realitzar un estudi sobre la construcció del castell que va permetre documentar les cinc pedreres utilitzades.\nDurant el mes de juliol es va realitzar un camp de treball per tal de netejar i documentar planimètricament les estructures d'hàbitat localitzades a l'interior del castell.\nEn aquesta intervenció es van poder distingir tres espais diferenciats, delimitats per murs fets de pedra sense escairar lligades en sec, amb una amplada d'uns 55/60 cm.\nJuntament amb les estructures es van localitzar materials ceràmics amb una cronologia majoritàriament dels segles XIV i XV: verd i manganès i blau valencià.\nTambé es van trobar alguns fragments posteriors, dels segles XVI i XVII: reflexos metàl.lics i blau català.\n” Diuen que Josep Pla es trobava de viatge per Japó amb una colla d'amics, quan de sobte el conductor va aturar el cotxe i va confessar que s’havia desorientat i que no sabia cap a on havien d'anar.\nEn Pla no es va amoïnar gens, va mirar a banda i banda d'aquella vasta extensió de terreny i va preguntar, impertèrrit:


Club de lectura fàcil a Parets del Vallès - Agenda - Consorci per a la Normalització Lingüística - CPNL\nDivendres, 26 de febrer de 2016 a les 19:00\nAquest mes llegirem i comentarem "Les mateixes estrelles" de Núria Martí.\nLa trama d'aquesta història es basa en un fet històric real que va marcar la vida de moltes persones a les darreries de la Guerra Civil Espanyola: l'any 1939, Pablo Neruda va dur a Xile més de 2.000 persones que fugien de la Guerra Civil a bord d'un vaixell, el "Winnipeg". Teresa, la protagonista, serà, juntament amb la seva filla Miranda, una de les persones que puja al vaixell amb l'esperança de trobar, a Xile, una vida millor lluny de les crueltats de la guerra.\nLes mateixes estrelles és una història de lluita, de guerra, però també de supervivència, d'esperança i d'amor, que retrata una època dura i difícil, i l'afany d'una dona per oferir a la seva filla un futur.\nA càrrec de Carme Babot i Teresa Martorell.\nEl Club de lectura fàcil de Parets es fa l'últim divendres de cada mes, a les set de la tarda, a la Biblioteca Can Rajoler. Està obert a tothom qui vulgui trobar un espai per practicar català tot comentant una obra literària. Us hi esperem!


Universitat de Varsòvia - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nPorta central de la Universitat de Varsòvia\nFacultat de Filosofia i Sociologia de la Universitat de Varsòvia\nFacultat de Biologia de la Universitat de Varsòvia\nInstitute of International Relations at the University of Warsaw (en)\nFaculty of Mathematics, Informatics and Mechanics, University of Warsaw (en)\nFaculty of Management of the University of Warsaw (en)\nFaculty of Physics of University of Warsaw (en)\nDepartment of Arabic and Islamic Studies, Faculty of Oriental Studies, University of Warsaw (en)\nFacultat de Psicologia de la Universitat de Varsòvia\nInstitute of Sociology, University of Warsaw (en)\ncentre de langues étrangères de l'université de Varsovie (fr)\nWarsaw University Library (en)\nInstitute of Oriental Studies, University of Warsaw (en)\nFaculty of Modern Languages, University of Warsaw (en)\nFaculty of Economics, Warsaw University (en)\nFaculty of Education, University of Warsaw (en)\nFaculty of Applied Social Sciences and Resocialisation, University of Warsaw (en)\nFaculty of Applied Linguistics, University of Warsaw (en)\nFaculty of Geology, University of Warsaw (en)\nFaculty of Chemistry, University of Warsaw (en)\nFaculty of “Artes Liberales” (en)\nFaculty of History, Warsaw University (en)\nFacultat de Periodisme, Informació i Estudis Literaris de la Universitat de Varsòvia\nFaculty of Geography and Regional Studies of University of Warsaw (en)\nCentre of Migration Research of the University of Warsaw (en)\nLa Universitat de Varsòvia (en polonès Uniwersytet Warszawski) és la universitat més gran i prestigiosa de Polònia.\n1.1 Inicis sota Alexandre I\n1.2 Segona República Polonesa\n1.4 A la República Popular\nInicis sota Alexandre I[modifica]\nEl 1795 les particions de Polònia van deixar Varsòvia amb accés només a la Universitat de Vílnius; el centre acadèmic polonès més antic i influent, la Universitat Jagellònica de Cracòvia, va passar a formar part de la monarquia dels Habsburg. El 1815, el recentment establert Tsarat de Polònia que pertanyia de facto a l'Imperi Rus es va trobar sense cap universitat, ja que Vilnius es va incorporar a Rússia. Els primers a establir-se al Congrés de Polònia van ser la Facultat de Dret i la Facultat de Medicina. El 1816, el tsar Alexandre I va permetre a les autoritats poloneses crear una universitat, que comprenia cinc departaments: Dret i Administració, Medicina, Filosofia, Teologia i Art i Humanitats. La universitat aviat va tenir 800 estudiants i 50 professors. Després que la majoria dels estudiants i professors participessin en la Revolta polonesa del 1830, la universitat fou clausurada. Després de la guerra de Crimea, Rússia va entrar en un breu període de liberalització i es va donar el permís per crear una acadèmia polonesa de medicina i cirurgia (Akademia Medyko-Chirurgiczna) a Varsòvia. El 1862 es van obrir els departaments de Dret i Administració, Filologia i Història i Matemàtiques i Física. La recentment creada acadèmia va guanyar importància i aviat va passar a anomenar-se "Escola principal" (Szkoła Główna). Tanmateix, després de la insurrecció de gener de 1863, va acabar el període liberal i es van tornar a tancar totes les escoles en llengua polonesa. Durant la seva curta existència, l'escola principal va educar més de 3.000 estudiants, molts dels quals van passar a formar part de la columna vertebral de la Intel·liguèntsia polonesa.\nPrincipal campus universitari\nL'escola principal va ser substituïda per una "Universitat Imperial de Varsòvia" en llengua russa. El seu propòsit era proporcionar educació a la guarnició militar russa de Varsòvia, però la majoria dels estudiants (fins a un 70% d'una mitjana de 1.500 a 2.000 estudiants) eren polonesos. Les autoritats tsaristes van creure que la universitat russa es convertiria en una manera perfecta de russificar la societat polonesa i van invertir una suma important en la construcció d'un nou campus universitari. No obstant això, diverses organitzacions clandestines aviat van començar a créixer i els estudiants es van convertir en els seus líders a Varsòvia. El més notable d'aquests grups (els partidaris del renaixement polonès i els socialistes) es van unir a les files de la Revolució de 1905. Posteriorment es va proclamar el boicot a les instal·lacions educatives russes i el nombre d'estudiants polonesos es va reduir per sota del 10%. La majoria dels estudiants que volien continuar la seva formació van marxar a Galítsia i Europa occidental.\nDesprés de la caiguda de l'aixecament de gener (1863–1864), les autoritats tsaristes van decidir convertir l'Escola Principal en una universitat de llengua russa, que va funcionar durant 46 anys amb el nom d'Universitat Imperial. Hi va haver dues ocasions en què es va plantejar la qüestió de traslladar la universitat a Rússia. Durant la revolució 1905–1907, aquesta proposta va ser feta per alguns dels professors, davant el boicot a la universitat per part d’estudiants polonesos. Les converses sobre aquest tema es van dur a terme amb diverses ciutats russes, incloses Vorónej i Saràtov. El govern rus finalment va decidir mantenir una universitat a Varsòvia, però com a resultat del boicot, la universitat era russa no només en el sentit de la llengua utilitzada, sinó també en la nacionalitat dels seus professors i estudiants.\nPer segona vegada, la pregunta va sorgir durant la Primera Guerra Mundial, quan la situació política i militar va obligar les autoritats russes a evacuar-la. A partir de la tardor de 1915, hi havia dues universitats de Varsòvia: una polonesa, a Varsòvia, i una altra russa, a Rostov del Don, que va funcionar fins al 1917. El 5 de maig de 1917 el govern provisional rus va decidir tancar la Universitat de Varsòvia. La decisió va entrar en vigor l'1 de juliol de 1917; el mateix dia es va inaugurar la Universitat del Don.\nDurant la Primera Guerra Mundial, Varsòvia fou ocupada per Alemanya el 1915. Per guanyar els polonesos pel seu cas i assegurar la zona polonesa darrere de les línies del front, els governs d'Alemanya i Àustria-Hongria van permetre una certa liberalització de la vida a Polònia. D'acord amb el concepte de Mitteleuropa, les autoritats militars alemanyes van permetre recrear diverses societats poloneses d'educació social. Una d’aquestes va ser la Universitat de Varsòvia. Es va reintroduir la llengua polonesa i es va permetre als professors tornar a treballar. Per no deixar fora del control al moviment patriòtic polonès, el nombre de professors es va mantenir baix (normalment no més de 50), però no hi havia límits en el nombre d'estudiants. Fins al 1918 el seu nombre va passar de només 1.000 a més de 4.500.\nSegona República Polonesa[modifica]\nL’Observatori de la Universitat de Varsòvia el 2010\nDesprés que Polònia recuperés la seva independència el 1918, la Universitat de Varsòvia va començar a créixer molt ràpidament. Es va reformar; tots els càrrecs importants (el rector, el senat, els degans i els consells) van ser elegits democràticament i l’Estat va gastar considerables diners per modernitzar-la i equipar-la. Molts professors van tornar de l’exili i van col·laborar en l’esforç. A finals de la dècada de 1920, el nivell d’educació a Varsòvia havia arribat al de l’Europa occidental.\nA principis dels anys 30, la Universitat de Varsòvia s'havia convertit en la universitat més gran de Polònia, amb més de 250 professors i 10.000 estudiants. Tanmateix, els problemes financers del nou estat renascut no permetien l’educació gratuïta i els estudiants havien de pagar una taxa de matrícula pels seus estudis (un salari mitjà mensual durant un any). A més, el nombre de beques va ser molt limitat i només un 3% aproximadament dels estudiants van poder obtenir-ne una. Malgrat aquests problemes econòmics, la Universitat de Varsòvia va créixer ràpidament. Es van obrir nous departaments i es va ampliar el campus principal. Després de la mort de Józef Piłsudski, el Senat de la Universitat de Varsòvia va canviar el seu nom per "Universitat Józef Piłsudski de Varsòvia" ( Uniwersytet Warszawski im. Józefa Piłsudskiego ). El govern de Sanacja va procedir a limitar l’autonomia de les universitats. Els professors i els estudiants van romandre dividits la resta de la dècada de 1930, ja que el sistema de seients segregats per a estudiants jueus, conegut com a bancs del gueto, es va implementar habitualment, no institucionalment; comparable a l’era del moviment pels drets civils als Estats Units.\nPorta principal de la universitat, el juliol de 1944, quan el campus servia com a caserna militar alemanya\nDesprés de la Campanya de Polònia de 1939, les autoritats alemanyes del Govern General van tancar totes les institucions d'ensenyament superior a Polònia. L'equipament i la majoria dels laboratoris es van portar a Alemanya i es van dividir entre les universitats alemanyes, mentre que el campus principal de la Universitat de Varsòvia es va convertir en caserna militar.\nLes teories racials alemanyes suposaven que no calia cap educació dels polonesos i que tota la nació es convertís en serfs no educats de la raça alemanya. L'educació en polonès va ser prohibida i castigada amb la mort. No obstant això, molts professors van organitzar l'anomenada "Universitat secreta de Varsòvia" (Tajny Uniwersytet Warszawski). Les conferències es feien en grups reduïts en apartaments privats i els assistents corrien constantment el risc de ser descoberts i de morir. No obstant això, la xarxa de facultats subterrànies es va estendre ràpidament i el 1944 hi havia més de 300 professors i 3.500 estudiants en diversos cursos.\nMolts estudiants van participar a l'alçament de Varsòvia com a soldats de l'Armia Krajowa i Szare Szeregi. El campus alemany de la universitat es va convertir en una zona fortificada amb búnquers i nius de metralladores. Es trobava a prop dels edificis ocupats per la guarnició alemanya de Varsòvia. Les fortes lluites pel campus van començar el primer dia de la insurrecció, però els partidaris no van ser capaços de trencar les portes. Diversos assalts van ser repel·lits sagnantment i el campus va romandre en mans alemanyes fins al final de les baralles. Durant la revolta i l'ocupació van morir 63 professors, ja sigui durant baralles o com a efecte de la política alemanya d'extermini de la intel·lectualitat polonesa. La universitat va perdre el 60% dels seus edificis durant els combats del 1944. Una gran part de la col·lecció d’obres d’art i llibres de valor inestimable donats a la universitat va ser destruïda o transportada a Alemanya, per no tornar maig més.\nA la República Popular[modifica]\nPalau Kazimierz, el rectorat de la universitat\n↑ «Uniwersytet Warszawski», 24-08-2013. [Consulta: 2 agost 2021].\n↑ «Uniwersytet Warszawski, Historia UW (1857-1869)», 24-08-2013. [Consulta: 2 agost 2021].\n↑ «Uniwersytet Warszawski, Historia UW (1816-1831)», 24-08-2013. [Consulta: 2 agost 2021].\n↑ «The University of Warsaw: 'university'? 'of Warsaw'?». Cejsh.icm.edu.pl. Arxivat de l'original el 2011-09-28. [Consulta: 7 octubre 2011].\n↑ «University of Warsaw history (1939–1944)» (en polonès). Uw.edu.pl. Arxivat de l'original el 2013-01-09.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Universitat de Varsòvia\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Universitat_de_Varsòvia&oldid=28086395»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 22 ago 2021 a les 10:58.


“La Ratonera”, tot el misteri de Londres arriba a Terrassa\nYou are here: Home / Arts escèniques i visuals / Cultura / “La Ratonera”, tot el misteri de Londres arriba a Terrassa\nEl proper diumenge, 1 de març (18:00h, Teatre Principal) el CAET ens acosta a la ciutat de Terrassa una de les obres mestres d’Agatha Christie, La Ratonera, sota la direcció de Víctor Conde i la producció de Nearco Producciones, Olympia Metropolitana, Txalo Producciones i Iniciativas teatrales. En anglès The Mousetrap, es va estrenar a Londres el 6 d’octubre de 1952 amb tant d’èxit que ja porta 62 anys de representaciones ininterrompudes, amb més de 25.000 funcions i més de 10 milions d’espectadors.\nDe marcat gènere policíac, vuit personatges interpretats per Mariona Ribas, Ferran Carvajal, Aleix Rengel, Xavier Bertran, Anna Gras-Carreño, Santi Ibáñez, Joan Amargós i Montse Pérez, són aïllats accidentalment per la neu a la Mansió Monkswell ubicada a les afores de Londres. Aquests es troben involucrats en un crim recent que va tenir lloc a Londres, ja sigui com a sospitosos o víctimes d’un assassí que podria estar entre ells. Res és el que sembla, callen i s’observen amb la certesa que algú d’ells morirà. Es crea una trama de misteri i suspens entre els personatges els quals desconfien els uns dels altres. Són personatges sospitosos i decadents, característiques que fan que qualsevol d’ells podria ser l’assassí.\nUs animem a investigar aquests personatges singulars i el seu passat obscur. Sabreu endevinar qui és l’assassí?