Crònica local: 2009\nEco de Sitges, 28 de Novembre\nDe sopars i discursos\n“Ben mirat, per a viure no necessitem res més: un paisatge, educació, i una voluntat d’afirmació.”\nXavier Gimeno, 16 de Novembre\nDiscurs Núm.1: Xavier Gimeno. Nit de premis Sitges. 14 de Novembre.\nCom és que heu donat el premi a Fernando Guillén? Quin home més esquerp, Mare de Déu!. M’interpela una sitgetana de confiança sobre el guardonat d’enguany amb el Trinitat Catasús -reconeixement que atorga el col.lectiu de periodistes locals- i ho fa des del testimoni d’una experiència personal decebedora. Ho respecto, i no en dubto de la veracitat, per bé que aquestes questions relacionades amb el caràcter, les empaties o les antipaties sempre fan de mal mesurar, sobretot per a qui en rep les conseqüències, siguin bones o dolentes. Jo només puc dir-los que, en el rol d’entrevistat, el viudo Rius em va semblar una persona educada, de conversa agradabilíssima, i expressions contundents, com fins a cert punt correspon a algú que ha anat durant bona part de la seva vida contracorrent, quan exercir aquest paper suposava exposar-se a perdre la feina. Guillén manifesta estimar-se Sitges, i em certifiquen que ho ha demostrat els darrers anys, tot col.laborant en iniciatives destinades a la difusió de la vila. I ha exercit el seu rol des de la discreció, sense fer-se veure. Així li agrada, i potser ens convé gent a qui no li vingui de gust fer-se veure.\nEra previsible que Xavier Gimeno enfilés un agraiment des de la sensibilitat literària, amb un punt de vindicació. De vindicació per la menystinguda docència, pel valor del paisatge present que ens identifica -o el del perdut que ens identificava- i també pels mots amb els quals hem necessitat expressar les nostres experiències dins d’aquest escenari de llum única. Pel discurs del ploma d’or d’enguany s’hi passejaren els records a Antoni Vigó, Ignasi Muntaner, Raimon i Ramon Planes, en companyia de personatges i situacions nascudes en el camí creatiu de l’escriptor. Els referents de Gimeno són, probablement, intergeneracionals. No oblidar-los en moments així és motiu d’elogi. La secció felicita a tots i cadascún dels premiats, i lamenta la poca delicadesa del text que s’envià a la premsa, per a justificar el premi especial de l’Ajuntament a la comissió de Festa Major. Deia: “que, des de l’any 2003, porta una tasca desinteressada al capdavant de la festa grossa i petita de la vila”. Vatua l’olla, i els d’abans? Per fortuna, el programa de ma centrà una mica els arguments al referir-se a les comissions presidides per Ramon Soler com a mereixedores del trofeu “per la seva tasca d’impuls i dinamització de les festes de la vila”. Millor així, per descomptat. Males llengües absteniu-vos, que l’speech final de la processó de Santa Tecla d’enguany no hi té res a veure. Vaja, penso.\nLes millors frases de les vetllades de les elits, com em defineix, irònicament, un que es mira des de la distància actes socials d’aquesta mena, acostumen a ser les que es deixen de manera informal sobre les taules alliberades del parament previ al sopar. Finalitzats discursos i fotos de família, les converses i les visites cavalquen d’un lloc a l’altre i, enmig del cert brogit, s’alliberen els comentaris i es descorda el protocol. Em permetran que exerceixi la discreció, i de tot allò escoltat, em quedi amb una expressió memorable: “Crec que en Jordi em té por.. jajajaja!”. Sensacional, i més si prenem en consideració que qui la pronuncià no és ni mestre, ni jutge, ni guàrdia civil.\nDiscurs Núm.2: Jordi Baijet. Sopar PSC. 20 de Novembre.\nComença a intuïr-se l’ús de munició pre-electoral. Ja saben, del missatge recorrent repetit sovint, i a la mínima ocasió que les circumstàncies ho permeten. Assumint l’evidència que l'Ajuntament no pot fer valer quelcom semblant al premi al lideratge i a la gestió del canvi, que l'institut europeu de l'administració pública ha atorgat al de Sant Cugat -circumstància que ha aprofitat la secció local de CiU, com si es pogués garantir que les virtuts s'encomanessin per consanguinitat ideològica- Baijet s'agafa a les realitzacions fetes, i, almenys davant de la militància, despatxa el problema del megadeute del municipi a cop d'optimisme, amb l'ús d'una no menys reiterada frase del tipus estem implantant mesures, etc etc. Una estratègia de manual, tenint en compte que la ciutadania acostuma a prioritzar el valor d’allò que queda al carrer, per davant del que es queda a deure al banc. Sigui com sigui, l'alcalde, i a la vegada president del PSC local, ha pres el costum de reblar algunes de les seves intervencions públiques amb la referència a una data que està prenent dimensions semi-bíbliques. Com si es tractés d'establir una metàfora per a explicar el nostre particular trànsit col.lectiu de la foscor a l'albada, Baijet no perd oportunitat de difondre un missatge adreçat a la línea de flotació rival -i en especial de CiU, per raons òbvies- i que, bàsicament, ve a dir que, abans del 2003, Sitges vivia abandonada a la seva dissort, fins que arribaren els socialistes per a.... vostès ja m'entenen. Ho exagero però va per aquí el fons de l'assumpte, si el situem en el marc dels registres en els quals s'articula el debat polític actual. Malgrat pugui constatar-se que el govern s'ha desgastat, i que la imatge d'alguns dels regidors no genera, ni de lluny, l’afecció dels inicis del mandat, si l'oposició -amb tots els matisos oportuns- vol esdevenir veritable alternativa, haurà d'esforçar-se en presentar quelcom més que el discurs de la negativitat, perquè, fins avui –i llevat d’ensurts inesperats- qui mana encara té suficients arguments per aturar els cops, els expressi, això sí, amb major o menor vehemència i sensibilitat segons la conveniència del moment. Amb tot, no es pensin que la sensibilitat sigui patrimoni de ningú. Dóno per segur que, d'haver-hi simpatitzants d'ERC entre l'afició del Club Patí Sitges, no els deuria agradar massa el paràgraf que la formació publicà a l'Eco del passat 24 d'Octubre, dins d'un article d'opinió: “21:40 El partit a SOCIATVe: Retransmissió en directe del partit de l'Hoquei Patins Sitges perdent contra qualsevol altre equip”.....\nDiscurs Núm.3: Joan Anton Matas. Sopar de l’agremiat. 25 de Novembre.\nAquest hivern serà dur, confessa el president del Gremi d'Hostaleria, mentre a l'altre plat de la balança hi fica les iniciatives que estan duent a terme conjuntament el sector públic i el privat amb l’objectiu de sacsejar l'atonia general. Extramurs, als restauradors els preocupen molt dos aspectes. Primer: la restricció de l'aparcament al passeig de la Ribera. Al cronista li expliquen com families senceres s'han desdit d'anar a dinar per no haver de trencar-se la closca. Si es tracta de mantenir un negoci i una plantilla de treballadors en època de crisi, molt em temo que no hi ha raonament de vianalització que pugui contrapesar l'existència d'una realitat tan punyent. S'imposa una mica de màniga ampla. Segon: la vila manté una oferta gastronòmica d'alta qualitat, que ha vist disminuir la demanda de clients amb suficient poder adquisitiu per a fer-la viable. El temps dirà si tornen, o si els establiments hauran d'enfrontar-se a quelcom traumàtic. I una menció pel Terramar, que ha decidit trencar l'estacionalitat.\nEco de Sitges, 21 de Novembre\nPregunta: Pot un municipi que ha viscut durant la darrera dècada el fenòmen imparable de l’economia especulativa, retrobar el fil d'un model econòmic basat en la productivitat? He exagerat la hipòtesi, en sóc conscient, però les actuals circumstàncies de crisi posen a Sitges en la necessitat peremptòria de reformular moltes coses que tenen a veure amb el seu model de subsistència. Impulsat per l'Ajuntament, amb la col.laboració de la iniciativa privada, acaba de celebrar-se el primer fòrum econòmic que, sota el lema Els reptes de Sitges, reflexions per a l'acció, ha intentat, de nou, posar fil a l'agulla. El cert és que no és el primer cop que es proposen fòrums de debat amb l'objectiu de definir propostes d'actuació que ajudin a conciliar interessos comuns. Malgrat tot, en la majoria de casos la realitat ha acabat escombrant paraules i projectes per a deixar-nos un titular bastant inquestionable: Sitges continua vivint en bona part del turisme i de les empreses de serveis que n’estan vinculades, i no ho deixarà de fer. Sobre si al Sitges del segle XXI li agrada viure del turisme i suportar algunes de les servituds que comporta ja en parlariem, perquè, de fa anys, no és precisament aquest un assumpte que generi postures unànims, ans al contrari. La indústria del turisme segueix essent la Santa Bàrbara dels nostres trons, el coixí dels mals moments, potser perquè, en un món més inestable que mai, representa la inversió més segura a la qual pot recórrer Sitges. Aquella que monopolitza indirectament o directa, el major percentatge de dividends de la nostra economia, malgrat que, des de fa vint anys, s’hagi maldat per a complementar aquesta hegemonia amb la incorporació d’altres models, sense aconseguir-ho plenament. El polígon de les Pruelles va néixer amb una clara vocació industrial i ha acabat per convertir-se en una zona comercial. El centre de disseny d’Audi, inaugurat a principis dels noranta enmig de l’antiga solitud de Can Pei, no ha respost a l’esperança, expressada en el seu dia, que fos la punta de llança d’una nova estratègia centrada en les empreses més sostenibles i de valor afegit. I així seguiriem....\nDesprés d’haver-se venut el territori fins el moll de l’ós, ara a Sitges li toca vendre amb més èmfasi que mai els seus encants. Retrobar i/o prioritzar el paper de la indústria turística com a motor de l'economia local. Allò que, en el fons, forma part d’una tradició pionera a Catalunya i a l'estat. Vendre l'escenari i les propostes que aconsegueixin captivar i fidelitzar a visitants i turístes cívics i, si pot ser, amb possibilitats de fer despesa. Com fer-ho? Diuen els entesos que fomentant la marca Sitges, tot vinculant-la a una oferta variada d'activitats i serveis de qualitat, que siguin difosos amb eficàcia. Una obvietat si volen. Començo pel final. Sitges no ha sabut trobar el mode de publicitar la seva imatge. I no em refereixo a campanyes concretes, sinó a la globalitat del producte, que podria oferir un aspecte més atractiu i llaminer des del punt de vista gràfic o virtual, tenint en compte l'enorme competència existent. No s'ha trobat tampoc, ni se fins a quin punt fa falta a aquestes alçades, un eslògan publicitari vinculat al nostre nom que superi el record del celebèrrim, i un pèl carrinclonet des de la perspectiva actual, Platja d'Or. Tant és així, que, dels 90 ençà, la vila ha tingut tres marques comercials: Això és vida, Joia de la Mediterrània i L'art de viure. Excessius canvis si, de debò, es vol establir una associació de valors perenne en el temps.\nLa majoria coincideix que en infraestructures i equipaments hotelers anem ben servits. S’ha millorat. El problema rau, i fa anys que s'arrossega, en trobar mà d'obra professionalitzada que permeti donar un servei a l’alçada de les pretensions que es manifesten sobre el paper. Paradoxa sitgetana, que ens permet formular una tercera pregunta: Qui vol treballar a l’hostaleria, i quin preu vol pagar l'hostaleria per un treballador qualificat? El gremi pot explicar, millor que ningú, l'èxode de molts cambrers cap el món de la construcció, i la posterior tornada al redòs, quan no a l’atur, ara que la construcció ha fet fallida. Deixant de banda aquest parèntesi cojuntural -pocs podien competir amb els sous que oferia el totxo aleshores- el cert és que, amb raó o sense, la professió no s'ha pogut acabar de treure del damunt l'etiqueta de sacrificada i mal pagada. Qui sap si aquesta és la causa que ha estat al darrera de la progressiva pèrdua de negocis familiars, de l'opinió d'alguns reconeguts veterans que creuen que costa enormement trobar personal amb cara i ulls, o de l'evidència que els restauradors locals constaten, quan es lamenten que el percentatge d'alumnes sitgetans als mòduls d'hostaleria de l'IES Benaprès és irrisori... Difícil panorama per un poble que genera una activitat constant, i que, segons els entesos, n’ha de generar més si vol mantenir el seu poder d'atracció i, en conseqüència, una facturació suficient per a sostenir les càrregues d’un municipi que s’ha fet molt gran i que genera un munt d’obligacions que cal satisfer des de les institucions públiques. S'aposta per esdeveniments que no comportin excessius problemes en la convivència quotidiana, i més si es té en compte que el centre del casc urbà viu una pressió constant d’actes i celebracions de tota mena, que ha acabat per a crear una especial sensibilitat davant les possibles molèsties generades pels mateixos. És un dels precs que acostuma a exterioritzar el comerç, que viu una metamorfosi complicada, a cavall d’iniciatives que han aconseguit dinamitzar-lo, o, com a mínim, despertar-lo amb la intenció que Sitges també sigui vista com una destinació comercial. Malgrat tot, sóm lluny encara de poder percebre, des de fora, una estructura funcional equiparable a la del gremi d’hostaleria, qui sap si per l’atomització del sector, o per la inestabilitat en la qual viuen moltes botigues, o per la poca empatia que poden demostrar vers la causa comuna els nous propietaris que han desembarcat a Sitges sense massa ganes d’arrelar-hi.\nArribats a aquest punt, amb la crisi ben afermada, els lloguers a la baixa, molts pisos buits, establiments tancats i d’altres als quals la competència ha obligat a fer horaris impossibles de creure fa uns anys, vet aquí la quarta pregunta: Sitges ha viscut de la renda del seu èxit? Escolto, cada cop més sovint, i així n’ha deixat constància aquesta pàgina, veus que consideren que la vila ha de replantejar l’oferta d’oci nocturn, per adaptar-la a les noves demandes. De la mateixa manera, s’observa amb preocupació la deriva que han pres algunes nits estiuenques de l’Atlàntida, ben allunyades, segons em diuen, de l’esperit inicial del local. És un debat difícil, perquè implica ficar el nas dins del que ha estat, sens dubte, un dels punts de referència pel que fa a la nostra projecció internacional. Des del carrer Primer de Maig, per exemple, es vol tornar a impulsar sense embuts la denominació carrer del pecat/calle del pecado, tan popular arreu com denostada aquí pels sitgetans de soca-rel… Serà que apelar al tòpic és jugar sobre segur? Des de l’Ajuntament es veu una sortida en l’àmbit de la cultura i la creativitat. És un bon camí, sempre i quan allò que vingui valgui la pena. Val la pena la reforma dels museus, valdrà molt la pena el projecte de Pere Stämpfli i, si fos pel cronista, arribaria a tots els acords possibles amb la propietat per a que el museu de Bacardí s’instal.lés a l’edifici de telègrafs… I no ens deixem la reforma de la biblioteca, perquè qualsevol intervenció sobre el patrimoni poden donar per segur que mai no és en debades.\nEco de Sitges, 14 de Novembre\nL'streetview de Googlemaps, amb l'home conegut davant de El Cable. (cliqueu per a fer-la més gran)\nRenfe no millora, Google si.\nNo cruces, amor, no cruces,\nel paso a nivel.\nSujétate la pamela\nque viene el tren.\nFragment de “Paso a nivel”\nDe: “Poemas de Sitges” (Carlos Ballester, 1972)\nVet aquí la crònica d’una anada i tornada a Barcelona amb Renfe. Quina novetat, oi? Volen quelcom menys edificant per acabar la setmana? El relat d’un viatge ordinari, en horari ordinari de dia ordinari, i havent viscut l’atenció pròpia d’un ordinari servei. Ja no diria discrecional com els autobusos, perquè al tren la discrecionalitat la marquen els imprevistos. Ara va, i ara deixa d’anar per vagin a saber quina circumstància tècnica, per no parlar d’aquelles veritablement sobtades i que tenen relació amb les conseqüències més extremes dels mals moments de l’ànima. El cas és que la coincidència entre alguns precs a la reserva de la taula d’un servidor, i l’excusa d’haver d’anar a fer uns encàrrecs a la capital, ha estat suficient per a motivar-me a explicar-los un trajecte bastant deficitari en molts aspectes. Dilluns, TV3 es feia ressò de les postures finalistes de la companyia. Renfe manifesta, sense embuts, que no pot augmentar la cadència de trens. Posem-nos-hi fulles, doncs. I no sembla que les coses als ferrocarrils de la Generalitat vagin millor en les hores de major afluència d'usuaris... Veurem què passa. Sigui com sigui, dos anys després de l’ensulsiada de les obres de l’AVE a Bellvitge, poques coses han canviat a rodalies, llevat dels preus, de la millor senyalització –amb matisos-, de la presència de màquines de vending arreu, de la nova estació de Sants, no sempre ben resolta, i de la del Prat –una gola del llop revestida de tesel.les de quarto de bany-. Començo. Foragitats a consciència, per part de la municipalitat, els elements mòbils que podien aparcar-se a la plaça Eduard Maristany, i en espera que es descobreixi la que serà nova oficina de turisme situada just on durant un munt de temps existiren les escorrialles de la taza de oro, l'espai s’ha pacificat, humanitzant-se. El bitllet del tren és sencillo, però el preu pica. 900 peles d'abans per anar i tornar no deixen massa encaix per a la condescendència...\nÉs un quart de quatre. Arriba un comboi de dues unitats de dos pisos, d'aquells que, incomprensiblement, estan condemnats a l'extinció, i dins del qual s'hi pot respirar sense ofec. Massa tren per a tan poc quòrum esperant-lo. Res que no puguin explicar molts de vostès. Viatge plàcid enmig d'un agraït silenci de biblioteca. Sembla que l'ambientació musical va de baixa. Després d'un munt d'anys acompanyat per la Patètica de Tchaikovsky, o la simfonia del Nou món de Dvorak, algún capitost ha decidit deixar de programar música per a tothom, perquè cadascú, si vol, ja porta la seva al damunt a cop de mòbil o MP3. Ho agraeixo. Destinació: l'apeaderu de passeig de Gràcia, allí on el perennement carregat microclima aconsegueix que a l'hivern mai no es passi fred, i a l'estiu hom cregui cremar a l'infern dels Pastorets sense escapatòria possible. Per mor dels nous i moderns trens Civia, concebuts, aprovats i pagats per algú que no deu haver pujat mai a un vagó des de l'andana, a l'estació barcelonina s'han empescat un pòdium artificial, que eleva l'alçada del paviment fins a la del graó de la porta del tren, en una solució que, com és obvi, no pot ocupar tota l'amplada de l'andana, perquè trabaria les entrades de la cafeteria i de les altres dependències properes. L'aspecte del conjunt, el del pedaç integrat en un entorn que mai no ha estat per a tirar coets, és d'una estètica degradant, impròpia de la Barcelona cool que es projecta arreu. De tornada, a un quart de sis de la tarda, l'empostissat és ple a vessar, i travessar-lo pel petit passadís que queda lliure demana prudència -extrema si es va carregat- perquè la distància respecte la via és suficient per a prendre mal de debò si, pel que sigui, es perd l'equilibri. Arriba el tren de Sant Vicenç de Calders. Un flamant Civia, paradigma del concepte del metro de rodalies, basat en uns criteris no aplicables a la nostra linea, per distància i, en conseqüència, per durada de recorregut. Enrere queden els temps d’aquelles enormes butaques d’skay vermell, que, si no havien estat víctimes de les navalles, resultaven molt còmodes. Avui, a rodalies l'incomoditat surt cara, encara que vingui acompanyada d'unes pantalles LCD que, quan funcionen, informen de tot allò informable. Com era previsible, els pocs seients disponibles queden plens de cop, i a Sants ja no s'asseurà ningú, perquè sortim de Gràcia amb passatgers de peu. Alguns d'ells potser es podran asseure a Vilanova, la gran majoria ja s'asseuran a casa seva, un cop hagin superat la diària prova d'estoïcisme.\nL'estació de Sitges no ha tingut la fortuna de comptar amb una plataforma elevada a les seves andanes, ni amb quelcom que salvi l’evidència insalvable. L'estat és capaç de perdonar-se a si mateix allò que, per llei, enviaria als tribunals al propietari de qualsevol establiment que no complís amb les normes d'accessibilitat. Pujar o baixar dels nous trens a casa nostra no està a l'abast de qualsevol. S'obren les portes i ens espera un respectable abim. És l’obstacle final. La culminació d'un recorregut que es paga a preu d’or i que, de no vigilar, pot acabar a la consulta del metge, o de pet al traumatòleg de Sant Camil. Salvem l’escull amb una embranzida, i una colla de passatgers esperen per ajudar als qui, per raons òbvies, no poden enfrontar-se a un obstacle d’aquesta magnitud i, des del marc de la porta, miren amb impotència l’andana que els queda massa lluny. No és broma. Crec que feia temps que no assistia a quelcom tan vergonyant provocat per un servei públic. Potser soterrarem la via del tren. Abans caldria soterrar als qui han permès la posada en marxa del nou material mòbil de Renfe, sense pensar, per enèsima vegada, en els drets dels seus usuaris. Indignant.\nSón munió els internautes que utilitzen l’aplicació Googlemaps del gegant nordamericà del software creatiu, i, dins d’ella, streetview. Per a explicar-ho en poques paraules, a partir d’un meticulós treball fotogràfic previ, els programadors de Google han incorporat la representació en tres dimensions amb imatge real dels mapes que podien consultar-se en linea. No fa massa, el cotxe d’streetview va passar per Sitges. El resultat ja es pot veure a la xarxa i impressiona. Llevat del casc antic i d’alguns –pocs- carrers del centre, la resta de la vila, incloses les urbanitzacions, es pot veure amb un realisme que tomba d’esquena. Bravo!. Tot i que s’han esborrat rostres i elements descriptius de qualsevol identitat, la juguesca és oberta: qui és l’home que ha quedat immortalitzat tot passant per davant de la porta de El cable? Un expresident de comissió, o el nostre regidor més internacional?\nPublicat per Vicenç Morando i Tarrés a 20:38\nEco de Sitges, 7 de Novembre\nLa casa del dol\nAbans d’arribar al tanatori, em permetran que passi per la vegueria. I no pas per a justificar-ne l’existència en base a una argumentació històrica de pes, de la qual hi ha sitgetans que en poden donar tots els detalls amb coneixement de causa, sinó per acostar-m’hi a partir de la nostra realitat propera. Vagi per endavant que em sento més penedesenc que metropolità. Tampoc no m’ha calgut massa esforç, ni m’ha fet perdre el son l’assumpte. En el fons, crec que Sitges va començar de facto a dil.luir de debò el seu esperit penedesenc, quan, el Gener del 1992 s’inaugurà l’autopista, i, per bé o per mal, desembarcà el tarannà barceloní sense massa restricccions, ni tampoc excessiu interès, en la majoria de casos, per a integrar-se en un territori que els nouvinguts han conegut, molt sovint, a través dels tòpics turístics i la publicitat immobiliària. O sia, hi han arribat sense perseguir major empatia amb l’entorn que la generada per l’ambició de prioritzar el desig de viure en un paisatge idil.lic, per davant de la necessitat de conviure en una col.lectivitat amb tradicions, costums i servituds determinades. El dilema de la balança. A un costat, el pragmatisme dels números pot justificar el vincle amb Barcelona. A l’altre, l’evidència d’una realitat que, inevitablement, ha introduït noves maneres d’entendre el poble, i noves actituds davant de la nostra quotidianeitat. Em servirà una anècdota d’infantesa per a explicar com han canviat les coses. El pare, que treballava en una empresa multinacional italiana que tenia la seva seu a Cerdanyola, era un dels infatigables usuaris de les costes. Marxava de casa a les sis del matí, i tornava a quarts de vuit del vespre. I així cada dia del món, com tants d’altres professionals poden o han pogut explicar. Aleshores, i parlo d’uns trenta-cinc anys enrera, el fet d’explicar als companys de despatx que es venia de Sitges cada dia significava exposar-se a comentaris sornaguers. De Sitges vens, a Sitges vius? li deien a mon pare amb entonació exagerada, com si es tractés d’una heroicitat traslladar-se setanta quilòmetres amunt i avall des d’aquell poblet d’onze mil habitants, allunyat de les suposades comoditats de la capital. Sí, era l’època en la qual viure a Barcelona, i en determinades zones, encara vestia més que ara, l’època on la majoria arribavem a peu a col.legi, i ningú no sabia que era el Parc de Mar, els xalets de Can Girona, o el Gran Sitges, perquè res d’això existia. Viviem a la prehistòria, en el Sitges del periode pre-autopista, que els executius contemplaven recelosos, darrera les incomoditats de la carretera de corbes i del Garraf encatifat pel ciment de Vallcarca. Pocs pensaven llavors que alguns convertirien la vila en la seva primera residència, i que aquell posat de certa displicència amb el qual saludaven al sitgetà quan arribava des del poble, acabaria convertint-se, per mor de la compra d'una caseta a Siches, en l'expressió de cert esnobisme davant de les amistats, com ara ho és dir en veu alta que s'ha anat a esquiar a Baqueira, o de viatge a la quinta forca.\nAvui, amb un cens que s'acosta als 30.000 habitants, els caps de setmana sitgetans respiren un aire més metropolità que penedesenc. Només cal donar un tomb i parar l’orella per adonar-se'n com, de forma progressiva, l'esperit barcelonauta ha incidit en la configuració del nostre teixit comercial, en els hàbits de consum de la població, o, fins i tot m'atreviria a dir, en l'idioma predominant a peu de carrer. Són les conseqüències d'una nova societat, de personalitat més difosa i polièdrica, nascuda d’una aposta molt clara per afavorir les relacions amb la gran urbs, per davant de les dels nostres veïns comarcals. No deixen de tenir raó els qui pensen que la moció del PSC per a revocar una anterior decisió de ple, en la qual el principal partit en el govern municipal va haver d’empassar-se en minoria l’aposta del consistori per una vegueria pròpia, és, en el fons, l’oficialització d’una realitat, que no d’un sentiment. Malgrat tot, pels qui creguin que caldria imposar la praxis fins al final, poden començar per intentar trobar solució al castell administratiu/institucional que ens envolta: ajuntaments, consells comarcals, mancomunitats de municipis, diputacions provincials, delegacions del govern... Déu n'hi dó.\nAcostar-se a qualsevol instal.lació funerària, comporta apel.lar a l’inconscient sense embuts. El pensament és lliure i, en conseqüència, és difícil d’evitar que en l’imaginari personal de cadascú aparegui una composició de lloc situada en el futur, i on el protagonista de l’escena virtual sigui un mateix…. I no segueixo. La història del tanatori de Sitges ha estat lenta, complicada i amb més d’un serrell sense explicar convenientment. Al final, el resultat ha compensat les errades. Els arquitectes i professionals que han intervingut en la seva realització mereixen tots els elogis. L’espai és un exemple de sobrietat, discreció, sensibilitat, calidesa i funcionalitat, que manté un permanent i equilibrat diàleg amb la natura que l’envolta, on s’hi integra amb delicadesa i sense estridències. Dins, la decoració no ha fet concessions a l’exageració, i sembla pensada per a passar desaparcebuda amb aquella elegància que dóna l’ús de la fusta amb tonalitats suaus en totes les sales disponibles. En aquest escenari, només criden l’atenció els elements imprescindibles d’un equipament d’aquesta mena: l’exposició de corones de flors i la vitrina de productes ad hoc del vestíbul, i, amagades dels passos públics, la sala on els familiars poden escollir el model de taüt que desitgin, d’entre un mostrari prou generós –que no detallaré en atenció a les ànimes sensibles- i l’àmbit del crematori, despullat, també, de guarniments que distreguin. Tot plegat d’un ascetisme gairebé monacal, on tampoc no hi caben els elements simbòlics, que s’incorporen discrecionalment a les cerimònies, d’acord amb la confessió religiosa, o no, del difunt. Al segle XXI el dol es viu d’una altra manera, i el ventall de complements que poden arribar a sol.licitar-se a l’hora de revestir una vetlla és d’una extensió només comparable als desitjos dels qui els expressen, sempre respectables per singulars que puguin semblar.\nPer fortuna, de vegades l’ésser humà somatitza les seves angoixes amb humor i ironia. Mentre el quartet de corda acompanyava la visita inaugural amb les meravelloses i plàcides suites de Bach, pensava en una excepcional sèrie televisiva. Dura, exigent, corrosiva i punyent en el seu retrat de la condició humana, a través de les vicissituds de la familia propietària d’un petit negoci de pompes fúnebres a Los Angeles. Alan Ball, el director d’American Beauty, s’embarcà en produir aquesta aventura, sota el paraigües de la cadena HBO, on la mort esdevé l’excusa perfecta per a parlar de la vida al llarg dels seixanta tres episodis. A dos metros bajo tierra (Six feet under) sovint no és de bona digestió, però els ben asseguro que, un cop vista, l’impacte de la contemplació del tanatori és menor. Dues consideracions, només, tenint en compte que l’automòbil serà moneda corrent en el dia a dia: l’aparcament és petit –es va omplir durant l’acte oficial i el nombre d’assistents no era pas exagerat- i l’accés pel polígon és estret. Per la resta, perfecte. Que tots vostès triguin molt a necessitar-lo.\nCrònica local Eco de Sitges, 28 de Novembre ...\nCrònica local Eco de Sitges, 21 de Novembre ...\nCrònica local Eco de Sitges, 14 de Novembre ...\nCrònica local Eco de Sitges, 7 de Novembre ...


T de Terra - Viña Torreblanca - Les Atzavares\nEstàs a : Inici » Productes » Viña Torreblanca - Les Atzavares\nViña Torreblanca - Les Atzavares\nVarietats de Raïm: Macabeu, Xarel.lo, Parellada i Chardonnay. El Xarel.lo es recollit en nostra vinya Les Atzavares, d'aquí el seu nom. Aquesta vinya és la més vella de la finca i fou plantada el 1.947.\nElaboració: Després de un estricte de control de qualitat tan sols els millors raïms procedents de la vinya Les Atzavares, es van utilitzar per l'elaboració d'aquest vi d'anyada. Els mosts flor van servir de base per a aquest vi . La fermentació va tenir lloc a dipòsits d'acer inoxidable durant 18 dies, Controlant la seva temperatura per a que es mantingués a 18ºC obtenint així un vi amb tot el seu resplendor aromàtic i gustatiu.\nAroma: Molt agradable, fresc i subtil aroma amb tons florals i de pinya Sobre un fons de plàtan.\nGust: Vi que sorprèn agradablement, les seves característiques que el diferencien clarament dels típics varietals del Penedès. En boca es mostra rodó i fresc, amb un delicat equilibri gràcies a la seva suau estructura àcida. Aquest vi té una gran personalitat i un llarg postgust , sobretot a anís i gessamí.\nÉs un vi indicat per a plats lleugers a base d'arrossos, marisc i peixos. Per la seva estructura és un vi molt Indicat com a aperitiu d'estiu. Es recomana servir entre 8º i 12º C.\nMés informació: Web de Viña Torreblanca


Obres Realitzades archivos — Biomarc\nCategoria: Obres Realitzades\nHome Archive by Category "Obres Realitzades"\n12 novembre, 2016 BiomarcEstalvi Energètic, Aïllament Tèrmic, Biomarc, Obres RealitzadesNo hi ha comentarisaïllament tèrmic, cotó, pèrdues energètiques\nUs presentem el projecte realitzat a Sangüesa (Navarra). Es va iniciar i va finalitzar el 22 d'agost i es va intervenir en 50 m2. El problema que s'havia plantejat eren...\n23 octubre, 2016 BiomarcEstalvi Energètic, Aïllament Tèrmic, Biomarc, Obres RealitzadesNo hi ha comentarisestalvi energètic, estalvi energètic, aïllament tèrmic i acústic\nUn altre projecte d'aïllament tèrmic i acústic dut a terme amb èxit en una comunitat de veïns a Montcada i Reixach, Barcelona. Un cop més Biomarc ha estat clau per...\n10 octubre, 2016 BiomarcEstalvi Energètic, Aïllament Tèrmic, Biomarc, Obres RealitzadesNo hi ha comentarisaïllament tèrmic, cotó, pèrdues energètiques\nUs deixem amb les imatges del procés de la intervenció en un habitatge unifamiliar d'obra nova a Barbastro. La intervenció es va dur a terme el passat mes d'agost de...\nAïllament tèrmic a una escola d’Avià\n5 setembre, 2016 BiomarcEstalvi Energètic, Aïllament Tèrmic, Biomarc, Obres RealitzadesNo hi ha comentarisaïllament tèrmic, cotó, pèrdues energètiques\nUs deixem amb les imatges del procés d'aïllament a una escola a Avià. El projecte es va iniciar el 29 d'agost i el vàrem finalitzar 2 dies més tard, el...\nInsuflat de cel·lulosa a un habitatge unifamiliar a Cardedeu\n21 abril, 2016 BiomarcEstalvi Energètic, Aïllament Tèrmic, Biomarc, Obres RealitzadesNo hi ha comentarisaïllament tèrmic, aïllants naturals, Biomarc, confort\nAvui us presentem una actuació duta a terme a Cardedeu, Barcelona, en un habitatge unifamiliar. I la portem de tornada aquí i ara senzillament per un motiu: Els seus propietaris...\n18 febrer, 2016 BiomarcEstalvi Energètic, Aïllament Tèrmic, Biomarc, Obres RealitzadesNo hi ha comentarisaïllament tèrmic, aïllant natural, coberta conillera, desfasament tèrmic de la cel·lulosa, pèrdues energètiques, projectat de cel·lulosa, ponts tèrmics\nSeguim repassant exemples d'aïllament tèrmic que durant aquests deu anys hem realitzat per tota la geografia espanyola. En el cas que presentem en aquesta ocasió, es tracta del projectat de...


Holiday home Engblommevej Thyholm III Thyholm Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nConvenientment situat a Sindrup, Holiday home Engblommevej Thyholm III és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Holiday home Engblommevej Thyholm III asseguren una estada plaentera als seus clients. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen aparcament de cotxes, s'admeten animals de companyia.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Sindrup, el Holiday home Engblommevej Thyholm III és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


GENERACIÓ 2006 CEIP SA JOVERIA: d’octubre 2015\nESTAM EN PERÍODE D'ELECCIONS AL CONSELL DELS INFANTS\nFa uns dies començàrem el procés d'electoral per a elegir el representat de la nostra aula al Consell dels Infants de l'escola. Vàrem dir que ho faríem bé, com toca.\nNou nens i nenes varen mostrar el seu interès per ser candidats, feren un escrit amb nom, cognoms i DNI on expressaven la seva voluntat. Després explicaren als companys perquè volien ser candidats. Digueren que volien fer un món millor; ajudar als tutors, a l'escola però sobretot als companys; fer una escola millor,... Alguns creuen que saben escoltar, d'altres diuen que saben explicar bé les coses, un ja té experiència.\nAra estam en plena campanya electoral. Poden explicar els aspectes que vulguin i també poden repartir propaganda electoral. L'única condició és que es faci en positiu, sense criticar als altres.\nTenim una Junta Electoral formada per quatre alumnes que controlen el procés.\nDimarts posarem una urna i votarem.\nLES COSES S'APRENEN FENT-LES, POSANT-LES EN PRÀCTICA. LA DEMOCRÀCIA TAMBÉ.\nM'ho van explicar i ho vaig oblidar; ho vaig veure i ho\nvaig entendre; ho vaig fer i ho vaig aprendre. Confuci.\nHem parlat d'àtoms, de protons, neutrons i electrons. També de cargues positives i negatives. D'electricitat estàtica.\nCom que és molt fàcil hem observat que passava quan es fregava un globus amb els cabells i s'acostava a una llauna buida.\nENS HEM ACOMIADAT DELS NOSTRES FILLOLS DEL CURS PASSAT\nEnguany tenim uns nous fillols, ens fa pena però hem de deixar Els Elefants. Els hem fet uns dibuixos, hem portat galetes i sugus i ens hem acomiadat d'ells.\nSORTIDA PELS VOLTANTS DE L'ESCOLA\nhem sortit a dibuixar el que es veu des de l'espai que hi ha entre l'escola i el Recinte Firal. Alguns han observat que es veuen unes xemeneies i les han dibuixat. Ja a classe, algú ha dit que allí s'hi fabrica electricitat! Té a veure amb el nostre projecte? Hi podem anar? Ho estam investigant...\nQUÈ ÉS L'ELECTRICITAT? 2\nENS FEIM PREGUNTES\n- De què es componen els electrons?\n- Per què es diu "electricitat"?\n- Quants graus té l'electricitat?\n- Com arriba l'electricitat a casa?\n- Com es conserva l'electricitat?\n- Com s'ha format l'electricitat?\n- Com es produeix? On es produeix?\n- Per què els raigs es manifesten amb una forma física? (que es veuen)\n- Com es fa un tro?\n- Els núvols tenen electricitat?\n- Els raigs tenen un forma única?\n- Per què l'electricitat et pot electrocutar?\n- Quanta energia gasta l'electricitat?\n- El Sol pot crear electrons?\n- Quins combustibles es gasten a l'electricitat?\n- Per què se separa el pebre de la sal quan fregues un pal i li acostes?\n- Per que les piles funcionen amb electricitat o energia solar?\n- Què passa si ajuntam foc i electricitat?\n- Com fa llum l'electricitat?\nINVESTIGAM EL GRAN MÓN DE L'ELECTRICITAT\nAquest és el títol que hem posat al primer projecte de treball d'aquest curs. El projecte l'hem escollit entre tots i la decisió ha estat unànime. TOTS I TOTES volem saber coses sobre l'electricitat i la principal raó és que en sabem molt poques coses.\nENTRE TOTS HEM DIT QUE L'ELECTRICITAT:\n- És el moviment d'unes bolletes que es diuen electrons\n- Els llamps són un fenomen natural que produeix electricitat\n- Els electrons són els elec-trons. Els trons fa l'electricitat\n- Hi ha una torre a Santa Eulària que fa electricitat\n- Una tempesta sobrecarrega les coses elèctriques i quan no pot més baixa el nivell\n- Hi ha una torre molt alta que absorbeix l'electricitat i la passa als cables\n-- L'electricitat es pot fabricar\n- A vegades es pot fabricar però a vegades s'ha d'agafar\n- El Sol ens dóna energia i electricitat\n- El Sol i l'electricitat no donen el mateix. El Sol ajuda\n- Depenent de la necessitat d'energia, el Sol pot ser més fort que l'electricitat\n- La tempesta obstrueix l'electricitat\n- Els raigs cauen a la torre de Santa Eulària que absorbeix l'electricitat. S'apaga i es genera electricitat. Quan no hi ha trons és el Sol qui ho fa\n- Hi ha molts fenomens que fan electricitat: els llamps, l'electricitat estàtica, els camps electromagnètics, inducció magnètica\n- Els electrons produeixen llum i calor quan passen per un cable finet\n- Una bombeta té un funcionament similar a una torxa . El metall es calenta i es va formant la llum\n- Si tocam un cable amb les mans remulles ens electrocutam, ens podem morir. Un llamp també pot matar perquè té molta potència\n-Vaig tocar un cable i em va quedar una mà tota negra\n- Si s'ha tocat aigua i toques un cable et pots electrocutar\n- Als segles XVII i XVIII va ser compresa per 1a vegada\nARA HAUREM D'INVESTIGAR SI TOT AIXÒ ÉS CERT I AMPLIAR-HO!!!!!\nRESPOSTA DE LA DELEGADA TERRITORIAL D'EDUCACIÓ D'EIVISSA I FORMENTERA\nMargalida Ferrer Mari ens ha contestat a la carta que li vàrem portar a finals de setembre, aquesta és la seva resposta:\nNA JUHI VA TROBAR UNA PAPALLONA\nAhir na Juhi va trobar una papallona que no podia volar i avui l'ha portat a classe, l'hem estat mirant, era molt polida.\nHem parlat sobre què havíem de fer amb l'animalet i hem decidit que l'havíem de deixar lliure, que fes el que volgués.\nHem sortit al pati i l'hem deixat a l'espai de la natura. Ha sortit del tub i ha volat. No sabem on ha anat però és lliure.\nTANCAM I OBRIM FINESTRES: ENLLAÇAM NOUS APRENENTATGES\nEl curs passat férem un projecte sobre els planetes, l'espai... avui hem anat a veure el Sol a l'observatori de Puig des Molins. Ens ha agradat molt i després hem pintat el que hem vist.\nEnguany volem saber coses sobre l'electricitat, tenim algunes hipòtesis sobre el seu origen. L'electricitat, pot tenir alguna relació amb el Sol?\nELS INVESTIGADORS I INVESTIGADORES DE 4T B\nESTAM EN PERÍODE D'ELECCIONS AL CONSELL DELS INFAN...\nENS HEM ACOMIADAT DELS NOSTRES FILLOLS DEL CURS PA...\nRESPOSTA DE LA DELEGADA TERRITORIAL D'EDUCACIÓ D'E...\nTANCAM I OBRIM FINESTRES: ENLLAÇAM NOUS APRENENTAT...


✅Valls encara els darrers preparatius de la Gran Festa de la Calçotada 2020\nValls ultima els preparatius de la Gran Festa de la Calçotada 2020\nL'esdeveniment s'ha convertit en una de les grans festes típiques de Catalunya\nRedacció 14/01/2020 17:30h\nEl diumenge 26 de gener de 2020 Valls viurà la 39a edició de la Gran Festa de la Calçotada. La capital de l'Alt Camp, proclamada 'Ciutat d'Origen de la Calçotada', cada últim diumenge del mes de gener reivindica aquest àpat com un dels menjars més típics i coneguts de Catalunya. Si bé la calçotada té una vella i ancestral tradició, amb la Gran Festa de la Calçotada iniciada l'any 1982 s'ha aconseguit de conjugar els carrers i places del nucli històric amb la fumera blanca i l'olor dolça de les cebes cuites a terra.\nConsulta aquí el programa d'actes de la Gran Festa de la Calçotada 2020\nEnguany, a partir de les 10.00 h del matí, els carrers i les places de Valls seran escenari d'una varietat d'actes: els mercats de la calçotada; la cercavila de la calçotada amb la participació de grallers, gegants, danses i bestiari... Tot això conferirà animació i ambient de festa a la ciutat. Paral·lelament, a la plaça de l'Oli, es faran les demostracions de coure calçots.\nPel que fa a la plaça del Blat, tindrà lloc el 33è Concurs de Cultivadors de Calçots i el 29è Concurs de Salsa de la Calçotada de Valls, amb demostracions de com es fa la típica salsa. A partir de les 13.00 h, a les places de l'Oli i de la Zeta hi haurà la degustació popular de la calçotada per qui ho desitgi; també hi haurà graelles preparades per a les persones que vulguin coure carn, llonganissa i botifarra de Valls a la brasa.\nVisitants d’arreu participen en l'esdeveniment. | Laia Solanellas\nA la mateixa hora, a la plaça del Pati es farà el 35è Concurs de Menjar Calçots, amb l'objectiu de conèixer la xifra màxima de degustació de calçots en un temps determinat. En iniciar el Concurs, les Colles Vella i Joves dels Xiquets de Valls, enlairaran els seus pilars.\nLa temporada més turística a la comarca\nLa gran festa del calçot que s'ha convertit en una de les grans festes típiques de Catalunya. La ciutat de Valls obrirà els seus braços a totes les persones que es desplacin a la capital de l'Alt Camp per viure una jornada típica, gastronòmica i popular d'exaltació de la calçotada, amb el regust que comporta una festa viscuda a la pròpia ciutat d'origen, pòrtic d'una plena temporada calçotaire que es perllonga fins tot l'abril. A Valls es fan calçotades de novembre a abril, però la Festa de la Calçotada, representa l’entrada del fort de la temporada de calçotades.\nLa Gran Festa de la Calçotada és organitzada, conjuntament, per l'Ajuntament de Valls, Cambra de Comerç i Indústria de Valls, Societat Agrícola i Secció de Crèdit de Valls, SCCL, Gremi de Restauradors de Valls i l’Alt Camp, Comerç de Valls, amb el suport de la Diputació de Tarragona i amb la col·laboració del Port de Tarragona, Repsol, Unió Anelles de la Flama, Societat de Sant Antoni de Valls, Societat Coral Aroma Vallenca, Consell Regulador de la Indicació Geogràfica Protegida “Calçot de Valls”, Aigua Mineral Natural de Santes Creus, Institut d’Estudis Vallencs, ONCE, Cartonatges Trilla, Vermut Miró Roig, Vins DO Tarragona. I amb el patrocini de Salses Fruits S&P.\nValls 2020: a les portes de l'Any Robert Gerhard\n🎉AGENDA: Consulta el programa de la Gran Festa de la Calçotada de Valls 2020\nCalçot de Valls Barri Antic de Valls Seguici popular de Valls agricultura cambres de comerç Ajuntament de Valls Valls agenda


Estella de qualitat per a calderes de biomassa a Catalunya\n...un pernil “5 jotes” o en comparació la millor estella per a calderes de biomassa a Girona i Catalunya\nUn dels objectius principals de Sala Forestal SL és fabricar una estella de qualitat que asseguri un bon funcionament de les calderes de biomassa, tan siguin industrials, terciàries com domèstiques a Catalunya i especialment a Girona.\nAixò s’aconsegueix mitjançant un bon control de producció tan en bosc com en planta de trituració, per a assegurar que el material forestal esdevingui, després de tot el procés, una bona estella de qualitat per a les calderes de biomassa que hi ha repartides per Girona i en definitiva per tota Catalunya.\nA bosc, el material que es selecciona prové únicament de masses boscoses de coníferes (Pinus halepensis, Pinus pinea, Pinus pinaster, Pinus insignis), ja que és aquell que major poder calorífic pot atorgar a l’estella i així augmentar l’eficiència energètica d'una caldera de biomassa.\nDesprés aquesta biomassa forestal es deixa assecar durant 7 ó 8 mesos en un pati de secat per lots, amb l’objectiu de reduir la humitat inicial que té a bosc igual o superior al 50%, fins a una humitat inferior al 30% per cada lot. En resum, es com si hi hagués un pati tot ple de pernils de porc ibèric, assecant-se naturalment, per a què després de vuit mesos tinguérem un pernil “5 jotes” o en comparació la millor estella per a calderes de biomassa a Girona i Catalunya.\nEn planta de trituració, al passar els vuit mesos d’assecat. S’agafa el tronc sec del lot corresponent i es tritura en estella, d’acord amb la granulometria que demana cada client i que es correspon amb un tipus determinat de caldera de biomassa industrial, terciària o domèstica. El control de qualitat es permanent, realitzant-se anàlisi granulomètrics, higroscòpics i de poder calorífic per a assegurar un material de primera per a cada client.


Obres en el bany: La reforma total s'acosta als 6.000 euros | Revista | EROSKI CONSUMER\nObres en el bany: La reforma total s'acosta als 6.000 euros\nEl bany és, probablement, el lloc de la casa menys sotmès a reformes, a pesar del continu ús que se'n fa. De fet, encara que l'assegurança de responsabilitat civil de constructors i arquitectes es prolonga durant 10 anys -que és el que es preveu que pot durar amb certes garanties una instal·lació-, es calcula que la lampisteria es manté en òptimes condicions una mitjana de 25 a 30 anys, o fins i tot més. Però raons estètiques o el canvi de propietari avancen en ocasions les reformes, que en les cases més velles s'aprofiten per a substituir les canonades antigues, normalment de plom -material nociu per a la salut i molt sensible a les pressions de l'aigua- per altres de coure.\nNo sempre cal una modificació completa del bany, amb un simple canvi de sanitaris i d'armaris pot haver-n'hi prou. Però quan la reforma és completa l'obra resulta cara, perquè necessita del treball de diversos gremis: lampista, electricista, guixaire i pintor. Els sanitaris no són barats, ja que es dissenyen perquè perdurin al pas del temps i de l'ús, amb la qual cosa la qualitat és sempre alta. Per tant, en sol·licitar un pressupost d'obra de reforma completa que inclogui canvi de ceràmica, sanitaris, canonades, i per tant, pintura i acabat, no ha d'estranyar-nos que la xifra total s'acosti en la seva més modesta expressió a 6.000 euros.\nEn plantejar una obra en el bany, convé reflexionar detingudament sobre les necessitats reals de canvi. Una renovació de mobiliari, de tots o alguns sanitaris i de les aixetes pot ser la solució quan les canonades i les parets es troben en bon estat. El bany quedarà com a nou i a més de realitzar-se en pocs dies, trastocarà menys la rutina familiar, alçarà menys pols i resultarà més econòmic.\nSi parlem de preus amb poques paraules, el lavabo, bidet i inodor de primera qualitat però de gamma senzilla costen al voltant de 600 euros com a mínim, encara que el preu per dalt el posa cadascú perquè l'oferta és molt àmplia. Un clar exemple d'això és la banyera. Es poden trobar des dels 300 euros, però n'hi ha que inclouen massatges, rajos de sabó o aigua i fins i tot ràdio, reproductor de CD i telèfon, i el seu preu supera els 1.800 euros. Pel que fa a les aixetes, convé invertir-hi perquè es tracta de l'element més utilitzat i exposat a avaries. Hi ha aixetes molt resistents des de 70 euros.\nDefinit i acceptat el pressupost, en què es comptabilitzen les hores de treball de cada un dels gremis, cal estimar que les obres es prolongaran una setmana i que durant unes hores l'inodor estarà inutilitzat. Es treballa sobre pla i es decideixen els materials que es col·locaran. El metre quadrat de rajoles costa almenys 15 euros, però sens dubte, és l'element que més defineix la decoració del bany i les alternatives són tan àmplies que en el mercat, fora d'extravagàncies, els catàlegs inclouen ceràmica fins a 120 euros per metre quadrat. I és que es pot modificar la distribució íntegra de l'estança, ja que s'organitzen de nou les canonades, però convé tenir present on estan ubicades les baixants, és a dir, les canonades generals de la casa. No és impediment allunyar-se'n, al cap i a la fi els banys generalment no superen els 8 metres quadrats, però l'embelliment de qualsevol colze o canonada afegirà euros a la factura. En cases amb dos banys o més convé estimar la possibilitat d'efectuar l'obra alhora en els dos, ja que el treball dels gremis sortirà més econòmic, encara que el cost dels materials es dupliqui.\nOrdre dels gremis\nEl primer a entrar és el paleta, encarregat de picar l'enrajolament i de preparar el terra i les parets. Després vindran l'electricista i el lampista. Si hi ha canvis de distribució d'ultima hora, és preferible notificar-lo a aquests dos professionals abans que comencin la seva tasca, perquè en cas contrari tot i que encara es podran canviar els punts de llum i la posició de les canonades (hi ha temps fins que l'obrer col·loqui les rajoles), el cost pot pujar, perquè els gremis treballen per hores. De manera que abans de començar la reforma convé tenir una idea molt clara sobre la posició del mobiliari, dels endolls i interruptors i dels sanejaments.\nPer raons de seguretat, els endolls han de quedar a una distància mínima d'un metre de qualsevol sortida d'aigua. Quant a les canonades, en la majoria de les cases l'aigua s'obre o es tanca de manera individual, per la qual cosa, en tractar-se d'una obra d'elements particulars, no cal posar-ho en coneixement a la comunitat. De totes maneres, si el lampista estima algun risc, especialment en cases velles, convé tenir controlada la clau general de l'edifici. Preparada l'estança, el paleta enrajola les parets i el terra i, finalment, arriba el torn de la instal·lació dels sanitaris i les aixetes. El mobiliari, si s'opta per seleccionar-lo a mida, solen tardar més d'un mes a portar-lo.\nUn estudi recent sobre hàbits socials concloïa que el 92% dels espanyols prefereixen dutxar-se a banyar-se. No és estrany, doncs, que cada vegada sigui més habitual instal·lar plats i no banyeres. Ofereixen alguns avantatges: les dutxes ocupen menys espai, resulta més fàcil accedir-hi (fonamental per a persones amb mobilitat reduïda) i hi ocorren menys accidents domèstics. El factor mediambiental també té molt a veure: si es fa un bon ús de la dutxa, és a dir, si no passar sota l'aigua més del temps estrictament necessari, s'aconsegueix un gran estalvi d'aigua respecte a la banyera. A causa de la seva popularització, en els últims anys les dutxes han despertat un major interès en els departaments d'R+D de les indústries de bany, amb la qual cosa l'oferta és altament atractiva.\nEl terra i la pintura\nÉs fonamental que el terra sigui antilliscant i no conductor. Tradicionalment s'optava per la ceràmica, encara que cada vegada més s'apunten altres materials, com el suro, la vida del qual és llarga i compatible amb la humitat. Quant a la pintura, cal prescindir de la plàstica en les parets d'un bany, ja que no suporta la humitat i es deteriora en poc de temps. És preferible decidir-se per l'esmalt i l'estucat. Encara que estigui present en el sostres, l'escaiola i fins i tot en alguna paret del bany, la pintura no resisteix mai com un taulellet, per això esdevé imprescindible revestir amb ells les zones en contacte constant i directe amb aigua.\nDonar un bon ús a l'aigua\nEntre la meitat i dos terços de l'aigua que s'utilitza en una casa es gasta en la neteja, el bany i la dutxa. A més, el 15% de l'energia consumida en la llar s'utilitza per a calfar l'aigua.\nL'ús de tecnologies com els mecanismes d'evacuació de l'aigua de l'excusat de volum reduït i dispositius d'estalvi d'aigua en aixetes poden reduir el consum d'aigua a la meitat per a aquestes necessitats. No obstant això, aquests dispositius no s'utilitzen de forma generalitzada. Els estudis promotors del control de la despesa anuncien que la reducció de només el 10% del nostre consum d'aigua per a aquests usos, suposaria crear un embassament d'aigua estalviada de 100 hectòmetres cúbics. I això es pot aconseguir simplement reduint en menys d'un minut el temps que deixem rajar l'aigua en la dutxa.


Ets a: Inici > L'Ajuntament t'informa > Convenis i subvencions > Convenis de col·laboració > Alcaldia\nCONVENI COOPERACIÓ EDUCATIVA UPC\nConveni de cooperació educativa per a la realització de pràctiques externes curriculars entre l'Escola Superior d'Agricultura de Barcelona (ESAB) i l'Ajuntament de Vilafranca del Penedès\nCONVENI PRÀCTIQUES ESTUDIANT UPC\nSAREB. Cessió d'habitatges destinats a finalitats socials\nL'Ajuntament de Vilafranca i la Societat de gestió d'Actius procedents de la Reestructuració Bancària per a la cessió de 15 habitatges amb finalitats socials.\nConveni signat el 23 de maig de 2019, amb una vigència de 4 anys.\nSAREB_Cessió 15 habitatges\nConveni Servei Català de Trànsit 2012\nAprovar el conveni de col·laboració entre el Servei Català de Trànsit del Departament d'Interior i l'Ajuntament de Vilafranca del Penedès per l'adhesió al sistema d'informació i atenció a les víctimes i afectats d'accidents de trànsit a Catalunya del Servei Català del Trànsit.\nAprovat el 6 de juliol de 2012 per la Junta de Govern Local.\nSignat el 30 d'octubre de 2012 pel director del Servei Català de Trànsit, Sr. Joan Aregio i Navarro, i per l'alcalde, Sr. Pere Regull i Riba.\nConveni de cessió d'ús gratuïta dels locals situats al carrer d'Hermenegild Clascar, 2 (edifici "la Teresita")entitats núm. 9 i 10.\nAprovat per acord de la Junta de Govern Local en data 20 de maig de 2011.\nSignat per l'alcalde Sr. Pere Regull Riba i per la representat de l'entitat, Sra. Esther Parellada Ruiz, el dia 25 de maig de 2011.\nLa cessió d'ús d'aquests locals és per quinze anys.\nMODIFICACIÓ amb data d'aprovació per la Junta de Govern Local el 27 de juliol de 2012.\nSignat l'11 d'octubre de 2012 per l'alcalde, Sr. Pere Regull i Riba, i el representant legal del Consorci de Promoció Turística de l'Alt Penedès, Sr. Santiago Soler Vives.\nModificació del conveni Consorci de Promoció Turística de l'Alt Penedès 2012\nCONSORCI PROMOCIO TURISTICA ALT PENEDES\nAcció Integrada Vilafranca, Inclusió, Un projecte local a favor de la cohesió social\nAprovar el conveni de col·laboració entre Càritas Barcelona, l'empresa d'Inserció Nou Set, SCC i l'Ajuntament de Vilafranca, per a la realització de l'Acció Integrada "Vilafranca Inclusió", Un projecte local a favor de la cohesió social a l'àmbit de Vilafranca del Penedès.\nAprovat per la Junta de Govern Local el 21/12/2012.\nSignat el 25 de gener de 2013, per l'alcalde de Vilafranca, Pere Regull; pel director de Càritas Diocesana de Barcelona, Jordi Roglá de Leuw, i el president de Nou Set, SCCL, Joan Ramon Padró Valls.\nAcció Integrada Vilafranca Inclusió, Un projecte local a favor de la cohesió social, 2012\nAssociació de Donants de Sang de l’Alt Penedès\nConveni de col·laboració entre L'Associació de Donants de Sang de l’Alt Penedès i l'Ajuntament de Vilafranca del Penedès, per a la sensibilització i la promoció de les donacions de sang a Vilafranca.\nAprovat per la Junta de Govern Local en data 11 de juny de 2010 i signat el dia 12 de juliol de 2010 per part de l'Ajuntament: l'Alcalde, Sr.Pere Regull i per part de l'Associació de Donants de Sang: el President, Sr. Xavier Raventós.\nAquest conveni es prorrogarà tàcitament per períodes successius d’un any.\nAssociació de Donants de Sang de l'Alt Penedès\nCONVENI PER A LA CESSIÓ TEMPORAL EN RÈGIM DE COMODAT DE CINC MÀQUINES VINÍCOLES DE VINSEUM A L'AJUNTAMENT DE VILAFRANCA, 2015\nConveni per a la cessió temporal en règim de comodat de cinc màquines vinícoles de Vinseum Museu de les Cultures del vi de Catalunya a l'Ajuntament de Vilafranca.\nAprovat per JGL el dia 9 de febrer de 2015\nSignat per l'alcalde de Vilafranca, Sr. Pere Regull i Riba, i el director del VINSEUM, Sr. Xavier Fornos Sabaté, el dia 28 de gener de 2015.\nCessió temporal de cinc màquines vinícoles de Vinseum a l'Ajuntament de Vilafranca, 2015\nÚltima actualització: 15/07/2019


'Tres hiverns a Londres', de Fúlvia Nicolàs (Ramona Pérez)\n3 min. 14/12/2018 18:40\n260x366 'Tres hiverns a Londres', de Fúlvia Nicolàs 'Tres hiverns a Londres', de Fúlvia Nicolàs\nLa Barcelona dels anys 50, una família i les seves peculiaritats. Anita, la nostra protagonista, ens diu:\n“Del fet que el pare no visqués a casa no se'n parlava gaire: encara hi havia molts pares morts, desapareguts o fugits” (pàg. 25).\nA Anita, la fa forta la complicitat amb les seves germanes i amb el germà petit, també el mal que executaven les monges del Sagrat Cor de Maria, on van ser admeses per la influència de l'àvia materna, acceptades, però no lliures d'humiliacions. La praxi emprada per les religioses la du a relativitzar les males experiències que la vida posa al seu camí. Quan Anita troba una funcionària a la duana particularment desagradable, no s´immuta, res comparat amb les mirades de despreci de les monges a les alumnes pobres.\nLa mare, de “casa bona”, algú a qui la inèrcia fa mare, filla d'una família que després d'haver fet d'ella una persona sense les capacitats pròpies dels adults, se'n desentén, oferint-li engrunes combinades amb retrets. Malgrat tot, aquesta dona que no ha sabut fer de mare, fa un poc millor d'àvia i assoleix el seu paper com a besàvia.\nEl pare, fill d'un escanyapobres amb el qual només comparteix sentiments de menyspreu o indiferència. D'aquest pare profundament entristit per les realitats que l'envolten, aprenen el gust per la lectura, l'excursionisme i la natació.\nLa postguerra, mancances i tristor.\nAnita i les seves germanes tenen molt clar que s'han de formar per sortir del cau on es troben. Van a classes d'anglès. Muntsa, la gran, té el privilegi d'accedir a la biblioteca particular dels propietaris de l'empresa on treballa, una biblioteca clandestina a la Barcelona dels anys 50.\nL'any 1955 els anglesos, tot i haver guanyat la guerra, no viuen un moment d'eufòria, es van refent a poc a poc. Amb la diferència que es pot gaudir dels museus, que l'assistència sanitària per als pobres és millor, i la formació de les infermeres té un rigor impensable en la Barcelona que Anita ha deixat.\nConeixem les companyes catalanes de Londres, tres noies amb les seves històries de la guerra, tres dones que se'n surten, fan seva una llengua aliena, aprenen una professió, que exerciran o no, però que les salva d'un destí en el qual tenien un mal paper. Varen tenir l'empenta de partir i aquesta actitud davant la vida les acompanyarà per sempre. Mantindran els vincles donant tota transcendència al terme 'amistat'.\n'Tres hiverns a Londres'


L'Auditori celebra la Mercè amb concerts de l'OBC i la Banda, una jornada de portes obertes al Museu de la Música i descomptes\n20 de setembre 2021 Aleix Palau\nArriba la Mercè i L'Auditori s'uneix un any més a la festa patronal de Barcelona amb un conjunt d'activitats i accions que aproparan la música a la ciutadania.\nCom sempre, la Banda Municipal i l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya, acompanyades dels seus directors titulars, José R. Pascual-Vilaplana i Kazushi Ono, seran els plats forts de la programació, amb concerts a la plaça Major de Nou Barris.\nEl dia 23 a les 20.45 h serà el torn de la Banda, que interpretarà grans obres del repertori i homenatjarà Amadeu Vives pel seu 150è aniversari i commemorarà el centenari de l'estrena de la cèlebre sardana Juny de Juli Garreta. De la mateixa manera, s'estrenarà la versió per a banda de la sardana Porta Ferrada del mestre Antoni Ros-Marbà.\nPer la seva part, l'OBC viatjarà per la música d'inspiració eslava i de l'Europa oriental amb grans clàssics de Dvorák, Brahms, Strauss, Borodin i Ivanovici, i també interpretarà les dues àries de l'òpera Carmen de Bizet acompanyats per la mezzosoprano catalana Laura Vila, que debuta amb la formació. Serà el dia 24 a les 20.45 h. Tots dos concerts tenen ja les localitats exhaurides.\nEl Museu de la Música també se suma a la celebració amb una jornada de portes obertes el divendres 24 de 10 a 18 h. Una bona ocasió per visitar de forma gratuïta una de les millors col·leccions d'instruments musicals del continent i les dues exposicions temporals en curs: 100 Anys Orquestra Pau Casals i Música i natura a l’illa de Nova Guinea.\nD'altra banda, fins el 26 de setembre L'Auditori ofereix un 20% de descompte en una selecció de concerts d'aquesta tardor: Dafnis i Cloe amb l'OBC, les Simfonies 6 i 7 de Beethoven dirigides per Jordi Savall, les cançons populars de Robert Gerhard, El Amor Brujo de Manuel de Falla amb la Banda Municipal, el concert de Tarta Relena i el familiar Banda Ampla. Per aconseguir el descompte, només s'ha de selecccionarl el descompte MERCE i validar amb el codi MERCE21 quan es faci la compra.\nCelebrem que estem al 100%\nLudovic Morlot i Amihai Grosz protagonitzen el proper programa de l'OBC


La capacitat d'escolta com a líder coach - Psicologia i Natura\nLa capacitat d’escolta com a líder coach\nEl líder- coach amb la seva capacitat d’escolta adquireix tot el protagonisme…\nEn els últims anys s’ha produït un canvi social que afecta a les habilitats directives, per la qual cosa actualment és imprescindible ser coneixedors de les habilitats i competències necessàries per exercir el lideratge amb èxit: l’escolta activa, l’empatia, la capacitat de comunicar-se eficaçment, l’assertivitat, la intel·ligència social i emocional, la flexibilitat i el pensament adaptatiu, etc.\nEl líder- coach és un dels estils de conducció de persones més efectiu\nTé la capacitat de desenvolupar, de potenciar les capacitats i posicionar als membres de l’equip en un següent nivell de competència professional. És un estil basat en el respecte i l’acompanyament del talent que permet apoderar als professionals i assolir resultats sòlids a mitjà i llarg termini.\nL’individu que no s’interessa pels seus semblants, és qui té les majors dificultats en la vida i causa les majors ferides en els altres. (Alfred Adler, psicòleg austríac i deixeble de Sigmund Freud)\nEl líder coach cal que tingui una elevada capacitat d’escolta profunda, sent interès pel que els seus integrants poden proposar-li, afavoreix l’aportació d’idees a tot moment, a més de ser conscient que les persones del seu equip saben i volen fer be el seu treball, per això estimula als seus membres i capta totes les voluntats, per posar-les al servei del propòsit col·lectiu.\nEl líder- coach té una mirada sistèmica, desenvolupa la intuició i escolta de manera amplia el que l’equip necessita, gràcies a estar atent al que passa en tot l’entorn i al que emergeix en l’espai i temps compartits, per aspectes que puguin semblar imperceptibles. Examina la seva geografia, els corrents d’energia que flueixen dins de l’equip i les tensions i distensions que es produeixen i que necessiten ser ateses, mirant d’equilibrar i afavorir les energies positives en l’equip.\nL’escolta Atenta ha de ser Activa\nEscoltar activament significa escoltar atentament, estant presents en la conversa amb tots els sentits, tant física, mental i emocionalment, enfocant-nos en el nostre interlocutor, sense jutjar, deixant-li parlar fins al final i considerant-li un ésser legítim l’opinió del qual mereix ser respectada.\nL’escolta activa és una escolta que no avalua, ni jutja i menys desqualifica la realitat per un esquema previ personal. Es oberta a l’aprenentatge continu i intenta la comprensió de les diferents realitats des de la disposició a fer canvis i innovar quan sigui més convenient.\nEl líder que ha desenvolupats les seves competències com a coach, sap escoltar per tenir l’avantatge de comprendre més ràpidament una situació de canvi, d’identificar voluntats dels interlocutors i fins i tot anticipar-se, fruit de la interpretació dels detalls.\nA vantatges de l’escolta Atenta\nProporciona nous punts de vista, obre perspectives, sobre fets concrets\nAconsegueix que les persones se sentin escoltades\nConeix les competències dels professionals per empoderar-los\nGenera confiança, empatia, interès i motivació\nS’anticipa a possibles problemes i troba solucions\nCohesiona a l’equip\nL’ Escolta Empàtica\nEn l’estil del líder coach, el protagonista és el nostre col·laborador, és fonamental mantenir una escolta activa i comprensiva, fent que s e senti escoltat i comprès, sense jutjar les percepcions o sentiments, acceptant el que ocorre com a part mateixa de la seva realitat.\nPer comunicar és més important escoltar que parlar. La capacitat d’escolta és fonamental per aprendre, saber i, créixer com a persona i professional.\nEscoltar més enllà de sentir, entendre, conèixer i interpretar la realitat reflexionant sobre ella i evitant abstraccions de fantasies irreals.\nL’escolta atenta suposa iniciar-nos en desenvolupar la mirada sistèmica\n5 nivells per escoltar com a líder-coach\nPercepció sistèmica. A més d’escoltar hem d’apreciar com ho diuen i que diu per comprendre el missatge. El llenguatge no verbal, les emocions i l’elecció de paraules són tan importants com escoltar el missatge.\nInterpretació contextual. Els missatges tenen un context i un entorn i una historia que expliquen i que el precedeix. Hem d’interactuar amb una visió d’exploració per comprendre millor i d’acceptar l’error de la nostra percepció com a variable de la nostra resposta.\nEmoció condicionant. Emocions tàcites o històriques del nostre patrimoni emocional personal.\nResposta relativista. L’escolta atenta implica involucrar-se amb accions que evitin expressar judicis absoluts sobre l’actuació de l’emissor.\nAtribució conductual. No hi ha persones dolentes o bones, sinó persones que tenen conductes favorables o desfavorables. Comprendre la intenció amb les persones com un procés de canvi, les persones poden comportar-se de forma diferent en contextos diferents.\nDe la mateixa manera per el líder, que és conscient dels canvis que s’estan produint, el seu entrenament és una necessitat que li permet adaptar-se als temps per continuar contribuint favorablement al desenvolupament de les persones, dels equips i de la organització i per extensió al desenvolupament de la societat.\nCom a psicòloga- coach, poder acompanyar als líders en el seu desenvolupament i entrenament és tot un privilegi i n’estic agraïda.\n25/04/2018 /por Maria José Torrente\nEtiquetas: Coaching, creixement, Creixement personal, Lideratge, Utilitats del coaching\nhttps://www.mjtorrente.com/wp-content/uploads/Escolta-2-e1524654551659.jpg 387 640 Maria José Torrente https://www.mjtorrente.com/wp-content/uploads/master_logo_blanc-1-300x300.png Maria José Torrente2018-04-25 15:10:102018-06-27 15:14:16La capacitat d'escolta com a líder coach\nNeuro-Oratòria: A igualtat de condicions, qui comunica millor, guanya\nViatge de Descoberta per a Joves\nCercle de dones: espai per al creixement personal\nEl poder de la conversa: entrenant-se en el model DESC\nLideratge en entorns de canvi\nL'autogestió i l'empoderament\nUn Sant Jordi diferent ! i si el drac fossis tu? El poder de la conversa: entrenant-se en el model DESC


Jornada empresarial sobre oportunitats de negoci en mercats internacionals, de la mà de la UEA i Centrem - Notícies UEA - Actualitat - Unió Empresarial de l´Anoia\nInici Actualitat Notícies UEA Jornada empresarial sobre oportunitats de negoci en mercats internacionals, de la mà de la UEA i Centrem\nL'Àfrica Occidental és un mercat emergent que està en creixement i en els darrers anys s'està convertint en un focus d'atracció per a les empreses. La Costa d'Ivori està experimentant un creixement econòmic al voltant del 10% i el consum per càpita ha crescut de forma significativa. El Senegal, el PIB ha crescut de mitjana un 4% anual en els darrers 8 anys i el poder adquisitiu va en augment en aquest país, que compta amb una piràmide poblacional jove i amb potencial. I el Camerun, l'economia més gran dels països que conformen la Comunitat Econòmica i Monetària d'Àfrica Central (CEMAC), s'estima que per als propers exercicis, la seva economia se segueixi expandint a un ritme entre el 4 i 5% del PIB.\nPer donar a conèixer en més detall la situació econòmica i les oportunitats de negoci que ofereixen aquest països africans, la Unió Empresarial de l'Anoia, juntament amb el Centre Metal·lúrgic (CENTREM), organitzen una jornada informativa oberta a tothom i gratuïta pel proper 8 de març al matí (de 10h a 12h), a la seu de la UEA.\nA la sessió es farà una radiografia de cada país, incidint en els sectors emergents de cada regió, es presentaran casos pràctics d'empreses catalanes que treballen a l'Àfrica Occidental, i s'explicaran accions de promoció en el mercat de Costa d'Ivori. Per inscriure's cal contactar amb la UEA: uea@uea.cat o bé el 93 805 22 92.\nMèxic és un mercat molt important per si mateix i també per ser una bona entrada al mercat dels Estats Units i Sud Amèrica. Així es va presentar aquest país llatinoamericà en la jornada internacional sobre Mèxic que es va celebrar a la seu de la Unió Empresarial, i on hi van assistir una desena d'empresaris interessats en conèixer més en profunditat el mercat mexicà.\nActualment Espanya es una primera potencia inversora à Mèxic, i en aquest sentit, els assistents van conèixer quins són els sectors amb més demanda: les industries auxiliars de l'automòbil, industries relacionades amb el cuir, alimentació, i el packaging.\nGràcies a l'acord de col·laboració amb el Centre Metal·lúrgic, els socis de la UEA poden gaudir d'informació privilegiada sobre els mercats internacionals, a més de comptar amb una persona de suport en les missions comercials, com en el cas de Mèxic, que el delegat del Pla Metall a Mèxic ajudarà als empresaris a fer més efectives les seves visites en aquest mercat llatinoamericà.


Trobat a la Vall d'Aran el cadàver d'una óssa jove "atacada" per un altre ós - SOS Ossos Pirineu / Ipcena-Fauna\nTrobat a la Vall d'Aran el cadàver d'una óssa jove "atacada" per un altre ós\nImatge de la necropsia practicada a la ossa\nUn veí va localitzar el passat 16 de maig en un paratge del municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) el cadàver d'una óssa jove que havia mort previsiblement per l'atac d'un altre ós i les restes del estaven estat devorats pels voltors. Segons ha informat el Consell General d'Aran, les restes van poder ser recuperats gràcies a la col·laboració d'un particular que es va posar en contacte amb els agents comarcals en observar una acumulació d'aus carronyeres.\nSegons els resultats de la necròpsia, realitzada en el Servei d'Ecopatologia de Fauna Salvatge de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), la causa de la mort de l'animal, aparentment una femella jove d'un any i mig, ha estat molt probablement un atac realitzat per un altre ós.\nDurant la necròpsia, en les restes es van poder identificar diversos traumatismes que li van causar la mort, tant resultat de mossegades i esgarrapades (avantbraç trencat, musell arrencat, ferides d'ullals a la part posterior ...) com altres derivats d'una caiguda (maluc i la pràctica totalitat de les costelles del costat esquerre partides). Actualment s'estan realitzant anàlisis genètiques addicionals per intentar esbrinar la filiació, tant de la víctima com la de l'ós agressor.\nEls infanticidis són una pràctica documentada en nombrosos carnívors, generalment entre individus de diferents famílies i en casos d'escassetat d'aliments. En el cas de les femelles adultes d'ós, pot ser una estratègia per reduir la competència i augmentar els recursos per als de la seva estirp. Si el responsable de la mort és un mascle, normalment és per apartar una femella de les seves cries i aconseguir que entri ràpidament en zel.\nFont: El Periodico / Antonio Madridejos\nRestes en el camp de l'animal localitzat a la Vall d'Aran, amb una edat estimada d'any i mig.


òscargid: El departament de comunicació som tots\nEl departament de comunicació som tots\nEls que em coneixeu o em seguiu pel blog sabeu que em trenco les banyes justificant la importància de l’existència d’un departament de comunicació que faci una feina estratègica i planificada en el sí de l’empresa. És fàcil defensar una idea quan creus fermament en ella i tens arguments de fa gairebé una dècada. Però també és cert que, com recull el gran Joan Costa al llibre “La comunicación en acción”, tot en l’organització comunica. La comunicació és acció, però l’acció (qualsevol) també és comunicació. O no comunica l’atenció presencial rebuda en una oficina d’atenció al client? O no comunica el tracte rebut per un cambrer? O per un teleoperador?\nLa gestió estratègica de la comunicació empresarial i institucional és més necessària que mai, coordinada per un departament de Comunicació professional que integri l’oficina de premsa, la comunicació interna, la gestió de la imatge corporativa i l’orientació de la cultura i posicionament de marca. És aquest departament el garant d’una unitat i sentit en totes les comunicacions. Però, com hem vist, fora d’aquests àmbits, també hi ha elements que comuniquen. I potser són més decisius que la feina del propi departament de Comunicació.\nAquest fet, conegut pels que ens dediquem a la comunicació empresarial, ens ha de recordar que part de la nostra feina és també recordar als companys d’altres departaments que ells també són emissors de missatges. I acceptar que és impossible que nosaltres, els comunicadors, controlem totes les comunicacions de l’empresa. Els nostres companys de l’empresa continuaran atenent al públic, trucant a proveïdors, solucionant problemes en l’oficina d’atenció al client... i nosaltres continuarem sense poder fer res més que donar consells o orientacions.\nI què passa amb la comunicació 2.0? Segurament podrem estar d’acord en què és un nou escenari que encara ha de trobar el seu encaix en l’empresa. I que els comunicadors corporatius encara estem aprenent com gestionar la presència institucional a les xarxes. Però és el responsable de comunicació qui ha de fer també de Community Manager? Tota la presència a les xarxes l’ha de controlar ell? Per cert: i què és un Community Manager? I quines són exactament les seves funcions?\nSota el meu punt de vista, la presència empresarial a les xarxes socials ha de ser, un cop més, estratègica. Ha de ser fruit d’una necessitat (bé comercial, bé per millorar el servei) i en cap cas producte d’una moda o tendència.\nEls beneficis d’estar presents a les xarxes socials van més enllà de la comunicació corporativa. Si, a més, acceptem l’escenari abans descrit - tot comunica a l’empresa-, haurem d’acceptar, un cop més, que el departament de comunicació tampoc hauria de ser l’únic que gestionés la comunicació 2.0. Ahir em vaig acabar de convèncer després de compartir una cervesa amb el responsable 2.0 d’una de les més importants entitats bancàries d’Espanya. La situació òptima seria que a qualsevol empresa, a tots els seus departaments, hi hagués una bona cultura digital i un coneixement profund de les possibilitats que ofereix Internet. Potser, d’aquesta manera, seria el departament de RRHH qui gestionés la presència a Linkedin i un comitè format per Atenció al Client i Comunicació qui ho fes amb Twitter i Facebook. Sense oblidar els blogs, que podrien tenir sentit en qualsevol departament, per fer tant comunicació externa com interna.\nAixò significa que no cal la figura del Community Manager? No és ben bé això el que vull dir. Penso que, igual que en la comunicació convencional, cal un departament o un responsable que coordini la presència 2.0, que marqui l’estratègica i l’estil de comunicació i situï les fronteres de què es pot dir i què no, però que no pretengui assumir, “en exclusiva”, tota la interacció amb els stakeholders de l’organització a través de les xarxes. Aquest és, sota el meu punt de vista, el paper que ha de jugar el gestor de xarxes a les empreses i institucions, diguem-li Community Manager o com vulgueu. Un professional que ha d’estar integrat al departament de Comunicació però que interactuï i treballi conjuntament amb la resta de departaments de l’organització.\nSé que la meva opinió pot tenir detractors, en tant que la comunicació a les xarxes socials té un component de comunicació “massiva” que no té la comunicació personal o directa. Però no és també cert que, davant d’una petició d’ampliació d’informació sobre un producte l’atendrà millor el departament Comercial que el departament de Comunicació? O davant d’una queixa actuarà millor qui té la mà trencada atenent al client que el professional que gestiona la comunicació corporativa?\nEl nou escenari de comunicació 2.0 no és una altra cosa que una actualització del que ens deia en Joan Costa: tot comunica, tots comuniquem. Tots d’una manera o d’una altra, formem part del departament de Comunicació. Tots, tard o d’hora, participarem de la comunicació institucional 2.0.\nPublicado por òscargid en 19:19\nEm nego a acceptar que no hi ha notícies bones


Ara, construir en sòl rústic\nGuillem Frontera | 25 novembre 2007\nEn desinflar-se l'utopisme electoralista del PSOE de Felipe González -recordin, per exemple, l'arterosa maniobra de no i sí a l'OTAN-, va amarar la societat espanyola una actitud coneguda com desencanto, del qual parlava divendres J. López Casasnovas en aquest diari. Fou la primera resposta, tot i que resignada, a un polític que acabaria presidint un govern d'opereta corrupte, amb la Guàrdia Civil encalçant el seu director general, esdevingut un dels bandejats supranacionals més cercats. Ara, servidor ignor per quines raons, González se'ns presenta com un home amb un toc intel·lectual i en qualsevol cas situat més enllà del bé i del mal.\nA la nostra comunitat, el desencant ha guanyat els esperits amb molta celeritat. L'ominós parany de Son Espases, en els quals vàrem caure tants d'electors, ha tengut uns efectes demolidors. (És menester recordar que és l'engany el que ens humilia?) Però un govern que comença traint és un govern amb capacitat de traïció, és un govern amb traïdors: per tant, s'ha d'estar preparat perquè les coses continuïn emanant de la mateixa filosofia. Recentment, el president del Col·legi d'Arquitectes ha qüestionat els propòsits governamentals de fer front al problema de l'habitatge permetent construir en sòl rústic. Aquesta decisió, sense negar-li aspectes de caràcter social, tot i que mirats amb vista curta i cansada, traeix de pla els... ideals?, diguem-ne així, els ideals de bona part de la societat illenca respecte de la defensa de la terra. En decisions d'aquesta naturalesa es manifesta la desorientació i la desorganització d'un govern que ha perdut el nord de les seves promeses i el contacte amb les sensibilitats que li permeten governar. La seva incapacitat per invertir la dinàmica de consum/destrucció de territori ens és presentada com a mostra d'un pragmatisme que allunyaria aquest govern de l'aventurisme (???) de l'anterior Pacte de Progrés. Fa la impressió que alguns membres conspicus de l'actual executiu han arribat a creure's i a interioritzar la imatge que d'aquell govern de progrés ha volgut fixar la dreta en la memòria de la gent. I que, per tant, actuen ara amb «pragmatisme» -quines misèries, deumeu, quina tristor. Sempre tendran qui expliqui «en positiu» les seves desercions -si és menester, amb una agressivitat rabiosa. Fins i tot n'hi ha que insinuen interessos bords en l'actitud d'aquells que se situen en línia per a la defensa del territori. S'ha suggerit que defensar el territori és fer el joc als constructors. Això vol dir que s'ha entrat en un període de complicitats tèrboles, que en aquest país només s'havien detectat en els anys més negres de govern Matas. No estranya que el desencant ara transiti sense obstacles tots els territoris per on havia arrelat la bona fe.


Lliga de Debat a centres penitenciaris - Participació (UPF)\nLligues de debat/\nLliga de Debat a centres penitenciaris/\nAmb aquest projecte la UPF vol contribuir a la formació per a la reinserció social i a reduir el rebuig i estigmatització social dels interns i les internes dels centres penitenciaris. Es tracta d’una adaptació de la lliga de debat universitària de la UPF en el marc d’un centre penitenciari, que inclou una formació presencial en oratòria per a les persones internes i la posterior organització d’una lliga de debat per equips.\nDes del curs 2015-2016 fins el curs 2018-2019, el projecte s'ha dut a terme amb uns excel·lents resultats al Centre Penitenciari Brians 2. El curs 2019-2020, per primera vegada, la competició es va traslladar al mòdul de dones del centre penitenciari de Brians 1.\nEn aquesta lliga de debat, es va treballar especialment la perspectiva de gènere amb l’objectiu d’empoderar les internes que hi han participat.\nAquest projecte s’emmarca dins el conveni de col·laboració signat amb el Departament de Justícia de la Generalitat de Catalunya i es duu a terme conjuntament amb el Centre de Formació d’Adults Víctor Català. Està finançat pel Consell Social de la UPF i coorganitzat pel SACU i la Unitat d'Igualtat de la UPF.\nPodeu llegir la notícia del debat del curs 2019-2020 en aquest enllaç.\nTrobareu un resum d’edicions anteriors a l’article "Liga de Debate en un Centro Penitenciario: un ejemplo de la implicación social de la universidad con beneficio mutuo (UPF)"publicat per l’Observatorio de la Cooperación Universitaria al Desarrollo (Observatorio CUD).\nImplicar els tres col·lectius de la comunitat universitària en un projecte de responsabilitat social d’alt contingut pedagògic.\nConèixer una realitat diferent i molt concreta, la de les internes en els centres penitenciaris, treballant i compartint l’experiència dels debats amb persones d’un col·lectiu força desconegut com és el de les preses.\nFomentar la interacció entre les internes i les estudiants universitàries, que poden aportar visions i opinions contrastades sobre els temes proposats en els debats.\nConvertir les participants de les lligues de debat de la UPF en voluntàries formadores i jutgesses actives en un projecte que elles han viscut des d’una altra òptica i situació.\nFomentar les habilitats comunicatives, l’esperit crític, el treball en equip, la gestió de les emocions, el pensament creatiu, la iniciativa, l’anàlisi d’informació i de recursos i l’intercanvi d’idees i informació entre la població interna femenina de les presons.\nRealitzar una formació en oratòria i una pràctica de debats que incorporin la perspectiva de gènere.\nPotenciar un model de competició basat en la retòrica i la capacitat d’argumentació, on la cooperació i l’aprenentatge en equip siguin elements imprescindibles per a tenir èxit.\nDebatre temes d’actualitat des de diferents punts de vista que afavoreixen l’aprofundiment i treball de continguts temàtics, especialment des d’una perspectiva feminista.\nExportar una de les activitats universitàries millor valorades i amb més alta participació de la UPF a un centre penitenciari.\nIntentar la continuïtat i ampliació de l’experiència, a través del coneixement transmès al personal dels centres penitenciaris i a les mateixes internes i aconseguir d’aquesta manera la replicació de l’activitat a altres centres.\nCol·laborar amb els Serveis Penitenciaris de la Generalitat de Catalunya amb una activitat que se sumi a la seva línia d’actuació en matèria de rehabilitació de la població interna.\nSi estàs interessat/da a participar en aquest projecte, envia'ns la teva consulta


Holiday home Vibevej Hejls IX Hejls Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Hejls, Holiday home Vibevej Hejls IX és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nHoliday home Vibevej Hejls IX també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Hejls. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos instal.lacions de barbacoa.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, calefacció, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Holiday home Vibevej Hejls IX és una selecció idònia per a la vostra estada a Hejls.


La Fundació Baleària ven màscares solidàries en favor d’entitats socials de Dénia : Fundació Baleària\nLa Fundació Baleària ven màscares solidàries en favor d’entitats socials de Dénia\n– El disseny, realitzat per l’artista eivissenca Diana Bustamante, representa la badia de Dénia i el Montgó\nLa Fundació Baleària ha posat a la venda mascaretes solidàries per ajudar a entitats i menjadors socials de Dénia. Aquesta nova iniciativa combina la solidaritat amb l’art, ja que el disseny de les màscares és de l’artista eivissenca Diana Bustamante, que ha donat l’obra per a aquesta causa.\nEs tracta d’una acció que busca recaptar fons per ajudar els organismes de Dénia que treballen per a les persones en risc d’exclusió social. Cal destacar que aquest projecte s’ha posat en marxa gràcies a el grup de voluntaris corporatius de la Fundació Baleària, que s’estan encarregant de vendre-les. El preu de les màscares és de 5 € i per adquirir-s’ha de contactar a través de l’correu electrònic fundacio@fundacio.balearia.org.\nL’obra representada a les màscares és una pintura de Bustamante, que forma part de la seva mostra ‘Des de la Mar’, amb la qual també col·labora la Fundació. El dibuix representa la badia de Dénia, el castell de la ciutat i el Montgó. Cal recordar que aquesta artista ja va donar tres làmines que la Fundació segueix venent amb l’objectiu d’ajudar els artistes dels territoris en què opera. Per saber més sobre les làmines es pot consultar AQUEST ENLLAÇ.


La setmana dels barbuts – Fes Ta Festa – La cultura popular a la ràdio i a internet\n14 gener 2011Expedient C\nTant Sant Antoni Abat, com Sant Pau Ermità, que s’escauen el primer el 17 i el segon el 15 de gener formen part d’un conjunt de diades integrades en el que coneixem com la setmana dels barbuts, entre el que hi destaca Sant Vicenç el 22 de gener. També poden ser inclosos entre els sants peluts, Sant Maur, el 16 i Sant Fruitós el 20. Hi ha qui integra en el grup a Sant Sebastià encara que la iconografia d’aquest sant ens el presenti afaitat del tot.\nHi ha qui relaciona les imatges d’aquests sants de llargues barbes amb el moment estacional, és a dir quan l’hivern és mes cru i les temperatures mes baixes.Les barbes es converteixen en una manta peluda per fer de mes bon passar la que es creu la setmana més freda de l’any. D’altres han vist darrera les llargues barbes la saviesa, experiència i la vellesa. Tampoc no ens podem estar de relacionar aquesta setmana amb les saturnals romanes, tot pensant que aquests sants han manllevat les barbes al deu Saturn o també al deu Cronos.\nEls genis generosos de l’hivern solen dur llargues barbes, els Reis de l’orient, el Pare Noël, el Pare Hivernàs en son bons exemples i estarien emparentats amb els sants peluts almenys en la seva aparença. Existeixen creences al voltant dels naixements que es produeixen aquesta setmana. Els nens seran amb molt de pel i molta barba a l’hora que geniüts, i les nenes mostatxudes.\nTot plegat queda demostrat que dur la cara peluda és signe de força i autoritat. És freqüent fer juguesques amb les barbes, per exemple deixar-se-la si s’esdevé un fet determinat o també treure-se-la. En aquest ordre d’idees, és força conegut el cas de Fidel Castroque en un moment determinat va fer aquesta afirmació: ” Mi barba significa muchas cosas para mi país. Cuando hayamos cumplido nuestra promesa de un buen gobierno, me afeitaré la barba”\nSigui com sigui ens trobem en una de les dates amb mes intensitat festiva del cicle de l’any. Amb Sant Antoni Abat conegut com el del porquet o del ruc arrenquen els tres tombs que actualment la seva celebració es dilata durant tot el primer semestre de l’any. Als ports s’aixecaran les barraques, unes pires per celebrar les santantonades on el dimoni també hi diu la seva, i els foguerots mallorquins ens convidaran a fer un tast de botifarra tot cantant acompanyats de les ximbombes al voltant del foc.\nCelebreu la festa tant com pugueu però per si de cas rebeu aquesta setmana ben abrigats ja que com diu el refranyer popular: ” Per la setmana dels barbuts governen tres germans, tos, moquina i amagamans”.


Comencen les competicions de Judo – Escola Garbí Pere Vergés Esplugues\nComencen les competicions de Judo\nDurant aquest mes de novembre han tingut lloc les dues primeres competicions de judo en les quals l’equip de judo de Garbí Obert ha participat en les categories Prebenjamí, Benjamí i Aleví.\nPublicat el 24 de novembre de 2016 24 de novembre de 2016 By garbioberte5\nEls dies 5 i 19 de novembre van tenir lloc les dues primeres competicions de judo en les quals l’Escola va participar. El dia 5 va tenir lloc la competició d’Alevins, on van participar l’Héctor Sánchez i en Marc Alares, tots dos alumnes de 5è d’Educació Primària. El passat 19 de novembre era el torn dels alumnes més petits, els Prebenjamins i Benjamins. Hi van participar en Pablo López, en Marc Sillero, en Guillem Calvo, l’Arnau Cabré i en Bruno Mulet de 3r d’Educació Primària en la categoria Prebenjamí i en Marcos Villalba i l’Àlex Egea de 4t d’Educació Primària en la categoria Benjamí.\nAbans de començar a competir, tots estaven molt nerviosos, ja que era un dia molt important per a tots ells. Havien de posar en pràctica tots aquells coneixements que havien après durant les sessions d’entrenament amb el professor Jordi Campillo. Cada cop quedava menys perquè arribés l’hora del combat, en tenien moltes ganes! Tots van fer un molt bon paper, fins i tot va haver-hi podis!\nEn acabar la competició, en Jordi ens va comentar: “Estic molt orgullós de tots els meus alumnes, tots han fet un molt bon paper en la competició. Els vull felicitar perquè, tot i els nervis, han aplicat els coneixements que han après i això és el més important, que dia rere dia estimin més aquest esport.”\nEl 21 de gener tindrà lloc la propera competició de Judo al Pavelló de La Mar Bella on participaran les categories Prebenjamí i Benjamí corresponents als alumnes de 3r i 4t d’Educació Primària.\nDescarrega’t totes les imatges aquí\nNotícia prèviaTardes de biblioteca : obrim les portes al món dels contes\nNotícia següentLa bicicleta del temps\nGarbí Obert, educació a través de l’esport\nBy garbioberte5\tPublicat el 20 de juny de 2016 20 de juny de 2016\nSortida al Parc de Bombers de la Vall d’Hebron\nBy bibliotecae\tPublicat el 11 de desembre de 2018 14 de desembre de 2018\nL’Escola a la First LEGO League\nBy noticiese\tPublicat el 20 de febrer de 2017 28 de juny de 2018


Bassas, de nou imputat i el trasllat de Can Fàbregas es torna a paralitzar\nEl jutge torna a imputar el regidor d’urbanisme, Ramon Bassas, per l’afer de Can Fàbregas i obliga a paralitzar una altra vegada l’acabament del trasllat de la nau catalogada. El nou titular del jutjat número 3 de Mataró ha estimat un recurs del fiscal i imputa a Bassas els mateixos delictes que a l’alcalde, Joan Antoni Baron, i que a la lletrada d’urbanisme: un delicte contra el patrimoni històric (per desmuntar un bé catalogat) i un altre contra l’ordenació del territori (per emmagatzemar-lo al veïnat de Valldeix en uns terrenys no urbanitzables). Fa exactament 20 dies l’anterior jutge va anul•lar la imputació de Bassas, ho coneixíem durant el ple del mes de maig, i també l’arquitecte municipal del servei d’urbanisme, a qui no s’ha tornat a imputar. En aquell moment el jutge va declarar nul•la la interlocutòria on s’admetien les imputacions així com la citació d’altres testimonis i també la declaració feta per el regidor el passat 26 de febrer. Com que en una anterior interlocutòria s’anul•lava la imputació de Ramon Bassas i també la seva declaració, ara el regidor d’urbanisme haurà de tornar a anar a declarar davant del jutge. A més a més de Bassas, que declararà en qualitat d’imputat, el jutge també ha citat a declarar a petició de la fiscalia a diversos testimonis, entre els quals hi ha el director General de Patrimoni Cultural de la Generalitat, l’arquitecte designat per PUMSA per dirigir el projecte de desmuntatge, trasllat i emmagatzematge de la nau; i tres membres del Consell Municipal del Patrimoni, entre d’altres.\nEn una altra interlocutòria, el jutge ha estimat parcialment un recurs presentat per la CUP i per la Plataforma Salvem Can Fàbregas i ha tornat a paralitzar els treballs de trasllat dels elements de la nau de Can Fàbregas i de Caralt que encara queden al solar (la base de la xemeneia i les restes de la planta baixa de l’immoble).\nEl mateix Ramon Bassas ha reiterat en roda de premsa que demostraran que tot el procés s’ha fet seguint la legalitat i que l’únic que demanen a la justícia és celeritat, per això no presentaran cap recurs. El regidor durbanisme també sha mostrat disposat a "anar a declarar demà mateix per explicar tota la veritat al jutge".\nEl regidor d’urbanisme també s’ha mostrat convençut que el Corte Inglés s’acabarà instal•lant a la capital del Maresme. En aquest sentit, ha assegurat que l’inversor segueix mantenint la seva voluntat de construir un nou centre comercial a Mataró, malgrat tot el procés judicial obert.\nEl jutge ha emès un total de 5 interlocutòries. A més a més de tornar a imputar Bassas i de paralitzar una altra vegada el trasllat, també desestima la petició d’arxiu de les causes que havia fet la defensa.\nFecha de publicación: 2010-05-27 19:52:50\nDescargar podcast (989.02 MB | 04:13 minutos) Comentarios: 0


Què és l'euríbor i com m'afecta? | Preguntes freqüents | Bankinter\nQuè és l'euríbor i com m'afecta?\nL'euríbor és l'acrònim de Europe Interbank Offered Rate o tipus europeu d'oferta interbancària, és a dir, és el tipus d'interès al qual les entitats de crèdit es presten els diners entre elles, cosa que habitualment es coneix com “el preu del diner”.\nL'euríbor es publica diàriament i, realment, no es refereix a un únic tipus d'interès, sinó que correspon a la mitjana a la qual els bancs europeus es presten els diners entre ells durant un termini determinat. Hi ha un valor per a cadascun dels terminis d'euríbor definits: una setmana, un mes, tres mesos, sis mesos i dotze mesos. La mitjana mensual de euríbor a dotze mesos és la que es fa servir habitualment com a índex de referència en les hipoteques.\nL'euríbor és calculat per la Federació Bancària Europea a partir dels tipus d'interès sol·licitats diàriament a cadascun dels bancs que componen la zona euro.\nEl càlcul del nou valor de l'euríbor es determina eliminant el 15% més alt i el 15% més baix de tots els tipus d'interès obtinguts i, a partir d'aquí, es fa la mitjana aritmètica de la resta de valors.\nCom m'afecta l'euríbor en la quota de la hipoteca?\nEls préstecs hipotecaris poden tenir un tipus d'interès fix o variable, encara que en la majoria dels casos el tipus d'interès és variable.\nEn les hipoteques variables la quota que pagarem cada any estarà determinada per dos components:\nDiferencial: és la part fixa que negociem amb el banc i que se suma a l'euríbor.\nÍndex de referència: el tipus d'interès que es pren com a referència per aplicar el diferencial i que, en la gran majoria dels casos, és l'euríbor.\nPer tant, és l'euríbor el que determina, en gran manera, els interessos que haurem de tornar a l'entitat bancària per la hipoteca. En una hipoteca a interès variable, si l'índex de l'euríbor baixa, els interessos de la hipoteca també baixaran. Per contra, si l'índex de l'euríbor puja, els interessos de la hipoteca també pujaran.\nQuè és l'impost d'actes jurídics hipotecaris?


L’equip Sots25 de bàsquet organitza una festa per finançar la temporada - Ràdio Palafolls\nInici » L’equip Sots25 de bàsquet organitza una festa per finançar la temporada\nMarc Ferri , desembre 12, 2013\t / 643 0\nAquest Nadal l’equip palafollenc ha organitzat una festa en un local de Malgrat per tal de poder recollir diners suficients per poder costejar la temporada esportiva.\nFa temps que els jugadors intenten trobar diners que ajudin a finançar els desplaçaments i la resta de despeses que comporta competir en aquest esport.\nFinalment han organitzat una festa el proper dissabte dia 28 de desembre a la discoteca La Sal.\nSegons expliquen en el seu FB, per anar a la festa cal adquirir una entrada anticipada a un preu de 8€. Amb aquesta entrada es té dret a 1 consumició i a la participació en el sorteig de diferents premis que es faran durant tota la nit. En aquest sentit destaquen que es sortejarà material esportiu, invitacions per jugar a pàdelo productes de bellesa, entre d’altres.\nL’equip demana la màxima presència a la festa, per aconseguir el màxim de diners possible, però també per passar una gran nit.\nEl Sots 25 és l’equip palafollenc de bàsquet amb millors resultats en el present campionat.\nDe les 11 jornades que ha disputat fins ara, ha guanyat 9 partits i només n’ha perdut 2. Això fa que es situï com a 3r classificat a només una victòria del líder, el Vilablareix.\nAquest cap de setmana l’equip viatjarà a Fontajau, a Girona, per jugar el seu partit de la jornada. I és que l’equip ha de viatjar a municipis com Girona, St Feliu de Guixols o Salt, per això busquen poder finançar tot el que queda de campionat.\nEl juvenil de futbol goleja sense pietat al Lloret\nL’Amateur guanya i té peu i mig a 2a catalana