Taller d'escriptura i natura al Centre d’Art i Natura de Farrera : Raquel Picolo\nby Raquel Picolo | ag. 18, 2019 | Escriptura, Tallers | 0 comments\nEls dies 7 i 8 de setembre farem la cinquena edició del taller “Escriptura i natura” al CAN de Farrera, un lloc pensat per a la creació artística en la natura, perfecte per fer aquest taller tan especial.\nLa natura que escrivim és la natura que pensem. La que tenim impresa a les cèl·lules. Jo no hi havia pensat en tot això fins que vaig publicar La nit als armaris i el Jordi Llavina em va preguntar per aquest aspecte de la meva escriptura. Sí, llavors em vaig adonar de fins a quin punt la natura, mig salvatge i mig domesticada, quotidiana, de la meva infància i de tota la meva vida era present en la meva escriptura, sense estridències, amb naturalitat. És una natura que està trenada amb els personatges i forma part de la seva vida quotidiana, com forma part de la meva personalitat. Una natura que es pot admirar però que no sorprèn. El cel blau, el cel tacat de blanc, el cel gris amenaçador. El cel profundament estrellat. La neu, freda, divertida, emprenyadora, silenciosa, molla, transcendent. La pedra que malmet les pomes i els horts. El riu on ens banyem i pesquem truites a l’estiu, que baixa a poc volum sota la crosta de gel i crida a la primavera. Les muntanyes imponents que habitem com a minúscules formigues. De ben petita vaig aprendre que el foc cremava i els ganivets tallaven i que el torb era mala bèstia, que el saüc era bo pels constipats i la trementina per la tos de pit.\nAlícia en terra de meravelles va ser un llibre que em va fascinar quan tenia vuit anys. M’aterria, però no podia deixar-lo. No era només un gat que s’autoesborrava i no sabies per on et sortiria per clavar-te les urpes, sinó que ho feia d’una forma tan perillosament misteriosa que em feia entreveure que més enllà dels territoris transitats per la meva fantasia encara hi havia tota mena d’abismes. Alícia es fa petita perquè s’empassa una poció o és que li canvia la mirada i les coses agafen als seus ulls unes altres dimensions? La magnetocepció dels insectes i de molts animals migratoris com el salmó, les balenes, les tortugues i les aus; l’ecolocalització dels peixos; els sensors d’infrarojos de les serps que noten l’escalfor de les seves víctimes; la percepció de les freqüències ultraviolades de les abelles; l’electrocepció dels taurons i la captació d’infrasons dels elefants, que poden comunicar-se a quatre quilòmetres de distància, són el disparador creatiu de moltes històries de gènere fantàstic. Natura especulativa i fascinant que ens empeny a volar.\nAquestes són les tres vivències de la natura que explorarem al taller de Farrera. La passió per la natura i la meva experiència com a professora d’escriptura és el comparteixo al taller. No exagero quan dic que la mar em tranquil·litza i les muntanyes em carreguen d’energia, que un món sense arbres em sembla la pitjor distòpia.\nLloc: Centre d’Art i de Natura de Farrera (Pallars Sobirà).\n+ Informació i inscripcions: raquelpicolo3@gmail.com i www.raquelpicolo.net


Pa, vi i móres d'en Sani Santamaria\nPa, vi i móres d'en Santi Santamaria\nPer al gelat de mel:\nPer al sorbet de móres:\n500 g de suc de móres\nVi dolç Olivares o similar\nPa, vi i móres Gemma Clofent\nLa recepta elabora dos gelats diferents amb el supòsit de tenir geladora. Com que jo no en tinc, els he fet com ja he explicat altres cops: congelant la crema en una glaçonera i, un cop congelats, triturant els glaçons amb un robot de cuina. Evidentment el resultat no és el mateix, però queda prou bé.\nPer al gelat de mel: escalfeu la llet. Barregeu els rovells amb la mel fins que es tornin blancs.\nCoeu-ho en la llet sense que aquesta arribi a bullir, a una temperatura màxima de 84 ºC.\nPasseu la crema per un colador xinès i geleu-la a la sorbetera.\nPer al sorbet de móres: bulliu l’aigua amb el sucre per fer l’almívar i després barregeu-lo amb el suc de móres. Passeu-ho per un colador xinès i geleu-ho en una sorbetera.\nMuntatge: talleu els panets en llesques rectangulars i amarades de vi dolç. Acompanyeu-ho d’una bola de gelat de mel i una altra de sorbet de móres i decoreu-ho amb unes móres tallades a trossets.


Climent destaca el creixement del sector tèxtil 'gràcies a la seua aposta per la millora, el coneixement i el disseny dels seus productes'\nEl conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, Rafa Climent, ha destacat el creixement que està experimentant el sector tèxtil. "Porta diversos anys en què no només està estabilitzant, sinó que a més està creixent, amb quasi 2.000 milions d'euros de facturació a la Comunitat Valenciana i uns 1.200 milions d'exportació".\nRafa Climent ha visitat la tercera edició de Home Tèxtils Premium by Textihogar, organitzada per Fira València amb l'impuls de la patronal del sector ATEVAL-Home Tèxtils From Spain, que se celebra a la Caixa Màgica de Madrid. Una ubicació que, segons el conseller, "ha agradat molt als empresaris perquè és un espai molt obert"\nEl creixement d'aquesta fira la consolida com el gran certamen professional de tèxtils per a la llar, tapisseria i decoració. En 2016, aquest certamen va arribar als 71 expositors (un 50% mes que la primera cita), i va superar els 2.000 visitants. Aquest any de nou creix el nombre d'expositors fins als 100 que prendran part i creix l'interès dels mercats internacionals, amb la visita de 80 compradors i prescriptors procedents de 30 països diferents.\nRafa Climent ha ressaltat que el que està fent possible que el sector puga repuntar i ser més potent «és la seua aposta molt decidida per millorar el seu producte dia a dia».\n"És un sector que està posant-li millores, coneixement i disseny als seus productes i que aposta molt per la qualitat en el servei".\n"Des del Consell, per la nostra part estem posant eines al seu costat perquè també puguen millorar en el seu producte a través de les nostres ajudes al sector". El conseller ha explicat que les ajudes directes al sector que el 2017 han estat de 1.455.000 euros, el 2018 es va a fer una proposta de 2 milions per a aquest i cada un dels sectors, així com les ajudes per a la millora dels polígons industrials, que dels 19,2 milions de 2017 s'espera que passe a 25 el proper any. També ha anunciat l'augment dels actuals 10 milions destinats a la internacionalització en 2018.\nEn aquest sentit, Rafa Climent ha ressaltat que el 27% del PIB de la Comunitat Valenciana es deu a les exportacions i que "més de 800 empreses valencianes han exportat més aquest últim any i des que està aquest Consell un total de 1.063 empreses estan eixint més a l'exterior ".\nTambé ha subratllat la importància de la indústria en la creació d'ocupació. "A Espanya s'han creat 139.000 llocs de treball en la indústria en l'últim any. D'ells, un total de 65.200 s'han creat en el nostre territori, és a dir, de cada dos llocs de treball s'han creat a la Comunitat Valenciana, per tant hem de donar l'enhorabona a l'empresariat de tots els sectors per aquesta aposta decidida per la indústria s'està tenint ".\n"Des de la Generalitat continuarem aportant confiança a la nostra economia, donant suport a la indústria com a generadora de cohesió social i per llocs com les fires que permeten que les empreses puguen contactar amb clients de tot el món".\nCliment destaca el creixement del sector tèxtil 'gràcies a la seua aposta (...)


La pol·lució per NO2 a Barcelona ja arriba al 86% del nivell pre-Covid\nL'AIRE DESPRÉS DEL CONFINAMENT\nLa contaminació per NO2 a Barcelona ja arriba al 86% del nivell pre Covid-19\nLa ciutat tria el cotxe per sobre del transport públic per recuperar la seva mobilitat\nBarcelona - Dijous, 02/07/2020 - 22:10\nLa contaminació de l’aire de Barcelona no ha tornat als nivells anteriors al confinament, tot i que ja s’hagi acabat. No obstant, les bones notícies s’acaben aquí. La resta són senyals preocupants.\nEn primer lloc, la contaminació creix inexorablement a mesura que la ciutat recupera la mobilitat. En segon lloc, la mobilitat amb cotxe i amb moto s’està recuperant molt més ràpid que la del transport públic.\nÉs probable que l’agost torni a alentir la mobilitat. No obstant, si al setembre els ciutadans continuessin apostant per moure’s amb vehicles contaminants abans de tornar al transport públic, és possible fins i tot que la contaminació rebroti per sobre dels nivells habituals.\nEn l’última setmana de juny, els nivells de NO2 van arribar al 86% del nivell anterior a la crisi, en estacions representatives dels carrers amb trànsit (Gràcia i l’Eixample).\n«Això es deu a una combinació de la recuperació del trànsit rodat amb el bon temps, que dificulta la dispersió de contaminants», afirma Miquel Ortega, responsable del blog contaminacio.barcelona, en què publica un informe mensual de contaminació a la ciutat.\nGràcies als mesos de confinament, el nivell mitjà d’aquest gas en els últims 12 mesos segueix per sota del llindar mitjà anual que l’Organització Mundial de la Salut considera perillós i que Barcelona ha superat sistemàticament en anys anteriors.\nEl cotxe, desbocat\nPerò no ens hem d’adormir sobre els llorers. «El senyal veritablement alarmant ve de l’ús del cotxe», alerta Ortega. La mobilitat de Barcelona en totes les modalitats segueix molt per sota dels nivells precrisi (un 64%), segons dades del Ministeri de Transport. Això és degut perquè la mobilitat escolar i de treball no s’ha recuperat del tot, apunta Ortega.\nPerò el cotxe ja ha arribat al 85% dels nivells anteriors al confinament, mentre el transport públic està al voltant d’un 50%, segons dades de l’ajuntament. En altres paraules, els ciutadans que s’han tornat a moure han apostat pel cotxe per sobre del transport públic, probablement per percepcions de protecció davant el contagi.\n«Si aquesta aposta segueix, quan es recuperi completament la mobilitat al setembre, l’ús del cotxe podria arribar a nivells superiors a la crisi», observa Ortega.\nEn les fases inicials del desconfinament, la bicicleta havia guanyat terreny. No obstant, en realitat supera els nivells precrisi només durant el cap de setmana, cosa que suggereix que no està absorbint la majoria de l’increment de la mobilitat laboral.\nTemes: Coronavirus Contaminació Cotxes Bicicletes Catalunya


Sense baixar dels núvols: 2014\nL'Aina i l'Anna em demanen que escrigui alguna cosa sobre el quadre «El judici de Pàris» de Rubens. El cert és que tot i ser una gran obra per mirar de fer-ho bé hauré de situar-me en l'època del pintor i això implica que algunes coses no podran ser «políticament correctes». Així doncs que ningú no se m'ofengui.\nEl Judici de Pàris, Peter Paul Rubens, 1639\nHermes caminava ombrívol amb la punyetera poma a la mà mentre darrera les tres deesses el seguien mentre es deien el nom del porc – Acabaràs fent-te mal als pits amb aquests cops de genolls que els hi dones al caminar. - Vigila tu, maca que en una d'aquestes te'ls trepitges i t'entrebanques. - Veus jo no en tinc aquest problemes com vosaltres. - No clar tu no en tens de pits, ara de cul vas ben servida. - No és cert, tinc un cul ben bufó! - Serà de tan bufar que és bufó - Senyores! Si seguiu així l'eternitat s'haurà acabat abans no haguem arribat! Ja podia viure més a prop en Pàris!\nAixí entre pulla i pulla arribaren on Pàris feia una llarga becaina. - Pàris! - cridà Hermes – Pàris! Desperta! - Què collons! - Remugava Pàris mentre s'aixecava mandrós. - Què voleu vosaltres ara? - No és pas el que vull jo, és Zeus qui t'encomana que decideixis tu, dins la teva gran saviesa quina és la deessa més bella entre les tres Atenea, Hera i Afrodita.\nPàris encara badallant respongué – I no ho podia decidir Zeus? Per què no ho decideixes tu? Collons que son deesses, si ja m'acollonaria haver de decidir entre dones, que no tenen poders divins, imagina't entre deesses. Us els trepitgeu els Deus, us els trepitgeu. - El que vulguis – digué Hermes – però l'embolat és teu. - i li posà la poma a la mà. - Gràcies, te bona pinta, però ara no tinc gana. – Ni se t'acudeixi menjar-te-la, la hi has de donar a aquella que consideris més bella. Vinga que ja trigues.\nPàris s'assegué i mirà les tres deesses. - Tenen bons cossos, plens de corbes, uns pits voluptuosos i unes natges exquisides, i quins malucs, quines cames carnoses ... Para! Recorda que son deesses, si se t'acudeix de tocar-les tindràs problemes. No son seus els deus! Traginar-se les nostres dones? Cap problema, però toca tu una d'aquestes, i això que si fos per elles ... Anem per feina.\nMirà Hera i li preguntà – Per què creus que t'hauria d'elegir a tu? - Que no soc del teu grat, humà? - Tu i elles també. - No sé perquè Zeus ha deixat en mans d'un humà tan inepte. - el que vulguis però t'ho hauràs de treballar una mica més. - replicà Pàris – De sexe res, els humans em feu fàstic. - Llavors? - Que tal un imperi? Et puc donar poder sobre tot el mon oriental fins arribar a l'altre extrem de mon. - Bé, m'ho pensaré.\nLlavors es dirigí a Atenea – Diga'm què tens tu que no tinguin les altres? - Tinc la capacitat de donar-te saviesa, de fer-te un estratega invencible, un líder per als teus exèrcits, imagina-t'ho tenir el poder de guanyar totes les batalles. - Ja, bé, escoltaré Afrodita abans de decidir-me.\nAixí Afrodita tingué l'oportunitat de subornar Pàris. - Saps Pàris, podríem quedar-nos sols i passar una bona estona. Segur que mai no t'ho has fet amb una deessa i menys tan voluptuosa i sensual com jo. - I després haver de tenir-me-les amb Hefest i Zeus, i amb aquest d'aquí – digué assenyalant Hermes – que sé que te l'has traginat. - Afrodita es tirà enrere amb cara de pocs amics. - Tu t'ho perds humà. - O m'ho guanyo, ves a saber.\nAfrodita quedà rumiant. - I què és el que t'agradaria a tu? Ja sé, una dona humana, la més bella de les humanes, sí, segur que t'agradaria posseir l'Helena de Troia. - Es casada i no vull haver de veure-me-les amb el seu marit. - No intentis enganyar-me, sé que voldries fer-la teva, se't veu als ulls .. i a l'ànima. - Ja, però les conseqüències podrien ser nefastes i no sé ... - Helena, Helena Helena! - Deixa'm-ho rumiar.\nPàris es retirà per pensar mentre les deesses tornaven a «lloar-se» entre elles – Què, no ha volgut cardar amb tu, Afrodita? Es que no ets prou maca, reconeix-lo. - Res d'això Hera, és un humà poruc i te por de Zeus. - Por de Zeus! De qui ha de tenir por és de mi - digué Atenea – Li faré patir tots els mals si no m'elegeix. - Per això no ha de patir dues perdedores li voldreu fer la vida impossible – Intervingué Hermes – Zeus li hauria fet un favor millor matant-lo directament.\nI que coi faig – Pensà Pàris – La veritat és que si fos pels regals les enviaria a totes tres a pastar. Dominar el món! Guanyar guerres! Posseir la dona d'un altre ... Bé, si més no aquesta opció te el seu morbo. M'imagino la cara de Melenau al veure's banyut. Sí però tal com és la cosa acabaria en ball de bastons. D'altra banda elegeixi la que elegeixi les altres dues me les faran passar magres... Se m'acudeix una idea!\nPàris tornà amb les deesses i Hermes. - Ja ho tinc – digué – com que no m'hi veig amb cor d'elegir entre tanta bellesa – A Hermes se li dibuixà un somriure sarcàstic. - ho fareu vosaltres. - Què dius? S'elegiran a elles mateixes – replicà Hermes – No ho crec, de fet el que faran és elegir la menys agraciada i així la menys votada serà la guanyadora, això sí, heu de fer promesa d'acceptar el resultat – i pensà – i deixar-me en pau – i seguí – jo per la meva part renuncio a tots els regals que m'heu promès.\nHermes se'l mirà, rumià i respongué – I si hi ha un empat? - Llavors el farem a sort, amb els daus que portes sempre a sobre. - Hermes mirà les deesses, una per una respongueren afirmativament. Pàris cercà quelcom per escriure i el repartí a les deesses, aquestes escrigueren el nom d'una altra i li ho lliuraren a Pàris. - Bé, senyores el resultat es clar Atenea, dos vots, Hera un vot, la guanyadora és Afrodita. - Agafà la poma i la hi lliurà.\nAfrodita se'l mirà – Així no vols l'Helena? – No necessito l'Helena. Ni tampoc el tron de Troia, sóc feliç aquí, de fet era feliç fins que vau aparèixer i ara que ja he acabat, si us plau, deixeu-me acabar la meva becaina. - Dit això es tornà a estirar sota l'arbre i s'adormí.\nHera i Atenea treien foc pels queixals. - No és just! - Quina barra! - Ha acabat guanyant la més meuca de totes dues. - Tres, de totes tres – digué Afrodita. - I com sé que no acomplireu la vostra paraula d'acceptar el resultat a partir d'ara aquest humà està sota la meva protecció. Ni se us acudeixi tocar-ho ... i ja m'ho faré venir bé per a que es trobi amb l'Helena. Els meus regals no es rebutgen.\nPublicat per Josep B. a 10/29/2014 12:28:00 a. m. Cap comentari:\nA l'atenció del Molt Honorable President de la Generalitat de Catalunya\nMolt Honorable President Artur Mas i Gavarró:\nFa uns dies hauria muntat en còlera i li hauria dit el nom del porc sense cap problema, el que va fer, molt honorable president, el vaig sentir com una traïció, em va inundar la ràbia i el desànim, ens havia deixat a les portes del castell dient-nos que no podíem fer-ho.\nSóc molt primari en el moment però una vegada la sang se'm refreda sóc capaç de fer una anàlisi asèptica, asserenada i, si més no així ho provo, justa. I la meva conclusió és que no li ho puc retreure, tots sabem com és i tots ens esperàvem quelcom semblant.\nI és que vostè no és més que un oportunista incapaç de fer res que li pugui suposar un risc personal, ja ens ho va mostrar amb l'estatut del 2006 i tot i així, amb lo car que li va costar, esperava tornar com heroi i li vam girar la cara, no va aprendre la lliçó. No podem esperar d'algú com vostè que encapçali el moviment independentista, no perquè no hi cregui, hi creurà o no segons bufi el vent, sinó perquè no te allò que s'ha de tenir per fer-ho.\nEl gran triomf de Ghandi no va ser que el seu moviment no fos armat, va ser que el govern de la Gran Bretanya va haver d'explicar com era que algú que es deixava apallissar, detenir i jutjar era un element perillós, va haver de jutjar un militar eixelebrat per disparar sobre una manifestació pacífica, va haver de rendir-se davant un poble disposat a tot el que el seu lider es deixés fer per aconseguir la llibertat.\nSé que si hagués seguit endavant el govern de Madrid hauria pres mides policials, que molt possiblement el nou de novembre hauria hagut no una consulta sinó una gran manifestació exigint el seu alliberament, també sé que això seria el final del govern Rajoy perquè Europa no pot tenir al seu sí un país amb presoners polítics, i vostè ho seria. Però no li ho podem demanar, no li podem demanar a ningú qui ho faci haurà de fer-ho assumint les conseqüències, i és molt dur i no sé si jo tindria prou valor per fer-ho.\nPerò estem en un moment en que Catalunya necessita algú disposat a fer aquest pas, sigui amb una consulta, sigui amb una declaració d'independència i vostè sr. Mas, ho sento, no acompleix els requisits, faci'ns un favor, el dia 9, sense esperar a saber els resultats, doni per liquidada aquesta legislatura i marqui la data per a les properes eleccions i deixi que algú altre agafi la bandera a despit de sortir emmanillat a Plaça Sant Jaume.\nAtentament, Josep Benet Borrajo i Fernàndez\nPublicat per Josep B. a 10/18/2014 11:54:00 a. m. 2 comentaris:\nA l'atenció del Molt Honorable President de la Gen...


Ferienwohnungen Rustica Langenfeld Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 276 allotjaments a Langenfeld.\nHuben 16b, Huben, Langenfeld, Àustria, 6444 - Veure al mapa\nTwo-Bedroom Apartment with Balcony - Annex\nApartament de Tres Habitacions amb Terrassa (Three-Bedroom Apartment with Terrace)\n3 llits extragrans i 2 llit...\nMés informació sobre Ferienwohnungen Rustica\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Ferienwohnungen Rustica és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Langenfeld. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nFerienwohnungen Rustica ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, habitació familiar, restaurant, bar.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable, cuina americana a cada habitació. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com esquí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Ferienwohnungen Rustica és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Langenfeld.\nPlease note that the following mandatory cleaning fees are not included in the rates and are payable directly at the property: Two-Bedroom Apartment with Balcony: EUR 60 Three-Bedroom Apartment with Terrace: EUR 80 A deposit via bank wire is required to secure your reservation. Ferienwohngen Rustica will contact you with instructions after booking.\nAllotjaments a Langenfeld


Els racons més bells de Burjassot quedaran reflectits en les instantànies del Concurs Fotogràfic “Burjassot Turístic 2018” – Ajuntament de Burjassot\nEls racons més bells de Burjassot quedaran reflectits en les instantànies del Concurs Fotogràfic “Burjassot Turístic 2018”\n23 març 2018|Burjassot\nAmb l’objectiu de potenciar els recursos patrimonials de Burjassot, així com de posar en valor el patrimoni natural, ambiental, històric, urbà i de l’horta del municipi, l’Ajuntament de Burjassot proposa als amants i aficionats de la fotografia participar en el “Concurs Fotogràfic Burjassot Turístic 2018”.\nLa iniciativa, que parteix de la Regidoria de Promoció Econòmica, Comerç, Turisme i Mercats, dirigida per Roc Senent, pretén potenciar els llocs emblemàtics de Burjassot i donar a conèixer el patrimoni local a la ciutadania així com promocionar la imatge del municipi.\nEl concurs ja està en marxa i les fotografies podran entregar-se fins al 18 de maig. El certamen té una única categoria ja que poden participar en ell totes les persones que siguen majors d’edat. Així, els participants poden presentar un màxim de dues fotografies individuals, en suport físic cartró ploma o equivalent, preparades per a ser exposades.\nLa grandària de les fotografies serà de 20×30 cm, totes iguals i el lliurament de les mateixes es realitzarà, en mà i en sobre tancat junt amb una instància de l’Ajuntament de Burjassot, a l’atenció de la Regidoria de Promoció Econòmica, en el Registre d’Entrada del Consistori. Cada sobre haurà de portar un codi identificatiu de la fotografia i un títol. A més, hauran d’anar acompanyades d’un document a part, dins d’un altre sobre, on s’especificarà el codi identificatiu, la fotografia i les dades de la persona participant.\nEl guanyador del concurs, després de la deliberació del jurat compost per cinc persones expertes, es portarà un premi de 400 euros, el segon, de 300 euros i el tercer de 200 euros. Hi haurà també tres accésits amb un premi de 50 euros cadascun.\nLes bases completes del concurs poden consultar-se ACÍ.\nturisme, concurs, CEMEF, fotografia, concurso, Turismo, Burjassot turístico, Burjassot turístic


Que he de fer? - Preguntes i Respostes | Preparats, Llestos, Universitat\nHola! Tenia 2 preguntes. Jo tinc el batxillerat des del 2017. Puc fer selectivitat per entrar a la universitat? Es a dir, l'he de fer si o si per entrar a una carrera oi? Clar, jo la tinc des del curs 2016-2017 l'unic que llavors no la vaig fer, i aquest any 2020 m'hi vull presentar, es possible encara que no cursi ara batxillerat? Ja que aquest el tinc del 2017. I a la hora de l'assignacio de places, no estaré en primer lloc? Es a dir, se que els que cursen ara 2n de batxillerar van primers en l'assignacio, i jo?\nLa seguent pregunta es, hem vull presentar de 2 assignatures que cauen en la mateixa franja horaria el mateix dia. Que he de fer? Les puc fer les dos encara que caiguin el mateix dia i a la mateixa hora? Hem donaran més temps per fer els 2 examens o com?\nPots fer la Selectivitat sempre que vulguis, encara que faci uns anys que vas acabar Batxillerat! Això sí, hauràs de tenir en compte que potser ha canviat una mica el temari del qual t'examinaràs. Aquí pots consultar el currículum de les assignatures de Batxillerat.\nNingú estarà en primer lloc davant teu a l'assignació de places pel curs que estigui fent actualment. L'únic que compta en l'assignació de places és la teva nota d'accés i el nombre de places del grau i universitat a la qual vols accedir.\nNo hi ha cap problema. El jurat de la Selectivitat ja estarà al cas i podràs fer un examen després de l'altre a la mateixa aula.\nGràcies a tu i molta sort!


Assemblea General Ordinaria 2020 - Diumenge 20 de Setembre a les 17h/ AGM 2020 Sunday September 20 at 5pm, Casal Català Vancouver\nUs informem que l`Assemblea General Ordinària del Casal Català de Vancouver del 2020 tindrà lloc el diumenge 20 de Setembre a partir de les 17h en primera convocatòria i a les 17:30 en segona convocatoria. Degut a la Covid, aquest any ho farem a través de videoconferència.\nAprofitarem també per celebrar la diada de l’11 de Setembre amb una activitat especial. Us esperem a tots/es!\n17;05h Aprovació de l`agenda\n17:10h. Aprovació de l`acta de la AGM del 2019\n17:15h Presentacio de la memoria del 2020 i estat de comptes (i contestar qualsevol pregunta que hi pugui haver)\n17:30h Aprovació dels comptes del 2019\n17:35h Presentació de candidatures per la Junta\n17:40h Votacio de candidatures\n17:45h Precs i preguntes\n18:00h Activitat 11 Setembre\nUns dies abans de la AGM us enviarem el link per parrticipar-hi. De nou si us plau feu l`esforç de venir i contribuir a l`esforç de matenir el caliu del Casal!


Junqueras recorda al PPC el «forat» de 15.000 MEUR previstos a les pensions\neconomia, vicepresident, conferència, pensions, empresaris, PIB, Govern, inversió, Tarragona, exportacions, PPC, Oriol Junqueras\nEl vicepresident del Govern va participar ahir en l’acte de cloenda de la conferència del cicle 'Els empresaris volem saber', a Tarragona\nActualitzada 08/06/2017 a les 09:24\nEl vicepresident del Govern i conseller d’Economia, Oriol Junqueras, va respondre ahir des de Tarragona a la campanya del PPC que explica que tres de cada deu jubilats catalans deixarien de cobrar la pensió amb la independència. El vicepresident va recordar que, segons un informe de l’Autoritat Independent de Responsabilitat Fiscal (AIReF), la Seguretat Social espanyola tindrà un dèficit anual de 15.000 MEUR durant, almenys, els propers deu anys. A més, va ironitzar que el govern espanyol pretengui cobrir aquest «forat» amb l’emissió de més deute, «en un Estat on el deute ja representa el 100% del seu PIB i que continua tenint un dèficit descontrolat».\n«Aquest és el futur que ens ofereixen?», es va preguntar el vicepresident del Govern en una conferència amb empresaris a Tarragona. En aquest sentit, Junqueras defensà que seria «irresponsable» no fer el possible per dotar-se de «les millors eines» per afrontar els reptes de futur.\nJunqueras va explicar que, en les reunions del Consell de Política Fiscal i Financera, ja ha preguntat al ministre De Guindos què passarà quan els tipus d’interès passin, per exemple, a l’1%, si el dèficit de les pensions només s’aborda amb més deute. En aquest cas, va dir, això suposaria que el cost del servei del deute d’Espanya s’incrementés en 10.000 MEUR. «Uns 15.000 MEUR de forat addicional, més 10.000 MEUR en el servei del deute, més el dèficit descontrolat que ja tenen i un deute que supera el 100% del PIB. Aquest és el futur que ens ofereixen? I no hi ha resposta», exposà.\nPer aquest motiu, Junqueras va afirmar que el Govern té «l’obligació, el dret, el deure i la necessitat» de dotar-se de «les millors eines possibles per afrontar aquests reptes», com el de les pensions. «Si no ho féssim, seríem uns irresponsables”», va subratllar. Segons el vicepresident i conseller d’Economia, el sistema de pensions serà sostenible en funció de la piràmide d’edat, la taxa d’ocupació i la renda per càpita del país. Tot això, va dir Junqueras, lliga amb la productivitat i amb les exportacions, que en els darrers set anys a Catalunya estan batent «el seu rècord històric».\nEn el marc d’una conferència amb empresaris a Tarragona, Junqueras va afegir que, a més del bon ritme de les exportacions, «estem en els dos millors anys de la nostra història en captació d’inversió estrangera». Per aquest motiu, va dir, l’economia creix de forma sostinguda, a un nivell que va assolir el 3,5% l’any passat, «el doble de ràpid que la mitjana de la zona euro».\nSobre les previsions d’aquest any, el vicepresident explicà que les previsions del Govern era que el PIB repuntés enguany d’un 2,7%, però que segons els darrers indicadors tot sembla indicar que es creixerà més enllà, «potser per sobre del 3%», i el 2017 es podria tancar amb un PIB de 233.000 MEUR, uns 30.000 més que fa quatre anys, va destacar.\nEl vicepresident també remarcà que la competitivitat i el creixement econòmic de Catalunya «té alguns mèrits» perquè ha de fer front a «dificultats» en els costos del transport, energètics i en l’accés als mercats financers. Aquest cost, va dir, repercuteix en menors marges de benefici industrial i en una massa salarial i una renda «més baixes del què hauríem de tenir».\nJunqueras va fer aquestes declaracions a l’Aula Magna de la URV a Tarragona, durant la cloenda de la tercera conferència del cicle Els empresaris volem saber, organitzat pel Fòrum Empresarial Creiem en Catalunya, amb el missatge: «Catalunya és un país preparat per tenir un lloc a l’economia mundial».


Soto del Real, el costat fosc de l'anomenada 'presó VIP' - VilaWeb\nSoto del Real, el costat fosc de l’anomenada ‘presó VIP’\nSituada a uns quaranta quilòmetres al nord de Madrid, la presó de Soto del Real és coneguda per ‘presó VIP‘. En aquelles cel·les hi han estat Luis Bárcenas, Rodrigo Rato, Sandro Rosell, Miguel Blesa, Ignacio González, Mario Conde o Ángel María Villar. Tanmateix, el centre penitenciari de referència de l’Audiència espanyola no és precisament una arcàdia emmurallada al peu de la serra de Guadarrama.\nInaugurada el 1995 per Juan Alberto Belloch, la presó serà a partir de demà el centre on seran confinats els presos polítics durant el judici contra l’1-O. Soto del Real, segons dades facilitades pel govern espanyol, és la segona presó més conflictiva de l’estat, després d’Estremera. Entre el 2011 i el 2017 s’hi van registrar 113 agressions d’interns a funcionaris penitenciaris.\nLa presó consta de catorze mòduls, dels quals tres són de respecte (9, 10 i 12) i dos per a presos poc perillosos, preventius i primerencs (1 i 4). És previsible que els presos polítics siguin internats en algun d’aquests, tal com va passar anteriorment amb Jordi Cuixart i Jordi Sànchez. Però cal dir que continua essent una presó. El 27 de desembre, un pres del mòdul 1 va assassinar a cops el seu company de cel·la després de discutir-se sobre qui havia de dormir al llit de sota de la llitera.\nUna violència que Jordi Sànchez va presenciar en primera persona el novembre del 2017 durant la missa del diumenge. L’actual president de la Crida Nacional va veure com un pres preventiu n’apunyalava un altre amb un ganivet de plàstic que duia unes quantes fulles d’afaitar enganxades.\nDurant el seu empresonament a Soto del Real, Sànchez va ser castigat amb un canvi de mòdul després d’haver enregistrat un missatge de veu per a la campanya electoral de 21-D. Institucions Penitenciàries el va recol·locar al mòdul número 8, on hi han presos comuns amb delictes de sang.\nD’una altra banda, el seu advocat, Jordi Pina, va ser víctima d’un robatori mentre s’entrevistava amb Sànchez. Pina va deixar el mòbil en un armariet perquè no es poden entrar a la zona de visites. Quan va sortir algú n’havia forçat el pany i li havia furtat l’aparell. ‘Hi ha uns setanta o vuitanta armariets. Quan vaig sortir n’hi havia uns trenta o quaranta de tancats. L’únic que van rebentar era el meu’, va declarar a Catalunya Ràdio. Institucions Penitenciaries va obrir una investigació que no ha servit de res.\nPel que fa a Cuixart, els funcionaris li van posar més d’una vegada l’himne espanyol pels altaveus i també li racionaven el correu per molestar-lo, segons que va explicar Jesús Ruiz, company de mòdul, al programa ‘FAQS’. ‘Algun funcionari agafava una taula i sortia al mig del menjador quan havíem de dinar. Llavors començava a obrir les seves cartes i no podíem entrar a menjar fins que ell no hagués acabat. Això era perquè la gent es molestés amb en Jordi’, va explicar.


TRES ASPECTES A DESTACAR DE LA FESTA DE SANTA ÀGUEDA D’AQUEST ANY\nHem d’admetre i valorar que en el nostre poble les festes que es celebren en el curs de tot l’any, mercès a diversos col·lectius que s’hi han volgut implicar, gaudeixen d’una forta embranzida i revitalització. Com no pot esser d’altre manera les de Santa Àgueda no s’allunyen d’aquesta realitat. Santa Àgueda és la Patrona principal de Sencelles, per un vot que feren els nostres majors i que l’any 1646 reafirmaren i confirmaren els Jurats de la Universitat de la nostra Vila, o sigui els nostres antics regidors. Sempre i sense cabuda de cap excepció les festes patronals d’un lloc eren, son i han de ser tingudes com de les més importants de totes les que es celebrin durant tot el cicle anual. Enrere queden i ja quasi estan oblidats els anys en que quasi fou extingit l’esplendor i magnificència d’aquestes colendes diades patronals de Sencelles. Dins el camp de la recuperació hi prengué especial rellevància l’animós Centre Cultural de llavors, i la bona llavor sembrada en terra fèrtil, ara encara dona tal fruitada que seria impensable deixar de banda o suplantar per una altre, la nostra festa genuïna de Santa Àgueda. És veritat que es conserva poca cosa de la seva consueta tradicional que el nostres majors conegueren, saberen transmetre d’una generació a l’altre i respectaren sense grans alteracions. Però encara ara, tot i que adaptant-se a les exigències i els gusts socials vigents, la festa de Santa Àgueda segueix essent i ha de ser sempre la FESTA DE SANTA ÀGUEDA.\nAquesta reflexió m’ha servit com a pòrtic d’una relació de tres aspectes que a nivell cultural i històric han pogut contribuir a fer més especial la festa patronal d’enguany.\nReproduccions de l’obra “El Miracle de Sta. Àgueda” de J. Guerra\nA finals del mes de gener, quan tots els motors estaven ben en marxa amb la organització de les fetes, en el mostrador del Forn Degustació Ca’n Pep s’hi exposà una figura de la nostra Patrona, obra que vaig encomanar l’any passat a l’artista senceller Joan Guerra i Oliver. Ell, com tots sabem, és un pintor que ha desenvolupat el seu talant artístic dins el moviment naïf i amb una amplíssima producció que quasi sempre ens remet a la quotidianitat dels mallorquins, i també dels sencellers, a la nostra tradició, al nostre folklore, a les nostres devocions... La seva obra, exposada a nombrosos indrets del país i també de l’estranger, demostra en moltes ocasions l’orgull i l’amor que té envers Sencelles. Del seus pinzells i dels seus colors, sempre vius, del seu geni i de la seva aptitud, hom a pogut contemplar escenes ben del nostre poble, com ara llegendes que hem heretat de l’avior, diverses escenes de la vida de la Tia Xiroia... Joan Guerra, amb tota la seva producció artística, a més d’honorar la noble art de la pintura, dedica un càntic solemne a la seva terra i a la seva gent.\nAquesta figura de Santa Àgueda de que parlem estarà exposada en un lloc que, com tots sabem, és el negoci familiar d’en Ramon Morey, un dels obrers majors de la festa de la nostra Patrona, el qual ostenta aquest càrrec per tradició familiar iniciada almenys en el segle XVI. Sens dubte aquesta peça, tot i esser menuda, però ben acabada, de “cara rodona, mirada viva i ben endiumenjada”, tot i s ser de propietat privada, ve a enriquir un poc més el patrimoni artístic nostrat i esdevé una senya clara de la identitat de Sencelles.\nCoincidint amb aquella “entronització” de Santa Àgueda a Can Pep, es posaren a la venta unes reproduccions de la pintura “El Miracle de Santa Àgueda”, obra del mateix Joan Guerra, de l’any 2011. Es va fer una tirada limitada de làmines, cada una numerada i signada per l’autor, que reprodueix el moment en que el poble de Sencelles és va deslliurar d’una sequera feresta gràcies a una ploguda generosa que ens envià Santa Àgueda. A hores d’ara encara es poden adquirir exemplars d’aquestes reproduccions al mateix Forn o a la Parròquia de Sant Pere de Sencelles.\nImposició d’una condecoració a la imatge de la nostra Patrona\nEl mateix dia de Santa Àgueda vingué a Sencelles i va participar de la festa religiosa una representació de l’Orde Militar del Collar de Santa Àgata de Paternó, amb l’objectiu d’imposar a la imatge de la nostra Patrona la Creu o Venera d’aquella corporació de cavalleria i de beneficència.\nAquesta radica a l’illa de Sicília, bressol de Santa Àgueda i a hores d’ara està estesa a tot el món. S’atribueix la fundació de la mateixa al Rei en Jaume I d’Aragó i alguns historiadors defensen que ho feu amb motiu de la Conquesta del Regne de Mallorca. Actualment qui està al cap damunt de l’escala jeràrquica d’aquesta orde ostentant el títol de Gran Mestre, és S’Altesa Reial Don Francesco de Paternó Ayerbe i Aragona, Duc de Carcasi i Princep de Emmanuel i Aragona. Descendent directe del Rei en Jaume i de la seva tercera dona Teresa Gil de Vidaure.\nEl passat dia 5 de febrer, després de l’ofici solemne que presidí el Molt Il·lustre Don Antoni Fullana, Canonge de la Seu de Mallorca, la màxima representació del Priorat de Catalunya i Aragó en nom del Gran Mestre de l’Orde i en presència del clergat que es feu present a la festa, de les primeres autoritats del nostre poble, dels obrers de Santa Àgueda i de tots els presents, va imposar la Venera a la nostra Patrona. Els sencellers i sencelleres, i tots els devots de la Màrtir siciliana agraïren tan altíssima consideració amb una sentida i ben prolongada ovació.\nLes relacions entre la nostra Parròquia de Sant Pere i l’Orde del Collar de Santa Àgata de Paternó s’iniciaren l’any 2007 en el moment en que es va celebrar un solemne capítol d’investidura de nous cavallers i dames, a la Parròquia Castrense de Santa Margalida de Ciutat de Mallorca, que fou presidit pel dit Gran Mestre. Per aquella celebració la nostra Parròquia de Sencelles va deixar el reliquiari de Santa Àgueda, el que fou venerat per S’Altesa Reial. L’Orde del Collar de Santa Àgata de Paternó justifica la imposició de la seva Venera a la nostra Patrona com a perpètua recordança i agraïment a aquella deferència que la Parròquia de Sencelles tingué amb l’Orde.\nDos quadres del segle XVIII per la Capella de la Patrona\n7 de març d’aquest any 2014, sens dubte una data que quedarà registrada en els anals històrics de la Capella de Santa Àgueda. Aquest dia foren col·locades en les seves parets laterals dues pintures, d’excel·lent factura, datades entorn de 1725 i atribuïdes al cercle del pintor mallorquí Miquel Pont. La primera, que s’exposa a la part de l’esquerra, representa el cruent i gloriós martiri de la nostra Santa Patrona. El segon quadre ens mostra el moment en que ella, ja martiritzada i reclosa a la presó, va rebre la visita de l’Apòstol Sant Pere que fent-se acompanyar per un àngel la volgué consolar, guarint-li les ferides.\nAquestes dues obres son procedents de Can Solleric de Ciutat de Mallorca, antic cassal del marquesos del mateix títol que s’aixeca al bell mig del Passeig del Born. Després de que l’Ajuntament de Palma adquirí l’immoble i el mobiliari que guardava, aquests quadres foren restaurats per José Manuel Pardo l’any 2002 i després col·locats a la Capella Reial de Sant Marc del Castell de Bellver. Il·lustrant el present article oferim una fotografia d’aquell oratori en la que encara s’hi poden veure els quadres abans de ser traslladats a Sencelles.\nA finals de l’any passat 2013 i assessorats pel bon amic Bartomeu Bestard i Cladera, Cronista Oficial de Palma, iniciarem els tràmits per sol·licitar a l’Ajuntament de Palma el dipòsit dels dos quadres a la nostra Parròquia. Autoritzat per la Cancelleria del Bisbat de Mallorca, dia 3 de febrer de 2014 el Rector de Sencelles signava instància al Sr. Batle de Palma. El mateix dia de Santa Àgueda, prèvia visita al nostre poble per reconèixer la capella de la nostra Patrona, el Cronista de Palma emetia un informe favorable per autoritzar la cessió. D’aquell document copiem les següents paraules les quals ens poden omplir d’orgull: “... sabent de la gran devoció que hi ha a Sencelles per la seva patrona, i tenint en compte que, tant en el temple parroquial, com a la rectoria, es conserven en molt bon estat els seus bens mobles, car hom hi té cura de llur manteniment i ús, no veig cap inconvenient en donar en dipòsit les dues pintures per tal que siguin col·locades en la capella de la patrona de Sencelles, sempre i quan la parròquia es comprometi a llur manteniment i cura...”\nLa resposta favorable no es feu esperar, dos dies després a l’Area de Cultura de l’Ajuntament de Palma s’estenia el Decret de Cessió que ve signat, entre altres pel Sr. Fernando Gilet Sancenón, Tinent de Batle i Regidor de la dita Àrea. Dia 5 març es feu efectiu el trasllat al nostre poble recepcionant les dues obres qui signa aquest article, com a sagristà major de la Parròquia de Sencelles i cronista oficial de la Vila.\nCom queda demostrat en aquest i en altres articles que hem anat publicant d’un temps ençà, la història i la devoció a la Patrona de Sencelles segueix viva. Bo serà que les generacions actuals ens engresquem seguint creant tradició, i sobretot si aquesta és bella. Bona cosa és per un Poble engrandir i saber transmetre a les generacions les glòries i els blasons congriats en els segles passats i, també, en el present.\nJordi Llabrés i Sans, cronista oficial de la Vila de Sencelles.


Escapada al Parc Natural del Cap de Creus i Cadaqués • Escapadesenparella.cat\nCap de Creus, Girona,\nEscapada al Parc Natural del Cap de Creus i Cadaqués: Benvingut a l'escapada en parella de la setmana, ens hi acompanyes?\nHem aprofitat l’escapada a l’Hotel Torremirona Golf & Spa per visitar el Parc Natural de Cap de Creus, una escapada obligatòria que us encantarà, des dels racons de somni fins a les petites cales rocoses que juguen amb l’aigua cristal·lina!\nAvui fa un dia assolellat i amb molta calor, tanta calor que hem hagut de parar a comprar uns pantalons curts per mi. Ja amb pantalons curts i aigua fresca agafem el cotxe i ens disposem a agafar la carretera cap a roses per dirigir-nos cap al Cap de Creus, situada a la part més oriental de la península Ibèrica, a prop de Cadaqués, el Port de la Selva, Llençà i Roses entre d’altres.\nÉs hora de marxar, agafem el cotxe i en Juli, darrere del volant, condueix fins a Cadaqués on buscarem un lloc per dinar. Després de quasi mitja hora, aparquem fàcilment a prop del passeig i decidim dinar a un dels millors locals de creps que hem provat, descobrim el Versàtil Cadaqués!


González Laya afirma que la UE "respecta i comprèn" els indults\nPublicat 20/06/2021 12:18CET\nEUROPA PRESS (DAVID OLLER)\nConfia crear un espai de confiança per "reconduir la relació" amb el Marroc\nLa ministra d'Afers Exteriors, Unió Europea i Cooperació del Govern central, Arancha González Laya, ha assegurat que detecta una actitud de "respecte i comprensió" de la Unió Europa respecte als indults per als líders independentistes empresonats per l'1-O.\nEn una entrevista que ha publicat La Vanguardia aquest diumenge i que ha recollit Europa Press, ha explicat que veu "una actitud positiva envers una mesura que pot facilitar la concòrdia i l'estabilitat".\nSobre la situació amb el Marroc, ha afirmat que el Govern espanyol treballarà per crear "un espai de confiança des del qual es pugui reconduir la relació", i ha afegit que el ministeri està obert a escoltar el Marroc sobre la situació del Sàhara Occidental.\n"Estem disposats a considerar qualsevol solució que el Marroc proposi, tenint molt clar que no li correspon a Espanya la mediació, perquè aquest paper l'han d'exercir les Nacions Unides", ha afegit.\nD'altra banda, ha negat que la relació entre Espanya i els Estats Units s'hagi afeblit i ha defensat que tenen una relació "molt sòlida, en el plànol polític, econòmic, comercial i diplomàtic".


Doble cop dels independentistes a l'Estat de Dret\nTot el Govern de la Generalitat\nCap sorpresa en el segon acte de desobediència de l'independentisme parlamentari amb la presidenta del Parlament al capdavant, després de la aprovació, aquest dijous, de la Llei de transitorietat, que representa la liquidació de la Constitució i l'Estatut català encara que només sigui en aquest petit temps de glòria que els és suficient als promotors d'aquesta irresponsabilitat per passar a la història -negra- d'una Catalunya dividida i enfrontada. La seva recomposició costarà molts anys a aconseguir-se. El preu del desafiament serà molt car per als ciutadans i les institucions catalanes, o esperaven els autors el contrari?\nEls autors materials i intel·lectuals del cop a l'Estat han fet un flac favor a l'independentisme en no tenir en compte no només les advertències de la justícia "espanyola" o el govern, sinó als lletrats del Parlament, el Consell de Garanties Estatutàries i a la majoria social que representen els diputats de l'oposició.\nEn aquestes 48 hores negres no hi ha ni un sol país d'Europa que doni suport a les accions dels colpistes, les lleis il·legals són contràries a la Constitució i el mateix Estatut, però contempla la immunitat del president i del seu govern com privilegiats i proclama sense objeccions la ruptura amb Espanya.\nEls diputats de l'oposició, menys els de Catalunya Sí Que Es Pot han abandonat l'hemicicle per no participar en la votació del text de la 'llei de desconnexió'.\nEls alcaldes han estat requerits pel govern central perquè no participin en cap acte il·legal, mentre que el president Puigdemont demanava per carta, amb resposta ràpida de 48 hores, si anaven a cedir locals per col·locar les urnes.\nEl Parlament Europeu ha manifestat el seu rebuig a l'aprovació del document i ha mostrat el seu suport al govern Espanyol. La premsa estrangera reflecteix la desobediència de part del Parlament i del Govern amb dures critiques.\nL'objectiu final dels independentistes institucionals no és altre que el de declarar la república catalana l'endemà del pretès referèndum. Els deixaran fer-ho?\nEl que sí està clar és que l'Estat de Dret ha estat dinamitat per uns irresponsables, que volen passar a la història per les seves "gestes".\nAra només cal esperar les accions que es van a prendre per part de l'Executiu i els diferents tribunals per defensar la democràcia i als ciutadans de Catalunya.


Vi-FRANC. Ramon Francàs: Sitges, capital del gintònic\nEl Yuca Restaurant & Club de l’Hotel Terramar acull aquest dissabte una primera edició del Gin Festival, un esdeveniment que està enfocat tant a tots els professionals com al públic final entusiasta del gin. Tindrà lloc de sis a vuit de la tarda per als professionals i de vuit a deu de la nit per al client final. Per assistir-hi, però, cal una invitació que es pot aconseguir a través de la pàgina a Facebook del Gin Festival. S’hi han convidat tots els professionals de la comarca a través dels gremis d’hostaleria i restauració.\nLa invitació permet l’accés al Gin Festival i la degustació d’un gintònic gratuït de la marca que més hagi agradat de totes les presents, preparat per un bar tender professional. En el Gin Festival hi haurà estands de les marques i una barra central. A més, s’inclou un sopar pica-pica, gentilesa del Yuca, que se servirà a partir de les nou de la nit. Aquest sopar serà el preludi a l’After Gin Festival Party, una sessió de DJWOW & Flute. S’hi esperen uns 400 convidats.\nAl Gin Festival participen algunes de les millors marques de ginebra a nivell mundial, un total de 21, com ara Bloom, Berkeley Square, Magellan, Citadelle, Tanqueray 10, Tann’s Gin, Bulldog, Mascaró, Gin Mare o Masters. També hi participen vuit marques d’aigua tònica. La mostra l’organitza l’Agrupació Comarcal de Treballadors d’Hostaleria amb la col·laboració del Gremi d’Hostaleria de Sitges i l’Agència de Promoció Turisme de Sitges amb la col·laboració del Gremi d’Hostaleria de Sitges i l’Agència de Promoció Turisme de Sitges. Segons el president de l’ACTH, Ruben Uric, el festival compta amb el consell dels experts de les diferents marques i ofereix l’oportunitat d’endinsar-se i aprendre més sobre les bases del gin o la seva història. La finalitat del Gin Festival és aportar el màxim en experiències i novetats dins del món del Gin i les tòniques.\nSegons Rubén Ubric, el Gin Festival de Sitges és una oportunitat de provar algunes de les millors ginebres del mercat, alhora que ofereix la possibilitat de tractar amb els elaboradors, experts destil·ladors bàrmans o d’altres professionals del sector.\nEl president de l’Agrupació Comarcal de Treballadors d’Hostaleria opina que el gintònic és una beguda de tota la vida que d’un temps fins ara gaudeix de moments d’esplendor. Això ho creu per dos motius principals; d’una banda per la multiplicació de l’oferta de ginebres d’alta qualitat, les anomenades premium o superpremium, elaborades amb més ingredients aromatitzants en destil·lació (botànics) i mètodes tradicionals. D’una altra banda, considera que l’associació d’aquest combinat a ambients selectes i moderns han convertit al gintònic en la beguda de moda en tot el món, fins al punt que, sobretot en grans capitals, proliferen els locals dedicats en exclusiva a les mil maneres de beure ginebra amb tònica. A més, afegeix, el gintònic ben fet es presenta com una oferta de qualitat en temps de crisi, una manera de mimar a un client que ja no està disposat a pagar el que sigui per qualsevol cosa i que, per si no fos poc, fa valer al personal amb formació en el gremi de l’hostaleria. Rubén Ubric també apunta que ens trobem amb la possibilitat de saber, veure i aprendre més sobre aquest conegut desconegut que és el gintònic. Per la seva banda, el tresorer de l’Agrupació Comarcal de Treballadors d’Hostaleria, José Antonio Tudela Gómez, diu que l’objectiu principal és divulgar la cultura del gin.


Patrocinis - Campus per la Pau (CxP) - Universitat Oberta de Catalunya (UOC)\n> Quins projectes volem fer\nQuins projectes volem fer\nEntre altres actuacions, des del Campus per la Pau-UOC volem dur a terme un seguit d'accions orientades a promoure la cooperaci� al desenvolupament, l'ajut humanitari i la sostenibilitat. Per a aix�, necessitem la teva col·laboraci�. Amb el teu finan�ament, podrem assolir els nostres objectius, com ara aportar solucions concretes i pragm�tiques a necessitats espec�fiques de persones i col·lectius en situaci� de risc o marginaci�. Aquests s�n els nostres projectes:\n• L'explotaci� sexual comercial de la inf�ncia i de l'adolesc�ncia en totes les seves formes �s una violaci� dels drets humans i dels seus drets fonamentals. Per aix�, posem en marxa un programa de formaci� sobre qu� �s i com funciona l'explotaci� sexual comercial infantil (ESCI), com es pot prevenir i combatre per mitj� d'estrat�gies transversals i globals.\n• Juntament amb la Fundaci� Mil·lenari de Vic, volem formar el col·lectiu dels agents socials de la ciutat de Vic i rodalia, en l'�mbit de les migracions, la interculturalitat, la resoluci� pac�fica de conflictes i el coneixement d'altres cultures, per tal que es puguin convertir en agents integradors i mediadors davant d'una realitat social cada vegada m�s pluricultural.\n• Alfabetitzar digitalment les poblacions menys afavorides de l'�ndia (nens, dones i poblaci� marginal) per tal que puguin adquirir els coneixements b�sics per a poder tenir acc�s a l'�s d'internet. Els nostres socis, en aquest cas, s�n xarxes d'universitats locals de l'�ndia, i tamb� qualsevol altra ONG o entitat sense �nim de lucre que pugui estar interessada a col·laborar-hi. Coneix el Campus per la Pau\nQu� hem fet fins ara\nTu tamb� te'n beneficiar�s!


Saps quants residus es creen durant el transcurs de la Barcelona World Race? | Projectes Educatius BWR\nEl pes és un dels factors claus en les regates oceàniques: per tant, els materials que entren a l'embarcació són estrictament els necessaris; fins i tot el pes del menjar està controlat.\nTambé és important tenir en compte que durant la navegació es generen uns residus que impliquen uns pesos. Per entendre-ho millor, hem tingut en compte els residus generats per la tripulació d'un IMOCA 60 a una navegació durant tots els dies de regata. A partir de les dades recopilades, es pot estimar que la generació de residus és de 32 quilos per embarcació en una Barcelona World Race, el que implica un 181 grams per persona i dia. Els residus s'emmagatzemen a l'interior de l'embarcació en un espai habilitat pels regatistes. Els principals residus són plàstics i alumini dels envasos, que suposa un 62 per cent dels residus en pes. La fracció d'envasos formada per plàstics, alumini, ampolles, resta de liofilitzats, barretes energètiques i plàstics de bosses es recicla en arribar a la destinació. La fracció de resta, és un vuit per cent, està formada per restes de material tèxtil, caps, tovalloletes i gomes que gestionen correctament en arribar a la destinació.\nFinalment, els residus especials, que principalment són ampolles de propà i cues, representen un 11 per cent del total. De tots els residus els especials són els que es consideren prioritaris tractar separadament de la resta i assegurar una correcta gestió.\nD'altra banda i per tractar-se de residus biodegradables, les fraccions de paper de cuina (que suposen el 18 per cent), i orgànics com les restes de menjar podrien no tenir cap xifra associada, ja que es tracta de residus que es poden llençar per la borda segons la legislació vigent.


Radars Velolaser de la DGT: el que cal saber | La Clau - Revista gratuïta del Maresme\nEls nous radars Velolaser de la Direcció General de Trànsit (DGT) van entrar en funcionament durant la passada campanya especial de Setmana Santa amb l’objectiu de combatre l’excés de velocitat a les carreteres. De seguida, aquests dispositius van passar a ser anomenats els radars indetectables a causa de la seva grandària i capacitat de dissimulació.\nLes raons que els fan tan imperceptibles són:\nMesuren menys de 50 cm i pesen molt poc.\nPoden instal·lar-se en gairebé qualsevol lloc: trípodes, senyals de trànsit, barreres de la carretera, vehicles…\nSón fàcils d’instal·lar i desinstal·lar; per tant, en un mateix dia poden operar en diversos punts.\nNo cal que hi hagi a prop un cotxe patrulla ni un agent de la Guàrdia Civil, ja que es controlen de forma remota i tenen una autonomia de 5 hores.\nLa manera de funcionar d’aquests dispositius és la mateixa que la de qualsevol altre aparell per determinar la velocitat a què van els vehicles. Aquestes són algunes de les seves especificacions tècniques:\nSón capaços de detectar infractors que passin entre 15 i 50 metres i fins a dos carrils.\nRegistren velocitats que van des de 30 fins a 250 km/h.\nCalculen la distància de seguretat.\nDisposen d’un sistema que diferencia entre turismes, vehicles comercials, etc.\nPoden ser operats remotament utilitzant un dispositiu amb connexió Wi-Fi o 3G/4G.\nEs poden utilitzar tant de dia com de nit i en dies amb visibilitat molt reduïda, ja que utilitzen un làser d’infrarojos.\nLa DGT va fer una compra inicial de 60 radars Velolasers que van suposar una inversió de 860.310 euros, és a dir, 14.339 euros per cada dispositiu. En ser sense fil, amb molt poc pes i grandària, la DGT també pot incloure’ls en les motos dels agents\nMalgrat que els miniradars són gairebé indetectables, l’aplicació SocialDrive, xarxa social en què els conductors comparteixen informació sobre diversos aspectes del trànsit, va publicar un llistat de localitzacions on han estat vistos. Tot i que poden variar, les dades mostren que les zones més habituals on operen són autovies i trams de vies urbanes. Segons l’app, els radars Velolaser s’utilitzen amb especial predilecció a les carreteres de la Comunitat de Madrid, Galícia i Múrcia, el temps mitjà d’ús és de 70 minuts per ubicació, s’empren majoritàriament entre les 8 i les 13 hores i en un 67 % de les ocasions es troben instal·lats sobre un trípode.


El govern espanyol vol rebaixar els interessos del FLA en canvi de més centralització - VilaWeb\nEl govern espanyol vol rebaixar els interessos del FLA en canvi de més centralització\nAmb la condició que els diners que s'estalviïn es destinin a pagar proveïdors i reduir el dèficit\nEl ministre d'Hisenda espanyol, Cristóbal Montoro, va anunciar ahir als consellers autonòmics d'Economia que rebaixaria a l'1% els interessos del Fons de Liquiditat Autonòmica (FLA) entre l'1 d'octubre de 2014 i el 31 de desembre de 2015. En la reunió del Consell de Política Fiscal i Financera, també va dir que ampliaria un any l'amortització i la rebaixa del FLA de 2012. A Catalunya, la mesura implicarà un estalvi de 700 milions, però el conseller d'Economia, Andreu Mas-Colell, ja ha dit que en les condicions que Montoro vol imposar en canvi de la rebaixa hi veu un 'intent de recentralitzar' competències.\nLa rebaixa resta condicionada al fet que els diners que s'estalviïn es destinin a pagar proveïdors i a reduir el dèficit, i no pas a assumir despesa corrent.\nSegons Mas-Colell, la condició d'acollir-se a la rebaixa en els tipus d'interès del FLA exigeix 'entrar en un parell de plataformes centralitzadores, de factures i coses d'aquest estil'. 'És --prossegueix-- un procediment molt poc elegant que sembla designat per a polaritzar i per a fer més difícil la interacció.' El conseller considera que el govern espanyol s'aprofita de la manca d'un sistema de finançament: 'Fan literalment allò que volen.'\nMas-Colell també va advertir a Montoro que Catalunya no compliria l'objectiu de dèficit de l'1% marcat pel govern espanyol i que no podia fer el pressupost per al 2015 perquè amb aquestes condicions hauria de reduir encara més 'la despesa en serveis fonamentals'. 'Amb les xifres que ens ha donat, ens demana que reduïm la despesa en els serveis públics que administrem', es va exclamar.\nMontoro va dir que la mesura portaria a les comunitats uns estalvis d'uns 980 milions d'euros en tota l'operació i que permetria de 'disposar de més recursos econòmics per afavorir la prestació dels serveis públics fonamentals'.


La UH diu que hi ha hagut un 65,44% d’ocupació pel pont - El Periòdic d'Andorra\nLa UH diu que hi ha hagut un 65,44% d’ocupació pel pont\nLes parròquies altes han fregat el 50% de reserves, i les baixes el 80%\nPublicat el Dijous, 15 de desembre de 2016 | 02:45 h\nLa Unió Hotelera (UH) ha informat que l’ocupació dels allotjaments durant la setmana del 3 al 10 de desembre ha estat del 65,44% de mitjana. Les parròquies que s’han beneficiat dels millors resultats durant el macropont han estat Andorra la Vella i Escaldes-Engordany, amb un 80%. A les parròquies altes l’ocupació ha estat inferior, sobre el 50%, com ja va avançar EL PERIÒDIC.\nEls dies en què s’ha registrat més ocupació han estat els últims: dijous 8, divendres 9 i dia 10 de desembre. El dia 9 va ser la jornada amb l’ocupació més alta.\nEn comparació amb l’any anterior, un 72% dels establiments hotelers han obtingut uns resultats superiors, un 21% han estat inferiors i un 7% ha manifestat que aquest any ha estat igual o molt semblant a l’any anterior.\nLa UHA ha fet una enquesta prèvia al macropont entre els hotelers per fer les previsions, i ha revelat que l’encert ha estat del 95%. L’entitat ha engegat un estudi semblant amb motiu de les festivitats de Nadal i any nou.


delícies de iogurt - Montse Tapia, mestra de Cuina : Montse Tapia, mestra de Cuina\ndelícies de iogurt\nAbril 26, 2011 5:04 pm Categorised in: postres Leave your thoughts\nUnes postres realment molt atractives, sanes i lleugeres i amb el toc de dolçor que ens proporcionarà la mel.\n6 iogurts naturals biològics\n30 g de panses sense pinyol\n30 g de festucs verds\n16 grans de raïm blanc\nRatlla la pell de les taronges, reserva-la i extreu el suc.\nBat els iogurts amb dues cullerades de mel i la meitat del suc de taronja, aboca-ho en quatre copes o bols i reserva-ho a la nevera.\nTot seguit pela les peres i talla-les cadascuna en 6 grills llargs. Talla les orellanes en juliana i pela el raïm.\nSalta les peres a la mantega, afegeix les panses, les orellanes, una cullerada de mel i la resta del suc de taronja. Deixa-ho coure 4 minuts i afegeix els pistatxos i el raïm. Deixa-ho coure 1 minut més i retira-ho del foc.\nUn cop temperat serveix-ho a sobre de cada bol de iogurt.\niogurts · mantega · mel · taronja\n« Anterior: fideus amb algues i seitan\nSegüent: canapè de brie i poma amb reducció d’oporto »


Marina Apartment Budapest Hongria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nKelen U. 2, 13. Újlipótváros - Angyalföld - Margitsziget, Budapest, Hongria, 1138 - Veure al mapa\nMés informació sobre Marina Apartment\nMarina Apartment, ubicat a 13. Újlipótváros - Angyalföld - Margitsziget, Budapest, és una destinació popular per a viatgers. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Marina Apartment, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Els clients de l'hotel poden gaudir de instal.lacions per a minusvàl.lids, habitació familiar, ascensor, àrea de fumadors.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, calefacció, escriptori, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Budapest, faci de Marina Apartment la vostra llar.


La lateralitat creuada i la dinàmica familiar: el cas de la Carla - Centro de lateralidad y psicomotricidad Joëlle Guitart\nSusana Lladó - Lladó Comunicación 8 maig, 2019 Lateralitat creuada 0\nLa Carla és una nena de vuit anys que va iniciar la teràpia de lateralitat en el nostre centre fa un any i nou mesos. El seu cas és un clar exemple de fins a quin punt una dinàmica familiar complexa afecta, agreujant-lo, el trastorn de lateralitat; per aquest motiu, el tractament, en aquests casos, requereix incloure no només el treball neurofisiològic amb el pacient, sinó fer una intervenció psicoterapèutica que ajudi a resoldre els seus conflictes emocionals i els dels seus progenitors. «Tractar un pacient amb lateralitat creuada sempre implica prendre en consideració molts més aspectes que els relacionats estrictament amb el trastorn neurofisiològic: les condicions de l’entorn en el qual la persona s’està desenvolupant també són determinants. Si hi ha problemes no resolts en la relació de parella dels pares, aquest malestar contribuirà a augmentar els símptomes i n’obstaculitzarà la curació», explica la directora del nostre centre, Joëlle Guitart.\nQuan la Carla va arribar a la consulta per primera vegada, tenia sis anys i quatre mesos. El test va mostrar que era hipertònica de membres superiors i inferiors, que tenia tres creus de lateralitat i una retenció neurofisiològica el 36%. És a dir, el trastorn provocava que només disposés del 64% de les seves capacitats potencials, tot i tenir un bon quocient intel·lectual. No obstant això, amb aquesta retenció neurofisiològica no n’hi havia prou per explicar totes les dificultats d’aprenentatge, ni la simptomatologia emocional.\nSimptomatologia de la lateralitat creuada\n1. Amb sis anys, la Carla encara no havia après a llegir ni a escriure i mostrava un rebuig absolut cap a les lletres: de fet, no les reconeixia.\n2. Hi havia tingut encopresi fins als cinc anys (evacuació fecal repetida i involuntària en llocs inapropiats).\n3. Va tenir enuresi fins als sis anys (incontinència urinària).\n4. Era una nena que s’avorria absolutament de tot el que estava relacionat amb l’escola perquè estava desconnectada del ritme de la seva classe: hi havia un retard d’aprenentatge d’uns dos anys, aproximadament, respecte als seus companys.\n5. No tenia adquirida la noció de temporalitat (passat, present i futur) ni del temps (les hores).\n6. Li costava moltíssim raonar (raonament lògic), encara que no tenia gaires dificultats amb la part mecànica de les matemàtiques.\n7. No podia suportar els sons aguts, estava irascible, amb una gran ansietat i necessitava canviar contínuament d’activitat.\n8. Cada nit se n’anava al llit dels seus pares perquè volia dormir amb el seu pare (la mare es veia obligada a anar a dormir al llit de la nena).\n9. Quan, durant el test, va fer el dibuix de l’esquema corporal, va ometre la mà dreta i la mà i el braç esquerres.\n10. Rebutjava rotundament seguir qualsevol regla o norma.\n11. Tot i que no patia el rebuig dels altres nens, ella mateixa s’aïllava: no volia relacionar-s’hi.\n12. Mostrava una atracció poc comuna cap a les calaveres, els fantasmes i la foscor.\nNo obstant això, la pacient mostrava una gran sensibilitat emocional i sensitiva, a més de ser molt intuïtiva. De fet, era conscient que alguna cosa no anava bé: una vegada va dir a la seva mare: «Em sento diferent dels altres nens». L’única cosa que despertava l’interès de la Carla era la música: les seves aptituds per al cant i el ball eren evidents.\nA l’anamnesi amb els pares, el seu motiu de consulta va ser molt concret: volien saber si la nena aconseguiria aprendre a llegir i a escriure. A més, estaven preocupats perquè la Carla havia fet una teràpia de lateralitat durant vuit mesos amb un psicòleg d’un altre centre sense que s’hi apreciés cap progrés.\nNo obstant això, aquesta primera entrevista amb els pares també va posar de manifest que la parella tenia conflictes importants no resolts: el seu concepte de relació sentimental i de família divergia, la qual cosa provocava que, encara que aparentment tot anés bé entre ells, en realitat no hi havia una autèntica relació de parella. En lloc de parlar i afrontar les seves desavinences, havien traslladat i centrat l’angoixa en els problemes de la seva filla, com si el benestar familiar depengués exclusivament de resoldre els problemes relacionats amb la lateralitat de la nena.\nEncara que per motius de confidencialitat no podem entrar en detalls, la Carla era molt conscient de la situació i estava acusant la inestabilitat i la inseguretat de l’entorn familiar: un nen necessita sentir-se protegit i segur per desenvolupar un jo saludable. D’altra banda, la Carla també era conscient del poder que li havien atorgat els seus pares en l’equilibri familiar, la qual cosa n’havia exacerbat l’ego.\n«Amb tots els pacients de lateralitat és fonamental treballar en paral·lel l’aspecte corporal, el mental i l’emocional, però en els casos com el de la Carla cal parar una atenció especial a la dinàmica familiar en què està immers el pacient: aquí és on hi ha les claus que expliquen que els símptomes del trastorn s’hagin aguditzat. Si no solucionem aquests conflictes, el treball neurofisiològic no donarà els resultats esperats», puntualitza Joëlle Guitart.\nDurant aquest any i nou mesos de tractament, hem treballat amb la Carla els diferents ítems de la lateralitat (se l’està lateralitzant a la dreta) posant l’accent en l’organització perceptiva, la percepció espaciotemporal, la coordinació locomotora, la respiració i la relaxació. Des de fa cinc mesos mostra un gran progrés en la lectura i ja ha començat a escriure, i ha evolucionat molt ràpid en aquest aprenentatge. La seva tutora, que és la seva mestra des de fa dos anys a l’escola, ens ha informat que, a més d’aquests avenços, ha millorat notablement la seva relació amb ella (abans d’iniciar la teràpia, no aconseguia establir comunicació amb la Carla), que està menys irascible i que la nena comença a tenir amics a l’escola. Aquesta evolució no hauria estat possible si durant aquest temps no haguéssim fet també una intervenció psicoterapèutica amb els pares que els està ajudant a resoldre individualment i com a parella els aspectes emocionals que no havien afrontat.\nFa poc, la Carla va demanar augmentar el nombre de sessions de teràpia: en lloc de venir un dia a la setmana, volia venir-ne dos. Esmentem aquest aspecte perquè és una petició que fan alguns pacients en constatar el seu progrés en els diferents àmbits de la seva vida. Cal assenyalar que, tot i que aquesta petició és en si mateixa un bon símptoma, l’evolució no és més ràpida si s’augmenten les sessions: la teràpia de lateralitat és una teràpia llarga perquè el cervell necessita un temps per anar assimilant els nous aprenentatges neurofisiològics que es van adquirint quan hi ha una lateralitat creuada. A la Carla li queda un any de tractament per arribar a curar-se, almenys, en un 95%, però l’important és que tots els tests de control que fem cada cinc mesos estan donant els resultats esperats en cada fase.\nQuan l’ansietat és la nostra pitjor enemiga a la feina


Individualisme – Tot Francesc\n“S’ha tornat freqüent que, quan un sent que no rep allò que desitja, o que no es compleix allò que somiava, això sembla ser suficient per donar fi a un matrimoni. Així no hi haurà cap matrimoni que duri.”\n_Amoris laetitia (237)\nAutor opina2016Publicat el 12 Abril, 2016 Format AnotacióCategories Amoris laetitiaEtiquetes Individualisme, Matrimonis\n“El cost dels danys que s’ocasionen per la descurança egoista és moltíssim més alt que el benefici econòmic que es pugui obtenir.”\nAutor opina2016Publicat el 5 febrer, 2016 Format AnotacióCategories Laudato si'Etiquetes Economia, Individualisme, Medi ambient\n“Si algú se sent ofès per les meves paraules, li dic que les expresso amb afecte i amb les millors intencions, lluny de qualsevol interès personal o d’ideologia política. La meva paraula no és la d’un enemic ni la d’un opositor. Només m’interessa procurar que aquells que estan esclavitzats per una mentalitat individualista, indiferent i egoista, puguin alliberar-se de aquestes cadenes indignes i arribin a un estil de vida i de pensament més humà, més noble, més fecund, que dignifiqui seu pas per aquesta terra.”\n_Evangelii Gaudium (208)\nAutor opina2016Publicat el 29 gener, 2016 29 gener, 2016 Format AnotacióCategories Evangelii GaudiumEtiquetes Dignitat, Individualisme


Els aturats de llarga durada a Catalunya han augmentat un 67,1% des de 2013\nEl Consell de Treball, Econòmic i Social de Catalunya (Ctesc) ha alertat aquest divendres que la recuperació econòmica està incidint més en la reducció de la taxa d'atur que en la reducció del percentatge d'aturats de llarga durada, és a dir, aquelles que porten més d'un any buscant feina. D'aquesta manera, segons Ctesc, s'està dibuixant "una borsa de persones excloses d'aquest creixement econòmic".\nEn un comunicat després d'analitzar dades de 2008, 2013 i 2016 per comparar l'inici de la crisi amb el final i l'inici de la recuperació, l'organisme consultiu de la Generalitat ha constatat que les majors dificultats per tornar al mercat laboral les tenen les persones majors de 55 anys i les dones.\nAixí mateix, hi ha més immigrants que població autòctona en situació d'atur de llarga durada, però els treballadors forans estan reduint més ràpidament les seves magnituds, tot i que el CTEC assenyala que això pot estar influït per que emigren.\nL'anàlisi indica que, entre 2013 i 2016, els aturats de Catalunya que fa quatre anys o més que busquen feina han augmentat un 67,1%, enfront d'un descens del 33,5% en el nombre de desocupats, sent l'única categoria que augmenta.\nLa taxa d'atur masculina ha decrescut més que la femenina entre 2013 i 2016 (9,7 punts enfront de 5,5 punts, respectivament), mentre que l'atur de llarga durada ha retrocedit 5,9 punts en el cas dels homes ( fins al 54,7%) i ha augmentat 4,1 punts en el de les dones (fins al 61,1%).\nPel Ctesc, aquestes xifres demostren que la recuperació econòmica es basa "en un patró sectorial més favorable a l'ocupació masculina".\nPel que fa a edat, els aturats de 55 a 64 anys que fa un any o més que busquen feina han augmentat 8,8 punts entre 2013 i 2016, fins el 81,8%, mentre que en edats inferiors hi ha hagut una reducció més o menys acusada, amb la principal millora entre els joves de 16 a 24 anys.


Iniesta, sis setmanes de baixa - Diari de Girona\nIniesta, sis setmanes de baixa\nEl manxec, amb una lesió a la cuixa dreta, es perdrà els duels contra el Sevilla, Madrid i Vila-real\nAndrés Iniesta, celebrant el gol de Messi, estarà un mes i mig sense poder jugar. albert olivé/efe\nL'empat d'ahir al Camp Nou entre el Barça i el Basilea no va ser la pitjor notícia de la nit. A part de ser incapaços de superar un conjunt, el suís, al qual havien golejat (0-5) tot just fa dues setmanes, els blaugranes van patir una baixa realment important. Andrés Iniesta, un dels pilars de l'equip, es va lesionar de gravetat.\nCap al minut 20 de la segona part, el silenci es va apoderar de l'estadi. El manxec, assegut a la gespa immòbil, mostrava clars símptomes de dolor. Els pitjors presagis no van trigar a produir-se; instants després, el canvi era una realitat. Iniesta, KO, abandonava coix el camp i era substituït per Eto'o. Tot i que el futbolista se sotmetrà avui a un seguit de proves mèdiques, el de Fuentealbilla pateix una ruptura del sèptum intramuscular del recte anterior de la cuixa dreta.\n"Un infortuni; desitjo que es recuperi aviat", explicava Joan Laporta a la fi del matx. "És una molt mala notícia per a tots nosaltres", afegia Guardiola.\nLa d'Iniesta no va ser l'única lesió d'ahir a la nit. Piqué, amb una contusió a la cuixa dreta, passarà avui en mans dels metges per conèixer el temps de baixa.\nEl pacte de Messi. Esports


'reset món': l'impacte del coronavirus a Austràlia | betevé\nEl periodista Enric Botella destaca les mesures estrictes i les multes que s'interposaven als ciutadans si es saltaven el confinament\nRedacció | divendres, 6 de novembre del 2020, a les 13.46\nLa crisi del coronavirus ha impactat de manera desigual arreu del món. A la secció ‘reset món’, el periodista Enric Botella ens explica com les ciutats s’estan transformant amb la covid-19. En aquest cas, s’ha desplaçat virtualment a Sydney, Austràlia, una ciutat que pot presumir de la gestió eficaç de la pandèmia.\nAls antípodes hi viuen 25 milions d’habitants i a la ciutat, Sydney, uns cinc milions. Tot i la densitat de població, la incidència de la covid-19 ha estat molt menor que en altres països: 27.000 casos i 900 morts. Una de les claus ha estat la gestió de la crisi des que en van sorgir els primers casos. Al mes març van tancar fronteres i van decretar un confinament més suau que a Espanya. L’organització del govern i la resposta de la població a les estrictes mesures recorda el cas de Lapònia finlandesa, ja que els ciutadans van seguir estrictament les recomanacions decretades per frenar la cadena de contagis.\nQuines mesures han aplicat?\nEl periodista ens presenta en Nil Colomer, un jove català que fa cinc anys que viu a Austràlia. “No teníem un volum tan gran de casos i de seguida van tancar fronteres i aïllar les zones on hi havia una incidència més elevada del virus”. En Nil també destaca que durant dos mesos i mig es va aplicar un confinament molt diferent del que coneixem a Espanya, ja que els ciutadans podien sortir, passejar pel carrer o trobar-se amb els amics.\nA la ciutat de Melbourne destaca que hi va haver un pic de contagis, però de seguida es va aplicar l’estat d’alarma que va durar un mes i mig. El jove explica que el clima “ha estat un factor a tenir en compte”, però confia que la situació millorarà perquè venen els mesos d’estiu.\nMultes de fins a 10.000 dòlars\nA les restriccions decretades pel govern s’hi sumen l’elevada penalització que podia costar saltar-se la quarantena o fer activitats d’oci amb un nombre elevat de persones. En Nil destaca “penalitzacions molt bèsties” com, per exemple, multes de 8.000 dòlars si un positiu se saltava el confinament obligatori, una xifra que s’incrementava fins als 10.000 dòlars si es feien reunions amb un nombre elevat de persones.\nUna de les dades més rellevants que destaca el periodista és que no es pot viatjar entre estats i el govern ha anunciat que Austràlia no reobrirà fronteres fins, com a mínim, a finals del 2021. L’economia del territori creu que “podrà aguantar” un any sense rebre la visita de turistes. En aquest vídeo pots recuperar la secció completa.\n— covid — reset


de casa al club: una casa a florència\nW. Somerset Maugham. Una casa a Florència\nUna obra més que adient per a llegir un diumenge a la tarda, en acabat de dinar, arrecerats al costat de la llar del foc. En alguns aspectes, recorda el millor Simenon, aquell geni capaç de convertir una novel·la policíaca aparentment trivial en el més acurat i aprofundit estudi sociològic\nSi hi ha alguna maledicció bíblica que no hagi perdut ni perdrà mai la seva vigència és, sens dubte, la del paradís perdut: et guanyaràs el pa amb la suor del teu front. Una maledicció que la immensa majoria dels mortals entenem de manera immediata perquè forma part de la nostra realitat quotidiana: viure sense treballar segueix essent una quimera tan sols a l’abast de quatre escollits.\nÉs precisament per aquesta evidència que com a lectors ens sorprèn l’enorme quantitat de personatges que duen una vida regalada sense necessitat d’haver de guanyar-se el pa. Tota aquella llarga nòmina de protagonistes —el llistat seria interminable— que compten amb unes rendes mensuals àmplies que els permeten assaborir el seu temps lliure (que, en el seu cas, és tot el temps) al seu antull. Tots aquells i aquelles que no tenen res més a fer que no fer res.\nEl prototipus més clar és el de la novel·la victoriana anglesa, encapçalada per les germanes Brönte, i cultivada per tot un seguit de reconeguts escriptors: Anthony Trollope George Eliot, George Meredith, Elizabeth Gaskell, Wilkie Collins… Una novel·la burgesa i aburgesada, amb aires aristocràtics decadents i enterbolits, caracteritzada pel dolcce far niente, per una existència adotzenada i sense sentit, com un simple anar fent.\nUn univers —en realitat, un microunivers, car malgrat la seva pràctica omnipresència en la literatura del segle XIX, no representava més que un tant per cent insignificant de la població—, un ambient, un mileu, que serà també l’eix central d’altres literatures, però sobretot de la russa. Les grans novel·les de Turgéniev, de Tolstoi, de Gógol i de Dostoievski resultarien irreconeixibles si hi eliminéssim la increïble proliferació de Prínceps, Princeses, Comtes, Comtesses, Ducs i Duquesses que les poblen.\nRaó que explica, per altra banda, la creació d’un dels grans caràcters russos per excel·lència, l’Oblòmov de Gontxarov: el prototipus de l’home passiu, superflu, incapaç i inútil, que ni tan sols és capaç de deixar el seu llit o sortir de la seva cambra. El paradigma perfecte d’una aristocràcia envilida i mesquina, hipertrofiada, convertida en una càrrega feixuga i aberrant. Una aristocràcia, caduca, grossera i despòtica que, per asfixia, acabaria propiciant la revolució.\nPrecisament és aquest oblomovisme el que més sobta d’Una casa a Florència (Up at the Villa), de W. Somerset Maugham, publicat dins la col·lecció El Cercle de Viena d’Edicions Viena, 2010 (Traducció de Julià de Jòdar). Una novel·la que, malgrat haver estat escrita el 1942, permet que puguem considerar el seu autor com un dels darrers —si no el darrer— epígons de la literatura victoriana. El que justifica, dóna sentit i motiva l’argument de l’obra és la condició de desvagada de Mary Panton, la seva jove i malenconiosa protagonista. Serà l’ensopiment permanent que li causa l’eterna i immutable monotonia on viu immersa —el seu desassossec existencial, per dir-ho en termes pessoians— el que l’abocarà a cometre el més gran error de la seva vida.\nUn error irremeiable que, malgrat les tràgiques conseqüències que comporta per a un innocent, li suposarà a la bella i melangiosa Mary la possibilitat de sentir-se viure, d’alliberar-se, per més que sigui de manera violenta i irredimible, d’aquella hipocondria atuïdora, d’aquell spleen invencible que convertia la seva existència en una constant hipocondria sense sentit.\nSegurament és aquesta sensació d’esclat, de moment culminant el que li atorga la seva força a Una casa a Florència: tot d’una, per una decisió —o més aviat un acte, impulsiu, irracional i irreflexiu— la seva vida sofrirà un tomb complet. De la nit al dia —el terme no podria ésser més escaient— la paradisíaca casa de Florència, la mansió d’amunt, esdevindrà un infern, un infern embogit i enfollidor, una accelerada caiguda, que situarà a la seva ingènua i inexperta protagonista al caire de l’abisme.\nI és en aquest punt quan Maugham sap prendre amb fermesa i seguretat el pols narratiu: el ritme es capgira, abandonant la serenor i la llangor, la pràctica congelació de l’instant, per llançar-nos al més dramàtic, irrefrenable i indeturable frenesí. Tot d’una la novel·la, que avançava al pas, mig condormida, sestejant, pren un galop desbocat, es precipita en una cursa indeturable vers la fatalitat.\nTant que des d’aquell moment som incapaços de deixar l’obra, la necessitat de saber com es podrà solucionar el conflicte ens manté la vista fixada a les seves pàgines, enlluernats i paralitzats per la seva intriga. Ens hi submergim amb febricitant interès, compartint amb intensitat el creixent i insofrible patiment de la protagonista.\nCal reconèixer que Una casa a Florència no és pas la millor obra del seu autor —honor que probablement es disputarien De la servitud humana, Els mars del sud, The razor’s edge i Rain— però sí és apassionant, entretinguda i llegidora. Una novel·la que, malgrat la seva brevetat, ens du a interrogar-nos sobre qüestions de gran pregonesa, com ara la delicadíssima fragilitat de la vida humana. Fragilitat tan física com, sobretot, emocional. Ens planteja com n’arriba a ésser de senzill, en un sol instant, fugaç i inadvertit, de passar de la felicitat a la desgràcia, de la comèdia a la tragèdia. La consciència que vivim eternament al fil de l’abisme. D’un abisme permanent on podem caure amb facilitat, quan els extrems es toquen.\nUna obra més que adient per a llegir un diumenge a la tarda, en acabat de dinar, arrecerats al costat de la llar del foc. En alguns aspectes, recorda el millor Simenon, aquell geni capaç de convertir una novel·la policíaca aparentment trivial en el més acurat i aprofundit estudi sociològic, no tan sols de la societat sinó, sobretot de la xarxa d’individus que, tot entrellaçant-se, la teixeixen.\nPer altra banda, i per més paradoxal o incompatible que pugui semblar, aquesta obra també té un cert to de rondalla o conte de fades i princeses. Això sí, d’un conte de fades invertit. Tant és així que Maugham fins i tot se serveix, ja sigui de manera voluntària o inconscient, d’una nota típica d’aquest tipus de narracions: el de l’arribada del moment prohibit. Si en el cas de la Ventafocs és la mitjanit, en el de la nostra protagonista, la matinada: «De cop va cantar un gall. El so va trencar el silenci de la matinada amb tanta estridència que Mary es va sobresaltar i va separar la mà del noi.» (pàg. 61).\nLa intervenció sobtada d’un element exterior —artificial en el cas de la Ventafocs, natural, en el de Mary— que comporta el canvi, la fi del que hi havia. Amb la diferència, és clar, que a una les campanades li permetran seguir el seu somni, mentre que a l’altra la farà caure al més terrible i inesperat dels malsons. Dues situacions asimètriques — l’una la durà de l’infern al paradís; l’altra, del paradís a l’infern— però ambdós amb un idèntic efecte generatiu, genèsic, d’una situació nova que les acompanyarà per sempre més. Una metamorfosi total i absoluta i, sobretot, impossible de purgar.\nUna metamorfosi que convertirà l’angelical protagonista —extremament bella i curulla de bondat: la filla que tots els pares voldrien tenir; la nora que tots els sogres desitjarien— en un malaurat dimoni que causa la perdició involuntària d’un innocent. I la causa precisament quan es produeix l’encontre casual, però sempre catastròfic de dos mons contraposats, que, com els pols d’un imant, es repel·leixen mútuament: el del seu, burgés i autosatisfet, i el de l’altre, empobrit i miserable. L’encontre, o més aviat col·lisió, entre el mon de dalt i el món de baix.\nUna raó que converteix el títol original —Up at the Villa— no tan sols en el més escaient, sinó quasi en imprescindible: el conflicte i la tragèdia es produeixen perquè Mary Panton (com a prototipus no tan sols d’una classe, sinó també de tot un món en evident dissolució) esta avesada a mirar-s’ho tot des d’amunt, des de la seva perspectiva elevada. Des del capdamunt d’aquesta vil·la on tot resulta tan senzill i tan còmode. Una vil·la no tan sols real, sinó sobretot metafòrica, aïllada de tot el que se situa per sota seu. Una vil·la elevada que confon la prepotència amb la caritat; l’amor al proïsme, amb el desig.\nUna consideració que ens du a no entendre gaire el motiu pel qual l’editor ha cregut convenient canviar-li el títol a la novel·la, en la seva traducció catalana… Potser Una casa a Florència comporti unes connotacions líriques que mai no podria comportar una traducció més precisa d’Up at the Villa, molt més asèptica, però ben segur que és més rellevant que la Casa es trobi al “capdamunt” que no pas “a Florència”.\nAcabarem amb la transcripció d’unes paraules de Rowley Flint, que no podrien descriure amb major exactitud el món d’amunt:\n«(…) Vaig tenir la sort d’heretar una renda que m’estalviava haver-me de guanyar la vida. ¿Creus que m’hauria d’haver buscat una feina que li tragués el pa de la boca a un pobre diable que el necessités? Pel que intueixo, només disposo d’aquesta vida, que m’agrada moltíssim. Tinc la sort de poder viure per viure. Estaria boig si no aprofités al màxim les meves oportunitats. M’agraden les dones, i encara que sembli mentida jo els agrado a elles. Sóc jove i sé que la joventut no és per sempre. ¿Per què no hauria de passar-m’ho tan bé com pugui mentre en tingui l’ocasió?»\nJORDI CASALS 20/2/22 9:27\nJo estic un xic despistat, vaig començar,decebut, llegint una novel.la que semblava romàntica, vaig passar a un estudi sociològic i vaig acabar en un context històric ja inexistent per acabar en una reflexió gairebé psicològica. Tot això amb molt poc espai temporal.\nmatilde urbach 21/2/22 8:00\nDoncs jo vaig començar amb mandra, molta mandra, després de Crim i càstig. Vaig llegir un capítol i prou. Quin contrast tan bèstia. Finalment, ahir em vaig cruspir la vil·la en menys d'un parell d'hores, crec.\nHi estic d'acord amb en Xavier Serrahima: Una vil·la a Florència és el títol fàcil. I ara, com no podria ser d'una altra manera, m'hi estic trencant les banyes. Com es podria traslladar Up at the Villa>? #Alluda!\nmatilde urbach 21/2/22 8:43\nI després està la qüestió del preu. Una vil·la a Florència és un llibre caríssim, tot i que 16 €, d'entrada, no sembli la mort de ningú. Si aplico la formula Sergi Pàmies (preu dividit per nombre de pàgines) em surt 0,093. Per contra, Crim i càstig amb les seves 692 pàgines i un preu de 34,95€ surt a 0,050 la pàgina.\nTorno a recordar un paràgraf que us vaig subratllar no fa gaires dies:


MuDan: Qui Som\nLa idea de crear Mu Dan, Associació d'amics de la Xina, neix per l'interès i l'inquietud d'uns pares i familiars de nens procedents de la Xina, per conèixer, respectar i mantenir les arrels dels seus fills. Al mateix temps neix fruit de la passió que aquests pares senten pel país que ha vist nèixer als seus fills fent que augmenti l'interés per aprendre i donar a conèixer una cultura i filosofia mil·lenària. Els temps en que ens movem fa que tinguem ara la oportunitat de conviure persones de diferents cultures en un mateix lloc (ciutat, barri, poble) sense tenir coneixement dels costums de cada una de les cultures i races que formen. Per aixó aquesta associació també vol que sigui un punt de trobada on la cultura catalana i xinesa es trobin i puguin compartir mútuament de la seva riquesa.\nPer aquesta raó, senzillament volem intentar tirar endavant projecte i volem començar a engegar-ho amb una actvitat prou important: aprendre Xinés. El que més uneix als pobles és la comunicació i la llengua és la més important de les eines de comunicació. Per aió ja que els nostres fills xinesos tindran l'oportunitat d'apendre dues llengües: el català i el castellà, també volem que puguien conèixer la llengua del lloc que els va veure néixer.\nAl mateix temps volem ajudar als amics de la comunitat xinesa a poder perfeccionar les nostres llengües per tal de que se setin més integrats.\nAltres reptes de la nostra associació seran les diferents activitats que s'intentaran realitzar de cara a:\nDonar un servei als pares amb filss adoptats de la Xina (activitats lúdiques pels nens, assessorament post-adopció, conferències col·loqui, etc.)\nActivitats lúdiques per donar a conèixer diferents aspectes de la cultura xinesa (cursets de cuina, filmoteca, literatura, música, etc)\nActivitats pels nens (manualitats, jocs, etc.)\nActivitats dirigides als integrants de la comunitat xinesa per a una millor integració amb la cultura catalana (clases de perfeccionament del castellà i català, assessorament en qüestions burocràtiques i administratives) I un aspecte impotant: compartir mútuament les nostres cultures: la catalana i la xinesa.\nAquest és un resum del que pretenem fer, i encara que tot projecte necessita de moltes hores i persones amb ganes de treballar, intentarem que pugui tirar endavant per tal de donarun servei a la nosra societat, enriquir-nos a nosaltres mateixos i aportar més riquesa al teixit associatiu de Tarragona.\nEtiquetes de comentaris: mudan, tarragona


Pep Feliu:"En interiorisme tot va en funció de l'ús,la forma i la funció"\nEl portal pisos.com va twitejar: "9 de cada 10 espanyols no estàn satisfets amb la seva vivenda". Aquest titular va induir-nos a entrevistar un interiorista perquè conegui com treballa un professional de llarga trajectoria: Pep Feliu.\n1. Com planteges un espai partint de 0?\nAbans de res em plantejo perquè m'ha escollit el client. Pot haver-ho fet per comentaris previs, per l'estil, per projectes d'ús públic on he participat, etc. El que és important és tenir una interlocució sincera i professional on les dues parts ens hem de sentir a gust per impulsar el projecte que vol el client on pugui aportar des del moment 0.\nInicialment hem de tenir en compte l'ús que l'usuari vol donar a aquest espai. Segons això hem de fer un ranking de l'ús sectoritzat, això vol dir, que de 24 h que té el dia hem de saber quantes es dediquen a cada espai per donar-li una certa amplitud en concordança al temps que és emprat. A no ser que la nostra casa sigui també la nostra oficina professional, el temps que estem a l'habitatge desperts és al voltant de 6 hores.\n2. L'ús influeix en la decisió de disseny?\nEl concepte de disseny per mi és homogeni i minimalista. És a dir, tot té: sentit, funció i forma. En virtut d'això, i prèvia explicació al client, escullo uns materials determinats és essencial que aquests no siguin dissonants amb l'objecte on seran aplicats. Per exemple, no tindria sentit, una taula de tela!.\n3. Quines funcions et demanen freqüentment?\nLes funcions han de ser útils i objectives per explicar amb lògica al client quins materials usarem. Per example, a la zona de relax uso materials tous -com ara coixins- mentre que en una zona d'estudi els materials han de ser durs: pensem en la típica taula on treballem. Un altre aspecte vital pel confort és la il·luminació per regular-la s'ha de tamisar amb cortines perquè la llum solar no sigui agressiva. Així mateix, crec que la llum elèctrica s'ha de sectoritzar acord a la finalitat que volem assignar a cada objecte on impacta la llum: no tindria sentit il·luminar la tele mentre que en té molt col·locar llum sobre el seient on llegirem o, de forma lleugera i immediatament a sobre, la pintura que ens agrada. El confort acústic també és crucial , concretament la reverberació ha de ser disminuïda en cada una de les superfícies d'impacte i rebot mitjançant plaques al sostre. De la mateixa manera s'han de tenir en compte les propietats dels diversos materials. Per exemple, si les cortines están alçades però hi ha el vidre tancat el so rebotarà en ell.\n4. Quin paper juga la il·luminació artificial i fins a quin punt juga la llum natural?\nUn aspecte de la il·luminació sectoritzada que no he tractat abans és que afavoreix l'aparença d'amplitud d'una habitació. Les impressions no són reals però són les nostres aliades (i,per cert, les del client). Segons el disseny podem afavorir l'entrada de llum natural amb una gran extensió de finestres.\n5. Com tractes el tema de l'accessibilitat física?\nL'accessibilitat és un argument de venda i, atenció, no solament per persones amb diversitat funcional també hem de pensar en la 3ª edat. Algunes millores/adaptacions que em demanen són: posar plaques d'inducció i no foc a la cuina, banyeres adaptades amb barres d'acer inoxidable prou amples perquè puguin entrar cadires, dutxes regulables, els mecanismes de les portes han de ser fàcils, els mànecs de les portes tendir a ser arrodonits, les altures no poden ser de més de 70 cm i les portes prou amplies per una cadira de rodes. Més enllà d'això hi ha moltes millores concretes i, sobretot, els meus anys al sector m'han ensenyat com d'important és en aquest àmbit la personalització.\n6. Quines prioritats tens a l'hora de distribuir un espai?\nPot semblar repetitiu però tinc en compte el repartiment de l'espai a les diferents hores del dia. És important preguntar al client però també presentar-li una orientativa divisió dels usos: viure en una casa és una experiència que es justifica per la satisfacció que n'extraiem.\n7. Com esculls el mobiliari?\nParteixo d'un un concepte cultural i, sí se'm permet el simil, existeix molt "big data" sobre interiorisme minimalista i després un criteri personal que explicito al client de forma transparent. El tipus d'elements escollits té molt a veure amb aquest i amb prestigi associat a marques i qualitats determinades del mobiliari que utilitzo. A vegades, fins i tot, em nego a incorporar elements que no satisfan el meu "concepte cultural" en projectes que signo. Per mi la honestedat professional és una prioritat.\nFins aquí la nostre primera incursió en l'interiorisme explicat per a tothom per un professional. Volem que llegeixis continguts variats.


Així, i segons aquesta teoria, les crisis conjunturals, guerres, revolucions i involucions puntuals, no serien més que catarsis que contribuirien al progrés de la societat i augmentarien el nivell d'igualitarisme i desenvolupament. La ciència, la tecnologia, la sanitat, la solidaritat, el perfeccionament de les estructures de govern, l'alimentació experimentarien, a favor d'aquest vector lineal de la història, un increment constant al llarg dels segles.\nNo obstant això, pot ser que ens estiguem endinsant en una nova fase històrica: existeixen indicis més que suficients per determinar que la història ha deixat de ser un vector cap a endavant per convertir-se en dos vectors enfrontats, un que apunta cap a l'avanç i un altre que es dirigeix cap a una evident involució.\nLes fotos d'aquest reportatge parlen per si mateixes.\nLes muntanyes d'escombraries acumulades en l'Albereda d'Hèrcules constitueixen una mica més, molt més, que el reportatge fotogràfic d'un conflicte laboral entre un Ajuntament i la seva empresa de neteja.\nSota el pes de les deixalles jeu sepultada la societat, no entesa tan sols com a col·lectiu de persones individuals sinó descrita com el conjunt solidari i harmònic de tots els seus integrants.\nPer contra, sobre la muntanya de borses d'escombraries senyorea triomfal la globalització, el capitalisme descarnat i la mort de l'estat del benestar i els serveis públics.\nOblidin-se de qui va tenir raó aquesta vegada. Tractin de romandre aliens a la premsa diària, als incidents concrets de la vaga i fins i tot deixin per un moment de costat els seus particulars filies i fòbies.\nSi la insolidaritat segueix escampant-se sense límit, si la crisi econòmica i de valors que sofreix la nostra societat segueix aprofundint-se, no està lluny el dia en el qual no hi hagi solució possible al conflicte.\nNingú tindrà cura de nosaltres quan estiguem malalts. Ningú educarà als nostres fills. Ningú recollirà les nostres escombraries. Ningú, tret que tinguem, a nivell individual, la suficient capacitat econòmica per sufragar-ho de la nostra butxaca.\nPerò d'igual manera, proveïts dels nostres “smartphones”, de les nostres “tablets”, de les nostres càmeres fotogràfiques digitals, estarem instantàniament connectats amb la resta dels nostres patidors companys d'humanitat.\nEn temps real podrem retuitejar, compartir en Facebook o enviar a la nostra llista de correu electrònic tota la informació que es produeixi.\nEls nostres carrers, on passejaran els captaires i els nostres fills no escolaritzats, es trobaran anegades de deixalles i d'aigües estancades, establint un immillorable brou de cultiu per a epidèmies que crèiem d'un altre temps.\nNo seria doncs descabellat el següent *tweet: “@*leondesanmarcos ha retuitejat això: altres cent infectats a l'Albereda. *RT? #*pestebubònica”\nO bé “A Val Wale, Elena Urbina i altres cinc persones més els hi agrada el teu estat: la muntanya d'escombraries del carrer Rioja arriba fins al quart pis. Hi ha rates de la grandària de Pitbulls. Compartiu-ho en els vostres murs”.\nNo tindríem serveis socials però això sí, no mancaríem de mitjans per traspassar la informació, per intercanviar dades, queixes, fotos, acudits, anàlisis als blocs i notícies en premsa. Un intercanvi interminable d'informació seguit per una passivitat indestructible. De ser ciutadans passaríem a ser testimonis i portaveus de la nostra pròpia manca de ciutadania. De la nostra decadència.\nI al mateix temps els dos vectors de la història seguiran avançant contraposats fins a trencar el poc teixit social que ens quedés, fallint tots els avanços socials i humanitaris aconseguits en tres mil·lennis però perfeccionant la tecnologia fins a límits insospitats per convertir-nos en una sort de salvatges amb tablet i I-Phone.\nMai hem estat tan ben informats. D'igual forma, mai hem estat tan passius.\nEm pregunto què hauria passat si els parisencs de Juliol de 1789 haguessin tingut a la seva disposició els mateixos mitjans d'intercanvi d'informació que disposem ara. Em pregunto si haurien assaltat La Bastilla o s'haurien conformat amb reproduir fins a la sacietat un tuit no gaire diferent del següent:\n“Lluís XVI ha clausurat els Estats Generals. Cop d'estat del rei absolutista. El poble continua sense sobirania i sense democràcia #LluísXVI #estiuaparis RT ???”\nSi volem que la Història segueixi avançant en un sol vector, i que aquest torni a ser el del progrés de la solidaritat i de la democràcia, hem de deixar de ser tan sols espectadors i portaveus i convertir-nos en actors de la vida pública.\nTraducció: Pablo Faura