Contaminats i contaminants | Pep Dardanyà\n© Pep Dardanyà, 2006\nContaminats i contaminants\n“Els productes purs embogeixen” escriu James Clifford a la introducció del seu llibre Dilemas de la cultura, on afirma que el contacte continuat entre diferents cultures i la hibridació producte d’aquests contactes són les causes principals de la formació de la diversitat cultural i de les seves produccions, tant materials com simbòliques.\nTanmateix, a la globalitzada societat actual aquesta hibridació es manifesta en tots els àmbits socials. Ens apoderem de discursos i d’estratègies que teòricament no ens pertanyen i les apliquem allà on teòricament no toca. Els antropòlegs fan de crítics de cinema, els filòsofs de programadors informàtics, els periodistes de polítics i els artistes visuals d’etnògrafs. Aquesta promiscuïtat genera productes contaminats, difícils de definir i per tant de controlar. Això molesta als vigilants de les essències, de les classificacions, de les taxonomies, que defensen amb vehemència els seus cotes privats d’actuació. La cultura del collage , del remix o de la post producció, com la podríem definir, es manifesta a tot arreu i evidentment el camp de l’art no queda exclòs. L’objectiu dels qui la defensen i la potencien és ser contestatari amb les institucions i les seves definicions exclusivistes\nDes de començament dels anys noranta, alguns artistes visuals reinterpreten, reprodueixen i utilitzen en els seus projectes el que podríem definir com productes culturals disponibles , i això ha suposat la inclusió en l’àmbit de l’art de formes anteriorment excloses, ignorades o simplement menyspreades. S’han incorporat així a l’art contemporani discursos adoptats d’altres disciplines o camps teòrics. Aquestes estratègies no es basen simplement en incorporar o reproduir imatges d’imatges, ni lamentar-se de que tot està dit, sinó d’inventar o proposar protocols d’utilització pels models de representació i de les estructures formals ja existents . Es tracta d’adoptar, d’apoderar-se dels codis de la cultura, de les conductes i del patrimoni i fer-los funcionar en un altre context. L’objectiu és aprendre a utilitzar aquestes estructures, apropiant-se-les amb la intenció de dotar-les de continguts diferents i generar una reflexió crítica respecte la seva immutabilitat.\nAmb aquestes intencions, alguns artistes visuals s’han apropiat de les metodologies de l’antropologia clàssica o del que actualment es coneix com antropologia urbana per aplicar-les, en molts casos de forma arbitrària, als seus projectes artístics. Un dels primers historiadors de l’art en analitzar aquest procés de coqueteig entre els artistes visuals i els etnògrafs ha sigut Hal Foster en l’article El artista como etnógrafo , inclòs en el llibre El retorno de lo real . En tot cas, no pretenc fer una mirada històrica de quines han estat les causes que han provocat aquestes relacions i l’adopció d’aquestes estratègies, sinó destacar o suggerir les aportacions i també algunes de les deficiències, tant dels processos de treball com dels productes resultants.\nLa gran majoria d’artistes etnògrafs, com els podríem definir, utilitzen una tècnica coneguda com el mapejat etnogràfic que consisteix en decidir un espai, físic o simbòlic, d’actuació i fer una immersió en ell, desgranar els diferents significats i reordenar-los amb una actitud interpretativa. Els artistes proposen treballs que es plantegen en territoris específics mitjançant l’experimentació, la recerca i l’interacció amb els habitants i la seva memòria en relació al territori que habiten. Pretenen crear un desenvolupament de processos d’auto-organització a través del teixit social i de les relacions ambientals, normalment abandonats degut a les dificultats que el propi teixit urbanístic i territorial comporta; és a dir, pretenen que aquest mètode no sigui només una nova eina pel desenvolupament del coneixement, sinó que també promogui l’activació de la població en relació al territori que habita, amb l’objectiu de provocar la participació. En definitiva, proposen l’art com un mitjà de coneixement d’aquestes realitats i de celebració de la seva existència, de visibilització i de comprensió dels seus valors i missatges, i una reflexió sobre la pertinència de l’arquitectura, l’urbanisme i l’art en l’ús de l’espai públic de la ciutat, i les conflictives pretensions de l’art per documentar o estimular aquest ús.\nAquest artistes busquen motivació en temes fins fa poc només estudiats per la sociologia o l’antropologia com, els moviments migratoris, el conflicte social, els fenòmens de resistència social, la marginació, els conflictes de gènere, la globalització, la violència sexual, l’etnocentrisme, els conflictes racials, l’alteritat, les tribus urbanes, la prostitució, l’exclusió social, la pobresa, els indigents, la renovació urbana, els nous moviments religiosos, les perifèries urbanes, la crisi ecològica, el consumísme, la festa, el turisme, els conflictes ètnics, la guerra, el sacrifici, el suïcidi, la utopia……..\nDonat els temes que tracten, els resultats dels projectes d’aquests artistes es defineixen com a art social . Una definició que més que aclarir produeix confusió ja que els dos conceptes junts generen una tautologia, l’art, sigui com sigui, no pot ser una altra cosa que social. Però, es cert que els anomenats artistes socials amb l’aferrament a la realitat que defensen han produït un canvi important del rol de l’artista a la societat actual, aportant noves reflexions sobre l’autoria, ja que converteixen el treball en equip en part fonamental del procés creatiu incorporaran en els seus projectes a altres professionals, a grups socials i a comunitats excloses, altrament, de les polítiques culturals. També proposen noves reflexions sobre l’autoritat de l’art com a cronista, amb una mirada diferent de la dels mitjans de comunicació, de les misèries del món actual, cada vegada més homogeneïtzat, brutalitzat per la mediocritat televisiva i les grans corporacions, regit pels valors del mercat i en què la cultura i la ciència perden valor d’ús.\nAra bé, de la mateixa manera que el treball de l’antropòleg no es defineix per l’objecte d’estudi o pel tema que tracta sinó per a la metodologia que fa servir per analitzar-lo i desenvolupar-lo, els artistes visuals no poden justificar els seus projectes només en funció del tema que tracten ni pel fet de relacionar el seu treball amb una comunitat o un grup marginal qualsevol, ja que això no garanteix la qualitat dels resultats, ni formals ni de contingut. De la mateixa manera que els antropòlegs han fet un anàlisis crític sobre l’impacte dels seus estudis sobre les societats que estudiaven o que estudien, i això ha suposat canvis substancials a la disciplina, igualment els artistes socials haurien de fer aquest exercici crític amb el seus projectes, essent el més escrupolosos possibles al involucrar a persones i/o a comunitats que desconeixen el context en el que s’utilitzaran les imatges o els documents on ells en són una part protagonista.\nHem de ser prudents per a definir-ho com una tendència , però en tot cas hem de ser exigents i crítics amb els artistes que s’hi sumen de forma ràpida i sense fer un anàlisi rigorós sobre les implicacions necessàries en un canvi d’enfocament d’aquestes característiques. Hem d’exigir que l’estètica no dissimuli l’ètica indispensable que ha de regir aquest tipus de treball, exigir que l’apropament al territori i a la comunitat es faci meticulosament, tenint en compte les opinions i les veus dels protagonistes sense caure en el paternalisme, exigir la distancia necessària que permet ser conscient de la subjectivitat implícita en aquest tipus de treball, això sí, utilitzant les eines de sempre com, la metonímia, la metàfora i per què no la ironia. La complexa realitat es construeix amb aquestes eines, i com escriu Rimbaud, “ la metàfora pot canviar el món” . Però atenció, cal saber aplicar-la quan toca i amb les dosis adequades i això no és una qüestió d’inspiració sinó que forma part d’un procés d’aprenentatge llarg i rigorós.


Dijous, 03 abril 2014 13:30\nVaig llegir fa temps una entrevista a en Lluis Llach, on explicava que a ell la inspiració només li venia quan estava davant del piano, i normalment només després d’haver-s’hi passat algunes quantes hores.\nFa uns dies vaig escoltar unes declaracions del cantant Raimon que em varen recordar aquella entrevista, li van preguntar per les cançons que faria en un recital al Palau de la Música, amb el comentari que moltes d’elles serien les clàssiques de sempre, Raimon va assentir, tot indicant que de fet ell no era un compositor especialment brillant, i que per tant havia d’aprofitar el millor del que havia fet anteriorment.\nAra que a Mataró hem tancat el mes del valor de l’esforç (@matarovalors), crec que aquests i d’altres semblants són bons exemples a tenir en compte. No tant perquè han fet un esforç extraordinari, sinó pel fet que éssent conscients de les seves capacitats i limitacions han perseverat en allò que volien, i no amb l’objectiu d’aconseguir uns resultats brillants sinó simplement per poder viure d’allò que els agradava\nTenim una tendència a idolatrar el que té una aptitud innata: el que és molt intel·ligent, el que sap jugar molt bé a futbol, el que és molt guapo, ...o aquell que ha fet un esforç extrem, per aconseguir quelcom: pujar als pics més alts del món sense oxigen, córrer 5 maratons en una setmana, o fer tres carreres universitàries i cinc Màsters. No dic que no hàgim de reconèixer la gent extraordinària, tenen tota la meva admiració, però crec que com a norma general aquests casos no són un bon model a imitar.\nLa majoria de nosaltres tenim unes aptituds comunes (sí, això és una obvietat estadística, però que cal recordar-la constantment), i una capacitat de sofriment bastant limitada. I és amb aquestes realitats amb què hem de conviure i ens hem d’arreglar. És evident que l’esforç és necessari, precisament pel fet que les nostres habilitats són bastant comunes, però l’objectiu del nostre esforç no ha de ser aconseguir fites inabastables, sinó simplement intentar viure fent allò que ens agrada i conviure fent que la vida dels altres sigui una mica millor.


A la recerca dels meus somnis o SVE – Participa. Decideix. Viu\nivaj.blog 18 de febrero de 2019 ErasmusPlus, Participació, SVE\nVinc d’un xicotet país anomenat Letònia, que és molt diferent a Espanya; però vaig triar vindre al Puig, que està prop de la ciutat de València, perquè volia experimentar viure en un país que diferix tant en el clima, la cultura i el menjar del meu país original. I també perquè l’idioma espanyol és el segon idioma més parlat en el món.\nCom vaig decidir deixar tot arrere? En primer lloc, vaig començar a assistir a classes d’espanyol en la capital, Riga, dos vegades per setmana, perquè estava decidida a aprendre un nou idioma. Al novembre vaig estar malalta durant un mes i volia deixar el meu treball. En eixe moment tenia 29 anys i vaig pensar que era el moment de sol·licitar perquè després seria massa tard per a mi i mai aprofitaria esta oportunitat. Així que vaig anar a la pàgina web d’European Solidarity Corp i vaig començar a buscar organitzacions acreditades a Espanya amb el tema d’organització relacionat amb la joventut. Estava molt feliç perquè prompte vaig rebre una resposta de l’Ajuntament del Puig; els agradava el meu perfil (el meu CV i la meua carta de presentació). Em vaig sentir molt aclaparada pels pròxims canvis. Després de parlar, diverses vegades, amb la meua organització receptora a través de Skype, em van dir que l’Agència Nacional Espanyola havia aprovat el canvi de país del projecte; aleshores vaig escriure una renúncia al meu lloc de treball. Tots pareixien contents d’escoltar la meua decisió, fins i tot si estava preocupada per viure durant 12 mesos lluny de la meua família i amics. Quan vaig vindre a Espanya, diria que vaig complir el meu somni.\nVaig triar treballar amb jóvens, amb qui sempre em resulta un desafiament treballar, en un centre per a jóvens, perquè ja tinc experiència en el camp social des que em vaig graduar en la universitat.\nEn el meu treball diari passe temps amb la meua tutora, que em dóna consells per a exercir de monitora al centre. Les meues tasques són ajudar i informar les persones que vénen al centre juvenil, organitzar i ajudar amb tallers i esdeveniments culturals per a xiquets i jóvens, dur a terme un taller de conversació en anglés per a parlants natius d’espanyol i promoure les activitats del centre juvenil i Erasmus+ accions. He aprés noves competències en el meu camp professional, la qual cosa serà important per a la meua experiència laboral quan torne al meu país, he millorat molt i estic aprenent a pensar amb una ment oberta.\nCrec que vaig triar ser voluntària en el moment perfecte, encara que vaig estar pensant a donar este pas durant alguns anys. Així que si tens esta idea… posa’t en marxa!\nParla amb algú que s’haja oferit com a voluntari anteriorment, busca l’organització d’enviament en el teu país, crea un CV i una carta de presentació i busca l’organització de què t’agradaria formar part.\nReiniciar, Reajustar, Reiniciar, Reenfocar.\nPrevio Comencem l’aventura\nSiguiente Un alberg on menys te l’esperes


La nit de Damballah – El lloc del crim\nJordi Solé. Columna Edicions\nPublicat a 24/09/2015 per El lloc del crim en Solé, Jordi // 2 Comentaris\n“Matinada, Zona Franca de Barcelona. Per la ràdio del cotxe del policia Lluís Artigas avisen d’un 10.48: «algú l’ha palmat». La víctima resulta ser una noia nigeriana, brutalment assassinada seguint el que fa tota la fila de ser un ritual vudú. Artigas, un agent cremat i sota sospita d’haver-se deixat corrompre, emprendrà una inesperada recerca dels responsables d’aquest crim. La seva única aliada serà la Mònica Vidal, una periodista que necessita una gran noticia com l’aire que respira i que també està assetjada pels seus propis dimonis.”.\nJa ho diem d’entrada. Ens ha encantat. Sense més preàmbuls. Ens trobem, al nostre parer, davant una novel·la negra molt completa. Protagonistes encertats, ritme bo, trama interessant, escenaris familiars… I el resultat ens sembla francament bo.\nÉs d’aquell tipus de novel·les que enganxa des de la primera pàgina. I és que és la primera presa de contacte amb en Lluís Artigas, un Mosso de passat dubtós i en circumstàncies personals complicades, que s’involucra en l’investigació de l’assassinat d’una noia nigeriana. És sense dubte un personatge interessant: un poli bo amb un peu al costat fosc. Té un punt amargat, però alhora certament atractiu. Molt en el paràmetres del poli torturat o detectiu amb passat fosc. I la veritat, amb bons resultats.\nLa coprotagonista de la història és la Mònica Vidal, una periodista sense gaire èxit, descendent d’una estirp de periodistes de raça (si heu llegit noveles anteriors de l’autor, com ara Ciutat d’espies, trobareu referències a alguns dels seus protagonistes). Molt marcada per l’èxit de la seva mare, la Mònica busca com triomfar. Així és com es veu embolicada en aquesta perillosa trama.\nQuè ens agrada d’aquesta parella de protagonistes? Doncs que no tot és blanc o negre. També tenen els seus pecats. Són molt humans, amb els seus defectes i les seves relliscades ètiques.\nPel que fa al ritme, és molt bo. No decau, és manté àgil i entretingut fins al final. La trama és interessant, vinculada a l’explotació de dones nigerianes, i a les amenaces a les que fan front per esdevenir dones lliures. I com no, les màfies que les control-len. I el vudú com a rerafons, fet servir per mantenir-les atemorides.\nL’estructura de la novel-la també ens ha semblat interessant. Els capítols s’intercalen mostrant què passa des del punt de vista dels diversos personatges. Això encara li dona més dinamisme, i està fet de tal manera que no resulta gens confús.\nPoca cosa més podem afegir. Si bé és cert que Ciutat d’espies ens va semblar correcta, ens quedava una mica lluny potser del nostre gènere. Aquesta simplement ens ha semblat molt bona, amb tots els elements clàssics d’una novel·la negra molt ben presentats.\nSens dubte la recomanem!\nSi voleu veure la fitxa de la novel·la al catàleg del Grup 62, cliqueu aquí. També hi trobareu l’opció de llegir-ne el primer capítol.\n2 Comments on La nit de Damballah\nvictor colomer // 27/09/2015 en 01:53 // Respon\nSegur que es tan bona com totes les del jordi solè. La llegiré\nEl lloc del crim // 27/09/2015 en 07:50 // Respon\nNosaltres n’havíem llegit Joc d’Espies, i aquesta ens ha agradat molt més. Molt recomanable.


un blog imprescindible Descans: el blog d'un home que descansa: Deures per aquest estiu\nPublicat per Josep a 23:41\nBé, en un esforç suprem sempre em diré: On hi ha pèl hi ha alegria.\n11 de juny de 2012, a les 0:27\nSaltaré la valla per enfrontar-me a la vaca (magra o no). Els toros ja els torejo cada dia ;)\n11 de juny de 2012, a les 4:21\nostres! però si el de la foto és el madridista!\n11 de juny de 2012, a les 11:29\nel veig a una discoteca gay-bear.\nmolta sort, i poques calces!\nbé, el de la foto és de qualsevol equip que guanyi.\n11 de juny de 2012, a les 15:54\nA propósit, he llegit que el Brasil també "injectarà" diners a Espanya.\n11 de juny de 2012, a les 17:38\nIntentaré, si me'n trobo algun per la Rambla, seure al seu costat amb barret de Mexicà i samarreta del Barça amb el nom de Frank de Boer i convidar-los a algun que altre barril de 25 litres de cervesa. Paraula!\n12 de juny de 2012, a les 7:30\nEscolta, no et sembla una mica ridícul (per no dir-ne imbecil directament) donar consells sobre com arreglar els problemes de millons de persones si tu ni tan sols ets capaç d'arreglar-te els problemes conjugals? És molt fàcil anar culpant a tothom i sobretot llest, ni cal dir-ho, però qué tal si un dia comences a estudiar atentament el mirall?\n12 de juny de 2012, a les 9:50\nquant de temps!!, continues amb els ulls tapats, ve per lo que s'ha de veure aquests temps, millor aixi ;) merci per la visita, un petonas\n12 de juny de 2012, a les 10:35\nI pretens convèncer-nos amb la foto d'una alemanya prenyada de mamelles escasses i sense afaitar? Ens demanes massa.\n13 de juny de 2012, a les 0:59


Ferran Soriano: "Catalunya sabrà trobar una nova fórmula"\nMotius "Ens ha faltat temps" Baix cost "L'espai que deixa Spanair l'ocuparà Ryanair" 'Hub' "Barcelona continua tenint potencial" Qatar "Havia de crear 11.000 llocs de treball" Futur "No abandono la nau"\nIGNASI PUJOL MANEL MANCHÓN BARCELONA 29/01/2012 00:00\n260x366 "UN DIA MOLT TRIST" El president de Spanair, Ferran Soriano, amb posat seriós, ahir a la seu de la companyia aèria catalana, A l'Hospitalet de Llobregat. "És un dia molt trist per a nosaltres", Va reconèixer a l'ARA. / JORDI PIZARRO "UN DIA MOLT TRIST" El president de Spanair, Ferran Soriano, amb posat seriós, ahir a la seu de la companyia aèria catalana, A l'Hospitalet de Llobregat. "És un dia molt trist per a nosaltres", Va reconèixer a l'ARA. / JORDI PIZARRO\nAhir a les onze del matí, tretze hores després del final d'operacions de Spanair, la seu de la companyia aèria, a l'Hospitalet de Llobregat, reflectia una calma enganyosa. A l'entrada, un dels pilots preguntava al personal de seguretat per algun responsable de recursos humans ("Vull saber quins són els següents passos", deia). A la planta superior, el president de Spanair, Ferran Soriano (Barcelona, 1967), va rebre el diari ARA a la mateixa sala on només uns dies abans planejava l'obertura de rutes intercontinentals. A la sala del costat, el conseller delegat, Mike Szücs, liderava del comitè de crisi per donar solucions als 22.771 passatgers afectats aquest cap de setmana.\nPer què no ha pogut ser?\nÉs una mica aviat per fer-ne l'anàlisi. Ens ha faltat temps i el temps no era el correcte. La conjuntura econòmica en què estem avui era impensable. I tot i així hem estat a punt d'aconseguir-ho. A la pregunta de si fer de Barcelona un hub [centre de connexió de vols internacionals] és possible, aquesta batalla, aquesta descoberta, s'ha fet. Quan va començar aquest projecte, els competidors, els que tenen un hub a Madrid, deien que a Barcelona no es podia fer. Els números deien el contrari. Hem estat capaços d'atreure vols de llarg radi i hi ha hagut diverses companyies interessades en Barcelona com a hub .\nQuè ha fallat amb Qatar Airways?\nOperacions com aquestes no es resolen fins a l'últim dia, i sempre hi ha dificultats. S'hi treballava des de fa un any, i l'esforç de tothom ha estat ingent. Hi havia un mapa de rutes i un pla de negocis establert. Es volia acabar el 31 de desembre i es va donar un termini d'un mes més. Però una de les raons que ha fet impossible l'operació han sigut les denúncies de les aerolínies de baix cost per ajudes d'estat davant la Unió Europea. Els advocats pensen que no es poden considerar ajudes públiques, i que són clarament menys que altres que s'han donat a companyies estatals, però el temps per analitzar tot això és molt llarg i afegia incertesa, cosa amb la qual la possible companyia compradora no s'ha sentit còmoda.\nHi havia més candidats?\nEren opcions no tan madures. El grup xinès HNA s'hi va interessar des de l'estiu passat i fins a l'octubre. Van deixar-ho per centrar-se en la compra d'Air Berlin. La van perdre i al gener van tornar a parlar amb nosaltres. Algun dia s'havia de decidir fins quan esperar.\nPensa que el Govern podria haver donat més temps?\nLa Generalitat és qui mana sobre quin temps s'havia de donar al projecte. I ha demostrat sobradament la voluntat de tirar-lo endavant.\nHa acabat el somni del hub al Prat?\nLa base per tenir un hub la continuem tenint. No tenim una aerolínia de xarxa que pugui alimentar-ne una de llarg radi i que no depengui d'una altra amb un hub en un altre lloc. I això ho farà més difícil. Però confio que, passat el sotrac, Barcelona i Catalunya sabran trobar una nova fórmula per aconseguir això que tant mereixem.\nEl Prat s convertirà ara en un aeroport low cost ?\nMalauradament aquest és el risc. Era una de les raons per fer aquest esforç titànic. El que és raonable que passi ara és que l'espai que deixa Spanair l'ocupin Ryanair i altres companyies de baix cost. Barcelona es queda sense la connexió amb Star Alliance. Però Barcelona continua tenint el potencial per ser un hub , esperem que en el futur es trobin altres fórmules. Però qui ho vulgui fer tindrà una competència més gran i dura del baix cost a Barcelona.\nQuins eren els plans de Qatar?\nConnectar el Prat amb l'Amèrica Llatina, la costa oest dels Estats Units, etc. Amb el projecte hauríem tingut entre 13 i 20 avions de llarg radi, una inversió d'entre 2.600 i 4.000 milions d'euros, amb uns 11.000 llocs de treball.\nNo ha estat un projecte més polític que econòmic des de l'inici?\nNo, jo crec que no. No es tracta d'això. La indústria de les aerolínies es divideix entre aerolínies de xarxa i les de baix cost. I Spanair, quan es va comprar, era una companyia de xarxa de curt radi, que és el que es necessita per construir una línia de llarg radi. I el que hem fet és fer-la més eficient, però ens faltava el llarg radi. Hem buscat la inversió necessària per aconseguir-ho, però no ha estat possible.\nHi ha hagut prou compromís per part de l'empresariat?\nNo podem dir que no hi ha hagut compromís per aquest projecte. Totes les aerolínies de xarxa de llarg radi al món han requerit inversions multimilionàries dels estats.\nEs pot dir que a Catalunya no hi té cabuda un projecte com Spanair?\nNo ho sé, és agosarat. També és veritat que el moment era el més difícil. I probablement era l'únic possible, perquè la companyia es va comprar per un euro. Totes les circumstàncies han estat molt negatives. Hi ha també la competència, amb la qual ja comptes. Hi ha rivals que no tenen cap interès perquè hi hagi un hub a Barcelona. Han fet la seva feina i ens han empès molt cap on hem arribat.\nParla del binomi Iberia-Vueling?\nNo vull parlar de la competència. Però és cert que en altres llocs quan hi ha un esforç col·lectiu público-privat per fer un hub un no té algú al costat que li digui "No ho facis", i aquest ha sigut el cas. Però no ens hem de queixar d'això, perquè formava part del repte.\nEsclar, hem fet un esforç molt gran. Hem superat moltes adversitats, de finançament, d'augment del preu del petroli, però no ha pogut ser.\nAls contribuents que han ajudat a finançar els 140 milions públics injectats a Spanair, els diria que ha pagat la pena?\nFer un judici ara és injust. La pregunta és si pagava la pena intentar-ho. A l'equació entre la inversió i el resultat, el retorn era extraordinari. Cal valorar l'esforç que es va decidir fer el 2009.\nLa gestió ha estat un problema?\nEstic segur que no ha estat un problema de gestió. Un dels valors que han vist en la companyia els grups interessats ha sigut la gestió. S'ha convertit en una companyia de curt radi de les més eficients d'Europa.\nEns hem obsessionat massa amb la idea de hub ?\nNo, el hub és una font de riquesa indiscutible. Si no, mirem el que aporta Barajas a la Comunitat de Madrid. Aporta sobre el PIB de Madrid quatre punts més que el Prat. Els números són evidents. Els esforços perquè Barcelona tingués un hub paguen la pena. Catalunya té dificultats per l'ordenació radial de l'Estat. Ens hem queixat al llarg de la història, i hem fet també coses. I en els últims anys hem intentat fer coses, a més de queixar-nos. Ho hem de seguir fent.\nDirigirà el Manchester City?\nFa tres anys que treballo en aquesta missió i donant la cara, i la continuo donant. He tingut oportunitats per fer coses menys difícils, però jo he seguit aquí. I quan va sortir aquest possible interès vaig dir clarament que no em mouria d'aquí fins que el projecte no estigués acabat. Ara no penso abandonar la nau.


La Comissió Europea ajudarà els ramaders que decideixin reduir la producció làctia - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa Comissió Europea ajudarà els ramaders que decideixin reduir la producció làctia\nSegons l'executiu comunitari, el descens de la producció lletera té com a objectiu l'estabilització dels mercats\nefebrussel·les 29.08.2016 | 07:51\nUna explotació lletera de la Catalunya Central arxiu/acn\nLa Comissió Europea (CE) va concretar el funcionament de les ajudes que donarà als ramaders que decideixin reduir la producció làctia des de l'octubre i per períodes de tres mesos per estabilitzar els mercats, segons va informar ahir l'executiu comunitari.\n"Aquests pagaments, als quals es poden acollir els ramaders que ho desitgin, pretenen ajudar a augmentar el preu de la llet", va dir el comissari europeu d'Agricultura, Phil Hogan, en un comunicat.\nLa CE i experts dels estats membres van acabar ahir els detalls del paquet de 500 milions d'euros anunciat el 18 de juliol passat per ajudar el sector lacti, que se suma a 500 milions més aprovats la tardor passada per compensar els agricultors afectats per la crisi.\nLa nova ajuda té dos blocs fonamentals: un mecanisme europeu amb 150 milions d'euros -destinat a reduir la producció de llet en 1.400 milions de tones- i una partida de 350 milions que els Estats gestionaran per promoure la retirada de producció en sectors en dificultats, inclòs el lacti. D'aquesta segona partida, Espanya en rebrà 14,6 milions d'euros.\nEls ramaders europeus que decideixin acollir-se al mecanisme dotat amb 150 milions d'euros rebran un ajut per reduir la seva producció a partir de l'octubre i per un període de tres mesos, és a dir, fins al desembre. L'esquema es repetirà per períodes successius de tres mesos (del novembre al gener, del desembre al febrer i del gener al març), fins que s'arribi al màxim pressupostari disponible.\nUna vegada acabat el període en qüestió, els ramaders tindran 45 dies per aportar proves que han reduït la producció, i després l'ajuda podrà ser pagada. La CE acceptarà totes les ofertes comunicades pels Estats membres, i a aquests, al seu torn, els correspondrà de dur a terme els controls per verificar que els ramaders poden optar als ajuts.\n"Per determinar el pagament corresponent, s'ha de prendre com a referència el mateix període de l'any anterior", van indicar fonts comunitàries, que van precisar que "el ramader podrà demanar com a màxim que se li compensi pel 50% del produït en aquests tres mesos de l'any precedent". Els productors que s'acullin al pla rebran 14 cèntims per quilo reduït.\nEl comissari europeu d'Agricultura, Phil Hogan, va subratllar la importància del pla per reduir la producció de llet, ja que representa "una veritable resposta a un problema en el mercat europeu".\n"Confio que aquesta mesura podrà contribuir de manera significativa a millorar la confiança en els mercats i que això comportarà un augment dels preus per als productors lactis europeus", va afegir.\nEls experts dels països de la UE van votar aquesta setmana, d'altra banda, la proposta d'ampliar el termini per a la intervenció pública en el sector de la llet desnatada en pols fins a final del febrer del 2017 i "actualitzar" les mesures per pal·liar la retirada de fruites i hortalisses que hagin hagut de dur a terme les organitzacions de productors.\nEls productors europeus, representats pel Comitè d'organitzacions agràries i cooperatives comunitàries (Copa-Cogeca), van valorar aquestes mesures i van subratllar la necessitat que les ajudes es paguin "com més aviat millor".\nVan recordar, d'altra banda, la seva petició a Hogan perquè apugi el preu de retirada de les fruites i verdures, en particular de la taronja i el tomàquet.\nLa llet a Catalunya\nSegons dades de l'Idescat, la producció de llet a Catalunya entre el 2010 i el 2014 mai no ha baixat dels 600.000 litres, i hi ha hagut un increment d'uns 60.000 litres en aquest període.\nA més a més, Girona és la província en què es produeix més llet. Mentre que, el 2014, a Girona se'n van recollir 243.999 litres, a Lleida se'n van recollir 222.222 i a Barcelona, 196.621. A Tarragona no se'n va recollir cap.


Radio Catalunya - 42 MANIFESTANTS I 9 MOSSOS ATESOS EN LES CÀRREGUES DE GIRONA PER LA MANIFESTACIÓ DELS FEIXISTES\n42 MANIFESTANTS I 9 MOSSOS ATESOS EN LES CÀRREGUES DE GIRONA PER LA MANIFESTACIÓ DELS FEIXISTES\nLes càrregues dels Mossos d'Esquadra aquest dijous a la plaça 1 d'octubre de Girona han provocat que fins a 42 manifestants hagin hagu de ser atesos, 39 per contusions, 1 per ferida, 1 per ferida oberta i 1 per esguinç, segons la xifra del col·lectiu Sanitaris per la República.\nPer part dels Mossos, 'El Món' ha pogut saber que són nou els agents de la policia catalana que han resultat ferits. Un dels manifestats ferits, com es pot veure en les imatges, ha estat evacuat de la plaça.\nL'home duia el cap ple de sang. Fonts del SEM han confirmat a 'El Món' que l'home ha resultat ferit després de caure de cara a terra quan corria en el moment d'una càrrega policial.


JA SOM A LA NOVA BOTIGA DEL CARRER DE GURB. Orgullosos de presentar-vos el nou concepte de botiga. Hem volgut pensar en una botiga integral i innovadora on poguem seguir sent referència en la complementació, fitoterapia i medicina natural, alhora que ens convertim en un supermercat de salut aprofundint en la creació de Bioconsum (cooperativa de botigues) per tal de seguir acostant-vos el producte ecològic al millor preu.\nNo ha estat fàcil. Moltes emocions viscudes a l'antiga botiga, però el nostre desig d'ampliar els nostres serveis ens han portat a aquest nou emplaçament. I ho fem amb moltísima il·lusió.\nAra us podrem oferir una amplia gamma de fruita i verdura ecològica i KM 0 (arrenquem amb més de 60 referències), ampliar la oferta de cosmètica i regal, i a més, posar en marxa una iniciativa pionera en botigues del nostre sector de Take Away ecològic elaborat en el nostre propi obrador.\nMoltíssimes gràcies per la vostra confiança durant tots aquests anys. Hi serem per inten…\n#irisdiumenge és una idea que us tenim preparada... així que ja podeu anar preparant les càmeres o els mòbils!\nQUÈ FAS QUAN NO HI SOM? Ens encantaria que ens féssiu arribar fotos i vídeos amb el #irisdiumenge per celebrar que estrenem canal de YouTube (els que ho volgueu els enllaçarem al canal) i fer un mural de fotos a la botiga. També farem sorteig entre les que ens envieu.\nEns ho podeu enviar al correu (indicant, si voleu, el lloc on s'han fet): irisdietetica@gmail.com\nAquí us deixem una mostra... Ah!!! i com més amateurs millor:\nEL DIUMENGE ÉS DELS QUE DESCANSEN!!!\nEstem molt contents de fer-vos saber que ja teniu a la vostra disposició la novaTARGETA IRIS\nI és que seguim amb l'afany d'oferir-te el millor de la botiga especialitzada de proximitat i, alhora, els millors preus del mercat.\nLa targeta forma part de la nostra col·laboració amb les millors botigues del territori català amb qui ja hem engegat iniciatives com la creació de les marques propiesREL(Alimentació) i NADIU(Fitoteràpia). Tot plegat es tracta d'una cooperació inèdita i de la que estem molt orgullosos, perquè ens permet oferir-vos tots els avantatges dels grups de compra i sense perdre la nostra filosofia de comerç de qualitat i proximitat. Aquesta és la nostra proposta per ser el que som: botiga, ciutat i preu.\nDe nou volem correspondre la teva confiaça. Per això, ara tindràs uns descomptes increíbles del5, 8 i fins el 10%en totes les teves compres, fet que et proporciona els preus més competitius. A més al fer-te la tarjeta, rebràs informació de les nostres ofertes, pr…\nTractaments facials i corporals Higiene facial . Neteja facial en profunditat per a tot tipus de pell. Tractament corporal. Neteja, exfoliació i hidratació de la pell. Ambdós tractaments tenen un cost de 24€ cadascun.\nÉs tracta d'una terapia manual basada en exercir pressió en determinats punts del peu que estan energèticament enllaçats amb els òrgans interns, buscant un efecte reequilibrant i sanador.\nEl cost de la sessió és de 25€.\nEl massatge terapèutic és un treball corporal profund que ajuda a restablir l'energia vital i a reequil•librar els aspectes físics, mentals i emocionals. El cost de la sessió depèn de la durada entre 30 i 40€. Demana més informació a Dietètica Iris. C. Jaume I el Conqueridor, 34 938891292


Exercicis per dormir d'una tirada - Consells - Veritas\nExercicis per dormir d’una tirada\nAfegir als teus costums una senzilla rutina d’exercicis relaxants abans d’anar a dormir és el millor remei per dormir d’una tirada.\nPostura del vent\nEstira’t de cap per amunt, doblega els genolls cap al pit, inhala i abraça els genolls amb els braços. Quan exhalis pressiona els genolls contra l’abdomen. Repeteix-ho deu vegades.\nPeus a la paret\nCol·loca un coixí doblegat al costat de la paret, estira’t i pressions els glutis contra la paret. Aixeca els peus, recolza’ls contra la paret i estén els braços als costats obrint el pit. Relaxa’t i respira mantenint la postura durant un minut.\nCostelles ben estirades\nPassa una mà sobre el cap, recolza-la a l’orella contrària i deixa caure el tors cap a aquest costat. Ajunta els dits de l’altra mà i empeny les costelles. En inspirar, posa el cos en posició vertical. Repeteix-ho diverses vegades a cada costat.\nVèrtebra a vèrtebra\nAsseu-te a la vora del llit amb les plantes dels peus recolzades a tera, deixa caure el tronc cap endavant a poc a poc, començant pel cap i baixant vèrtebra a vèrtebra. Respira tres vegades i comença el camí de tornada.\nDe genolls al llit, amb el tronc cap endavant i el pes repartir entre les extremitats, avança els braços i recolza el nostre a les mans, relaxant braços i cap. Respira deu vegades. Mantenint la posició, obre els genolls sense separar els peus i respira deu vegades més.\nEstira’t de cap per amunt al llit, flexiona els genolls amb les plantes dels peus recolzades al llit i els peus separats a l’altura de les espatlles. Abaixa les cames cap a la dreta i torna al centre tres vegades. La quarta vegada que abaixis, queda’t en aquesta posició i respira quatre vegades. Repeteix el mateix exercici cap a l’esquerra. Descobreix les tècniques per evitar el mal d’esquena.\nL'objectiu de l'últim àpat del dia és afavorir un descans...\nCom evitar tenir ulleres\nSolem associar les ulleres fosques amb l'estrès, el cansament i...\nTècniques per evitar el mal d’esquena\nTècniques per evitar el mal d'esquena, que pot ser originat...


L'Església d'Orfes i l'Ermita de Sant Roc, part del conjunt patrimonial de Terraprim | Llocs d'interés - Terraprim\nEsglésia d'Orfes i Ermita de Sant Roc - Llocs d'interés\nL’església i la parròquia de Santa Maria d’Orfes apareixen esmentades el 1146. L’edifici actual correspon a la reforma efectuada el segle XVIII. En destaca, a la façana, la sumptuosa porta principal construïda amb pedra calcària i amb pilastres estriades. La llinda forma tres cossos sobreposats i sobre d’ells s’eleva un frontó d’entaulament sortint. A la part central s’obre una fornícula rematada per un altre frontó acabat amb ventall, al centre del qual hi ha la data 1765. Antigament hi hagué una església romànica, de la qual procedeixen, segons l’opinió més comuna, el forrellat i el picaporta de ferro forjat que hi ha a la porta actual. L’any 1975 es va traslladar el cementiri, que era situat davant l’església, i la superfície que ocupava es va convertir en la plaça actual.\nEl campanar, airós i esvelt, és de planta quadrada i acabat en piràmide. A tot volt, una balustra amb esferes el corona, juntament amb una piràmide, per l’embelleix. La piràmide tetragonal amb què era coronat va ser abatuda per un llamp el 26 de juny de 1976 i ja no es va tornar a posar. El rellotge, que ara no funciona, fou col·locat el 1856.\nDins la sagristia s’hi conserva una calaixera de fusta de noguer amb treballs de relleu. Es va salvar de la crema durant la Guerra Civil gràcies als veïns que ho van vetllar.\nNo gaire lluny de l’església i adossada a una paret hi ha la creu anomenada de Can Gay on, abans, es feia la benedicció del terme. Al seu peu, hi ha un gall, símbol de Crist, i la data 1606. Durant la guerra civil ser abatuda i parcialment destrossada. Alguns dels fragments originals es conserven al Museu d’Art de Girona. El 1939, acabada la guerra, es van confegir els altres fragments, amb més o menys encert, es van fer nous els que faltaven i es va reposar al lloc on era abans.\nA la part superior del poble, sobre un turonet, s’aixeca una ermita dedicada a sant Roc amb la casa de l’ermità. Com les altres ermites d’aquests entorns dedicades a sant Roc i a sant Sebastià, fou erigida amb motiu de la terrible pesta que el segle XVII assotà especialment aquests indrets. També fou aquella pesta que motivà l’històric vot de la Baronia al santuari de la Mare de Déu del Collell. L’acció del temps i dels llamps l’ha reduïda a un estat ruïnós. S’aguanten les parets i els arcs de la volta. A la llinda de la portada hi ha la data “1701,” i la de “1786.” en una pedra del brancal dret. La casa de l’ermità pràcticament és un munt de ruïnes. Antigament el dia del Sant, el 16 d’agost, es celebrava la festa a l’església parroquial. Un detall característic era que, després de la Missa, es donava un panet a tots els assistents. Més tard es va abandonar aquesta tradició. Actualment es parla de restablir-la i també de restaurar l’ermita.


19/2/2014 - Aquest dimarts, el Rotary Club de Vilafranca del Penedès ha lliurat els beneficis de la seva 9a Nit Solidària al Centre Sociosanitari de Vilafranca “Ricard Fortuny”. L’aportació ha estat de 18.683 € que serviran pel projecte de desenvolupament de nous tractaments de l’alzheimer i altres demències que es duran a terme en el centre Ricard Fortuny. Aquests nous tractaments ja s’estan implementant en altres centres de la mà de l’Institut de l’Envelliment i de l’Institut Guttmann, tal com indicava Roser Aguilar, gerent del Ricard Fortuny. El president del Rotary, Joan Olivella, s’ha mostrat molt content per la recaptació obtinguda amb la 9a Nit Solidària que es destinarà a aquest projecte tan important per a les persones grans del Penedès.\nLa nit solidària és un acte lúdic, festiu, solidari i obert a tothom, que té com a principal funció la recaptació de fons per una causa justa i la seva repercussió pública en la societat civil. L’esdeveniment, té com a eix principal un sopar en el que es realitzen diferents activitats complementàries com un espectacle musical o la subhasta d'art.\nActualment ja s’han dut a terme 9 edicions a benefici de la fundació Pax per la lluita contra les mines antipersona (2005), la Fundació Sant Joan de Déu per la lluita contra el càncer infantil (2006), la Fundació Atròfia Muscular Espinal (2007), la Fundació l'Espiga, per l’equipament d’un centre per discapacitats (2008), la Síndrome de Rett i de l'eradicació de la poliomelitis (2009), Haití (2010), Càritas Interparroquial (2011), el banc d'aliments de l'Associació Ressò (2012) i Centre Sociosanitari de Vilafranca “Ricard Fortuny” (2013).\nRoser Aguilar del Centre Sociosanitari de Vilafranca rep el xec de la 9a Nit Solidària del Rotary Club de Vilafranca del Penedès a mans de Joan Olivella, president del Rotary Club de Vilafranca del Penedès.


Vila-real amplia a un any la duració del programa d'inserció laboral de persones amb diversitat funcional de XiCaEs - Ajuntament de Vila-real\nEl programa d'inserció laboral per a persones amb capacitats diferents impulsat per l'Ajuntament de Vila-real i l'entitat XiCaEs, dependent de la Fundació Caixa Rural Vila-real, amplia la seua duració dels huit mesos previstos inicialment a un any, de manera que els beneficiaris podran continuar en els seus llocs de treball fins a final de 2021. L'acord de pròrroga d'aquest programa suposa allargar els contractes laborals dels participants, que des de gener estan exercint diferents funcions en departaments de l'Ajuntament, en la Fundació Caixa Rural, així com en entitats socials de la ciutat.\nEl regidor de Serveis Socials, Álvaro Escorihuela, ha subratllat que per a fer possible aquesta ampliació del programa el consistori incrementa l'aportació municipal en 35.000 euros, un suport que "reforça la nostra aliança amb la societat civil per a fer de Vila-real una ciutat més inclusiva". A més, l'edil destaca que la pròrroga "permetrà que les 13 persones que han tingut accés a una oportunitat laboral a través d'aquest pla puguen continuar desenvolupant les seues capacitats i habilitats, i adquirint experiència per a facilitar-los la inserció laboral i social".\nPer part seua, el president de la Fundació Caixa Rural Vila-real, Enric Portalés, ha assenyalat que "des de la Fundació considerem fonamental aquest programa perquè ajuda a millorar les oportunitats d'ocupació per a les persones amb discapacitat i contribueix d'aquesta manera a la seua inclusió econòmica i social. Esperem continuar secundant-lo per a poder donar l'oportunitat a més usuaris en futures edicions".\nCal recordar que en aquesta segona edició del programa d'inserció laboral de persones amb diversitat funcional va arrancar al gener amb una novetat important: l'ampliació del nombre d'usuaris, que va passar dels 8 de la primera edició a un total de 13 beneficiaris en l'actual. A més, per primera vegada, s'ha derivat també personal a entitats socials de la ciutat. Així, dos dels participants desenvolupen tasques en Creu Roja mentre que una altra persona ha sigut derivada a l'Associació Acudim com "una manera de col·laborar per a suplir les necessitats de personal que tenen aquestes entitats i al mateix temps ajudar a la inserció d'aquestes persones amb capacitats especials, potenciant les seues habilitats i formació per al seu desenvolupament personal i laboral", va explicar Escorihuela.\nEls beneficiaris del programa són persones amb una discapacitat reconeguda superior al 33%. Sis dels participants han sigut adscrits a diferents departaments i espais municipals: Serveis Públics, Ordenances, Cementeri, Casa dels Mundina, Auditori Municipal Músic Rafael Beltrán Moner i Museu de la Ciutat Casa de Polo. Realitzen funcions d'ordenança i personal auxiliar en aquestes dependències. D'altra banda, quatre persones desenvolupen el seu treball en la Fundació Caixa Rural Vila-real. Els usuaris treballen mitja jornada amb un salari de 500 euros mensuals.


Alcoi planifica la primera fase del futur aparcament a La Riba | infoniu\nEls terrenys són de l’EVHA però les negociacions amb l’Ajuntament per a un traspàs de titularitat estan avançades\nLa primera fase del futur aparcament que s’habilitarà en la zona de La Riba ja està planificada i comprendrà entre 60 i 70 places d’estacionament, incloent les destinades a persones amb mobilitat reduïda.\nTècnics de la regidoria d’Obres i Serveis han plasmat ja sobre paper la que serà la primera de les tres fases que s’habilitaran en el que serà un nou aparcament en el Centre, i el seu desenvolupament suposarà una inversió entorn dels 140.000 euros.\nL’Ajuntament buscarà subvencions i ajudes d’altres administracions que permeten contribuir a portar avant aquesta actuació, al marge de què també puga disposar-se de recursos propis.\nRespecte als terrenys de La Riba en què es construirà aquest nou aparcament, tant en aquesta primera fase com les dues restants, són propietat del EVHA (Entitat Valenciana d’Habitatge i Sòl) si bé les negociacions amb l’Ajuntament per a traspassar la titularitat estan molt avançades, per la qual cosa s’ha treballat ja en el projecte amb la finalitat que tan prompte es formalitze l’acord puguen iniciar-se els tràmits per a demanar ajudes i portar avant l’actuació.\nFins 200 places\nLes tres primeres fases suposaran entre 150 i 200 places d’estacionament, unes xifres que podrien duplicar-se si en el futur es prolongara l’aparcament a uns terrenys actualment particulars que existeixen en la zona.\nTags:ajuntament alcoialcoiaparcament la riba\nGandia canvia les parades de La Marina al Grau\nAlzira recull en un catàleg les més de 160 espècies d'animals vertebrats del municipi


FallesUNESCO Archivos - Indumentat\nFa un any a la ciutat d’Adís Abeba, a Etiòpia, les Falles rebien el reconeixement de la UNESCO pel que tant s’havia treballat i es convertien en Patrimoni Cultural Immaterial de la Humanitat. En commemoració d’aquesta fita històrica, les Falleres Majors de València, Rocío Gil Uncio i Daniela Gómez de los Ángeles, vestides de\t[...LEER MÁS]\nAmparo Soriano / 30 noviembre, 2017\nSom Patrimoni Cultural Immaterial de la Humanitat!\nMai oblidarem la capital de Etiòpia amb l’exòtic nom d’Adís Ababa ni l’undècima edició de la Convenció de la UNESCO que ha declarat les Falles Patrimoni Immaterial de la Humanitat. Al seu primer intent, després d’una intensa campanya d’il.lusió. València i les seues Falles, les Falles i València s’afegeixen al\t[...LEER MÁS]\nIndumentat / 30 noviembre, 2016


Actualitzada 19/10/2021 a les 08:32\nDes de dissabte passat, soc oficialment un seixantí. No puc negar que m’impressiona, fins i tot més, ara que ho veig escrit del meu propi puny i lletra. Mires enrere i veus que el passat pesa com una llosa.\nMires endavant i veus que el teu futur és cada cop més curt. És a dir, que l’avenir no serà millor que el passat. És llei de vida, que diria la meva mare, i val més resignar-s’hi que rebel·lar-s’hi, perquè és una batalla perduda.\nPerò vaja, jo em trobo bé. Els estralls de l’edat van fent la seva feina, sense pausa, no ho puc pas negar, però jo em veig bastant bé per l’edat que tinc, com diu la meva companya Morón. De vegades penso que la vida no m’ha ensenyat res i que si tornés a néixer cometria els mateixos errors que he comès al llarg de tots aquests anys.\nD’altres, penso tot el contrari, però, vaja, que encara m’aguanto els pets. Des que tinc memòria les coses han canviat radicalment. Penseu que la gent de la meva edat i condició hem viscut en cases sense televisor, sense calefacció i sense telèfon, i que quan en vam tenir només hi havia un canal en blanc i negre com el telèfon que penjava de la paret del passadís i al qual t’atansaves per emprar-lo només en casos d’extrema necessitat.\nEl nostre món d’ahir funcionava amb unes altres regles i a molta menys velocitat. Per exemple, la majoria de les dones casades no treballaven fora de casa i assumien les tasques reproductores pràcticament en exclusiva, mentre que els homes s’ocupaven de guanyar els diners familiars. El diner era físic i quan compraves a terminis, que era la majoria de les vegades, havies de signar un munt de lletres de canvi per obtenir crèdit.\nNingú podia imaginar-se que en l’actualitat pagaríem els nostres deutes amb el telèfon i amb diner electrònic. La fotografia era un art que precisava una bona màquina per al fotògraf i molta paciència per als retratats, perquè calia revelar els carrets i no podies veure les fotos fins al cap d’uns dies. La llista podria fer-se tan gran com volguéssim que no acabaríem.\nConfio que li ho explicaré al meu net els capvespres que vindran. Si és que li ve de gust deixar de mirar per un instant la pantalla que li hauran posat davant dels nassos. Segur, que passa.


L´alumna Júlia Gimbernat, guanyadora del XII Premi PRBB al millor treball de recerca de Batxillerat | Montessori Palau Girona\nInici L´alumna Júlia Gimbernat, guanyadora del XII Premi PRBB al millor treball de recerca de Batxillerat\nL´alumna Júlia Gimbernat, guanyadora del XII Premi PRBB al millor treball de recerca de Batxillerat\nEl passat divendres 28 d´abril va tenir lloc l´entrega del XII Premi PRBB al millor treball de recerca de Batxillerat en el camp de les ciències de la salut i la vida, i que enguany ha rebut l´alumna de 2n de Batxillerat del CCE Montessori-Palau Girona Júlia Gimbernat.\nEn aquesta edició, a aquest premi, organitzat per la Facultat de Ciències de la Salut i de la Vida de la UPF i pel Parc de Recerca Biomèdica de Barcelona (PRBB), hi han aspirat 172 treballs d´arreu de Catalunya, dels quals només cinc han tingut la possibilitat d´arribar a la fase final.\nEls cinc alumnes finalistes van presentar un pòster científic del seu treball i el van haver de defensar divendres mateix davant d´un tribunal format per tres investigadors del PRBB: Mireia Ortega, del Centre de Regulació Genòmica (CRG); Liudmila Liutsko, de l’Institut de Salut Global de Barcelona (ISGlobal), i Jose Ayté, del Departament de Ciències Experimentals i de la Salut de la UPF (DCEXS).\nEl treball guanyador, que porta per títol "La grandesa del més petit", és una introducció al món nanoscòpic a través d’un seguit d’experiments relacionats amb la medicina. Així, demostra el gran potencial de l’administració dirigida dels fàrmacs, una alternativa eficient als tractaments de càncer actuals que solen anar acompanyats de múltiples efectes secundaris no desitjats. A més, el treball també valora la influència de la indústria farmacèutica sobre el desenvolupament tecnològic, i destaca la importància de la sinergia entre recerca i empresa per al benefici de la societat.\nL´acte es va tancar amb el lliurament dels guardons per part de Margarita Sala, administradora general del PRBB; Joaquim Gea, degà de la Facultat de Ciències de la Salut i de la Vida de la UPF, i Mireia Ortega del CRG, com a representant del jurat.\nL´estudi tracta de l´impacte que té la nanotecnologia en la medicina


L'Eva i el Jordi viuen al sisè pis del 296 de Fabra i Puig, senten vibracions i sorolls durant tot el dia JORDI PLAY\n“Entre les 5 i les 6 del matí és quan més ho notem. Tremolen els vidres de les finestres i se sent un brunzit. Si estic desperta, al sofà, encara ho noto més i tinc més neguit”. L’Eva fa més de dues dècades que viu al sisè pis del 296 del passeig de Fabra i Puig, i assegura que sempre havia notat una lleugera vibració. Però mai com d’uns mesos ençà.\nElla és una dels molts veïns i veïnes que cada dia, sobretot quan comença el servei del metro i també al vespre, quan hi ha més silenci a casa, pateixen els efectes de viure sobre un túnel del metro de Barcelona. En concret, el problema afecta les finques que van del 292 al 306 d’aquest carrer del Turó de la Peira. Un barri, i molts dels seus veïns, que ja duen a sobre de les espatlles l’angoixa que significa viure en un pis amb aluminosi. Molts dels ocupants d’aquestes finques hi van arribar reallotjats. El marit de l’Eva, el Jordi, insisteix que “aquest brunzit i la vibració sempre l’hem sentida, però ens hi vam acostumar. Fins que abans d’aquest estiu es va fer molt més intensa”. I això que viuen en un sisè pis.\nLa Inés viu al 302 i també ha après a conviure amb aquestes molèsties: “Un dia fins i tot va tremolar el llit”, rememora aquesta veïna, que corrobora que de 5 a 6 del matí és quan més es nota el moviment del suburbà: “Durant el dia també hi ha vibracions i soroll, però com que estàs fent coses no te n’adones. Ara, si hi ha silenci és molt desagradable. De fet, jo tinc una esquerda a casa des de fa dos anys, i sospito que pot tenir relació amb aquests tremolors”. Tot just acabant la conversa, la Inés troba la Mari Carmen, veïna de la mateixa finca i amiga des de fa més de dues dècades.\nElla viu amb certa angoixa les molèsties de matinada. Confirma que, si bé “fa molts anys que sentim les vibracions, d’uns mesos ençà és exagerat”. “Jo passo moltes hores a casa i també ho noto de dia, perquè en una habitació tinc un armari que tremola cada cinc minuts –la freqüència mitjana de pas d’un metro-, i també tinc esquerdes a la paret, això sí, de fa anys”. Totes dues posen cara de resignació quan els preguntem si esperen que TMB trobi una solució aviat. “Aquí sempre estem deixats de la mà de Déu”, constata la Inés.\nLa Mari Carmen i la Inés, veïnes del Turó de la Peira, conviuen amb les vibracions i els sorolls del metro JORDI PLAY\nL’Enrique, en canvi, no es posa pedres al fetge. Pren el cafè amb una cigarreta al bar més incònic del Turó de la Peira, La Esquinica -el local va obrir el 1972 al carrer de Cadí, on ara fa 30 anys es fa esfondrar un edifici per aluminosi- i ens explica que cada vegada que passa un tren es nota el brunzit: “És a totes hores, però no em molesta”, matisa. “He estat treballador del metro i aquest soroll forma part de la meva vida”, diu mentre ens assenyala altres veïns que sí que estan emprenyats. En un tres i no res, es fa una rotllana a les portes del bloc 302. “Això segur que no passa a Sarrià o a l’Eixample, aquí estan els tallers del Metro i pots comptar que no els preocupa gens si aquí, els pobres, vivim amb aquest soroll al cervell”, diu una senyora, que assegura que les tasses de cafè tremolen quan passa el metro.\nPendents d’una reunió amb TMB\nTotes aquestes queixes les ha canalitzat l’Associació de Veïns del Turó de la Peira. “Des d’abans de l’estiu que rebíem queixes i consultes, però a partir del setembre ha estat un no parar”, assegura el president de l’entitat, Antonio Silva. De fet, el problema ja va més enllà d’aquestes finques, perquè alguns veïns de l’altra banda del carrer, a tocar de la parada de Vilapicina, també comencen a alertar dels sorolls i vibracions. És per això que s’ha creat una comissió de seguiment de les associacions del Turó de la Peira, Vilapicina i Torre Llobeta, a més de la Federació d’Associacions de Veïns de Barcelona (FAVB): “Hem demanat a TMB una reunió urgent, a la qual volem que també assisteixi el districte de Nou Barris, perquè és part implicada. Estem a l’espera que TMB ens citi”, relata Silva.\nAlgunes de les finques afectades per les vibracions del metro a Fabra i Puig JORDI PLAY\n“Reclamem que ens informin sobre què està passant i que ens donin per escrit una data d’inici i final de les obres o intervencions que hagin de fer. Molt important, que es creï una comissió mixta amb veïns per fer-ne el seguiment. I sobretot, reclamem que es faci un estudi en tots els habitatges afectats abans de començar les obres: cal mesurar els decibels de soroll, l’afectació de les vibracions i algunes esquerdes”, llista el president dels veïns del Turó de la Peira.\nVies massa velles: TMB farà una renovació integral\nTMB confirma al TOT Barcelona que és conscient del problema, i explica que els tècnics han analitzat aquest sector de túnel i “han comprovat que les vies (és a dir, el conjunt dels carrils, les travesses, les subjeccions, etc.) han arribat al final de la vida útil, i això pot ser el motiu que, pel desgast i pèrdua de qualitats dels materials, les vibracions pel pas dels trens es transmetin ara a edificis de l’entorn que no les havien percebut, o no tant”.\nPorta d’entrada als tallers del Metro, entre les estacions de Vilapicina i Virrei Amat JORDI PLAY\nDavant d’aquesta constatació, TMB explica al TOT que ja té “en marxa el projecte de renovació integral de la superestructura de via en el tram de la línia 5 que va de La Sagrera a Horta, que inclou el sector de Fabra i Puig”. És, insisteixen fons de l’empresa, “una obra de gran envergadura que comporta retirar tot el conjunt de vies velles, travesses, etc, formigonar la base, construir drenatges i muntar nous carrils i aparells de via sobre fixacions antivibratòries”.\nSobre els terminis per dur a terme aquesta reforma integral, TMB avança que actualment s’està gestionant la contractació de les empreses que han de realitzar l’obra, dirigir-la i subministrar el material: “L’objectiu que es pugui dur a terme el 2022”.\nMetro Turó de la Peira vibracions\nVilatà. Novembre 08, 2021 | 08:10\nPerò, què digueu?. Si a Bardelona s'hi viu tan be!.\nAneu a cag_ a la via! Novembre 09, 2021 | 16:26\nColau corre a arreglar les vies que perdràs els seus vots :P


Parlem d'electricitat: de febrer 2017\nLlegint la revista IEEE Spectrum vaig trobar el comentari sobre un invent que no va arribar al mercat: el bolígraf atòmic.\nAquest bolígraf portava uns isòtops radioactius que permetien escalfar la tinta per produir diversos densitats en el traç. Sembla que en el seu moment el bolígraf no va prosperar i, per tant, no va arribar al mercat, encara que durant un temps es va anunciar com a novetat que sortiria aviat al mercat.\nProbablement ara ningú s’atreviria a portar un d’aquests bolígrafs a la butxaca. O sí?\nPodeu llegir-ne més a la revista IEEE Spectrum.\nFa unes setmanes Endesa va posar en servei una estació per a la recàrrega ultraràpida per als autobusos elèctrics de TMB al carrer Cisell.\nEl punt de recàrrega és un pilar que té la connexió elèctrica a la part superior. Quan l’autobús se situa davant del pilar pot aixecar el pantògraf i connectar el sistema de càrrega que permet carregar, en vuit minuts, les bateries fins al 80% de la seva capacitat.\nPodeu llegir més informació al web de TMB i a la revista Fulls dels Enginyers.\nAquesta vegada m’he atrevit a presentar un tema que no té relació amb l’electricitat però que té un valor històric important. Espero que no m’ho tindreu en compte.\nEl fonògraf original d’Edison, potser el seu invent més emblemàtic, gravava el so fent marques sobre un cilindre giratori de cera. L’empresa japonesa Gakken fabrica uns fonògrafs en kit basats en l’invent original d’Edison. La gravació es fa sobre una espelma de cera.\nAquest kit té, però, té dos inconvenients. El primer és que només pot gravar quinze segons en cada espelma i el segon és que les instruccions estan exclusivament en japonès, però estan molt il·lustrades.\nDe tots els meus invents, el fonògraf és el que més m'agrada - Thomas A. Edison


‘Benicarló, Ciutat de Valors’ reivindica els drets de les persones i la integració social - Infonord\nEstàs aquí:Inici Uncategorised ‘Benicarló, Ciutat de Valors’ reivindica els drets de les persones i la integració social\nPer quart any, l’Ajuntament de Benicarló fa una aposta decidida pels valors socials i ha elaborat una potent programació al voltant de quatre blocs: la infància i adolescència; la violència de gènere; la discapacitat; i la tolerància, els drets humans i les persones migrades.\nLa regidora de Serveis Socials i Polítiques Inclusives, Gemma Cerdá, ha presentat la quarta edició de «Benicarló, Ciutat de Valors», la programació que engloba un conjunt d'actes reivindicatius i activitats formatives al voltant de quatre grans blocs que coincideixen amb el Dia Internacional dels Drets de la Infància i l’adolescència (20 de novembre), el Dia Internacional contra la Violència de Gènere (25 de novembre), el Dia Internacional dels Drets de les Persones amb Discapacitat (3 de desembre), el Dia Internacional de la Tolerància (16 de novembre), dels Drets Humans (10 de desembre) i de les Persones Migrades (18 de desembre).\n«La programació d’enguany —ha dit la regidora— s’ha hagut d’adaptar a la situació de pandèmia, no només a nivell organitzatiu, sinó també de continguts, ja que la covid19 està afectant de manera molt significativa totes les dimensions humanes i això també ho hem volgut tindre en compte a l’hora de pensar les activitats».\nSegons ha remarcat la regidora, «hem de tindre present que aquesta crisi, a més de la repercussió sanitària i econòmica, està suposant també una important crisi social i de drets, i per això és més necessari que mai visibilitzar i sensibilitzar la població respecte dels diferents col·lectius que conviuen a Benicarló».\nLes activitats començaran aquest mateix divendres, amb els actes commemoratius del Dia Internacional de la Infància i l’Adolescència. Es publicarà un vídeo a les xarxes socials institucionals amb la participació de la Corporació Municipal i els xiquets i xiquetes que formen part del Consell de la Infància i l’Adolescència.\nI posteriorment, en directe pel canal de YouTube de l’Ajuntament, es presentarà el llibre Subnormal, a càrrec del seu autor, Iñaki Zubizarreta, exjugador professional de bàsquet, que explica com va viure l’assetjament en la seua infància i com l’esport el va ajudar a afrontar-lo i superar-lo. Hi participarà l’alumnat de 1r d’ESO dels tres instituts de Benicarló.\nLa programació continuarà amb els actes al voltant del Dia Internacional per a l’Eliminació de les Violències contra les Dones, en el marc del qual s’han programat un webinar (dijous 19), una exposició a càrrec de Creu Roja Benicarló (del 20 al 29 de novembre al Mucbe) i una obra de teatre, a càrrec de Contrallum Teatre (dimecres 25 a les 19.00 hores a l’Auditori Pedro Mercader).\nTambé es difondrà un vídeo institucional on hi participarà alumnat dels centres d’educació secundària, el CIPFP (Centre Integrat Públic de Formació Professional) i el Centre Ocupacional El Maestrat – IVASS.\nEl mes de desembre començarà amb els actes relacionats amb el Dia Internacional de les Persones amb Discapacitat. La programació arrancarà amb un vídeo institucional on hi participaran els usuaris i usuàries dels centres de l’OACSE, IVASS, Afanies, Ateneu Maestrat, Cocemfe, Fenòmens i AFARE.\nTambé s’ha programat un audiovisual, un webinar sobre dona i diversitat funcional i una obra de teatre, El Muro, a càrrec del grup de teatre d’Afanies, que tindrà lloc al mes de gener.\nL’últim bloc d’activitats és amb motiu del Dia Internacional de la Tolerància (16 de novembre), dels Drets Humans (10 de desembre) i de les Persones Migrades (18 de desembre). El dia 10 es difondrà un vídeo per combatre els estereotips i rumors relacionats amb les persones migrades i s’emetrà per YouTube un audiovisual amb testimonis de persones que han patit discriminacions.\nLa regidora Gemma Cerdá ha volgut finalitzar la presentació agraint la participació de tots els col·lectius que han col·laborat en la programació i ha insistit en què «és important continuar treballant en la sensibilització i la formació per tal d’aconseguir una societat igualitària i amb major cohesió social».


LA PANXA DEL BOU: Oloro, oloro!!!!\nUn mig encostipat, el temps que fa o, com diu una bona amiga 'el temps que fa que vaig néixer' m'ha produït durant uns dies la sensació estranya de no percebre olors ni pudors.\nAmb els anys tots els sentits perden intensitat. Fa uns anys vaig veure un reportatge sobre el tema de la vista, per la tele, i et mostraven com veies un paisatge de petit i com el veies de gran, amb molta menys lluminositat.\nPotser per aquest motiu es té sovint la sensació que ni gustos ni olors són com abans. Evidentment, la gran majoria de gent s'estimaria més perdre l'olfacte que no pas l'oïda i fins i tot perdre l'oïda abans que no pas la vista. Malgrat això, hi ha persones que viuen, lluiten, estimen i gaudeixen amb aquest tipus de mancances.\nSembla que hi ha gent que neix amb una mena de discapacitat congènita que fa que no percebi olors ni gustos. Els remeis definitius encara no existeixen i hi ha qui s'estima més entomar el seu problema amb resignació que no pas medicar-se en excés amb productes que poden tenir efectes secundaris no desitjats.\nLa higiene i un excés de prevenció vers allò que en diuen olors corporals fa que avui identifiquem com a pudor determinats aromes vitals que en d'altre cultures o en d'altres temps fins i tot contribuïen a augmentar el desig sexual o l'instint maternal i filial.\nEl negoci dels desodorants, les colònies i els perfums és immens, sobretot quan ve Nadal i ens amollen anuncis estúpids en els quals gairebé tothom té accent francès.\nEn una novel·la de Bàrbara Kingsolver la protagonista, que viu a l'Àfrica però és europea, quan torna al seu país convencional i civilitzat, s'adona del fet que no s'olora gairebé res. Però això, crec, és per comparació, com gairebé tot.\nOlors i pudors continuen existint, tot i que les emmascarem sense pietat amb tota mena de coses. De tota manera penso que fins i tot aquests aromes moderns dels ambientadors formaran part de la memòria sentimental dels infants d'avui, amb els anys.\nQuan jo era petita recordo que identificava totes les cases on anava, de parents o coneguts, per les olors. Cada casa tenia la seva olor, cosa que ara no percebo però que segur que els infants deuen copsar d'alguna manera. Encara de vegades alguna olor em fa pensar, per exemple: 'aquesta olor era la de casa de la tia Angelina'...\nHi ha fins i tot pudors perdudes que de vegades, és clar que de forma puntual i ràpida, m'agrada percebre, tot i que són poc agradables, com ara allò que en diuen pudor de claveguera barcelonina, i que encara, en alguna ocasió, quan ha de ploure, es deixar sentir de forma transitòria.\nLes olors són sovint subjectives i fins i tot psicològiques. Durant un temps, si veia algú amb una cigarreta a la boca, encara que fos apagada, em semblava sentir olor, o pudor, segons es vulgui, de tabac.\nAvui, per raons òbvies, les olors de tabac, de puros, es troben en retrocés. Pel que fa a les colònies i perfums, hi ha olors absolutament excessives i aclaparadores. Segons quins perfums caríssims em semblen ben bé un timo, la veritat, però deu ser que no hi entenc.\nAvui els forns fan pa a diferents hores i no sempre en el lloc on el venen però quan jo era petita la matinada ens desvetllava amb una forta i agradable olor de pa cuit.\nNo ens podem ni imaginar el món del passat on tothom devia fer molta més olor o pudor que no pas ara. El tema va propiciar un llibre com El Perfum, el qual, sobretot en la seva primera part, fa que gairebé ens ofegui tanta pudor. El personatge, en canvi, no fa cap mena d'aroma i això el delata i el fa repulsiu.\nAvui tothom mira de no deixar rastre de pudor quan va al lavabo però en d'altres temps era fàcil identificar qui havia utilitzat el water o la comuna. En general les mares educades t'avisaven, quan anaves a jugar a casa d'una amigueta, que si tenies ganes d'anar al lavabo tornessi cap a casa. A la meva mare li feia molta ràbia que un de fora del nucli familiar, de visita, utilitzés el nostra cubicle per a rendir el seu tribut sòlid a la natura.\nDe tota manera, mirar el passat des del present és absurd. Quan tothom devia fer la mateixa sentor ni tan sols no es devia percebre. Encara més, aquella famosa carta de Napoleó a Josefina insistint en què no es rentés les intimitats ja que ell tornava aviat, és ben explícita dels sentiments que la qüestió olfactiva desvetllava, eròticament parlant.\nSi avui els desvetlla, la gent no en parla, semblaria una cosa de mal gust. Segons quins temes tan sols es toquen en els acudits i encara.\nLes escoles no fan l'olor d'abans però encara fan olor d'escola. Una vegada un pare, en venir a matricular el seu fill, recordo que em va dir, content, que la nostra escola feia olor d'escola. No sé quina olor feia, però, evidentment, en entrar havia recuperat vells records de la seva infantesa lligats a paperassa, llapis, colònies infantils i una mica de pols en suspensió.\nQuan vaig començar a treballar a un despatx aquest també feia la seva olor i, sobretot el magatzem, desprenia la sentor característica de molts llocs semblants, una barreja d'olis de màquines, de cartró, de pols. Més endavant van passar les oficines a un indret modern i airejat i tot va canviar.\nTambé les botigues feien la seva olor. M'encantava l'olor de les merceries. Les perfumeries antigues eren molt diferents de les d'ara, durant una època fins i tot hi compràvem uns filtres i essències per fer-nos la colònia a casa, en aquella època autàrquica de l'escassedat.\nSempre havia volgut anar a aprendre dibuix i pintura, cosa que he fet des que em vaig jubilar. Si un dia hi deixo d'anar, l'olor de pintura a l'oli i trementina sempre em recordarà aquest present que, com tots, és fràgil i temporal.\nUna meva tieta, de molt gran, va perdre una part de la visió i el meu oncle capellà, el seu germà, li deia, quan es planyia, que havia de donar gràcies a Déu pels anys en els quals havia gaudit del sentit de la vista, cosa que en aquell moment em va semblar una barbaritat.\nAvui, fins i tot des d'un punt de vista agnòstic, gairebé ateu, li trobo un sentit, a aquest agraïment a déu, el destí o l'atzar. Gaudir dels sentits, ni que sigui de forma una mica decadent, és tot un goig, mentre es pot.\nPercebre l'oloreta del sabó de la dutxa, del sofregit matiner de la veïna, del cafetó o fins i tot del fum d'algun tabaquista residual i proper m'ha semblat, després de la meva breu etapa anòsmica, un miracle de la vida, tot i que ja sabem que els miracles mai no són eterns.\nLes olors es perceben de forma diferent segons la humitat de l'ambient. L'olor del cafè als vespres em recorda el temps en el qual anàvem a veure la televisió a casa d'una veïna, l'única de l'escala que en tenia i que ens convidava sovint. Ella i la seva mare cosien camises a casa i prenien cafè per estar desvetllades i poder treballar i l'olor d'aquell cafè era diferent de l'olor del cafè del migdia.\nA les noies que es diuen Dolors, un nom estrany, ben mirat, els havien anomenat 'Dolores', pronunciant la vocal final com una 'a', i recordo que per fer-les empipar els dèiem: Dolores, el cul m'olores.\nPer la xarxa he trobat aquesta bonica fotografia de provadores d'olors, l'han penjat a molts llocs però encara no sé ben bé on es troba l'original, hi ha feines ben estranyes, però m'imagino que totes deuen tenir el seu interès, la veritat. Abans cert tipus de suor s'identificava amb homes treballadors i esforçats i si no excedia un cert grau d'intensitat no resultava desagradable del tot, fa olor d'home, deien les dames grans de la meva infantesa.\nLes olors ens saturen les narius i arriba un moment que no les notem, és clar, tot i que no tinguem anòsmia. Són com les petites coses de cada dia, fins i tot com les persones estimades que no fan soroll però que ens són properes, les notem més quan falten que no pas quan hi són.\nEtiquetes de comentaris: anòsmia, olors, pudors, sentits\nMa mare sempre em deia que em rentés bé, que els homes feiem una "fortor" que no fan les dones, jiji. Mira, tan m'ho va dir que la cosa de la netedat m'ha quedat sense dubte.\nJo sempre els dic als meus alumnes que si puguessin viatjar a l'edat mitjana, per dir una època llunyana, el primer que els sobtaria seria la pudor que feia tot... Potser també és ben veritat això que dius: que ells no ho debien notar. El que encara no els explico és aquesta anècdota del Napoleó i la Josefina...\nDe fet l'olor és el més primitiu dels sentits, el que ens connecta de forma més immediata amb el nostre inconscient. Feia temps que s'havien mort les meves iaies i jo sentia aquella colònia que es posaven elles, i era com si les tornés a veure, i ens passava a tots els de casa. I el sabor,segurament també, com bé sabia Prous.\nes un dels sentits que més hem perdut els urbanites. Des que vaig de fumar l'he recuperat bastant, i això a vegades és bo,pero d'altres més aviat no.\nA vegades he pensat en la pèrdua dels cinc sentits i m'he preguntat quin trobaria més a faltar i quin menys. Suposo que el de la vista és un dels més importants i el de l'oïda -pel que s'ha de sentir!- és aquell que en cas de triar... El tacte és un sentit estrany, difícil de definir. El gust i sobretot l'olfacte són els sentits evocadors per excel·lència, em sembla, els sentits més "històrics", sobretot l'olfacte, sense el qual no existeix el del gust o es veu molt minvat. Segurament és també l'olfacte el que permet més concentració d'associacions.\nQui sap si algun dia el recuperaré.\nDoncs jo, eh? sí que he llegit el perfum de patrick Süskind quant tenis setze o disset anys i el vaig trobar espatarrant. No sé a quin any el va escriure, però em sembla que el ragalaven a La Caixa.\nManuel Luque, director general de CAMP es va passar als perfums quan la família Camp es va vendre la fàbrica a uns alemanys i deia en un programa de televisió del Mikimoto: "El que huele bien triunfa"\nTambé recordo que no fa gaire, un dia que m'havia llevat aquest hivern ales 9 del vespre que l'endemà entre la calor que feia al vagó dels Ferrocarrils de la Generalitat i una fortor d'un home que duia un perfum que no hvia sentit mai i que semblava pudor de suat i que he recordat quan l'he tornat a senrtir més endavant, doncs, em vaig desmaiar.. Sí-sí gairbé caig rodò al terra i la gent molt amable em va deixar seure i em va preguntar com estava del sucre i em va donar caramels. Se'm va passar. Jo vaig dir que del sucre, que no ho sé , estava bé, que no havia dormit gaire la nit anterior. Des de llavors que porto caramenls però ara em fan mal les dents hehe\nEastriver, és el que dius, la primera arribada, no ja a l'Edat Mitjana sinó a la postguerra, ens sobtaria per les pudors diverses però aviat ens hi adaptaríem, al menys pel que fa a aquest tema. I, certament, les olors són uns elements que estimulen els records d'una forma absoluta i insistent.\nFrancesc, no tan sols els urbanites, les colònies, els desodorants, els ambientadors i els sabons exageradament olorosos han arribat a tot a arreu, en la nostra civilització.\nLa ciutat té també les seves olors i pudors i pudors, evidentment, malgrat els esforços en eliminar-les.\nEl camp actual tampoc és el d'abans però certament alguna olor conserva. I pudor. Tot i que, per exemple, els fems eren un element que avui ha gairebé desaparegut, com també aquella olor dolça de les garrofes emmagatzemades, que recordo molt bé que feien molts pobles.\nMiquel, també l'has perdut?\nJo crec, és més, n'estic segura, que la vista, per als qui vèiem des de sempre, és el més important, al menys per part meva.\nEls escriptors han escrit molt sobre gustos i olors, malauradament no podem recuperar, de moment, aquests sentiments de forma enllaunada i virtual, com fem amb els sons i les imatges.\nNo podem, però seria possible si algú si esforcés, hi ha fàbriques d'olors i sabors que fan que, per exemple, els pinsos facin olor d'herba fresca per a gaudi de les vaques estabulades.\nA alguns espais museïtzats, com el poble íber de Calafell, hi posen 'olors' per recrear l'ambient, és clar que no podem comparar amb la realitat. Olors i no tant pudors, cosa que, és clar, falsifica el passat, com fan, per altra banda, molts manuals d'història.\nJosep, la barreja de pudor de suor i colònia o perfum pot produir aquesta mena d'efectes, en sé més d'un cas.


Elogi de «Mètode» - Revista Mètode\nElogi de «Mètode»\nCoincidint amb la publicació del número 54 de la revista trimestral Mètode, corresponent a l’estiu de 2007, Martí Domínguez ha rebut l’important Premi Nacional de Cultura, en la categoria de periodisme, que atorga el Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació de la Generalitat de Catalunya, per la seua tasca com a director d’aquesta publicació. El jurat l’ha destacada com «una de les millors revistes sobre ciència i pensament d’Europa». Amb una orientació innovadora i plural, Mètode ha reivindicat un lloc per a la cultura científica com a patrimoni clau i viu de les societats contemporànies, amb un llenguatge accessible i un estil editorial modern i atractiu, que entra pels ulls. No és el primer premi que rep: a la portada del darrer número figura la distinció del Premi Ciencia en Acción del 2006.\n«El jurat l’ha destacada com “una de les millors revistes sobre ciència i pensament d’Europa”»\nMètode va nàixer l’any 1992, per iniciativa del vicerector d’Investigació de la Universitat de València, Antoni Aucejo i la infatigable dedicació d’una única periodista: Olga Dénia. Com a vicerector de Relacions Exteriors encarregat del gabinet de premsa i comunicació vaig donar suport a aquella iniciativa, que buscava especialment donar a conèixer a la societat valenciana els aspectes principals del gran potencial científic i investigador de la Universitat de València. Des d’aleshores he format part del consell assessor i he tingut el privilegi de col·laborar quasi ininterrompudament amb la revista; durant una primera etapa més modesta i centrada en la difusió de la investigació científica feta principalment per grups de la Universitat de València, i també després, en una segona etapa a partir del 1999, quan Martí Domínguez va donar a la revista una orientació més àmplia, general i oberta a temes i col·laboracions de totes les àrees de la cultura científica i del món. L’actual rector, Francisco Tomás, li va donar una empenta definitiva durant la seua etapa com a vicerector d’Investigació i avui la revista Mètode ha esdevingut un patrimoni col·lectiu de la Universitat de València, del qual cal felicitar-se i en el qual fer participar també el conjunt de la societat valenciana. No hauríem de deixar passar aportacions i reconeixements tan positius per guanyar una mica d’autoestima i d’orgull per les coses pròpies, de vegades més valorades a fora que entre nosaltres mateixos.\nMètode representa avui un producte incomparable, que està fent una contribució excepcional a la difusió científica i a la desmitificació de la ciència com a refugi exclusiu d’especialistes; és la millor representació d’una ciència per a la societat, d’un periodisme científic seriós, lluny de les vel·leïtats propagandístiques que responen a interessos econòmics; lluny de frivolitats divulgatives de periodistes poc informats o del culte al mite de l’heroi de la ciència. Construïda a partir d’un format àgil que combina el tractament plural de temes monogràfics amb excel·lents il·lustracions, entrevistes, reportatges i seccions fixes, Mètode ha aconseguit un públic fidel entre professors, investigadors, empresaris, docents d’ensenyament secundari, estudiants i un públic culte cada vegada més ampli i variat que justifica un tiratge ample de 4.000 exemplars. Més n’hauria de tenir, perquè és tot un exemple de periodisme científic consolidat, que a més fa un anuari que distribueix amplament entre les institucions i ha encetat una col·lecció de monografies científiques.\nAvui dia Mètode és una publicació reconeguda i prestigiosa, reiteradament guardonada nacionalment i internacionalment, mèrits que poques universitats del món –si és que n’hi ha cap– poden exhibir. Llarga vida, doncs, a la revista; felicitacions a la seua alma mater, el biòleg, periodista i escriptor Martí Domínguez i al reduït grup de col·laboradors que tant de temps i tanta intel·ligència esmercen en la publicació, i aprofitem l’avinentesa per presumir, en qualsevol lloc del món, del Mètode amb el qual la Universitat de València està aportant una contribució ben significativa a la difusió científica internacional.\nPREMIS NACIONALS DE CULTURA 2007\nPremi Nacional d’Arquitectura i Espai Públic\nPremi Nacional d’Arts Visuals\nPremi Nacional d’Audiovisual\nBet Miralta i Jordi Aspa\nPremi Nacional de Pensament i Cultura Científica\nPremi Nacional de Periodisme\nPremi Nacional a la Trajectòria Professional i Artística\nJosep Lluís Barona. Catedràtic d’Història de la Ciència, Universitat de València.(Article publicat el 23 d’agost de 2007 a Levante-Emv).


Títol original: Disculpen las molestias. El Sobrino del Diablo (Rock y Anarquía)\nDirecció: Nando Caballero\nParlar de Juan Gómez (El Sobrino del Diablo) és parlar del secret millor guardat del panorama musical català, un músic que porta treballant des de 1999 en la seva carrera musical, gravant discos i fent una mitjana de tres o quatre concerts setmanals ininterrompudament des de fa gairebé vint anys. És un músic de directe, divertit i enginyós, i els seus sorprenents, àcids i àcrates concerts no deixen ningú indiferent. En aquest documental es parla de rock, anarquia, ciclisme, basquet, Frank Zappa, Thin Lizzy… tot amb molt sentit de l’humor.\nDissabte, 2 juny, 21:15 (VO)\nCinema Spy Club: Marguerite Duras. La geografia de la memòria.\nAmb la presència d'El Sobrino del Diablo.\nEn aquests darrers anys trobem Nando Caballero inmers en la producció audiovisual amb la realització de videoclips i documentals musicals des de la seva pròpia productora. "Disculpin les molèsties" és el seu tercer documental musical després de "The Miracle Boy. Steve Munar i The Tea Servants" (2017), un repàs a la història del músic anglo-mallorquí i el grup seminal indie dels 90, i "Badia Rock Heavy" (2016), un retrat de l'escena heavy d'aquesta ciutat de la perifèria de Barcelona.


VISITES GUIADES i ACTIVITATS/TALLERS PER A TOTS ELS PÚBLICS. | Museu d'Història de València\nVISITES GUIADES i ACTIVITATS/TALLERS PER A TOTS ELS PÚBLICS.\nPROGRAMACIÓ JUNY - 2022\nJa ha arribat el mes de juny, amb noves propostes per a visites guiades, activitats i tallers dirigits a tots els públics i al públic familiar. Continuen sent totes gratuïtes i limitades a l'aforament, per la qual cosa és necessària reserva prèvia.\nI recordar-vos que continuem mantenint la normativa Covid vigent, que s'anirà actualitzant a cada moment, per si poguera afectar la realització d'estes activitats.\nDissabtes 4, 11, 18 i 25 de juny.\nVisita guiada a l'exposició permanent, acompanyada d'educador/a, per a conèixer el museu i aprendre diferents aspectes sobre la història, la societat i la cultura valenciana.\n> A les 12.30 h. Vine a jugar en família: SEGUEIX LA PISTA!! Tots els públics. Duració: 1 h.\nUna breu visita a l'exposició permanent, seguida d'un recorregut pels principals espais del museu, realitzant activitats amb diversos reptes a superar, en la qual els/les participants treballaran en equip.\nDissabte 18 de juny – 17.30 h. Especial Histolab: “MUSIVARIUS”\nActivitat-Taller gratuïta, orientada a públic familiar i infantil. Places limitades. Necessària reserva prèvia.\nRecomanat a partir de 6 anys. (Els menors de 6 anys, han d'anar acompanyats d'un adult) Duració: 1 h.\nCom en mesos anteriors, el dissabte 18, a les 17.30 h., es realitzarà el taller mensual Histolab, que en aquesta ocasió es dedica als mosaics.\nConsiderats com a pintures fetes de pedra, són elements decoratius per als espais arquitectònics, i van arribar a ser un art molt benvolgut i difós en l'antiguitat. Encara que els mosaics no són una invenció dels romans, ja que s'han trobat en diferents cultures anteriors, aquests van aconseguir convertir-los en habituals en tots els edificis, tant públics com privats, per a revestir paviments, murs o parets. El terme mosaic (obra artística de les muses) prové del llatí, i és una tècnica a mig camí entre la pintura i el taulell, creada amb xicotetes peces de pedra o ceràmica vidriada de diferents formes i colors anomenades tessel·les, unides amb algeps o calç, fins a aconseguir el disseny decoratiu desitjat.\nEn aquesta activitat-taller podràs conèixer la tècnica musivària: com s'elaboraven els mosaics, diferents tipus, quines estades ocupaven, quins motius decoratius s'empraven, o bé quins eren els temes plasmats més habituals. A més, dissenyaràs i elaboraràs el teu propi mosaic.\nPreparat/da?... Veus pensant ja el teu propi disseny…\nDiumenges 5, 12, 19 i 26 de juny.\n> A les 12.30 h. Vine a jugar en família: UNA MALETA EN EL MUSEU, ens acosta aquest mes a: “LES RONDALLES”.\nActivitat orientada al públic infantil i familiar. Duració: 1 h.\nVisita breu a l'exposició permanent de la mà dels personatges de diferents relats dramatitzats, les històries dels quals es vinculen a diferents objectes o peces que s'exposen en el museu, per a conèixer les principals etapes de la història de València. Posteriorment, es realitza una dinàmica en la qual les famílies treballen en equip.\nEn esta ocasió parlarem de “rondalles”, narracions breus d'origen popular que combinen elements reals amb uns altres de fantasia o de llegenda. Solen tindre una trama molt senzilla, amb situacions i personatges comuns a molts pobles i cultures diferents.\nAquests relats s'han dirigit, especialment, a l'entreteniment dels més xicotets, algunes vegades amb intenció moralitzadora o educativa, per a transmetre valors relatius a les persones, al món, o a la naturalesa.\nHistòries o contes, generalment de caràcter anònim, les “rondalles” pertanyen a un patrimoni popular col·lectiu que remet ocasionalment a la tradició del folklore universal, sent una excel·lent eina per a transmetre coneixements i experiències, així com per a potenciar l'univers fantàstic de xiquets i xiquetes.


Xina Worm Gear Rotary Reducer Suppliers & Manufacturers & Factory - Made in China - DELING\nReductor rotatiu d'engranatge de cuc Resistent rotatiu d'engranatge d'alta fiabilitat Detalls: Descripció del model 1. La mida planetària de tres escenaris és de 60, el tipus A està instal·lat amb l'excentricitat de 2,5 i la relació de transmissió és de 140. Si teniu requisits especials, expliqueu quan ordeneu. 2 ....\nReducció rotativa d'engranatge d'alta fiabilitat\nEls reductors rotatius d'engranatges tenen característiques de parell petit, lleuger, de gran abast, d'alta eficiència d'inici i de transmissió, de baix soroll, etc. L'eix de sortida pot suportar, la força radial de l'aresta.\nEs pot aplicar en tipus de sistema de transmissió hidràulica i facilitats rotatives.\nParàmetres i dimensions de rendiment\nEl servei postvenda és el més important en cada negoci, farem les següents coses en cada ordre:\n1. Seguiment de l'enviament i informar al client abans de la data d'arribada.\n2. Comproveu els productes juntament amb els nostres clients i seguiu la qualitat durant la condició d'ús.\n3. Carregarem totes les preguntes si compra de mi, perquè la reputació és més important en l'exportació.\nHot Tags: reductor rotatiu d'engranatges, Xina, proveïdors, fabricants, fàbrica, preu, cotització, en estoc, realitzats a la Xina\nUn parell de: SZL Vertical Conical Twin Screw Gearbox\nSegüent: Tornavís cònic vertical de doble extrusora Caixa de canvis


El Mercat Municipal d'Alfafar, un espai amb molt d'encant\nVisitem amb la regidora de Mercats, Amparo Sanjuán, el Mercat Municipal d’Alfafar per a descobrir l’encant d’aquest lloc\n02/10/2019 - Tania López\nUna de les coses que fa especial a Alfafar, sens dubte, és el seu mercat municipal. Un lloc amb un innegable encant en el qual els productes de primera qualitat són els principals protagonistes. A través dels seus corredors, el bon ambient, la proximitat dels seus comerciants i l’olor de productes frescos t’atrapen convidant-te a comprar. I en aquest lloc tan emblemàtic de la localitat d’Alfafar, quedem amb la regidora de Mercats, Amparo Sanjuán.\n“Els mercats municipals són molt importants perquè el comerç va començar des del mercat. Són fonamentals perquè proporcionen productes de proximitat, de qualitat i, a més, són promotors d’hàbits saludables. De fet, de tant en tant, els col·legis visiten el mercat i els fem un desdejuni saludable amb productes del mercat”, ens conta Amparo mentre passegem pel mercat d’Alfafar.\nDes que en 2011 es va posar al capdavant d’aquesta regidoria va saber que era necessari revitalitzar el mercat i, sobretot, donar-lo a conéixer. Van començar amb activitats per als més menuts, però prompte es van arriscar amb altres iniciatives que van aconseguir l’objectiu: atraure el consumidor perquè coneguera els productes. Així, es va organitzar la primera Shopening Night. “A les 20.00 obrirem les portes i a les 20.15 no cabia ningú”, apunta. “Des d’eixe moment, una vegada a l’any organitzem aquest esdeveniment que tant èxit té”.\nTot un repte que Amparo Sanjuán, com a compradora assídua del mercat municipal d’Alfafar, va acceptar amb moltes ganes i il·lusió. “Des del principi vaig tindre clar que calia fer soroll perquè la gent sabera que existeix el mercat”. I així s’ha fet. Es va instal·lar el Bibliomercat de forma permanent que, a més, fomenta la lectura i ha tingut un bon acolliment, però, en l’actualitat, estan amb la campanya ‘Som Mercat’, gràcies a la qual s’estan gravant vídeos curts de cadascuna de les parades que, després, es promocionen per les xarxes socials. “Han aconseguit atraure nous clients”, explica la regidora.\nAixí mateix, s’ha posat en marxa la primera edició de ‘Mercat en Viu’. “Una vegada al mes, el divendres a la vesprada, organitzem actuacions en directe”. Sens dubte, una altra acció que se suma a la llista d’activitats que es realitzen per a dinamitzar el mercat municipal d’Alfafar.\nPer a Amparo Sanjuán, l’obertura a les vesprades seria bo per a atraure nous clients. No obstant això, no és alguna cosa que s’haja posat damunt de la taula, almenys de moment. El que sí que ens ha avançat és que, per fi, “i encara que ens ha costat”, el mercat d’Alfafar comptarà amb una carnisseria, un dels productes que no poden faltar en qualsevol mercat.\nAcaba la visita per les instal·lacions del mercat d’Alfafar i Amparo Sanjuán confessa que li encanta vindre a comprar ací. “Les seues instal·lacions són còmodes, els productes són de primera qualitat i a preus molt bons, el tracte és de proximitat i, a més, crec que aquest lloc té molt d’encant”.


03/12/2014 Joana Gorina\nL’exposició pública, aquest dimarts 2 de desembre, de la posició d’ERC sobre el Full de Ruta post 9N és el començament de la desinflada del gran globus que Mas i CDC (amb el suport del seu exèrcit d’aduladors mediàtics i no mediàtics) havien estat inflant aquests darrers dies.\nAra Artur Mas ho té una mica més complicat: havent cremat el dimarts passat, 25 de novembre, les darreres naus per a retornar còmodament a l’autonomisme, des d’on havia salpat l’any 2012, ara s’enfronta a la cruesa del seu gran xantatge: “o amb mi o no hi ha avançament de les eleccions”. Artur Mas sap, però, que si s’encastella en la negació de la convocatòria d’eleccions en una data pròxima, estarà acabat i que perdrà tot el rèdit adquirit amb la maniobra participativa que es va empescar el 9N.\nLa realitat és tossuda i no hi ha maniobres ni campanyes mediàtiques que impedeixin allò que els fets socials acaben imposant: tres llistes àmplies per a arrelar i estendre la influència de l’independentisme en tot el ventall ideològic i polític. La “gran llista” d’Artur Mas ja no serà la nau del gran triomf on es podrien haver refugiat els continuadors de l’antic règim sinó una mena de salvavides que es pot acabar emportant cap al fons tot el que resta de corrupció i d’amiguisme en la política catalana.


Músiques de seguici i lluïment al Vendrell\nLa mitja cobla La Patuleia en una actuació. Imatge de les xarxes socials del grup.\nFacebook Cobla La Patuleia\nLa capital del Baix Penedès celebra un únic concert del Música a la Vila el divendres 21 d’agost\nActualitzada 05/08/2020 a les 13:51\nCada agost, des de fa 32 anys, el Vendrell té una cita amb la música tradicional, però enguany, el calendari s’ha vist alterat per la pandèmia de la covid-19. Tot i així, la voluntat ha estat mantenir un dels concerts del festival Música a la Vila, que s’inscriu també en la programació de la Capitalitat de la Cultura Catalana 2020.\nA proposta del músic Jordi Quintana i amb el treball conjunt de la Comissió del Música a la Vila, aquest estiu es durà a terme un únic concert, el divendres 21 d’agost, a les deu de la nit, a la plaça del Tívoli. Aquest tindrà un caràcter especial, estretament vinculat a la cultura del municipi. Portarà per nom Músiques de seguici i lluïment, i el protagonitzaran grups de música popular i tradicional, que acompanyen a balls de la cercavila. Tots ells interpretaran melodies de la Festa Major del Vendrell i altres músiques més lluïdes, amb la particularitat que ho faran amb diversitat d’instruments que no són la gralla.\nEn paraules de Quintana, «aquest concert vol ser també un clar reconeixement als músics i grups de música que al llarg d’una cercavila popular poden passar desapercebuts pel públic, que acostuma a fixar més l’atenció en els balls. També és una manera de donar més presència a la música popular i tradicional al Vendrell, així com ajudar a difondre el repertori propi de formacions populars catalanes en format concert».\nAixí, al concert s’hi podran escoltar, per exemple, la cobla de flabiols, la mitja cobla, amb sac de gemecs, flabiol i tamborí; la cobla de tres quartans, amb sac de gemecs, flabiol, tamborí i tarota; la cobla antiga o els ministrers, amb sac de gemecs, flabiol, tamborí, tarota, metall (tromba o trombó), i sovint també amb timbal fondo i altres instruments com el baixó. Els grups que hi actuaran són la mitja cobla L’Home del sac, que acompanya el Ball de Panderos (des de 2006). També hi participarà la mitja cobla La Patuleia, que acompanya el Ball de Panderetes (des de 2016) i que actuarà ampliada com a ministrers. No faltarà a la cita la cobla dels Tocats del grall, que acompanyen el Ball de Cercolets (des de 2010) i que també actuarà ampliada com a ministrers i una darrera mitja cobla, Els Murris i Anna Flores, que acompanyen el Ball de Pastorets des del 2010 i que, en el concert, faran una diversificació amb piano i gralla. Actuaran també Els Espremulls, cobla antiga que, tot i que no acompanyen cap ball, els seus membres són els que han anat fent les substitucions de músics dels grups esmentats i d’altres de la Cercavila i que interpretaran el Ball de l’Àliga del Vendrell. Per acabar, participarà el Ço del Botafoc que, en formació de ministrers, des de 2011 acompanyen els trasllats de la imatge de Santa Anna de l’església a la casa de Portants d’honor i viceversa i també el Ball del Lleonet i el Ball del Lleó del Vendrell (des del 2015), i amb formació de petita cobla de flabiols, el Ball de Figuetaires (des del 2014).\nL’entrada al concert és gratuïta. Les invitacions es podran reservar i descarregar a través de la web del Temporada a partir del dia 11 d’agost. L’aforament serà limitat a 100 entrades. També està previst que, a partir del dia 11 d’agost, s’ubiqui un punt presencial a l’Escola municipal de Música Pau Casals on també es puguin adquirir les entrades en horari d’onze del matí a una del migdia.\nLa regidora de Cultura de l’Ajuntament del Vendrell, Silvia Vaquero, ha animat als vendrellencs i vendrellenques a gaudir d’aquest concert «que tot i no substituir el 32è Festival de Música a la Vila, que farem l’any que ve, ens serveix per fer-ne memòria i recordar-lo. I això és important ja que ara més que mai la cultura ha de formar part dels nostres dies».\nLa presentació de la nova edició de Música a la vila es va celebrar ahir.\nComenta el contingut : Músiques de seguici i lluïment al Vendrell