Tornada a l'escola: els alumnes vacunats no s'hauran d'aïllar - Diari de Sabadell\nTornada a l'escola: els alumnes vacunats no s'hauran d'aïllar\nEntrada d'alumnes a l'escola Miquel Martí i Pol / LLUÍS FRANCO\nEls alumnes es podran treure la mascareta al pati si no es barregen amb altres grups. Aquest és un dels canvis que s'introdueixen de cara al proper curs escolar respecte a les pautes de l'anterior. Els estudiants amb pauta completa no s'hauran d'aïllar encara que siguin contacte estret. "Adaptem les mesures, no les relaxem". Així s'ha expressat el conseller d'Educació, Josep González Cambray, en roda de premsa amb el titular de Salut i la portaveu del Govern, Patrícia Plaja.\nEs mantindran les principals mesures, amb l'ús de la mascareta i l'organització en grups bombolla. Això sí, es permetrà l'entrada dels pares a les escoles i també l'adaptació a P3 i a P4. Aquestes mesures estaran vigents tot el primer trimestre.\nGrup bombolla sense mascareta, al pati\nEntre els canvis es destaca, precisament, la relaxació dels protocols als patis, on es podran reunir els alumnes d'un mateix grup bombolla sense mascareta. En el cas d'interactuar amb un altre grup, sí que l'hauran de portar.\nLa campanya de vacunació permetrà que tots aquells alumnes que disposin de la pauta completa no s'hagin d'aïllar encara que siguin contacte estret. D'aquesta forma, en cas que hi hagi un contagi al grup bombolla, podran continuar fent classe de forma presencial.\nNo passarà el mateix amb aquelles persones no vacunades, que hauran de fer una quarantena a casa i seguiran les classes de forma telemàtica. El conseller d'Educació ha remarcat que aquest sistema "híbrid" no és una novetat, i que els centres tenen les eines per fer-ho.\nTemes:coronavirus, COVID-19, curs escolar 2021-2022, educació, escoles, mesciutat1, Sabadell


El vaixell de "En solitari" és d'una empresa de Torroella de Montgrí - Diari de Girona\nEl vaixell de "En solitari" és d'una empresa de Torroella de Montgrí\nTop Sailing Charter va llogar a la productora del film la nau amb què el protagonista recrea la volta al món en solitari\ntorroella de montgrí | a.s. 24.01.2014 | 14:55\nUna imatge de la pel·lícula, amb el protagonista a bord del vaixell diari de girona\nHi ha moltes maneres de participar en una pel·lícula, però segurament una de les més importants és aportant-hi el protagonista. En el cas de En solitari, actor a banda, està clar que el principal protagonista és el vaixell, i això és el que ha proporcionat una empresa de les comarques gironines, amb seu a l'Empordà. L'empresa de lloguer de vaixells Top Sailing Charter, amb seu a Torroella de Montgrí, va participar en el rodatge llogant el vaixell on transcorre tota l'acció de la pel·lícula.\nEn solitari, dirigida per Christophe Offenstein i protagonitzada per l'actor Franc?ois Cluzet (un dels actors francesos més coneguts, especialment pel seu paper a la pel·li?cula Intocable), està basada en la regata Vendée Globe, una de les més dures i arriscades que existeixen, i en el viatge en solitari al voltant del món que emprenen els dos principals protagonistes. El rodatge va tenir lloc durant els mesos d'octubre i novembre a Franc?a i a les Illes Canàries en un veler Imoca 60 de l'any 2008 llogat a través de l'agència gironina. La pel·lícula, l'acció de la qual passa tota a alta mar, és una producció franco-belga-espanyola i és un dels projectes més ambiciosos del cinema europeu.\nTop Sailing Charter disposa d'un servei d'organització d'esdeveniments nàutics a tot el món (Croàcia, Franc?a, Itàlia, Carib...) per a regates, reunions d'empresa, presentacions de productes o rodatge de pel·lícules. La seva experiència en l'organització d'esdeveniments per a marques de prestigi com San Miguel, Brugal o Red Bull la va portar a ser seleccionada per la productora Gaumont per al rodatge d'En solitari.\nSergi Alòs, gerent de l'empresa gironina, destacava ahir que Top Sailing Charter se situa d'aquesta manera "com una de les empreses més solvents del mercat per a l'organització d'esdeveniments nàutics". Per certificar la col·laboració de l'empresa gironina en el rodatge del film, el nom de Top Sailing Charter apareix en els crèdits finals del film. Alòs va remarcart que "aparèixer-hi ens fa molta il·lusió i ens dóna ressò en el món del cinema".\nA banda del seu treball en l'organització d'esdeveniments nàutics, Top Sailing Charter és també una agència de viatges online, creada al 2008 i especialitzada en viatges nàutics i en el lloguer de velers, catamarans, iots i goletes a qualsevol part del món.\nL'empresa es va convertir l'any passat en la primera agència charter nàutica que oferia, a banda del lloguer de vaixells, la reserva també de vols.


27 oct. 27 D’OCTUBRE DE 2017\nPublicat a les 06:16h a Escrit del divendres\tper\tRobert Fabregas\nLa pràctica del passeig sota la pluja és una experiència única. Val a dir que me la permeto poques vegades ja que darrerament estic afiliat als problemes respiratoris. Tot i així avui m’he decidit a caminar entre bassals, cargols i llimacs. No érem cap espècie humana o animal en aquest viatge aquàtic, tan sols tres ànimes surant. És evident que jo era el menys preparat dels tres perquè el meu cos és tristament fràgil, dèbil i poruc. No així els cargols els quals a la mínima ocasió surten a prendre un bany. Els seus cosins germans, els llimacs, són més valents encara ja que surten sense paraigües o closca que els protegeixi. Potser són més atrevits, potser més inconscients. Els humans anem guarnits de cap a peus, paraigües inclòs. Jo encara vaig més disfressat. La por em fa fer aquestes coses i potser si anés just de roba tindria menys dificultats.\nL’experiència del camí sota la pluja és indescriptible i única en cada ocasió. Hi influeix la canviant temperatura de l’aigua i també la grandària de les gotes, l’acceleració en la caiguda, el vent, el so dels llamps i trons; ben bé, tot és irrepetible en cada excursió. Un altre fet genial són els diferents tons de gris que els núvols dibuixen al cel. Més intens, més suau, més cridaner o, simplement, més juganer. El cel sempre té sorpreses per a nosaltres.\nDeixo pel final les olors. Com a closques que es rebenten i s’esquerden després de la incubació, les aromes de pedres, plantes, sorra, ferro o animal s’empodera, creix i s’escampa. Quines ferums tan extraordinàries! Me les voldria endur amb mi en petites ampolletes de vidre i tap de suro per poder gaudir-les en l’estiu sec irrellevant. Col·leccionar l’olor de la pluja de febrer, la fragància dels rosers de primavera, el perfum d’una roca esberlada o l’aire fresc d’una albada prop del mar. Així tindria el món tancat a casa, com un record d’una vida feta servir la qual em diu que els temps passats foren millors.\nPerò a banda dels factors ambientals, hem de tenir molt present els factors emocionals. No és el mateix sortir a passejar de mal humor, amb mal de cap que amb la ment oberta i buida de dificultats. Les experiències les forgem i encunyem nosaltres i res prové de fora.\nLes gotes em guien en el camí del romanticisme, en l’entern viatge sobre l’escorça i dins l’esperit. Desconec cap altra cosa més intensa i sentimental que el passeig sota la pluja. Avui si tinc, sort, bruixes, nyitus, elfs, gnoms o l’home escorça sortiran al meu costat a passejar. I si no és així, hauré tingut la gran sort de mullar-me els peus, les mans i el front amb l’esperit de la terra, amb l’ànima d’un món cada cop més castigat i reprimit.\nNosaltres encara tenim l’oportunitat única de gaudir de la terra, potser les generacions futures només podran imaginar-s’ho amb petits textos com aquest.


El Sant Jaume de Llierca doblega l'Atlètic Sant Ponç (4-1)Olot Televisió\nEl Sant Jaume de Llierca doblega un combatiu Atlètic Sant Ponç (4-1)\nRedacció - Olot - Publicat a les 21:05h\nEl Sant Jaume de Llierca es va endur per 4-1, un partit davant l’Atlètic Sant Ponç amb dues meitats molt diferents. En la primera el domini va ser local i a la segona, se’l van repartir. El 2-1 va ser clau ja que era el millor moment dels visitants, que acabaven de fer l’empat.\nEl Sant Jaume de Llierca es va emportar els tres punts en la visita de l’Atlètic Sant Ponç al municipal de Sant Jaume de Llierca. Els locals van guanyar 4-1 i mantenen amb vida les esperances d’ascens.\nL’arrencada de l’Atlètic Sant Ponç va deixar clar que no seria un partit senzill pel Sant Jaume de Llierca. Els primers minuts van ser de domini pels visitants a través del seu joc en llarg. Quan els locals van aconseguir baixar la pilota a la gespa, el signe del partit va canviar completament. Tot i que sense ocasions especialment clares, els de vermell i blanc van marcar el ritme del partit. L’únic problema que tenien era que cada contraatac dels visitants, significava perill per la porteria del Sant Jaume de Llierca. No un perill clar, però més del que ells estaven creant. La sensació era de domini local però de perill visitant i en aquest esport això ja és molt.\nTot va canviar però quan els locals es van posar per davant. En una jugada en la que l’Atlètic Sant Ponç no va aconseguir treure la pilota de la frontal de la seva àrea, una centrada des de la dreta va ser perfectament aprofitada per un dels davanters del Sant Jaume de Llierca que, amb un remat acrobàtic, va desnivellar el marcador.\nLa segona meitat va començar com la primera, amb un Atlètic Sant Ponç demostrant perquè està situat tan a dalt a la classificació. Els de Federico Domínguez van proposar un partit molt més directe que a la primera meitat, aprofitant l’alçada i la col·locació del cos del seu davanter per fer-se amb les pilotes aèries. El perill s’aproximava a la porteria del Sant Jaume, que s’estava veient superat pels visitants. Tant va avisar l’Atlètic Sant Ponç que va aconseguir l’empat. En una falta lateral penjada al cor de l’àrea, el remat del davanter blanc-i-negre va ser impecable. Tot tornava a estar com al principi i ara, qui empenyia més fort eren els visitants. Però qui va colpejar va ser, de nou, el Sant Jaume. El 9 blanc i vermell va rematar al primer toc una bona centrada rassa des de la dreta per posar el 2-1 al marcador i canviar el partit. Va ser massa rebre un gol quan millor jugaven per l’Atlètic Sant Ponç. L’entrada del 21 local va afegir un grau de paciència amb la pilota als de Ferran Roca, que van passar a dominar el partit. Els espais van començar a aparèixer i la qualitat del 21 va marcar la diferència.\nEl tercer gol va caure en un contraatac amb l’Atlètic Sant Ponç bolcat cap a la porteria local. El primer remat no va ser bo, però el refús va acabar a les xarxes. Si el partit ja donava símptomes d’estar sentenciat, el quart gol el va acabar de rematar. Amb molts espais en defensa, un xut des de la frontal del migcampista local va significar el 4-1 final en un partit que dispara la confiança dels de Sant Jaume de Llierca i que pot deixar tocat un rival per l’ascens com l’Atlètic Sant Ponç.


Agost de 2016 – Azures\nJusqu’ici tout va bien. Fins ací, tot va bé. Canvia el cartell i escriu nous on hi ha vous, i aleshores el significat pren força, és una frase de lluita: el món és nostre. El cartell queda a l’esquerra i ells caminen en filera, i la nit de París els engul, després d’haver perdut el tren. Hi ha més desitjos que estreles, i hi ha pel·lícules que ensenyen com sura el desig, i pel·lícules on saps que el final ja l’han signat, sense desig. El món és nostre però nosaltres perdem, ens diuen a cau d’orella. Quan ens ensenyarà les dents, la vida, els ullals clavats als desitjos? Mentrestant pensem, com qui cau d’un setè pis (o es llença, no ho recorde), que tot va bé. El desenllaç serà ràpid, com un tret de pistola. Caminàvem, o quèiem, no hi érem ja al desenllaç? Qui és llança d’un seté pis, mentre cau, ja és mort.\nFins ací tot va bé, diuen, i ja són morts.\nAutor mslvdrCategories ParísPublicat el Agost 28, 2016 Novembre 12, 2016 Deixa un comentari\nAutor mslvdrCategories Dones, Nits, SexePublicat el Agost 24, 2016 Agost 24, 2016 Deixa un comentari\nLa casa estava als afores del poble. La mare encara recorda que jugava al costat de les séquies, amb el fang, i on ara, alineats, hi ha els adossats, abans hi havia camps de cebes. Quan asfaltaren el carrer, plantaren plàtans, uns plàtans que sempre han anomenat, la mare i l’àvia, l’arbre dels pàmpols. El carrer tenia el color de les fulles dels plàtans. Els pàmpols queien, amb tons grocs i grisos, i l’àvia els arreplegava. Un dia, va deixar de fer-ho. Agranava, però només llençava les fulles més enllà, a la carretera, a sota els cotxes. Tinc una foto de la casa. Negre i blanc, es veu part de l’escala que pujava a les golfes i la porta, que mig oberta, deixava el blanc a l’esquerra de la fotografia. L’he perduda, la foto, com tantes altres coses, després de morir els pares. Vaig pintar la fotografia amb pintures pastel. Blanc, gris i negre. La mare volia emmarcar-lo, el quadre, però, com sol passar amb certes coses, sense cap motiu especial, no ho féu. Hi ha més coses deixades a la vida, sense la intenció de deixar-les, que d’aconseguides: només un abandó temporal, una confiança en el temps. La planta de dalt no estava enlluïda, i la façana ensenyava una finestra tapiada, rajoles que formaven com una conca de l’ull buida.\nEm feia por, pujar a dalt. Sé que l’avi dormia allà dalt. Hi havia també una escopeta de perdigons i ninos de plàstic. Mirades impossibles, caps apegats al cos, membres esguerrats. Vuit fills, molts joguets trencats. Les habitacions no tenien portes. La cortina que separava el quarto del terrat es movia sovint, el forat de la conca de l’ull tapat amb uns cartrons deixava passar el vent. Al terrat eixies per una porta menuda de fusta, de taulons. Hi havia un fil d’estendre, i solien haver coloms. Per les fenelles, entraven raigs de llum oblics i es transformaven en una onada quan obries. Ja no tenia por. Recorde uns coloms d’ales fosques, i el cable de banda a banda de la paret i ma mare, què feia, ma mare, allà dalt? Encara estàvem tots vius. En teníem consciència?\nA l’avi un dia el va mossegar un gos. Caminava per l’hort, encara treballava llaurant per a d’altres. Va mossegar-lo al panxell. Temps després, va ensenyar-me alguns passos de ball. La mare havia dit com era de bo per als pasdobles i ell s’alçà de la cadira i mogué els peus en tres o quatre passes ràpides. Menut i calb, amb un somriure afable.\nL’àvia sentia sorolls. Sorolls que no existien. S’havia anat quedant sorda, i els sorolls havien augmentat. Com mobles que s’arrosseguen, com màquines. Xerrics de claus i rodes. No volia col·locar-se un audiòfon. Si no haguera pogut caminar, haguera preferit estar postrada al llit que sortir amb un bastó o un cotxet de rodes. Anys al llit. Hi havia una bombeta roja damunt del televisor, clavada a la paret, que s’encenia cada vegada que tocàvem a la porta. Tot i això, repetia que no estava sorda. La bombeta donava un aire estrany a la casa, com d’aparador de tenda eròtica. A vegades la veu del televisor estava tan forta, que els veïns es queixaven a la policia, per això, li van comprar uns cascos. M’agradaria tornar a la casa, xafar les fulles seques, cruixir amb els peus el temps, i trobar-me-la així, davant del televisor, bellugant-se a l’engronsadora.\nUna vegada va denunciar els veïns perquè creia que encara vivien de l’estraperlo, que comptaven amb màquines que funcionaven tota la nit a casa. Eren els anys noranta, els policies rigueren. A la matinada, durant una llarga temporada, pegava colps contra la paret mitgera, demanava que callaren. Ella mateixa havia viscut els anys de la postguerra així. M’escoltes, iaia?\nAutor mslvdrCategories Família, ValènciaPublicat el Agost 17, 2016 Agost 17, 2016 Deixa un comentari\nAutor mslvdrCategories açorianidade, Balenes, Faial, São MiguelPublicat el Agost 17, 2016 Octubre 3, 2016 Deixa un comentari\nLes vacances tenen dos sentits: recordar la sensació d’estar en trànsit i caminar. Caminar sense anar enlloc, només per veure. Les ciutats són al mapa i segueixes una ruta inventada: quatre punts que s’uneixen, sense cap raó. Comptes les hores que et queden fins al darrer tren. El tren travessa camps, xicotetes ondulacions, granges, pins i un riu gris que fa de guia, com si les travesses no foren suficients.\nA Anvers vaig caminar per la passarel·la, era setembre, quasi octubre. Hi havia saturació d’humitat i les grues i l’òxid. Tinc una foto del cartell que dóna als vaixells la benvinguda al port, el mateix cartell quan dius adéu. Estava sola, vaig triar el camí més llarg per tornar a l’estació de tren.\nEl greuge de les vacances és recordar la sensació d’estar en trànsit i oblidar-la. Perquè després, abans de l’accident, el divorci, o la darrera copa que dius que beuràs, oblides el camí, la ruta inventada, el fet que repetiràs llocs però no moments, i l’estiu enfebrat en una ciutat costanera serà el que contaràs quan tornes a la feina. Les vacances semblen un parèntesi, però de què? Què compta més, aquest avorriment lineal, els dies buits, o les xicotetes explosions, un instant a penes, que els nous llocs t’ofereixen? Com un salt o una vibració a terra. Les vacances ens treuen la màscara: està bé, però la vida podria ser millor.\nAutor mslvdrCategories Ciutats, EstiuPublicat el Agost 13, 2016 Setembre 27, 2016 Deixa un comentari\nEl cigarro li va caure una mica i li penjava perillosament del llavi. No estava per malbaratar tabac, encara que si haguera caigut a terra, l’haguera agafat de tota manera. Una vegada va veure un home recollir totes les burilles del terra, i ell, que mai ha donat cap moneda, va comprar-li un paquet al vell. Van mirar-se i van somriure. Havia fet molts amics amb els cigarrets, el fum no només et feia companyia, també te’n procurava més.\nElla va riure, va moure el cap i escampà el cabell ondulat cap als muscles. Ell acabava de dir-li que era un intel·lectual. Com ella. Si ella havia estudiat a la Universitat, ell s’havia empassat l’enciclopèdia VOX tres o quatre vegades. Els estius tenen la propietat de ser llargs. El treball, avorrit. Feia temps que volia dir-li-ho, que sabia de llibres. Va mirar-lo i les parpelles van apagar-se, com si la molestara massa la llum. Va tornar a riure. Tots dos estaven asseguts al banc de marbre del carrer, la llum queia vertical entre la catedral i l’edifici de la biblioteca, les pedres ennegrides pel temps brillaven. Ell va pensar que ella també brillava al migdia, amb la cara una mica suada. No te’n rigues, però sé quina és la capital de Mali. Un esclafit de riure i una pipada al cigarret.\nS’havien conegut al carrer. Ell venia moneders, carteres i polseres de cuir, i ella invitava els vianants a què passaren al restaurant del final del carreró. Un bar de portuguesos que oferien feijoada i que tenia a les parets versos i frases d’autors lusitans. Totes les frases amb errades. Versos confosos. Pessoa amb una essa, Camões sense accent. Feia pena, com qualsevol fado.\nLa feina d’ella era ensenyar la carta, que sostenia amb l’avantbraç. Per intuïció, triava l’idioma per preguntar al turista si buscava un lloc per dinar. El sol pegava fort al migdia, encara que fora hivern, i era difícil que un ros de galtes redones i rosades, que semblaven a punt de florir, volguera un plat calent de fesols. Els turistes sempre passaven pel carrer que enfilava cap a la catedral. També en trobaves a la plaça, al voltant de la font que els arreplegava cansats. Lluents per la suor o per la felicitat, s’asseien al banquet de la vora de la font. L’aigua els esguitava.\nS’avorria i va conèixer els venedors que treballaven al carrer que donava a la plaça.\nAl mateix carrer hi havia un mim que s’amagava sota una taula on exposava tres caretes. Una, que era la seua pròpia cara pintada de negre, saltava de sobte i espantava tothom que passava. Feia riure. I també hi havia una dona que feia bosses amb sacs de cafè i creïlles (els folrava, una tela de feltre per dins i hi cosia una butxaca) i una altra, de més jove, Lluïsa, que venia anells de plata, arracades de càpsules reciclades de cafè pintades de colors lluents, i penjolls amb llavors de plantes i fulles assecades. Compartien cigarros. En acabat de treballar, ella s’asseia amb ells, amb un bocata d’un lloc de menjar ràpid i miraven els turistes.\nLa feina era només durant els àpats. No tenia contracte. La situació era temporal perquè l’amo del restaurant, un lisboeta gras i malcarat, li havia dit només començar que li faria un contracte després d’un mes de prova. Els mesos havien passat. L’última vegada que n’havien parlat, havia insinuat que estaria bé que cobrara segons el número de clients que entraren a dinar. Més comensals, més diners. Cinc euros l’hora i havia de donar les gràcies. S’estimava més no pensar-hi. L’home sempre s’estava assegut al fons de la cuina, davant d’una taula atapeïda de papers i factures. Ella volia parlar-li clar, encara era jove per confiar en les paraules.\nUn dia els va contar els seus projectes. Volia tindre les vesprades lliures per a treballar en els muntatges de vídeos. Cercles. El que volia fer era retratar tots els cercles que veia. I veure tots els cercles que no veia. Dos endolls i una taca que dibuixava un mig cercle, la reixa d’un aparador, una taca d’humitat com el globus terrestre. Un ull. Aleshores fou quan Albert se’n va enamorar. O fou abans, però des de llavors començà a importar-li el què ella en pensara, d’ell o de la seua vida.\nA veure, dis-me un país i et diré la capital. Mali, no, un altre. Havia llegit el volum de Geografia i Història moltes vegades. Sabia endevinar el país per la fotografia, els quilòmetres quadrats, la moneda, i les religions principals. Ghana? Ghana?! Va quedar pensarós, no recordava la ciutat. Sabia que era estranya, un nom que se’t quedava a la boca, enganxifós.\nUn dia, a les acaballes de juliol, tots dos es trobaren a la cantonada. Just davant hi ha l’edifici modernista que ara fa de biblioteca. Aleshores, el devien estar restaurant. Panells que anunciaven la nova façana. Ella venia de treballar. Duia encara en la butxaca de darrere dels jeans curts, el feix de diners. Encara tenia les galtes una mica enrojolades? Quan era l’hora de plegar, el lisboeta la va mirar, dibuixà un mig somriure, i just quan ella es va girar d’esquena per agafar la roba de la taquilla, ell entaforà els bitllets a la butxaca. Es va quedar esglaiada. Immòbil. Va notar l’escalfor a les galtes. Até logo, mormolà, i després topà amb l’Albert.\nLa vergonya és una cosa estranya. Era aquell malparit el que havia de sentir-se avergonyit, i en canvi… D’això es queixava. Li ho va contar. Van comptar els diners. Van esperar-se a la cantonada fins que es van fer les dotze i mitja i va eixir amb les bosses de fem. Tampoc és que tingueren un pla, només que els dos havien sabut que havien pensat el mateix. Esperar-lo, almenys, com si anaren a fer alguna cosa. Tenien les claus de casa. I ella, a la bossa, també tenia un pot de vidre. Els dos junts eren més forts que ell, gras i fluix. Carn tova. No van dir res i tampoc es van moure. L’home tornà a alçar la persiana i s’enfilà dins del bar. Ell aleshores, un llampec, se’n recordà. La memòria apareix i desapareix entre llampecs. O com cercles. Accra, la capital és Accra, però no va obrir la boca fins que es van acomiadar davant de la parada de l’autobús i xiuxiuejà un adéu, fins demà.\nAutor mslvdrCategories Barri, Dones, ValènciaPublicat el Agost 10, 2016 1 comentari\nPer això pixava tant. Vull dir, tan seguit. Rondinava una mica, entaforava el nas sota les fulles, i pixava. Un raig nerviós i curt. Després hi tornava. Si és una gossa… Vaig pensar que potser olorava els fills, que havien estat al matí, saltant i fent volar les fulles seques dels tarongers. No pensí en el sexe, d’això n’estic segura. Hauria anat més amb compte, les necessitats són les necessitats. Perquè això m’ho digué una vegada Marc, el meu amic. Les necessitats no tenen culpa.\nEncara que amb mi sempre es porta bé, em segueix. Jo li alce la mà, li assenyale l’hort, apuge les escales i espere, asseguda, que entenga que ha de moure’s. Fita la tanca, la ressegueix, olora les restes químiques, el tronc tallat, les oliveres encara tendres, una pota de conill repelada i pudenta, el pixum, la llimera.\nHauria d’haver-ho fet com sempre, però, oh no, aquesta vegada volia innovar. Volia fer altres coses sense sentir-me culpable de no desnugar-la. Va, camina cap a la tanca, que l’òbric. Es quedà una estona immòbil, ni movia la cua, mirant-me. Véns o no? Però jo havia de fer coses, preparar la maleta, pentinar-me, posar-me crema. La mare i el pare no tardarien a vindre. Havia passat dues setmanes d’agost amb l’avi, i estava una mica tipa de les llaunes de sardina, el pa amb formatge, i de preparar-li el barral. Vaig vigilar. Vaig xiular, primer un xiulit curt seguit d’un de més agut i llarg, i de seguida va acostar-se una altra vegada a la tanca. Havia anat a veure els fills. Cap perill. Quatre cadells de tres mesos. Els ulls fondos, un altre cop. Puc veure el zel, vull dir, ara després que l’he vist i l’he reconegut. La segona vegada que vaig xiular ja no va vindre. El pitjor. Li fuig, havia assegurat a l’avi. Li fuig! Podia traure-la tranquil·la, desnugar-la, desentendre’m una mica mentre donava a menjar els gossets.\nPerò aquesta vegada, hi havia els ulls fondos, com un pou d’aigua estancada, on només pots ofegar-te.\nVaig cridar, i res. Haguí d’apropar-me, em vaig enganxar amb la cadena del gos, i quasi em fa caure. La va seguir uns metres, fins que la cadena l’aturà. Tinc dues blavures al turmell, una mica unflades. Ella saltà i s’enfilà cap a la tanca. Des de fa temps sé que hi ha indicis abans que cap cosa succeïsca. Senyals que no sabem veure.\nL’avi diu que si es queda prenyada una altre cop, haurem de matar els cadells.\nAutor mslvdrCategories GossesPublicat el Agost 6, 2016 Agost 6, 2016 Deixa un comentari


Canadell exigeix a l’Estat que “compleixi” amb les inversions promeses abans de parlar de pactes\nEl nou president de la Cambra, Joan Canadell, en un acte / ACN\nEl president de la Cambra de Comerç de Barcelona critica l'incompliment sistemàtic de l'Addicional Tercera de l'Estatut de Catalunya\nper Redacció 26 de juny de 2019 12:55\nEl president de la Cambra de Comerç de Barcelona, Joan Canadell, ha exigit al ministre espanyol de Foment, José Luis Ábalos, que “compleixi” les inversions promeses abans de parlar d’un “nou pacte” entre l’Estat i Catalunya. “Les empreses catalanes no millorarem la competitivitat amb pactes, sinó amb inversions reals”, ha etzibat Canadell en una piulada durant la presentació del Saló Internacional de la Logística (SIL).\nA finals de maig la Intervenció General de l’Administració de l’Estat (IGAE) va reconèixer que les inversions de l’Estat a Catalunya van caure un 16,1% l'any passat. Les xifres oficials constaten que dels 1.312 milions promesos als pressupostos del 2018, només es van executar 757 milions, un 57,7% del previst. Es tracta del segon percentatge d’execució més baix dels últims tres anys.\nMinistre @abalosmeco abans d demanar un nou pacte, cal q l’Estat compleixi els compromisos adquirits. Com l’addicional 3a de l’Estatut q suposa 3.806 milions en infraestructures no fetes. Les empreses catalanes no millorarem la competitivitat amb pactes, sinó amb Inversions reals pic.twitter.com/vpwUc6cPSk\n— Joan Canadell (@jcanadellb) 26 de juny de 2019\nLluny de l'Addicional Tercera\nCanadell també ha reclamat l’aplicació de la Disposició Addicional Tercera de l’Estatut de Catalunya, “que suposa 3.806 milions en infraestructures no fetes”, ha dit. L’Estatut preveia que, durant set anys, la inversió a Catalunya seria similar a la seva aportació al PIB de l’Estat, que és del 19%, un percentatge que no s’ha complert mai. El 2018 es va rebre un 10,4% de la inversió estatl, mentre que el 2017 va ser el 13,2% i el 2016 el 10,5%.\nEl ministre ha assegurat que “cal nou enfoc en la política d’inversió i finançament de les infraestructures de transport per allunyar-les de la conjuntura política i les pressions territorials”. Ábalos ha demanat als partits que no bloquegin la investidura del govern socialista perquè “no hi ha alternativa” i que respectin els resultats de les eleccions del 28-A.\nInfraestructures Cambra de Comerç\nxup Fa 7 mesos\ncumplir l,estat de Ñ? ja ja ja ja ja, tancament de caixes de les empreses i particulars es l,unic que entenen\nPerque no pagueu els impostos de les vostres empreses a França fins que us donin el que voleu?.


Ronya Mortis: de juny 2009\nL'habitació de Verònica, d'Ira Levin -direcció d'Hèctor Claramunt-\nEl Capitol està en penombra, amb la pluja caient esmorteïdament pels altaveus, trons llunyans, i una sala fantasmagòrica sobre l'escenari.\nUn llit, un divà, mobles i arcons estan coberts per llençols blancs. Dues portes, una a cada banda de l'habitació, i una finestra al fons. L'espai és petit, estret i asfixiant.\nSonen els acords d'una melodia suau, inquietant, i la porta de l'habitació s'obre.\nSi, una hora i mitja després, la funció s'hagués acomiadat amb la (cèlebre) sintonia d'Alfred Hitchcoch Presenta, no m'hauria extranyat gens ni mica.\nL'habitació de Verònica està escrita per Ira Levin (marcat per sempre més per Rosemary's Baby i Els nens del Brasil), i això es nota. Segueix la mateixa línea pertorbadora, aquest trencament de la realitat qüotidiana en una irrupció de bogeria violenta, convertint el que en principi semblen uns personatges adorables (veïns ancians, majordoms, metges de capçalera austríacs...) en autèntics monstres.\nFa pocs dies vaig començar a llegir alguns relats de Los hombres topo quieren tus ojos (Valdemar, editat per Jesús Palacios) sobre l'era daurada de la literatura pulp anglosaxona. I molts de vosaltres ha coneixeu la meva passió per Robert Block (autor dels millors guions de la sèrie del mestre del suspens, així com del text literari original de Psicosis) o , sobretot, Richard Matheson (no cal presentació, oi?). L'habitació de Verònica és una obra a l'alçada de qualsevol dels anteriors. Sense pretensions de denúncia social, ni dobles lectures, ni un debat intern sobre el poder de la violència o del mateix teatre; sinó un text efectiu que s'obre i es tanca dalt de l'escenari, rodó, en que se'ns mostren uns fets i no ens demanen que hi reflexionem, només que en siguem testimonis.\nUna parella, d'excursió en la seva segona cita, coneix un matrimoni en un restaurant de carretera. Aquests, que resulten ser els majordoms d'una finca victoriana, asseguren que la noia té una semblança extraordinària a una de les filles de la família a qui cuidaven temps enrere, i que va morir de tuberculosis. Així, els fan una proposta inquietant: fer-la passar per la noia morta i que parli amb la seva germana, ja gran i a punt de morir, per tal que no se senti culpable per uns fets que van passar fa molts i molts anys...\nM'ho he passat molt bé, amb L'habitació de Verònica. L'ús de l'escenari de poca profunditat otorga un grau de claustrofòbia que impulsa l'obra i accentua la violència (més psicològica que física, malgrat que la segona va fent aparició en un crescendo imparable) entre els personatges. La banda sonora (integrada com en un una pel·lícula) de Pep Pascual ajuda a introduir-nos en el món malaltís de la família protagonista. Héctor Claramunt aconsegueix moure amb precissió les peces d'uns escacs que usen la coreografia pròpia dels thrillers clàssics, aquells de mansions victorianes de portes tancades amb clau.\nMiquel Sitjà està força correcte en el seu paper de fill reprimit i de sexualitat freda que es cita amb la Susan. He de reconéixer que si bé Silvia Marty, al principi de l'obra em semblava que grinyolava una mica, fa progresar el seu personatge a uns nivells d'angoixa molt superiors al que em podia esperar, en una evolució paulatina i versemblant que ens col·loca a tots els espectadors en la seva pell. Mercè Montalà ofereix un recital de registres, de la dolçor a la perversió, passant per la bogeria, en un personatge que li sembla fet a mida. Quina bona Enriqueta seria!!!\nI Lluís Soler... collons, el Lluís Soler. Quin monstre sobre l'escenari. Només amb la presència ja absorveix tota l'energia de la sala. Però quan parla, quan es mou, quan reacciona irascible o quan plora resulta hipnótic. De vegades, quan s'asseia amb el cap entre les cames o d'esquenes a la platea, me'l quedava mirant, escoltant els diàlegs de la resta del repartiment, només per veurell en la pell del seu personatge, creient-me el seu patiment i, alhora, la seva obsessió.\nL'habitació de Verònica, malgrat recordar sovint a El final de las escaleras, La matança de Texas (sic), Psicosis o la mateixa La llavor del diable, no és una obra de por sinó de suspens, una hora i mitja d'intriga plagada de twists argumentals com Déu mana i que deixa un molt bon sabor de boca en acabar la funció... si ets capaç sortir-ne viu.\n-Tinc fotos borratxo al facebook més dignes que aquesta -menteixo al noi de la samarreta groga. No tinc fotos borratxo al facebook. I el nivell de dignitat és molt relatiu.\nEl noi riu i xerrem una estona. S'assembla força a un amic de ma germana que és bon paio, així que per associació suposo que em cau bé. Li pregunto quina és la seva novel·la i em respon que no, que és un llibre de relats amb un nom estranyíssim. Em passa un dinaquatre amb el primer conte de tots, per fer un tast.\nQuan li faig la típica pregunta que tot escriptor de contes sent vint-i-mil vegades al dia (per què no, una novel·la?), assegura que no té prou constància.\nLlegint Twistanschauung t'adones que és veritat i és fals a l'hora.\nÉs cert, perquè cadascun dels tretze relats té una morfologia pròpia. García Tur crea la forma del conte en base a allò que vol explicar, i se serveix dels elements més adeqüats en cada moment per a construïr-lo (fotografies, símbols, canvis d'dioma). Això converteix el llibre en un ens orgànic. Si en qualsevol altre aplec de relats pots anar saltant d'un a l'altre indistintament, perquè l'ordre no altera el resultat, al Twist... és més que recomanable seguir la línia cronològica pautada per Tur per gaudir plenament del seu joc de miralls, de les referències internes i dels mecanismes que s'activen i es desactiven entre si a cada pàgina.\nI és per això que l'asseveració de la manca de constància és falsa. Perquè el Twist... és un tot integral, en que els relats estan interconnectats i alhora són autònoms, en què hi ha una trama subtil i persistent com la pluja fina al llarg de tots ells (curiosament i irònicament, el segrest de criatures).\nVíctor Garcia Tur és dissenyador gràfic, i això es nota alhora de construir la novel·la (perquè també podríem refererir-nos al Twist... com una novel·la encoberta). No només pel disseny de la portada, que ja marca una línia trencadora del que vindrà dins, sinó per la seva elecció en les imatges a descriure (amb una fixació esfereïdora pels detalls més qüotidians). El joc proposat a l'equador del volum amb "Les set diferències/Antena/Las siete diferencias" és deliciós.\nLes seves referències? Tot i que ell cita sovint Cheever (i es nota en el resultat, amb aquestes històries de rutina entre parelles que es trenquen per la irrupció d'una obsessió), hi he vist rastres de Palahniuk (Mozzaiku) o de Sergi Pàmies (L'ull màgic), però també s'atreveix a citar a Sergi Mas o a la publicitat de Garnier.\nEl llenguatge és planer, directe i molt barceloní (un fet que sembla que la crítica detesta cada cop que un autor barceloní escriu sobre el que passa a la seva ciutat, com si no fos un recurs legítim).\nCrec que tenim Víctor García Tur per molts anys. Si al final, seran les primeres impressions, les que compten.\nCristiano Ronaldo, o la resurrecció del destape\nFlorentiño Pérez ha d'amortitzar els norantamolts milions de frodos que ha costat el fitxatge de Cristiano Ronaldo.\nCom que el futur és l'I+D i les idees van buscades, ajudem des d'aquest últim racó internetés el Ser Messiànic que presideix l'equip merengue.\nFer un remake de totes les pelis del Destape Español, respectant el guió original, però canviant els actors (Mariano Ozores, Juanito Navarro, Estesopajares) per en Cristiano Ronaldo.\nDeixem que el càsting femení sigui el mateix. Nadiuska. Susana Estrada. Ágata Lys. Però tal com estan avui dia (si ha mort, s'accepta intercanviar-la per l'equivalent actual, com Yola Berrocal o Malena Gracia). Ell, per contracte, ho cediria tot a Florentiño. Elles actuarien per amor a la hípica.\nGaranteixo recuperar la inversió el primer cap de setmana.\nEl comodí de les converses. Que gran!\nQuantes vegades ens haurem quedat sense paraules en una conversa!\nCom és possible? Som enginyosos, ràpids i graciosos! Per què ens quedem sense saber què dir o què respondre?\nHa arribat la solució a aquests blancs mentals! Ha arribat l'expressió perfecta per a sortir del pas!\nVull dir, que sí, que l'expressió és que gran!\nTan se val si el que us diuen és positiu com negatiu, si esteu prestant atenció o si se us en refot i li esteu mirant les tetes a la vostra interlocutora. La resposta perfecta sempre és Que gran!\nServeix per a tot, i a tot arreu escau. Tant pot significar que hi estàs molt d'acord com que parles de forma irònica. Tant pot voler dir que t'agrada com que ho menysprees. Que gran!\nVeiem uns exemples.\n-Airton Senna va morir en un accident automobilístic.\n-Fernando Alonso no ha aixecat el cap després de guanyar el Príncipe de Asturias.\n-Silvio Berlusconi és un putero i un mafiós.\n-Silvio Berlusconi és l'ídol de tot home mediterrani.\n-Aquest any, la declaració de la renda em surt a retornar.\n-Aquest any, la declaració de la renda em surt a pagar.\n-Els amplis resums del DVD de La Vanguardia de la final de París i Wembley duren cinc minuts.\n-El locutor fa la mateixa veu de sorpresa amb el gol de Koeman que amb el de Belletti.\n-I s'inventa noms.\n-I s'equivoca, tot i estar enregistrat i haver passat disset i tres anys per cada partit, respectivament.\n-La cançó 21st Century Breakdown de Greenday sona a música tradicional asturiana.\n- Has escoltat No line on the horizon d'U2?\n-És una merda com un piano!\n-Loquillo és el Nicholas Cage del Clot.\nExhumat per Marc Pastor a les 4:34 a. m.\nEleccions televisives: Lost\nHe llegit moltes coses sobre Ibrahimovic aquests darrers dies. A la web del Mundoportivo han penjat videos seus del iutup de quan la Mercè Rodoreda pensava a fer-se escriptora.\nPerò digueu-me ignorant si no entenc on està el negoci:\nEto'o + 30 milions d'euros a canvi d'Ibrahimovic.\nÉs a dir, paguem una morterada perquè el millor davanter de la història del Barça se'n vagi i vingui un jugador que ja ha fet els millors deu partits de la seva carrera.\nI diuen que estem en crisi. Amb idees com aquesta... qui necessita crisi?\nAra podem rebentar el mercat amb milers de transaccions de l'estil:\nSant Graal + 30 milions d'euros a canvi d'un got d'Ikea.\nSpiderman + 30 milions d'euros a canvi d'Aquaman.\nJohn Locke + 30 milions d'euros a canvi de Lincoln Burrows.\nLa discografia dels Beatles + 30 milions d'euros a canvi d'una cançó de la Bebe.\nAleix Vidal Quadras + 30 milions d'euros a canvi de Belcebú.\nÉs hora de vendre Eto'o. I n'hauríem de treure pasta gansa.\nL'habitació de Verònica, d'Ira Levin -direcció d'H...


The Flaming Lips TONI ROSADO / SCANNERFM\nBarcelonaEls nord-americans The Flaming Lips van tancar dijous l'escenari principal del San Miguel Primavera Sound amb un xou sense ritme, vist ja massa vegades abans. La formació que lidera Wayne Coyne va insistir en els mateixos cops d'efecte habituals en les seves actuacions: confeti, pilotes inflables gegants i fans ballant a banda i banda de l'escenari disfressats, en aquest cas de personatges d'El mag d'Oz.\nNo va funcionar ni la seqüència entre dues de les joies del seu catàleg de pop neopsicodèlic i progressiu, "She don't use jelly", de The soft bulletin (1999), i "The yeah yeah yeah song", d'At war with the mystics (2006), allargades innecessàriament i separades per xerrameca buida de contingut. Després de 45 minuts de concert, The Flaming Lips només havien tocat quatre cançons. Així que quan els nord-americans van insistir un cop més en la versió acústica de "Yoshimi battles the pink robots", que rarament toquen en directe en la versió elèctrica del disc homònim de 2002, van començar les desercions.


Un peatge urbà de 4 euros al dia per circular a Barcelona\nLes associacions ecologistes i de promoció del transport públic detallen la seva proposta de peatge urbà per dissuadir l'ús del transport privat i reduir la contaminació a Barcelona\nGuillem Martínez | dimarts, 17 de maig del 2022, a les 13.01\nQuatre euros al dia per circular dins la zona de baixes emissions, se sigui resident o de fora de Barcelona. És la proposta de peatge urbà, sense barreres ni casetes, que reclamen entitats ecologistes i de promoció del transport públic de la ciutat per reduir la contaminació a la ciutat, combatre l’emergència climàtica, aprofundir en la justícia social, recuperar l’espai públic per als vianants i reduir el consum energètic, el soroll i la sinistralitat.\nEls signants de la proposta, entre els quals hi ha la Plataforma per la Qualitat de l’Aire, Promoció del Transport Públic, Ecologistes en Acció, Eixample Respira, el Bicicleta Club de Catalunya, la Xarxa per la Justícia Climàtica i l’Associació de Prevenció d’Accidents de Trànsit, consideren que és “una mesura de baix cost i gran impacte per aconseguir canvis estructurals en un termini de dos anys”.\nAsseguren que si s’apliqués aquest peatge urbà, es reduiria un 30 % el trànsit intern i un 17 % el de connexió. Això, en conjunt, suposaria una caiguda del 21,5 % del trànsit a Barcelona. A més, quantifiquen en 370 milions els ingressos nets derivats del peatge, que haurien de servir, segons la seva proposta, per millorar el transport públic i el sistema públic de salut.\nFes-nos saber la teva opinió!\nEn què consisteix el peatge?\nPagament diari de 4 euros per residents i no residents.\nNomés es pagaria si es circula entre les 7 del matí i les 8 del vespre.\nEl peatge s’aplicaria dins la zona de baixes emissions (ZBE), delimitada sobretot per les rondes.\nEls vehicles disposarien de 10 dies de circulació gratuïta a l’any.\nCom es pagaria i controlaria?\nLes entitats proposen fer el pagament del peatge mitjançant els mecanismes creats per la ZBE.\nEs podrà fer el pagament diari o pel període escollit fins a les 23.59 hores del dia anterior al qual es vulgui accedir a la zona tarifada.\nEs tracta d’un peatge sense barreres ni casetes i es controlaria mitjançant les càmeres de la ZBE.\nS’imposarien multes als infractors de 200 euros als vehicles M1, N1 i L (cotxes, furgonetes i motos) i de 600 euros als M2, M3, N2 i N3 (autobusos, camions…).\nXoc climàtic, Una mirada de betevé sobre el futur de Barcelona\nExcepcions: Els vehicles amb 3 o més ocupants no pagarien peatge urbà\nNo pagarien el peatge els vehicles d’alta ocupació (3 o més ocupants), els vehicles de persones amb mobilitat reduïda, els d’emergències, el transport públic i col·lectiu i aquells conductors amb ingressos econòmics inferiors al doble de l’IPREM vigent que necessitin un vehicle per a la seva activitat professional.\nPla de millora del transport públic\nLes entitats consideren que la implantació del peatge urbà hauria d’anar acompanyada d’un pla de millora del transport públic. Proposen transformar les autovies urbanes (com Aragó, Diagonal, via Augusta, Gran Via de les Corts Catalanes o Meridiana) en eixos amb prioritat per a vianants, ciclistes i transport públic i col·lectiu mitjançant carrils bus, VAO i bici. També proposen carrils bus a les vies d’entrada a la ciutat, més estacions d’autobusos de mitjana i llarga distància i ampliar la xarxa de tramvia cap al Baix Llobregat i el Barcelonès Nord i amb nous eixos dins la ciutat.\nBarcelona, la ciutat europea amb més densitat de vehicles\nLes entitats denuncien que Barcelona és la ciutat d’Europa amb més densitat de vehicles per quilòmetre quadrat i una de les més contaminades. En aquest sentit, recorden que Barcelona supera sistemàticament els nivells guia de l’OMS per als contaminants NO2, PM10 i PM2,5 , benzè i ozó. A més, assenyalen que el trànsit rodat és responsable del 30 % dels gasos d’efecte d’hivernacle de la ciutat, responsables de l’escalfament global.\n— contaminació atmosfèrica — peatges — trànsit — ZBE Barcelona


El Govern espanyol reclama a un ajuntament de Lleida els ajuts del Plan E - Notícies Política - Notícies Política - e-notícies\nPolítica · 27 de Març de 2015. 14:06h.\nEl cas del municipi de la Portella arriba fins al Constitucional\nImatge del web del Pla E amb la presentació de Zapatero\nEl Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat de Madrid planteja al Tribunal Constitucional l'eventual inconstitucionalitat del primer Plan E i ha paralitzat aiixí la petició del Govern espanyol a l’Ajuntament de la Portella (Lleida) de tornar més de 150.000 euros d'una ajuda del pla.\nEl Govern espanyol, l'any 2008, va aprovar l'anomenat Fons Estatal d'Inversió Local, que popularment es va conèixer com a Plan E, o Pla Zapatero. Es tractava d'ajudes a municipis i entitats locals per dur a terme petites obres amb l'objectiu de fomentar l'ocupació. El segon Plan E, que es va aprovar en 2009, va ser declarat inconstitucional per una sentència del Tribunal Constitucional.\nAprovades i lliurades les ajudes, i realitzades les obres, l'Executiu espanyol va començar a requerir la devolució de les esmentades ajudes, en la majoria de casos per simples defectes formals en la seva tramitació. Fins i tot en alguns casos, com el de l'ajuntament de Calataiud (Saragossa) perquè el cartell anunciador del Plan E no era de les dimensions suficients.\nEl segon Plan E, que es va aprovar en 2009, va ser declarat inconstitucional per una sentència del Tribunal Constitucional. L'Ajuntament de la Portella s'ha vist immers en un plet amb l'Administració central, en el qual es reclama el reintegrament d'una ajuda de més de 150.000 euros per mers defectes formals en la tramitació administrativa, si bé l'obra objecte de l'ajuda -la millora de la xarxa de clavegueram local- es va realitzar efectivament, i es va contractar als treballadors que preveia l'ajuda.\nAbans de dictar sentència i a instància de la defensa de l'ajuntament, a càrrec de l'advocadessa Maite Nolla, la Sala del Contenciós-Administratiu del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat de Madrid ha decidit suspendre el plet i plantejar la qüestió d'inconstitucionalitat perquè el primer dels anomenats plans E sigui, també, declarat inconstitucional.\nMaite Nolla, amb Daniel Sirera, en una foto d'arxiu\n#2 pere comes , bcn, 28/03/2015 - 11:04\ni on hi es el problema? Els diners no són del govern español són dels espanyols, de tots i s'han de gastar seguint les condicions, O que? o fem uns calerets en benefici d'algú.\n#2.1 egarense, Terrassa, 28/03/2015 - 15:12\nHombre algunos calerets , le deberían de caer con este plan a la empresa que le puso hierba artificial\na casi diez campos de futbol de la ciudad de Terrassa a un coste aproximado de 200.000 euros por campo, la empresa creo de alguien vinculado al Barça y empleos no mas de 4 ,se deberia de mirar esto


L’accessibilitat no és un factor de classificació directe | ServeisTIC.net\nYou are here: ServeisTIC.net > Blog > SEO, per millorar el posicionament web > L’accessibilitat no és un factor de classificació directe\nLes millores en l’accessibilitat no afecten directament el rànquing de cerca d’un lloc web, diu John Mueller, defensor de la cerca de Google.\nAixò s’afirma durant un hangout d’horari d’oficina de Google Search Central SEO registrat el 25 de març.\nUna de les preguntes enviades a Mueller pregunta si hi ha un avantatge directe de classificació per millorar l’accessibilitat.\nLa pregunta pregunta específicament sobre enllaços que estan separats visualment del contingut textual amb característiques com ara un augment del pes de la lletra, el subratllat i el contrast de color.\nAquest tipus de millores d’accessibilitat oferiran un avantatge SEO?\nLa resposta és no —No directament, almenys.\nTanmateix, Mueller reconeix la importància de l’accessibilitat i no descarta la possibilitat que es converteixi en un factor de classificació en el futur.\nMueller a l’accessibilitat del lloc web de Google\nEn resposta a la pregunta sobre si hi ha un avantatge directe de classificació per millorar l’accessibilitat, Mueller diu:\n“No, no realment. Per tant, crec que l’accessibilitat és una cosa important per a un lloc web perquè, si allunyeu els vostres usuaris amb un lloc web que no poden utilitzar, no el recomanaran a altres persones.\nPerò no és una cosa que recollim i utilitzem com a factor de classificació directe quan es tracta de cercar. Potser això canviarà amb el temps. ”\nSi és important, per què no utilitzar-lo com a factor de classificació?\nMueller continua la seva resposta dient que Google no té cap manera de quantificar l’accessibilitat.\nPer exemple, què mesuraria Google per avaluar objectivament l’accessibilitat d’un lloc web sobre un altre?\nGoogle hauria de definir els elements per fer accessible un lloc i com comparar aquests elements entre diferents llocs web, abans d’implementar-lo com a factor de classificació.\nCore Web Vitals, que Mueller planteja en la seva resposta, és un conjunt de factors que permeten a Google quantificar una bona experiència de pàgina.\nEs podria crear alguna cosa com Core Web Vitals per mesurar l’accessibilitat del lloc web. Tanmateix, de moment no hi ha plans per a això.\n“Això és una cosa on podria imaginar el treball que hem fet al voltant de Core Web Vitals i el factor de classificació de l’experiència de la pàgina, on podria ser que en un moment donat puguem quantificar una mica més l’accessibilitat, i potser en aquest moment podem utilitzar això a l’hora de classificar, però això és una cosa on almenys de moment no tenim cap pla específic en aquesta direcció”.\nAixò coincideix amb un article que vam publicar l’any passat 15 coses que no són factors de classificació de Google.\nA causa de la importància de l’accessibilitat, és fàcil suposar per defecte que els algorismes de Google tenen una manera d’avaluar-ho per als rànquings de cerca.\nPotser això passarà algun dia, però fins aleshores mai està de més assegurar-se que el vostre lloc web pugui navegar fàcilment per tantes persones com sigui possible.\nPer obtenir la resposta completa de Mueller, mireu el vídeo següent:\nImatge destacada: captura de pantalla de YouTube.com/GoogleSearchCentral, març de 2022.\nStaff 29 de març de 2022 SEO, per millorar el posicionament web\n← TikTok aprofita els clips de vídeo de GIPHY amb una nova eina d’edició\nEnllaços de reserva d’hotels ara disponibles a la Cerca de Google i Maps →\nStaff 6 de novembre de 2021\nStaff 25 d'octubre de 2021


INICIACIÓ AL MERAVELLÓS MÓN DEL TE\nProfessor/a: JORDI ARIAS, BEBE-TÉ\nSabies que el te és la beguda més consumida del món després de l’aigua? L’ésser humà fa més de 5.000 anys que es beneficia de les propietats naturals d’aquesta infusió amb un alt contingut de sals minerals, que no va arribar a Europa fins a finals del S.XVI. Farem una iniciació al món del te, en coneixerem els orígens i procedència i sobretot els seus beneficis per a la salut. Mentre fem una degustació de diferents varietats aprendrem a preparar-les per treure’n el màxim profit.\nDiumenge, de 12.30 a 13.15 h\nProfessor/a: CLARA MARTIN RIU, MENJAMIQUES\nMiró sempre portava una garrofa a la butxaca per no perdre les arrels. Coneixerem millor aquest superaliment, l’alternativa local al cacau, que tant li recordava a Montroig del Camp, però que les darreres dècades ha quedat injustament desprestigiat. Consumint garrofa i productes locals contribuïm a enfortir el teixit econòmic rural i a la vegada evitem l’abandonament progressiu de feixes de cultiu, contribuint a preservar així la flora i la fauna que l’envolten. De la mà de Menjamiques revelarem les seves propietats, secrets i curiositats, veurem maneres ben temptadores d’introduir-la a la nostra dieta i reivindicarem el lloc que li pertoca a la nostra taula gaudint-ne sense prejudicis!\nDiumenge, de 11.30 a 12.15 h\nProfessor/a: DOCS BARCELONA, .\nCinefòrum a càrrec de DocsBarcelona amb la participació dels directors Pepe Andreu i Rafa Molés. El cafè Bryggjan és l'ànima del poble més anodí d'Islàndia. En Krilli prepara sopa de llagosta mentre el seu germà Alli seu amb els vells pescadors, l’últim boxejador de l’illa i el traductor del Quixot a l’islandès. Cada dia troben una solució als grans problemes del món. La sopa és tan exquisida que atrau multitud d’autocars carregats de turistes. L’èxit de la sopa supera totes les expectatives fins al punt de captar l’interès d’uns inversors ambiciosos que volen comprar el local i ampliar-lo. Una comèdia deliciosa, amb ingredients dolços, picants i melancòlics, sobre l’ànima humana i la vida en comunitat que s’acaba convertint en una radiografia de la decadència consumista del món occidental.


Global Banking & Finance Review distingeix Crèdit Andorrà com el millor grup de Banca Privada de l'any | Crèdit Andorrà Financial Group\nInicio › Sala de Comunicació › Actualitat › Global Banking & Finance Review distingeix Crèdit Andorrà com el millor grup de Banca Privada de l'any\nPremi Banca privada Andorra\nLa publicació financera Global Banking & Finance Review ha distingit Crèdit Andorrà com a millor entitat de banca privada d’Andorra del 2013. Crèdit Andorrà ha rebut el reconeixement que Global Banking & Finance Review atorga a aquelles entitats que ocupen un lloc destacat en les àrees d'especialització i d’excel·lència dins de la comunitat financera internacional. Els premis reflecteixen la innovació, l'assoliment, l'estratègia i els canvis inspiradors dins del sector financer.\nGlobal Banking & Finance Review subratlla amb el seu premi el lideratge del Grup Crèdit Andorrà dins del sector financer d’Andorra, i posa en relleu que “una experiència de 63 anys en el segment de banca privada a Andorra recolza l’activitat de Crèdit Andorrà, que té una trajectòria sòlida, forta i basada en uns valors totalment arrelats i orientats 100% al client”. A banda de donar especial importància a l’experiència de l’entitat, el panell de jutges dels premis han valorat la vocació de Crèdit Andorrà de ser una banca boutique que ofereix serveis personalitzats a mida per a cada client, en funció del perfil de risc i l'estil de gestió més convenient. També han remarcat les seves ràtios de solvència (17,80%) i de liquiditat (59,35%) i la seva capacitat de gestió, que fan de Crèdit Andorrà un dels bancs més solvents del món, un banc de confiança.\nLa plataforma internacional del Grup –que té presència a 10 països– ha estat un dels elements decisius per atorgar el premi a Crèdit Andorrà, ja que, segons ha explicat la publicació financera, això permet l'accés de tots els seus clients als mercats internacionals i, per tant, als productes que millor s'adapten a les seves necessitats i a un enorme ventall d'opcions d'inversió (multibooking). En aquest sentit, Global Banking & Finance Review destaca “l’impuls en l’expansió internacional que ha dut a terme Crèdit Andorrà en els darrers anys, que reforça la seva posició al sistema financer internacional i consolida la seva presència als mercats llatinoamericans”.\nA banda, Global Banking & Finance Review ha tingut en compte els valors sòlids del banc, l’orientació al client, els nous productes que ofereix, les certificacions ISO de què disposa i les activitats de Responsabilitat Social Corporativa que duu a terme.\nMés enllà del premi de Global Banking & Finance Review, en termes de fortalesa financera i capitalització, la revista The Banker del grup Financial Times ha classificat Crèdit Andorrà en la primera posició del sector bancari andorrà en el rànquing Top 1000 internacional (edició juliol 2012). A més, Fitch Ratings ha mantingut aquest mes de juny totes les qualificacions a Crèdit Andorrà amb un ràting a llarg termini A- i un a curt termini F2.\npremi, banca privada, gestió patrimonial


Web | Cor de Cabdell\nRavelry.com – La Xarxa Social\nNo hi vaig caure fins que no m’ho van dir.\nSi hi ha una xarxa social vinculada a qualsevol cosa, perquè no una que sigui única i exclusivament de gent que tricota o fa ganxet? Doncs sí, existeix. Aquesta és Ravelry.com.\nEn aquesta maxi xarxa social mundialment coneguda pels aficionats a aquestes arts, els Knitters and Crochetters poden crear-se un perfil personal on vincular les seves creacions i compartir-les amb tot aquell que la vulgui veure. Majoritàriament s’empra per a compartir els patrons que s’han utilitzat, modificat o perfeccionat.\nGràcies a les seves diverses eines es poden fer moltes coses, com per exemple:\nformar part de grups del teu interès o pròxims a tu, fer el teu inventari d’agulles, llanes i llanes filades per tu mateix, guardar projectes d’altres persones com a favorits, guardar projectes que hagis vist per a agafar idees o models per als teus patrons, penjar els teus propis patrons amb fotos i explicacions, crear esdeveniments o quedades amb els amics i infinites possibilitats més!\nHe posat l’enllaç a la barra de la dreta del blog on aniré posant les diferents webs que trobi interessants i útils.\nDe moment, si voleu podeu entrar a Ravelry, fer-vos un compte i afegir-me com a amic! (CordeCabdell)\nL’únic petit inconvenient que li trobo a la pàgina és que està en anglès i els tecnicismes de l’argot encara em queden una mica amples. Així que ja no tinc excusa … hauré de practicar!


Puigcerdà acull el II Certamen Internacional de Curtmetratges de Cerdanya | NacióLleida\nper NacióLleida, 17 d'octubre de 2011 a les 10:16 |\nEnguany pel cap de setmana del 21, 22 i 23 d’octubre es celebrarà la segona edició del Certamen Internacional de Curtmetratges de Cerdanya, dins les instal·lacions del Museu Cerdà de Puigcerdà, que té com a objectius principals la promoció turística de la comarca a un públic nou, la promoció de joves talents del gènere cinematogràfic i la projecció de la comarca de Cerdanya com a plató cinematogràfic i marc de referència en el nou cinema del nostre petit país.\nL’activitat finalment assoleix un pressupost de 1.800 euros, molt lluny del pressupost inicial de 5.500 euros, només compta amb la subvenció pública de l’Ajuntament de Puigcerdà (22,2%) i es finança a través de les quotes dels associats del Grup de Recerca de la Cerdanya (27,8%), patrocinadors privats (45%), Socis Protectors (5%) i l’habitual cessió de la Sala de Convencions del Museu Cerdà. La Junta Directiva del Grup de Recerca de Cerdanya ha trobat convenient fer l’esforç de reformular de dalt a baix el projecte del certamen per tal d’adaptar-lo a les noves expectatives i assegurar-ne la viabilitat malgrat la manca de suport generalitzada de les principals entitats, públiques i privades, de la comarca.\nL’activitat continua centrada en els joves realitzadors, entre 18 i 35 anys, que produeixin curtmetratges (de menys de 20 minuts de durada, crèdits inclosos), en qualsevol llengua (sempre que incloguin subtítols en català o castellà). També com a fet diferenciador dins del sector, s’obre el concurs a tots els actors i actrius que apareguin en els diferents films. Es seleccionaran dues seccions: els 15 millors curtmetratges escollits pel jurat formaran part de la Secció Oficial del concurs, que es projectarà a Puigcerdà el dissabte 22 d’octubre en doble sessió; la Secció Especial agruparà 8 curtmetratges que triï el jurat que, per la seva qualitat, es mereixin una menció dins del certamen, i es projectarà com a presentació del festival el divendres 21 d’octubre al vespre.\nEl públic assistent a cada sessió votarà in situ els diferents premis (tret del premi del Jurat) entre tots els curtmetratges que pertanyin a la Secció Oficial mitjançant una graella preparada a tal efecte.\nEl disseny i la producció dels diferents trofeus va a càrrec d'Albert Tapias, reconegut artista i escultor en forja de Puigcerdà. L’organització agraeix molt especialment la deferència de poder comptar amb aquest trofeu fabricat artesanalment i únic en el panorama nacional. La Gala d’entrega de Premis es posposa fins el mes de desembre.\nEnguany, i com a novetat, s’han programat dos tallers completament gratuïts destinats al públic en general sobre el món del curtmetratge i la interpretació. Els tallers són els següents:\nTaller d’interpretació teatral i cinematogràfica, amb Salva Martos Cortés, director de cinema i llicenciat en art dramàtic. Destinat a actors amateurs o aspirants d’actor, sense límit d’edat, no cal formació prèvia. Dues sessions dissabte matí (10-13h) i tarda(16-18h) i una diumenge al matí (10-13h). Places limitades. Inscripció gratuïta a [email protected] segons rigorós ordre de recepció.\nTaller d’iniciació al món del curtmetratge. Aprendre a valorar un curtmetratge, amb César Carrasco Candilejo, director de curtmetratges, productor, actor i llicenciat en art dramàtic. Destinat al públic en general, es donaran unes nocions per aprendre a valorar els diversos aspectes que conformen un curtmetratge per tal de valorar-lo amb un criteri format. Una única sessió dissabte al matí (10-14h). Places limitades. Inscripció gratuïta a [email protected] segons rigorós ordre de recepció.\nLes sessions de projecció tenen l’entrada lliure i gratuïta. Es poden reservar les localitats per les tres sessions a [email protected] fins el dia 15 d’octubre.\nMés informació a : www.recercacerdanya.org/cicc2011.\nArxiu històric Nació Lleida, puigcerdà, acull, certamen, internacional, curtmetratges, cerdanya


Cavallers catalans de finals del segle XIII o començament del XIV. Detall de les pintures murals del Tinell de Barcelona, extret de Història de la literatura catalana [Part antiga. Primer volum]. Barcelona: Ariel, 1964, p. 451.\nPàgina primera del manuscrit de la Crònica de Ramon Muntaner conservat a a la Biblioteca Universitaria de Catània. Extret de Història de la literatura catalana [Part antiga. Primer volum]. Barcelona: Ariel, 1964, p. 477.\nLa biografia de Ramon Muntaner és relativament fàcil de refer a través de la seva pròpia crònica, així com d'alguns documents d'arxiu. Neix a Peralada, a l'Alt Empordà, l'any 1265.\nFill de Joan Muntaner i d'una dama de llinatge Sesfàbregues, als nou anys pot conèixer de prop els reis Jaume I i Alfons X, albergats a la casa del seu pare. Aquest fet el marca de manera decisiva, tal i com ell mateix relata a la seva obra, al capítol segon de la Crònica: "E per ço començ al fet del dit senyor rei En Jacme com jo el viu, e senyaladament lo viu que jo era fadrí. Dit senyor rei anà a la dita vila de Peralada, on jo nasquí, e posà en l'alberg de mon pare, En Joan Muntaner, qui era dels majors albergs d'aquell lloc e era al cap de la plaça". D'aquesta manera, esdevé un fervent seguidor i apologeta de la reialesa. Pocs mesos després, amb deu anys, acompanya Pere el Gran a París i allà s'entrevista amb el rei Felip l'Ardit de França. Quan comptava amb vint anys d'edat, el juny de 1285, la seva localitat natal és destruïda per les tropes franceses i després d'aquest any ja no torna a Peralada. Malgrat que no sabem del cert a què es dedica a partir d'aquest moment, sembla que acompanya Roger de Llúria i pren part en la conquesta de Menorca entre el novembre de 1286 i el març de 1287.\nEntre els anys 1287 i 1300 Ramon Muntaner esdevé ciutadà de Mallorca, on passa a viure. L'any 1301 va a Sicília a defensar un sector de Messina durant el setge de la ciutat per part de Robert de Nàpols i el 1302 s'embarca cap a Orient, sota les ordres de Roger de Flor, amb funcions tant administratives —principalment— com militars. L'any 1309 demana permís per tornar a Catalunya per casar-se amb una dama valenciana a qui havia donat la paraula de matrimoni deu anys abans i, un cop enllestits els preparatius per a les noces, és nomenat capità de l'illa de Djerba, al nord d'Àfrica, on exerceix el càrrec fins l'any 1311. Aquest mateix any es casa, a València, i al cap de pocs dies torna a Djerba amb la seva família i fins el 1314. Del matrimoni en neixen dos fills, Martí i Macari, i una filla, Caterina. L'any 1315 és l'encarregat del trasllat —des de Catània a Perpinyà— i la cura de l'infant Jaume, futur Jaume III de Mallorca i fill de Ferran de Mallorca i d'Isabel de Sabran. L'infant, de només quatre mesos en aquell moment, esdevindria més tard el que seria el darrer rei de Mallorca. L'any 1325, Ramon Muntaner comença a redactar la Crònica a la seva alqueria de Xilvella, a l'Horta de València; obra que escriu durant els tres anys següents. Amb tot, l'any 1332 torna a Mallorca per servir el nou rei Jaume III, per qui és nomenat cavaller, i mor a Eivissa l'any 1336.\nLa Crònica —o llibre, com en diu el propi autor— relata els regnats dels monarques que el cronista coneix personalment al llarg de la seva vida com són Jaume I —d'ençà del seu engendrament—, Pere el Gran, Alfons el Franc, Jaume II i Alfons el Benigne —fins la seva coronació—, així com dels reis coetanis de Mallorca i Sicília. Parlem, doncs, del període històric que comprèn des de l'any 1208 i fins el 1328, del qual Muntaner en deixa testimoni a partir d'un escrit exemplar i canònic d'enorme càrrega d'exaltació patriòtica. L'autor parla, d'aquesta manera, d'allò que ell mateix ha presenciat i ho fa dirigint-se contínuament al públic que l'haurà d'escoltar i amb l'objectiu, també, de ser escoltat pels reis i prínceps d'Aragó. A la Crònica es glorifiquen, en definitiva, aquells episodis excepcionals i dignes de ser recordats.\nPer tal d'aconseguir aquesta interacció amb el públic, desenvolupa la narració d'una manera àgil i directa, mitjançant un continu exercici de preguntes i respostes. Així, el "Què us diré?" és un recurs característic i constant del relat de l'autor, per bé que és un recurs joglaresc, ja utilitzat en les cançons de gesta. Dins de la Crònica, al capítol 272, trobem El Sermó, poema escrit prèviament, l'any 1322, a la manera, justament, de les cançons de gesta i encara impregnat de provençalisme.


Històries olímpiques a l'abast de tothom | Fosbury\nFosbury » Fosbudiary » Històries olímpiques a l’abast de tothom Obrim l'accés a la revista especial "27 Jocs, 28 Històries"\nEn dies de confinament La Fosbury hem decidit publicar en obert l’especial “27 Jocs, 28 Històries” que vam editar el 2016.\nL’any 2016 La Fosbury vam fer el salt al paper amb un doble número especial sobre els Jocs Olímpics moderns. Un d’ells era una guia específica de tot el que viuríem a Rio 2016 i l’altre un recull d’històries associades a totes les edicions prèvies dels Jocs Olímpics, des d’Atenes 1896 fins a Londres 2012. Aquest recull d’històries va comptar amb la participació activa de 28 periodistes i col·laboradors de diferents mitjans (Fosbury, Panenka, Diari Ara, Catalunya Ràdio, Mundo Deportivo…) i freelance així com amb il·lustracions originals de l’artista Wara Luque de Ormaechea.\nDes de la Fosbury aprofitem l’avinentesa per agrair de nou a tots ells la participació en el projecte i l’agraïment a tots els mecenes que van fer possible el salt al paper ara fa quatre anys. Esperem que en temps de confinament gaudiu d’aquestes lectures curtes que valen molt la pena.\n“27 Jocs, 28 Històries”\nEnllaç de descàrrega per ordinador\nEnllaç de descàrrega per tauleta\nTambé el podeu consultar a continuació a través de Calameo:


Maria Serra, de la poquíssima gent que pot presumir d’haver nascut a Marratxí-net | Marratxipèdia\nMaria Serra, de la poquíssima gent que pot presumir d’haver nascut a Marratxí-net\nParlam d’una sèrie d’anys enrere i, per tant, Maria no va sortir a la secció juvenil de Pòrtula. Però no fa res. Si aleshores hi hagués hagut la revista, bellament hi hagués pogut sortir. Maria ha estat dependenta; avui ja està feliçment jubilada i, és això, feliç. Poca gent he trobat -ni entre els mateixos joves-, que sigui tan feliç i es mostri tan positiva com ella. És de la poca gent que pot presumir d’haver nascut a Marratxí, el petit nucli que avui anomenam Marratxinet i que va ser el bressol del nostre municipi. Coneguda com a de sa BOTIGA NOVA i casada amb Pere Jaume, de ca l’AMON JAUME, avui ja és padrina. Te una filla, un fill i dues nétes.\nMaria troba que va tenir una dolça joventut daurada… “Sí, no la canviaria; més bé que ara, me pareix… Maldament fes molta feina i remugàs molt”.\nPer a ella, el canvi d’abans a ara ha estat gros, sobre tot a nivell de caràcter personal i de possibilitats… “Molt gros. Abans era molt tímida, empegueïdora, i ara me llanç, ja fa un parell d’anys. És el canvi més gros. També abans em feia moltes ganes d’anar a passejar per fora, a viatjar; pero no podíem pels infants o la feina. Ara ho he fet, ja m’he passejat de més major. I des de l’any 2000 m’agrada molt anar a cantar, cosa que abans no havia fet”.\nEn temes d’interès i escala de valors comenta… “Els doblers mai m’han entussiasmat; en tot cas per fer un racó per anar de viatge. Pero fins als 25 anys, que em vaig casar, no vaig anar a Barcelona. Ara me trob més jo, més alegre”.\nInsisteix en el tema dels viatges, però també altres coses. En parlar d’aficions, diu… “Passejar, sobre tot, anar de viatge. També m’agrada anar a confèrencies; hi vaig i ningú no ho sap més que jo. M’agrada cantar. M’agrada cuinar, abans no. I tenir gent, fer reunions al voltant de la taula, amb el dinar”.\nQuant a la gent -és molt sociable- demana a les persones que siguin comunicatives, perquè troba que no sempre ho són; també li interessa que siguin bona gent. I diu que abans pensava per l’estil.\nAssegura que se sent satisfeta i l’omple molt “si puc fer bé als altres, encara que me costi. Abans també m’agradava, però no tenia l’experiència d’ara i ho feia d’una altra manera”.\nPolíticament troba que no ha canviat molt. De tota manera afirma que “és una cosa que no m’hi vull ficar molt, en politica”.\nQuan parlam de Música, manifesta que li agraden les havaneres, però també la música classica i la música popular mallorquina.\nPel que fa a gustos culinaris considera que ara té el gust més “finet”. De tota manera li agrada tot, excepte el xot i la vedella que, si pot triar, no en menja. En canvi el peix la entussiasma, tant si és per menjar com per cuinar.\nEn relació a la roba comenta que ara du més pantalons, sobretot en l’hivern; “això un temps era impensable”\nQuant a llocs assegura que li agrada estar a sa Cabaneta, però aviat vol partir a Palma. Un lloc que li agrada molt, de forma especial, és Menorca, allà gaudeix molt d’estar-hi.\nEs considera molt oberta, “Em faig amiga de tothom -diu-, en general ens veim i ens feim”. Però també es defineix com a molt geniüda, encara que no estarà bona fins que es reconcilia, si ha fet enfadar algú. D’altra part confessa que li agrada molt donar ordres.\nEn conjunt està contenta així com ha viscut. Li agrada tot el que ha fet i no canviaria res.\nLa seu lema, que procura dur a la pràctica, és: “Fer bé a tothom, sigui el que sigui”.\nPer acabar, en aquesta secció voldria veure el seu home, però troba que ès dificil “perquè crec que no ho voldrà fer”. També li agradaria veure-hi els seus fills, tots dos, “a veure què pensen de mi”.\nIdò, què et sembla? Algun s’hi avendrà…


Alerta Sanitaria archivos - Pàgina 3 de 29 - Col·legi Oficial de Metges de Lleida\nRelativa a la retirada del mercat de diversos lots de diferents presentacions del medicament MONTELUKAST CINFA COMPRIMIDOS MASTICABLES EFG, 28 comprimits.\nRelativa a la retirada del mercat d'un lot de la vacuna SPIKEVAX, DISPERSION INYECTABLE 10 vials (multidosis) (C.N. 730000).\nRetirada del mercat d'un lot del medicament SEMONIC 200 mg COMPRIMIDOS RECUBIERTOS CON PELICULA, 30 comprimits (C.N. 725946).\nRelativa a la retirada del mercat del producte LIPOVON càpsules.\nRelativa a la nota informativa sobre productes sanitaris especialment utilitzats durant la COVID19 que s’han detectat en el mercat i que no compleixen la legislació, emesa pel Servei de Control Farmacèutic i Productes Sanitaris.\nCatorzè informe de Farmacovigilància sobre les vacunes COVID-19.\nRetirada del mercat d'un lot del medicament SEREPROSTAT 80 mg COMPRIMITS RECOBERTS AMB PEL·LICULA, 60 comprimits (C.N. 967398).\nRelativa als problemes de subministrament del medicament BACTROBAN NASAL 20 mg/g POMADA NASAL, 1 tub de 3 g (C.N. 767111).\nRelativa als problemes de subministrament del medicament ZAVEDOS 10 mg POLVO PARA CONCENTRADO PARA SOLUCION PARA PERFUSION, 1 vial (C.N. 699694).


Els barrets característics de Balenciaga | Barcelona Cultura\nDiumenge, 3 octubre 2021\nEls barrets característics de Balenciaga\nL’exposició ‘BALENCIAGA. L’elegància del barret’ es podrà visitar gratuïtament durant els primers dies de la mostra.\nEl Museu del Disseny de Barcelona inaugura el 17 de juny una exposició sobre els barrets de Balenciaga que ha sorgit després d’anys de recerca conjunta amb el Cristóbal Balenciaga Museoa. A ‘BALENCIAGA. L’elegància del barret’ hi trobareu una selecció dels barrets que el dissenyador va crear als departaments de barreteria de la Casa d’alta costura a París i Madrid, des de finals dels anys trenta fins al tancament de les cases de Balenciaga el 1968. Amb aquesta col·lecció, descobrireu la importància que tenia aquest accessori, que s’utilitzava com a distintiu social i cultural; no només per la peça en sí, si no pel que suposava ser clienta de Balenciaga.\nCristóbal Balenciaga, un dels dissenyadors de moda d’alta costura més importants del segle XX, va establir un estil i una forma molt característics en els seus dissenys per a barrets. Els volums depurats i estilitzats, de formes simples, gairebé abstractes, feien de les seves creacions autèntiques escultures. En aquesta mostra, aprofundireu en la singularitat de la seva feina, així com en les formes innovadores, la cerca de materials i tècniques i el caràcter artesanal de la seva producció de barrets. A més, també podreu veure la importància del món femení en aquestes creacions, ja que els departaments de París i Madrid van ser dirigits per dones, i les barretaires i les venedores també ho eren.\nEn motiu de la inauguració de l’exposició, del 17 al 20 de juny la podreu visitar de manera gratuïta, comprant l'entrada a través d’aquest enllaç. La resta de dies, l’entrada a l'exposició té un preu de 3 euros (reduïda: 2 euros) i la podeu comprar a les taquilles del museu.\nLes dones que van canviar el món de les joies\nAquest setembre, el Museu del Disseny estrena ‘Joieres 1965-1990. Entre l’art i el disseny’.


Ajuntament de Sant Vicenç de Montalt - Jove, crea la teva taula d'skate amb Esteve Aymà\nJove, crea la teva taula d'skate amb Esteve Aymà\nEl taller es farà a l'aire lliure amb totes les mesures de seguretat i caldrà portar mascareta\nJove, posa a prova la teva creativitat i al mateix temps gaudeix de l’aventura de crear una taula d’skate artesanal.\nT'hi pots inscriure en aquest ENLLAÇ. IMPORTANT: En el moment de fer la inscripció s’haurà d’adjuntar emplenada i signada (pels pares/mares/tutors en el cas de menors i pel participant en el cas de majors d’edat) aquesta declaració sanitària responsable.\nLa Regidoria de Joventut ha preparat una activitat a càrrec d'Esteve Aymà (Ayma Boards), qui ensenyarà als joves participants a fabricar i dissenyar la seva taula d’skate.\nEl taller es portarà a terme el divendres, 31 de juliol, de 18 a 20h, al pàrquing de sorra que hi ha a tocar de la Biblioteca i del nou skatepark.\nEl workshop ‘Crea la teva taula d’skate’ constará de dues parts. La primera part, més pedagògica, on l’Esteve explica la història de la seva passió per l’skate i l'ebenisteria i mostrarà el procés de fabricació d'una taula de skate des de zero.\nA la segona part tots els participants tindran una taula d’skate ja tallada a la qual hauran de donar forma a través netejar i polir la fusta. Un cop finalitzat aquest procés previ, els joves podran dissenyar i pintar els skates amb pintura amb el suport tècnic i creatiu d’Aymà. En acabat, cada participant s’empotarà la taula que ha creat a casa.\nEl taller és gratuït i també posem els materials. Només has de preocupar-te per fer la inscripció a temps.\nIMPORTANT: En el moment de fer la inscripció s’haurà d’adjuntar emplenada i signada (pels pares/mares/tutors en el cas de menors i pel participant en el cas de majors d’edat) aquesta declaració sanitària responsable.


Prèvia #1aCatH: El partit de la jornada al pavelló Andrei Xepkin\nFoto: CH Sant Llorenç El pavelló Andrie Xepkin viurà un partit entre imbatuts\nArribem a la quarta jornada de lliga amb l’OAR Gràcia B líder solitari, per davant d’un grup de set equips que tenen dos punts menys.\nSant Llorenç (3r) - Sarrià B (6è), dissabte 19:15 h\nSembla que aquest any tenim un Santllo diferent. Ha començat amb molta força ofensiva i està en zona d’ascens a Lliga. Rep un equip que encara està imbatut i no els ho posarà fàcil.\nL'equip sarrianenc de la temporada passada (Foto: UE Sarrià)\nEl balanç de gols ja indica ben clarament la diferent concepció de l’handbol que tenen els dos equips: Santllo té 34 marcats i 31 encaixats, i Sarrià B 28 marcats i 27 encaixats.\nManyanet (4t) - Igualada (13è), dissabte 20:15 h\nTots dos equips venen de perdre, però l’equip local més experimentat i jugant a casa sembla favorit per recuperar la senda del triomf.\nEl Manyanet en el primer partit contra Santllo (Foto: Alfredo Moya)\nOAR Gràcia B (1r) - Esplugues B (5è), diumenge 19 h\nInteressant duel de filials de 1a Estatal. El líder ha guanyat els tres partits de forma ajustada i, com en el cas del Santllo, amb bon balanç ofensiu (33 marcats per 31 encaixats). Rep l’equip menys golejador... però que també és el menys golejat amb 24 gols encaixats de mitjana.\nSant Esteve Sesrovires B (10è) - Lleida Pardinyes (2n), dissabte 19 h\nBon partit entre dos equips que es coneixen bé de la temporada passada i que acaben de perdre. Els lleidatans van a buscar els dos punts que se’ls van escapar contra OAR B la setmana passada. Els locals busquen el primer triomf a casa ja que en l’altre partit van cedir contra el Martorell.\nImatge del partit entre els dos equips de la temporada passada a Lleida (Foto: Joan Vallverdú)\nSant Cugat (9è) - Barberà (14è), dissabte 20 h\nL’equip barberenc tot just va sumar el primer punt i està en zona de descens i ho tindrà complicat a la pista santcugatenca.\nBCN Sants (11è) - Martorell (7è), dissabte 16:30 h\nEls barcelonins acaben de guanyar el primer partit a Parets i ara volen refermar-ho guanyant el primer a casa davant un rival que ha començat fort i porta dos triomfs seguits.\nPoblenou B (15è) - Parets (16è), diumenge 12:30 h\nPartit a la Mar Bella que, tot i que estem començat, ja és una mica dramàtic, entre els dos cuers, que no han puntuat encara. Els locals venen de 2a i busquen la primera victòria a 2a davant un equip que ve de Lliga.\nLes Franqueses (12è) - La Roca B (8è), diumenge 13:30 h\nDerbi comarcal del Vallès Oriental al qual els franquesins arriben crescuts després de guanyar a Igualada i els roquerols tocats en haver perdut contra el Santllo a casa.\nL'equip franquesí d'Óscar Ramírez amb ganes (@HLesFranqueses)


Avís legal | Fundació Suñol\n© d’aquesta pàgina web: Fundació Suñol, Barcelona, 2015\n© dels textos: Fundació Suñol i els seus autors, Barcelona, 2015\nTot el material (text, imatges, àudio i videoclips, etc.) que forma part d’aquest lloc web és propietat de la Fundació Suñol i pot estar protegit tanmateix per altres restriccions de copyright; altres persones i entitats poden ser també titulars d’aquest material, a més de la Fundació Suñol. La Fundació Suñol permet la reproducció dels textos no signats, que poden ser reproduïts amb fins no comercials, sempre que es respecti la seva integritat, es citi expressament la font i el seu copyright i no es lesionin els interessos de la Fundació Suñol. Qualsevol altre ús d’aquests textos està específicament prohibit.\nLa confidencialitat, el secret professional i la seguretat són valors primordials per a la FUNDACIÓ PRIVADA JOSE I SUÑOL SOLER, que assumeix el compromís de garantir la privacitat de l’usuari o visitant en tot moment, i en totes les interaccions entre ambdues parts. La FUNDACIÓ PRIVADA JOSE I SUÑOL SOLER assumeix també el compromís de no obtenir informació innecessària sobre l’usuari. Tanmateix, es compromet a tractar amb extrema diligència la informació personal que l’usuari pugui facilitar.\nD’acord amb el que estableix la normativa vigent en matèria de Protecció de dades de Caràcter Personal, l’informem que la utilització de determinats serveis a la nostra pàgina web requereix que ens faciliti certes dades personals a través de formularis de registre o mitjançant la tramesa de missatges de correu electrònic que seran incorporats als fitxers de la FUNDACIÓ PRIVADA JOSE I SUÑOL SOLER, titular i responsable dels mateixos. La tramesa referida a les dades personals constitueix el consentiment exprés al seu tractament, si bé de caràcter revocable i sense efectes retroactius.\nTanmateix l’informem que tots els nostres fitxers es troben legalment inscrits al Registre General de Dades Personals de la Agència Espanyola de Protecció de Dades. Per tal de salvaguardar la seguretat de les seves dades personals s’aplicaran les mesures de seguretat tècniques i organitzatives exigides al Reial Decret 1720/2007 que regula el reglament de mesures de seguretat dels fitxers que continguin dades de caràcter personal.\nLes dades que li sol·licitem són les adequades, pertinents i estrictament necessàries per a la finalitat per la qual es recullen, i en cap cas estan obligats a facilitar-nos-les. Tanmateix, l’usuari certifica que totes les dades que ens facilita són certes i pertinents per a la finalitat per a la que li són sol·licitades.\nLa nostra web recull les seves dades personals mitjançant la recepció de diversos formularis i a través del correu electrònic on pot sol·licitar-nos qualsevol tipus d’informació o aclariment. La tramesa corresponent implica la seva autorització a incorporar les seves dades personals als nostres fitxers corresponents, si la FUNDACIÓ PRIVADA JOSE I SUÑOL SOLER ho considera convenient, i aquests estaran regulats per les presents polítiques de privacitat.\nLa FUNDACIÓ PRIVADA JOSE I SUÑOL SOLER, es reserva el dret de decidir la incorporació o no de les seves dades personals als seus fitxers.\nEn cas d’enviar-nos el seu currículum vitae, en virtut de la normativa vigent de Protecció de Dades, l’informem que les seves dades personals s’incorporaran als nostres fitxers, amb la finalitat de disposar del seu currículum per tal de dur a terme processos de selecció de personal si el seu perfil professional s’ajusta a les nostres necessitats. Mentre no cancel·li expressament les seves dades personals dels nostres fitxers, entenem que continua interessat en formar part dels mateixos per a possible futurs processos de selecció. Amb la finalitat de mantenir actualitzats els nostres fitxers de dades personals, preguem ens comuniqui qualsevol canvi o modificació que es produeixi en els mateixos.\nDrets d’accés, rectificació, oposició, supressió i dret a l’oblit, limitació del tractament o portabilitat de les seves dades personals\nEn qualsevol moment podràs exercir els drets d’accés, rectificació, oposició, supressió i dret a l’oblit, limitació del tractament o portabilitat mitjançant escrit signat i dirigit a la FUNDACIÓ PRIVADA JOSE I SUÑOL SOLER a l’adreça Passeig de Gràcia 98, 08008 Barcelona aportant còpia del seu DNI o mitjançant correu electrònic a l’adreça info@fundaciosunol.org\nLa FUNDACIÓ PRIVADA JOSE I SUÑOL SOLER l’informa que les seves dades són tractades confidencialment i són utilitzades exclusivament de manera interna i per a les finalitats indicades. Per tant, no cedim ni comuniquem a cap tercer les seves dades, excepte en els casos legalment previstos, o quan l’usuari ens ho autoritzi expressament.\nAmb l’objetiu de salvaguardar la seguretat de les seves dades personals, l’informem que la FUNDACIÓ PRIVADA JOSE I SUÑOL SOLER ha adoptat totes les mesures d’índole tècnica i organitzativa necessàries per garantir la seguretat de les dades personals subministrades de la seva alteració, pèrdua i tractaments o accessos no autoritzats, tal i com exigeix la normativa vigent que regula el reglament de mesures de seguretat dels fitxers que continguin dades de caràcter personal.\nÉs important que per tal que puguem mantenir les seves dades personals actualitzades, ens informi sempre que s’hagi produït alguna modificació en les mateixes; en cas contrari no responem de la veracitat de les mateixes.\nConsiderem que si no cancel·la les seves dades personals expressament dels nostres fitxers, continua interessat en seguir incorporat als mateixos fins que la FUNDACIÓ PRIVADA JOSE I SUÑOL SOLER ho consideri oportú i mentre sigui adequat a la finalitat per la qual es van obtenir.\nLa FUNDACIÓ PRIVADA JOSE I SUÑOL SOLER no es fa responsable de la política de privacitat respecte a les dades personals que pugués facilitar a tercers mitjançant els enllaços disponibles a la nostra web.\nLa FUNDACIÓ PRIVADA JOSE I SUÑOL SOLER pot modificar les presents polítiques de privacitat per adaptar-les a les modificacions que es produeixin a la seva web, així com per modificacions legislatives o jurisprudencials sobre dades personals que puguin aparèixer, per la qual cosa exigeix la seva lectura, cada cop que ens faciliti les seves dades a través de la nostra web.\nPer a qualsevol qüestió respecte a la Política de Protecció de Dades Personals pot posar-se en contacte amb nosaltres a les dades més amunt indicades.


Pere Segura presenta la llista del PDeCAT per les municipals a Vila-seca.\nJosep Poblet tanca la llista del PDeCAT a les eleccions municipals a Vila-seca\nPere Segura, alcaldable dels independentistes per Vila-seca, ha presentat, aquest dijous 11 d'abril, els membres de la seva llista en un establiment del municipi\ndivendres, 12 d’abril 2019 - 10:38h\nA primera fila, i al centre de la imatge, amb americana blava i camisa blanca, l'alcaldable del PDeCAT per Vila-seca, Pere Segura, amb els seus companys de llista. | Facebook/Pere Segura\nEl cap de llista del PDeCAT a Vila-seca de cara a les eleccions municipals del pròxim 26 de maig, Pere Segura, ha presentat, aquest dijous 11 d'abril al vespre, els membres de la seva llista electoral en un acte dut a terme en un cèntric establiment del municipi.\nSegura, que encararà aquestes setmanes de precampanya municipal amb el lema «Vila-seca segura», ha definit la seva llista com a «molt representativa dels valors i de la diversitat de la Vila-seca actual: plural, il·lusionada i oberta a tothom». L'alcaldable independentista s'ha rodejat d'alguns dels homes, i dones, forts dels mandats municipals de Josep Poblet, com Manuela Moya, Josep Toquero i Xavier Farriol. Tancarà la llista Poblet.\nPere Segura ha pres el relleu a Josep Poblet, batlle del poble durant més de 25 anys, qui, el passat 29 de gener, i en una conferència pública, va assegurar que no es tornaria a presentar a les eleccions. Poblet assegurava aleshores que «ha arribat el moment de fer un canvi de cicle, d'injectar nova joventut i preparació». Josep Poblet ha sigut membre del plenari de Vila-seca els darrers 32 anys.\nDebat sobre el «debat» a Vila-seca\nAixí mateix, aquesta setmana ha vingut marcada, l'actualitat política del municipi, per la proposta de l'alcaldable de Vila-seca en Comú, Mario Téllez, de realitzar un debat entre els candidats. Téllez ha comptat, des d'un primer moment, amb el suport dels altres candidats, com ara Josep Forasté, d'ERC; Ander Basterretxea, de Centrats; Jon Anton Ramírez, de Ciutadans; Iván Navarro, del PSC; i Gregorio Estebán, del PP.\nEn un primer moment, Segura no ha respost públicament a aquesta proposta però, preguntat per aquest mitjà, el cap de llista del PDeCAT ha assegurat que no tancava la porta a debatre amb els altres candidats.\n"ATENCIÓ: 4.500 persones sense llum al Baix Camp per una avaria" "ATENCIÓ: Simulacre d'emergència a la central nuclear de Vandellòs II"\nMunicipals Vila-Seca 2019 PDECat Vila-seca eleccions municipals 2019


‘Pel davant i pel darrere’ s’acomiada del Sant Vicenç - El diari digital de Sabadell - iSabadell\n‘Pel davant i pel darrere’ s’acomiada del Sant Vicenç\nÚltimes oportunitats per veure l’esbojarrat muntatge Pel davant i pel darrere dirigit per Montse Azanuy i que ha servit per donar el tret de sortida a la temporada 2017-2018 del Teatre Sant Vicenç.\nPel davant i pel darrere és una clàssica comèdia d’embolics escrita per Michael Frayn, que en aquest cas pivota sobre les interioritats del món del teatre, on els espectadors poden veure el davant i el darrere d’un grup de teatre amateur que intenten muntar i representar arreu d’Espanya l’obra de teatre Ya no sé dónde tengo la sardina.\nLa comèdia compta amb doble repartiment que està format per membres del Teatre Sant Vicenç i on algun dels actors és la primera ocasió que pugen a l’escenari. La posada en escena és atractiva i aconsegueix un elevat grau de dinamisme en el muntatge. El relleu el prendrà la representació Ciències o lletres dirigit per Tom Colomer i Dalmau Pérez, a partir del proper 4 de novembre.\nLes dues darreres funcions de Pel davant i pel darrere es duran a terme al teatre creualtenc el dissabte 14 d’octubre a les 22 hores i el diumenge 15 a les 6 de la tarda.


IB3 | L’arrestat continua ingressat a l’Hospital Son Espases\nL’arrestat continua ingressat a l’Hospital Son Espases\tPortada > > L’arrestat continua ingressat a l’Hospital Son Espases L’arrestat continua ingressat a l’Hospital Son Espases No hi ha constància de denúncies prèvies per maltractament entre la parella\nEls fets han tengut lloc en un primer pis del carrer Margarita Xirgu situat a la barriada de Son Cotoner de Palma. Una filla de la víctima no localitzava la seva mare i ha estat qui ha donat la veu d’alarma. La Policia s’ha dirigit al domicili i amb l’ajuda dels bombers han hagut de tomar la porta per poder entrar. Han trobat la dona morta i al seu costat, el seu presumpte agressor, la seva parella que s’havia intentat suïcidar però no ho ha aconseguit. Segons fonts properes a la investigació, l’home l’hauria colpejat al cap amb un objecte contundent i després s’hauria intentat tallar les venes. L’home ha admès els fets i la policia l’ha detingut, sembla ser que és professor de música i que ha treballat en diferents instituts de la barriada. L’arrestat ha estat conduït a l’Hospital Son Espases, on hores d’ara segueix ingressat però fora de perill. Tant la policia com els jutjats no tenen constància que hi hagués denúncies prèvies per maltractament entre la parella que només feia uns mesos que estaven junts.


La perseverança té recompensa (3-4) | Entre rivals – Esports\nLa perseverança té recompensa (3-4)\n05 desembre 2016 21:58\nLes noies del Puigfitó Casserres han assolit una nova fita aquesta temporada i és que aquesta novena jornada de lliga han aconseguit el primer triomf a domicili de la temporada. Ho han fet a la pista del Corsica, antigues conegudes de segona divisió, per 3 a 4.\nLa primera part ha sigut difícil per les berguedanes. La pista era semidescoberta i això comportava una nova adversitat: el fred. Això, sumat a les dificultats per entrar al joc, han provocat que aquesta meitat es jugués pràcticament sencera a la pista del Casserres i amb les locals molt fortes, que feien dos gols consecutius als minuts vuit i nou. A pocs minuts del descans, però, Irma Cubillas obria el marcador visitant per mantenir així l’emoció per la segona part.\nA la represa les locals marcaven un tercer gol que feia aparèixer vells fantasmes entre les jugadores. No obstant això, les casserrenques responien d’immediat al gol mitjançant Jeni Serralvo i repetia als pocs minuts Cristina Rial, posant l’empat al marcador. A partir d’aquest moment, el període ha estat completament diferent al primer, i les berguedanes pressionaven constantment les seves rivals que es tancaven bé. A tan sols trenta segons pel final del partit, Crsitina Rial tornava a veure porteria i el Casserres s’enduia la victòria.\nCèlia Guixé Jugadora del Puigfitó Casserres\n“Vam fer un bon partit. Era un equip que ja coneixíem de la temporada passada i sabíem que era fort. Tot i que es van sobreposar, vam saber tirar endavant sense rendir-nos i per això la victòria és encara més satisfactòria.”\nFOTO: Celebració final d’un partit aquesta temporada / AUTOR: Albert Codina\nCèlia Guixé Corsica FS Primera Catalana FS


Game Hèrcules: reconèixer la diferència. Juga gratis en línia\nBusca les diferències Herois Intel · ligent 3d 7 anys Arkanoid Action Boys Cursa per a nens Els nens corren Els nens es vesteixen les nenes Kids Coloring Hivern Intel · ligent Busqui els articles Cerca material Nadal\nJoc Hèrcules: reconèixer la diferència en línia\nHèrcules: reconèixer la diferència\nDescripció del joc: Sr. Jordan estima la geografia i de la historieta d'Hèrcules. Ell coneix tots els països del món, la seva ubicació en un mapa, així com la història dels dibuixos animats. Però el seu nét no volia conèixer la geografia, perquè el meu avi va decidir ensenyar amb el joc. El nen ha d'estar entre les imatges de les seves diferències favorits de dibuixos animats i si troba que l'avi li donaria la següent imatge. Ajudeu al seu fill!\nSr. Jordan estima la geografia i de la historieta d'Hèrcules. Ell coneix tots els països del món, la seva ubicació en un mapa, així com la història dels dibuixos animats.\n© playgame24.com - Joc gratuït Hèrcules: reconèixer la diferència () El joc en línia flash joc MedlinePlus Hèrcules: reconèixer la diferència de forma gratuïta .. No t'oblidis de votar aquest joc Hèrcules: reconèixer la diferència i compartir aquest joc amb els teus millors amics.


4 min. Barcelona 08/04/2016 09:43\n651x366 Representants del PSC i En Comú Podem reunits, en una imatge d'arxiu / ARA Representants del PSC i En Comú Podem reunits, en una imatge d'arxiu / ARA\nEl primer secretari del PSC, Miquel Iceta, i el portaveu i diputat d'En Comú Podem al Congrés, Xavier Domènech, van reunir-se aquest dijous, segons han avançat El País i La Vanguardia. La reunió va produir-se a Barcelona, durant dues hores i sense la presència de mitjans de comunicació, just després que es reunissin, a Madrid, els equips negociadors del PSOE, Podem i Ciutadans.\nAbans de la reunió Puigdemont-Iglesias, Albiol ha volgut tornar a ser molt contundent en ser preguntat per la seva opinió al voltant de les conseqüències que podria tenir el Govern de la Generalitat si es manté el full de ruta sobiranista. En una entrevista a TVE, el popular s’ha mostrat ferm partidari “d’ aplicar l’article 155 de la Constitució i intervenir la tresoreria de la Generalitat per part de l’Estat” si l’executiu del president Carles Puigdemont, manté “la seva deriva i segueix intentant construir la república catalana”.\nLes converses d'En Comú Podem i el PSC per intentar acordar el referèndum\nICV demana al PSC que se sumi al nou pacte per al referèndum i els socialistes ho rebutjen


1a Trobada de Batukades d’Arenys de Mar | La Clau -Revista gratuïta del Maresme\nEl punt de trobada dels 10 grups participants serà al Calisay i es farà cercavila riera avall fins arribar a la platja, amb un espectacle sorpresa final.\nBatuaixa va néixer com a grup de batukada de l’Escola Municipal de Música d’Arenys de Mar, ara fa cinc anys. Des del principi, el grup s’ha caracteritzat per ser un espai on tothom hi té cabuda, on nens i adults comparteixen la mateixa afició. Així, doncs Batuaixa s’ha consolidat com un espai dinamitzador de la vida social d’Arenys i, per això, sempre han procurat col·laborar en la vida pública de la Vil·la.\nSota la direcció de Jordi Planet, el grup ha participat en moltes festes i activitats d’Arenys de Mar, encara que també en altres municipis de la Comarca. Algunes de les seves col·laboracions destacades han estat a la Festa Major de Sant Zenon, Sant Roc o a la Cavalcada de Reis a Arenys de Mar. Tot i que es desplacen també a altres poblacions catalanes, com Santa Coloma de Farners, Vallgorguina, Bagà, Montgat… amb la finalitat d’animar festes populars i de caràcter privat. Carnavals, fires, casaments, i fins i tot actuacions tan especials com el Batuambient, per conscienciar a la gent a reciclar o animant la cursa solidaria anual dels “Posa’t la gorra” a Barcelona. Van a fer remor i gresca a allà on els truquin.\nParticipen activament en trobades que organitzen altres poblacions, com ara Palafolls i El Masnou, i en concursos de percussió com el Llavatraka de Sant Andreu de Llavaneres i Timbals Agogó de Canet de Mar.\nSeguint amb aquesta voluntat de formar part de la vida social d’Arenys, i aprofitant que aquest any fan el 5è Aniversari, han organitzat la 1a Trobada de Batukades d’Arenys de Mar. Volen que a Arenys de Mar la gent també tingui la oportunitat de gaudir del bon ritme, dels grups que han convidat i de l’ esperit festiu de carrer.\nIa Trobada de Batukades\nLloc sortida: Calisay\nBatuaixa es un grup de batukada/percussió, que toquen pel plaer de veure ballar a l’espectador amb els seus ritmes, en tota mena d’esdeveniments festius. Toquen temes de tot tipus: sambes, reggae, funky, correfoc, etc… a més d’algun tema propi com el bongo song.


Los servicios de mediación comunitaria: Propuestas de actuación - Solidàries/ el CeDRe, Centre de Recursos per la Pau i la Solidaritat - Coordinadora d'ONG Solidàries\nDESCARREGA'T EL DOCUMENT PDF (1.009,4KB)\nVivim en una societat en constant canvi. I el govern local ha d'adaptar-se a les noves necessitats de la ciutadania. Amb el naixement de la democràcia, els ajuntaments van haver de donar resposta als principals dèficits, amb la creació de nous serveis i infrastructures bàsiques que han permès la modernització dels nostres municipis i han donat lloc a les ciutats i pobles del segle XXI. També s'ha avançat en la professionalització de l'administració per oferir un servei de qualitat a la ciutadania.\nEl document que presentem és fruit d'aquesta reflexió i pretén ser una guia per implantar serveis de mediació municipal i impulsar la cultura de la mediació. Es tracta d'una reflexió oberta al debat i una invitació a l'acció per enfortir la democràcia local, millorar la convivència en els municipis i augmentar la corresponsabilizació i el treball conjunt entre ciutadans i responsables municipals.