Сьогодні 12:49 776\nСьогодні 16:09 1003\nСьогодні 14:21 21488 1\nВчора 23:09 993\nВчора 19:39 1170\nСьогодні 11:07 3920 3\nОлександр Долгополов: "Я залишаюся українцем, але за збірну не гратиму"\n14.11.2011 18:06 514 0\nПерша "ракетка" України Олександр Долгопролов закінчив сезон на 16-му місці рейтингу АТР. Востаннє у сезоні Долгополов-молодший зіграв на турнірі серії Мастерз у Парижі, де у третьому колі поступився іспанцеві Давіду Ферреру.\nВ інтерв’ю "Чемпіону" Олександр розповів про плани на відпустку, підбив підсумки важкого сезону, а також повідомив, що питання про зміну громадянства і надалі висить у повітрі.\n- Олександре, Ви закінчили сезон турніром у Парижі. Якщо я не помиляюся, це місто є одним з Ваших улюблених?\n- Саме так - дуже чудове місто! Люблю осіннього вечора прогулятися вулицями Парижа, особливо біля Собору Паризької Богоматері. У столиці Франції із задоволенням буваю не лише на турнірах, а і у вільний від змагань час. Але сезон уже закінчено, тож настав час відпочити у дещо екзотичніших місцях.\n- Поїдемо з коханою на Бора-Бора. Відпочинемо, наберемося сил, а вже у грудні я знову повернуся на корт і відновлю тренування.\n- Оцініть рівень успішності свого виступу на турнірі в Парижі.\n- Вважаю, що виступив відносно вдало. Для мене важливим було подолання стартового кола - я здолав німця Кольшрайбера, і це принесло мені 90 залікових очок рейтингу. У другому матчі проти іспанця Давіда Феррера я міг зіграти і краще, але зіграв, як зіграв.\n- Для Вас сезон уже закінчився. Ви задоволені його підсумками?\n- Сезоном я дуже задоволений! У мене було небагато травм - так, невеличкі пошкодження. Я показав доволі змістовний теніс, небагато матчів програв відносно слабшим за себе суперникам. Згоден з тим, що міг краще відіграти на ґрунтовому покритті, але влітку я захворів, і не все вдавалося на корті. Я вважаю, що цього року заклав дуже хороший фундамент, щоб почати наступний сезон.\nДуже добре, що цьогоріч мені вдалося зіграти проти усіх тенісистів з ТОП-4 - Новака Джоковіча, Рафаеля Надаля, Енді Маррея та Роджера Федерера. З останнім, до речі, я грав і минулого року. Завдяки цим матчам я уважніше придивився до них; зрозумів, над чим мені потрібно працювати, щоб вийти на новий для себе рівень. Адже усі ці тенісисти поки що грають на вищому рівні, ніж я.\n- Які завдання ставите перед собою на наступний сезон?\n- У першу чергу, хотілося б грати без травм - тоді можна ставити конкретні завдання. Мені хочеться у наступному сезоні потрапити до ТОП-10. За певних обставин, це реально.\n- Наскільки ймовірною є Ваша участь у матчах за збірну України у новому сезоні?\n- Ми давно не обговорювали ймовірність моєї участі у матчах Кубку Девіса за збірну України, ще з матчу проти голландців. У мене є особисті турніри, і я поки що не планую грати на Кубку Девіса.\n- Ви розглядали ймовірність зміни українського громадянства на російське. Щось вирішили для себе остаточно?\n- Ні, ще не вирішив. Я і надалі залишаюся українцем. Однак, думаю, що наступного року не гратиму за збірну України на Кубку Девіса.


За крок до прірви: Індії загрожує сплеск заражень коронавірусом | podrobnosti.ua\nЗа крок до прірви: Індії загрожує сплеск заражень коронавірусом [ Редактировать ]\n02 июля 2020 20:55 по материалам: Подробности-ТВ автор: Філь Ганна 267\nКраїна-загадка. Фахівці прогнозували, що слідом за Китаєм коронавірус одразу вдарить по Індії. Тим не менш, кілька місяців країна трималася. А в червні - недуга почала ширитися в геометричній прогресії. Нині держава ризикує потрапити до трійки "антилідерів" за кількістю інфікованих. Чому Індії не вдається тримати оборону? Розкаже Анна Філь.\nДхараві - темний бік Мумбаї. Найбільші міські нетрі у світі, домівка для понад мільйона індійців. Щойно почалася епідемія коронавірусу, медики це місце називали бомбою уповільненої дії. Антисанітарія, по десять людей в оселі і сотні - на одну громадську вбиральню. Утім, нині Дхараві - один із найбезпечніших регіонів у країні.\nВінод Камбле, житель Дхараві:\nПро соціальну дистанцію тут узагалі не йдеться. Для нас це скрутні часи. Але завдяки лікарям і волонтерам ми можемо вільно дихати.\nВлада Мумбаї діяла агресивно. Розгорнули мобільні медичні центри, масово оглядали на наявність симптомів, тестували на коронавірус. З позитивним результатом - відправляли на карантин. Волонтери роздавали безкоштовні обіди, навіть проводили заняття з йоги. Гроші виділяли і місцеві бізнесмени, і зірки Боллівуду. Як наслідок - 82 людини померли від COVID-19 у Дхараві. Загалом у Мумбаї - чотири з половиною тисячі.\nАбхай Таваре, лікар:\nПеремога близько, але остаточно про це можна буде говорити, лише коли не фіксуватимуть нових випадків зараження два-три тижні поспіль.\nПо всій країні ситуація набагато серйозніша. Загалом понад півмільйона інфікованих. Наприкінці червня приріст різко пішов угору. Якщо такі темпи збережуться, Індія незабаром наздожене Росію і вийде на третє місце у світі за кількістю хворих. Найгірша ситуація в столиці - Делі.\nАрвінд Кейрівал, головний міністр Делі:\nМи передбачали, що кількість інфікованих збільшуватиметься. Але не настільки швидко. У перші тижні червня в лікарнях уже не залишалося вільних місць. Навіть у нас, у столиці, не вистачало тестів. Через це зростала і смертність.\nКрім вірусу, доводиться боротися ще й із забобонами. Хворі на COVID-19 і навіть ті, хто вже перехворів, тепер - нові недоторкані. Ось це відео нещодавно збурило індійські соцмережі. У штаті Карнатака медики скидали тіла померлих від коронавірусу у сміттєвих пакетах до "братської могили". А це вже штат Андхра-Прадеш.\nДо крематорію мерців везуть бульдозером. Для індійців, які шанують традиції та поховальні ритуали, таке - все одно що апокаліпсис. Винуватять в усьому владу, яка не може впоратися з коронакризою.\nСуман Гулаті, жителька Делі:\nМи дуже переймаємося. Не розумію дій уряду. Коли нових випадків було мало, вони запровадили карантин. А зараз ситуація катастрофічна, а все навпаки - відчиняється.\nМетро, кінотеатри, спортзали і басейни досі зачинені. Але запрацювали готелі, ресторани, торговельні центри і храми. Послаблення почалися з червня, тоді ж і кількість нових хворих пішла вгору. До того ж, у містах-мільйонниках стали робити більше тестів.\nАле, за словами фахівців, найбільш непередбачувані зараз сільські регіони. Скільки там хворих, які за час карантину повернулися додому з великих міст, - достеменно невідомо. Пік епідемії в країні очікують у середині липня.


Урок узагальнення і систематизації знань учнів 2 класу за темою «Споріднені слова. Корінь слова», метою якого є закріпити вміння розрізняти споріднені слова і слова близькі за значенням, визначати корнь у спільнокореневих словах;розвивати розумові здібності учнів,творче мислення,зв'язне мовлення;виховувати любов до рідного краю,до рідного слова, інтерес і повагу до української культури,традицій,формувати морально-етичні навички.\nТема. Закріплення знань з теми «Споріднені слова. Корінь слова»\nМета: Закріпити вміння розрізняти споріднені слова і слова близькі за\nзначенням, визначати корінь у спільнокореневих словах;розвивати розумові здібності учнів,творче мислення,зв’язне мовлення;виховувати любов до рідного краю,до рідного слова,інтерес і повагу до української культури,традицій,формувати морально-етичні навички.\nОбладнання: малюнок калини, верби, тополі, дуба, тестові завдання,картки для роботи в групах, таблиця „Чарівне дерево”, плакат „Правила роботи в групах”.\nНаш урок присвячений Україні. Сьогодні ми робимо ще один крок у чудову країну, що чекає нас і збагачує нашу мову.Щоб наше мовлення було красивим і правильним продовжуємо відкривати таємниці української мови.\nМолитви і пісня,\nВиконуючи домашнє завдання, ви прочитали вірш «Що такеБатьківщина?» і дізнались про символи України. Сьогодні на уроці ми більше дізнаємось про них, а ви розповісте мені з чого ж починається Україна для вас.\nТемою нашого уроку буде закріплення знань про споріднені слова,корінь слова.\nПригадайте все те, що ви знаєте про спільнокореневі слова (відповіді\nДидактична гра « Нове слово».\nЩоб удосконалити навички каліграфічного письма,я пропоную вам цю гру.\nа ) утворення слова з даних букв Е Р А Б В (ВЕРБА)\nб )Запис речення\nБез верби і ______________________ нема України(пояснення орфограм)\nОтже, ви вже знаєте що верба і калина є символами України.\nВ яку пору року цвіте калина? (весною)\nЗа допомогою прийому „Криголам” у слові калина до кожної букви треба дібрати слова, які можна сказати про неї.\nЛ – лікувальна\nIV. Виконання творчих вправ і завдань\nЯ у кожнійдеревинці,\nВ класі на уроцімови\nТипобачиш мене вслові (Корінь)\nСьогодні ми поговоримо не тільки про символи України, а й повторимо\nі узагальнимо свої знання про корінь і спільнокореневі слова.\nВправа на добір спільнокореневих слів\nДе росте тополя? ( У гаях, біля хати,річки, на узліссі)\nНа дошці – таблиця „Чарівне дерево”.\nЗавдання: „посадити” у корені дерева корінь слова „сад”. Спостерігайте,що з нього виросте. Але виростуть на ньому нові слова тільки з вашою допомогою.\nМолодці! Багато слів ви „виростили”. То і тополя буде стрункою, гарною.\nВсі до сонцяпотягніться,\nЗавдання. Скласти і записати речення.\nСимвол, тополя, краси, дівочої.\nСтрунка, вона, і , красива.\nОдна, не любить, рости тополя.\nНа тополі, тремтить, осиці, як і на, листя.\nЯ пропоную вам об’єднатися в групи за допомогоюлисточків з дерев, щоє у кожного. Зісвоїми маленькими листочками знайдітьстіл, де знаходиться великий листок. Таким чином у нас утворилося 4 групи. На виконаннязавданнявимаєте5-7хвилин. Але перш ніж ми будемопрацювати, давайте згадаємонаші правила, які ми з вами колективносклали.\nІ група (дубовийлисточок)\nДібрати спільнокореневі слова до слова „дуб”\nСкластиречення з цими словами.\nСередслівзнайтиспільнокореневі: квіточка, дуб, квітник, дубок, дубовий, квітка, квітковий, дубина, дубочок.\nІІ група (вербовий листочок)\n„Виростити” на „чарівномудереві” слова з коренем–дощ–.\nЗаписатиутри колонкиспільнокореневі слова\nМалина, сніжок, малинонька, листок, сніговик, малинова, листочок, сніг, листковий.\nСкластиречення зі словами\nІІІ група (калиновий листочок)\n„Виростити” на „чарівномудереві” слова з коренем–вод–.\nВиписати з „Тематичного словника школяра”поясненнязначення слова „калина”. Виділитикорінь. Дібратиспільнокореневі слова.\nНаписатиякнайбільшеслів, щомаютьлишекорінь. З одним із них скластиречення.\nIV група (тополиний листочок)\nДібратиспільнокореневі слова до слів.\nДібратиспільнокореневі слова-гриб-, -квіт-.\n„Групавирішила,щопрезентувати роботу буду я…”\nЩоб закінчити нашу роботу я пропоную вам виконати тестові завдання.\nСлова,які мають однакову спільну частину називаються\nВизначити правильну відповідь\nСпільна частина споріднених слів називається\nа) членом речення;\nВибрати правильне твердження\nКорінь – це…\nа) спільна частина споріднених слів;\nб) відокремлена частина споріднених слів;\nв) слова, близькі за значенням;\nг) однакова частина у всіх словах.\nНазвати правильну відповідь\nЩоб визначити у слові корінь, треба\nа) дібрати до нього кілька споріднених слів;\nб) визначити спільну частину в усіх словах;\nв) дібрати споріднені слова і визначити у них спільну частину;\nг) змінити слово.\nВизначити „зайве” слово\n6. Підкресли у тексті споріднені слова\nКвітню мій заквітчаний,\nГра „Чарівний м’яч”\nУчитель кидає м’яч учневі і говорить: „Слово”. Той промовляє слово, яке стосується теми уроку. Наприклад: „Корінь”. Учень кидає м’яча іншому учню та говорить: „Речення”. Другий учень, отримавши м’яча, говорить речення з цим словом. Наприклад: „Корінь − спільна частина споріднених слів”. Склавши речення, учень кидає м’яча будь-кому з однокласників, який має скласти питання до цього речення. Наприклад: „Які слова називаються спільнокореневими?” Запитуючи, він кидає м’яч четвертому учню, який має дати відповідь на питання.\nУчитель: Молодці! Мені сподобалась ваша робота на уроці. Сподіваюсь: ви тепер будете пам’ятати, що верба, калина, тополя, дуб – це дерева-символи нашої України.\nПовторити правила, написати зв’язне висловлювання про квіти-символи нашої України, використовуючи спільнокореневі слова.\nГерман Олеся Василівна\nТест " Перевірка знань та вмінь по темам "Текст", "Речення", "Мова і мовлення"\nПеревірка мовних знань і вмінь з теми "Дієслово" 2 клас


злоякісних пухлин язика, мигда-ликів, щелеп, остеомієліту щелепи виконують звичайно під наркозом, і тому в післяопераційний період, особливо в перші години його, треба неухильно спостерігати за хворим у відділенні інтенсивної терапії та реанімації до виходу його зі стану наркозу.\nХворі повинні лежати горизонтально без подушки з повернутою набік головою - для запобії-ання асфіксії язиком чи блювотними масами. Під підборіддя та рот треба класти марлеву серветку або шматок вати для стікання слини з домішкою крові. Знеболювання після операції повинно бути повноцінним, проте таким, що не пригнічує дихання (без опіатів). Хворі мають отримувати кисень через носовий катетер.\nПригнічення кашлю, салівації та секреції бронхіальних залоз важливе для нормального перебігу післяопераційного періоду (створює спокій, поліпшуєдухання, зменшує ризик аспірації та асфіксії). Його досягають уведенням невеликих доз аміназину та атропіну сульфату.\nХворих, оперованих у ділянці порожнини рота під місцевим знеболюванням, відразу після операції кладуть набік, дещо нахиляють голову до грудей (для полегшення пасивного виділення слини та крові). Під підборіддя ставлять лоток, у який стікають слина та кров.\nНа другу добу після операції хворим, оперованим у ділянці порожнини рота, прополіскують останню 0,001 % розчином калію перманганату та протирають ватною кулькою, змоченою цим самим розчином, зуби. Пізніше полоскати рот можна перевареною водою з натрію гідрокарбонатом (1-2 % розчином).\nДітей грудного віку, оперованих з приводу щілин піднебіння та губ, годують природним шляхом материнським молоком (рідше) або через уведений через ніс у шлунок зонд молоком матері чи стерильною дитячою сумішшю.\nОперації на шиї та її органах виконують як під наркозом, так і під місцевим знеболюванням. Тому догляд за хворими дещо відрізняється і залежить від часу повного виходу хворих зі стану наркозу.\nГоловними у догляді за цими хворими (незалежно від виду знеболювання) є забезпечення вільної прохідності дихальних шляхів, виявлення та своєчасне усунення причин, що можуть зумовити асфіксію, та достатнє забезпечення хворих свіжим, багатим на кисень повітрям.\nПов'язки на рану шиї накладають клейові, а не бинтові (для запобігання стисканню шиї). Положення хворих після операції (хворих, оперованих під наркозом, - після виходу з нього) - у ліжку з дещо підвищеним головним кінцем. Медсестра уважно стежить за поведінкою і характером дихання хворих, станом пов'язки (просякання кров'ю) та тканин біля рани, кольором шкіри та слизової оболонки губ, частотою пульсу та температурою тіла.\nНайнебезпечнішими у ранній післяопераційний період є звуження чи стискання трахеї внаслідок ларинго-спазму, паралічу гортанних нервів (особливо двобічного після тиреоїдек-томії чи резекції щитовидної залози), набряку голосових зв'язок гортані чи стискання трахеї гематомою у разі кро-вотечі із зашитої рани.\nхворого. Тому про будь-які зміни в диханні хворих (прискорення його, ціаноз, стридорозне дихання) після операції на шиї треба негайно доповідати лікарю, який має оглянути хворого і у разі потреби змінити пов'язку (особливо за значного її просочування кров'ю) і навіть провести ревізію рани (при гематомі), призначити спазмолітичні та протинабрякові препарати, оксигена-цію чи навіть інтубацію трахеї або тра-хеостомію.\nХворі можуть пити навіть у день операції, а їсти рідку та напіврідку негарячу їжу - на другу добу.\nПри травмі верхньогортанного нерва, що можливо при струмектомії та видаленні пухлин у ділянці шиї, у хворих спостерігається закидання їжі в гортань, спричинюючи кашель та явища задишки (асфіксії). У разі цього ускладнення хворим треба рекомендувати ковтати рідку їжу малими порція-ми та в положенні сидячи, нахиливши голову донизу.\nУ разі невеликого просякання пов'язки кров'ю треба її змінити або додатково накласти перев'язний матеріал (просякання пов'язки спостерігається у цих хворих майже завжди, оскільки в більшості випадків рани дренують гумовими смужками чи трубочками для профілактики ге-матом та стискання трахеї).\nДренажі з ран видаляють через 24- 48 год і шви знімають рано - через 4- 5 діб.\nІнфікування ран на шиї після операції з приводу неінфекційних (неза-пальних) захворювань спостерігається рідко завдяки доброму кровопостачанню тканин і органів шиї.\nПісля операцій на шиї з приводу запальних процесів (флегмон) та травм проникаючого характеру треба звертати увагу на загальний стан хворого, особливо температуту тіла та біль і його поширення на середостіння (медіа-стиніт), а також на пов'язку, зокрема просякання її кров'ю чи слиною. Останнє свідчить про кровотечу або проникаючу травму стравоходу.\nЗа наявності фістули стравоходу хворих годують за допомогою уведеного в шлунок через ніс (або гастростому) зонда, в який вливають рідку страву. Пов'язку хворого з фістулою стравоходу або трахеї (після екстирпації гортані чи тра-хеостомії) треба міняти часто, а шкіру змащувати пастою Лассара та мазями, що містять кортикостероїди, для профілактики та лікування дерматиту й мацерації шкіри.\nХворим з патологічними процесами в ділянці шиї, головним чином з пухлинами різних тканин та органів її (гортань, щитовидна залоза), стенозом гортані різного походження, в тому числі й двобічним паралічем нижньо-гортанних нервів, та хворим з травма\nми мозку нерідко буває показана тра-хеостомія (тимчасова чи постійна). У цьому разі медична сестра повинна стежити, аби трубка в трахеостомі розташовувалась правильно, та періодично очищати її від слизу й гною шляхом їх аспірації катетером.\nЯкщо слиз дуже густий, його розріджують введенням у трахею 3 % розчину натрію гідрокарбонату (2-Змл) чи хімотрипсину. Сестра повинна вміти замінити внутрішню трубку у разі її закупорки або випадання з трахеї. Якщо виникли якісь труднощі з виконанням цієї процедури, медсестра мусить своєчасно інформувати про це лікаря.


Витоки перукарського мистецтва беруть свій початок з глибокої стародавності. Відомо, що вже за 2-3 тисячі років до нової ери нашим предкам було властиво прикрашати свою зовнішність зачісками. Проходили століття, поступово людина вносила в створювані нею предмети, у тому числі в зачіску, свої уявлення про красу, що відбивають і її індивідуальний смак, і загальний естетичний ідеал, властивий конкретній епосі. Але одяг і зачіска являються також явищами утилітарними й соціальними. У різних народів сформувався свій стиль і певні традиції, пов'язані із природними умовами країни й положенням людини в суспільстві.\nВивчення історії перукарського мистецтва має не тільки пізнавальний інтерес, але й практичну цінність, тому що деякі деталі можна використати й у цей час.\nІсторія культури феодального суспільства ділиться на два основних періоди: раннє (ІX-XІІ століття) і пізніше середньовіччя (XІІІ-XV століття). Величезну роль у житті людей починає відігравати церква, тому й розвиток перукарського мистецтва залежав від регламентації церкви, що прагнула втихомирити "гріховну людську плоть".\nУ період раннього середньовіччя чоловіча зачіска була примітивною: волосся підстрижене до мочок вух, а попереду - чубчик. В XІ столітті носили довге волосся, розпущене по плечах.\nДівчата носили або довгі коси, або розпущене волосся, підхоплене навколо голови обручем, а заміжні жінки приховували волосся під головним убором. Найчастіше таким убором служила кругла хустка з білої тканини з отвором для обличчя. В XV столітті величезного значення набули головні убори, зокрема чіпці, а зачіска, навпаки, втратила своє значення. Модним вважалося відкривати чоло й скроні, а також потилицю, щоб показати красу довгої шиї. Для цього волосся над чолом і потилицею підголювали.\nЕпоха Відродження, або Ренесанс , була найважливішим етапом в історії перукарського мистецтва. У цей час в Італії в чоловіків вважалася модною зачіска двох основних типів: волосся або гладко зачісували назад, або носили зачіску із чубчиком. Обличчя гладко голили.\nУ жінок особливо гарним вважалося золоте волосся. Гарним вважалося високе чоло. Зачіска могла бути дуже складною й вишуканою. Вона складалася з комбінацій кіс, локонів, прикрашених перловим намистом, вуалями, стрічками. Іноді молоді дівчата носили розпущене волосся.\nІспанки носили просту й строгу зачіску, найчастіше так зване бандо: розчесане на прямий проділ волосся спускалися уздовж щік, а позаду складалося в шиньйон. Волосся красиво забирали квітками, обручами, коштовностями. У Франції в зачісках виявилися самобутні риси, що відбивають смаки складних націй. Особливий вплив на чоловічі зачіски зробив останній король XVІ сторіччя Генріх ІV. У моду ввійшло зачесано назад волосся, закручені нагору вуси й маленька гостра борідка "a la Henrі ІV" . Оскільки король рано почав сивіти, у моду ввійшла пудра для волосся, але пудрили в цей час тільки скроні.\nУ першій половині XVІ століття зачіска в жінок мала вигляд двох напівкруглих валиків, покладених над чолом, і звичайно прикрашалася намистом або невеликим, вигнутим за формою зачіски чепчиком з вуаллю. Наприкінці XVІ століття форма жіночої зачіски істотно міняється. З'являється зачіска двох типів. Волосся або завивали рядами хвиль і зачісували назад, або піднімали високо нагору, де закріплювали на дротовому каркасі. Іноді дами носили перуки.\nНа чоловічі й жіночі зачіски англійців дуже вплинула зовнішня пишність двору королеви Єлизавети. Волосся чоловіки коротко стригли, але їхні костюми були прикрашені вишивкою, дорогоцінними каменями й мереживом. Жінки носили складні зачіски, прикрашаючи їх чіпцями й головними пов'язками. Іноді носили перуки.\nВ XVІІ столітті Франція стає законодавицею в області мод і зачісок. Остаточно складається стиль барокко, що найбільш повно виражає смаки аристократії цього часу. Зачіски епохи барокко були цілком підлеглі етикету двору й відрізнялися пишністю, манірністю, величезною кількістю прикрас і складною технікою виконання.\nНа початку XVІІ століття зачіска в чоловіків складалася з довгого волосся, розпущеного по плечах. Дворяни відпускали маленьку борідку й невеликі вуса в краях губ. Пізніше ввійшли в моду перуки. Пишна зачіска складалася з маси довгого, завитого у локони волосся, причому модним кольором волосся вважався білявий. Ця перука нагадувала левину гриву.\nЖіноча зачіска протягом другої половини XVІІ століття мінялася незліченне число раз. З короткочасних модних зачісок можна виділити кілька типів. В 60-х роках зачіска


Як Приготувати Марокканський Салат для Вегетаріанців | рецепт\nГоловна/ Вегетаріанське меню/ Овочеві страви/ Салати/Марокканський салат\nМарокканський салат з квасолею і апельсинами – це мій варіант популярної африканської закуски. Причому варіантів цього салату дуже багато і скрізь зустрічаються найрізноманітніші інгредієнти. Але, як на мене, цей варіант найцікавіший. Червона квасоля в поєднанні з цитрусом та маслинами створює незвичайний і дуже пікантний смак. Цей легкий і швидкий салат чудово підійде як для вегетаріанців, так і для любителів екзотики.\nЯК ПРИГОТУВАТИ марокканський САЛАТ\n150 г Червона квасоля (консервована)\n10 шт. Маслини (без кісточок)\nза смаком Чорний перець (свіжемелений)\nМарокканський салат: Покроковий рецепт\nАпельсин розріжте навпіл. З однієї частини зніміть цедру. Зніміть тільки верхню частину, без білого шару, інакше гіркота зіпсує смак салату. Часточки апельсина очистіть від плівок. У вас повинно залишитися тільки чисте апельсинове філе.\nЦибулю і перець наріжте кубиками, а маслини - навпіл. Змішайте в мисці апельсини, цибулю, перець і маслини, додайте квасолю.\nПриготуйте соус. Змішайте виделкою сік лимона і половини апельсина з оливковою олією, заправте салат. Додайте м'яту, приправте перцем, сіллю і тонко нарізаною цедрою апельсину.


Промисловість Києво-Святошинського району\nДиректор Державного підприємства Жулянський машинобудівний завод «Візар,\nм. Вишневее, Києво-Святошинського району.\nКоваль Анатолій Олексійович народився 25 лютого 1950 р., с. Істочне Красноперекопського р-ну, Кримської обл.\nОсвіта вища – Харківський політехнічний інститут, м. Харків, 1969-1974 р.р.\nЗ 1974р. працює на ЖМЗ «Візар» інженером – конструктором, майстром, заступником начальника серійно - конструкторського відділу, заступником головного інженера, головним інженером, а з 1992 року – директором.\nПри безпосередній участі Коваль А.О. на підприємстві освоєні складні наукомісткі вироби оборонного призначення для систем протиповітряної оборони, авіаційного призначення, високоточних керованих протитанкових ракет, виробів цивільного призначе ння – енергозберігаючих приладів – побутових мембранних лічильників газу.\nАкадемік Української академії наук національного прогресу з 1992 року.\nУ 2000 році присвоєно почесне звання «Заслужений працівник промисловості України»\nЖабський Григорій Тимофійович\nДиректор товариства з обмеженою відповідальністю«Спеціалізоване будівельно-монтажне управління «Підряд». Вишневе, Києво – Святошинський район.\nНародився Григорій Тимофійович 25 квітня 1946 року в с. Іванівка Білоцерківського р-ну, Київської області.\nПісля закінчення школи 1964 року, служить у лавах Радянської армії. А з 1968 по 1973 рр. - навчається в Київському інженерно-будівельному інституті на факультеті «Комплексна механізація та автоматизація будівельного виробництва». Після закінчення інституту в 1973 р. був направлений на роботу на Київський асфальтобетонний завод тресту «Буддеталь» Київголовміськбуду в період його добудови та здачі в експлуатацію. Працював на заводі з 1973 р. по 1980 р., пройшовши шлях від молодого спеціаліста до директора заводу.\nЗ 1997 р. і по теперішній час - є директором асфальтобетонного заводу СБМУ «Підряд» корпораціїКиївавтодо. Компетентний керівник, здібний організатор, професіонал вищого рівня.\nУ 2009 році присвоєно почесне звання «Заслужений будівельник України».


Тендер на проведення соціологічних досліджень для програми «Долучайся!» |\nТендер на проведення соціологічних досліджень для програми «Долучайся!»\nна проведення соціологічних досліджень в рамках програми «Програми сприяння громадській активності «Долучайся!»\nвід 10 вересня 2018 р.\nЗавдання: надання послуг з соціологічних досліджень для партнерів «Програми сприяння громадській активності "Долучайся!"», що фінансується Агентством США з міжнародного розвитку (USAID) та здійснюється Pact в Україні.\nМета: в рамках проекту заплановано понад 20 різних соціологічних досліджень для найбільших громадських організацій в Україні з метою посилення їхніх можливостей в стратегічних комунікаціях реформ.\nГеографія проведення: Київ та/або найбільші міста України (Львів, Харків, Одеса, Чернігів) в залежності від індивідуальних цілей та запитів організацій.\nОрієнтовна цільова аудиторія опитуваня: представники медіа, бізнесу, громадських організацій, опініон-лідери некомерційного сектору.\nФормати досліджень: фокус-групи, глибинні інтерв’ю, телефонні та онлайн-опитування.\nОчікуваний зміст тендерної пропозиції\nВартість робіт (стандартний прайс усіх видів послуг соціологічних досліджень з урахуванням різних опцій – Київ/регіони, різних складностей ЦА).\nОпис досвіду у сфері (2-3 слайди чи резюме).\nПроведення різних видів соціологічних досліджень\nВибір фахівців для проведення соціологічних досліджень в рамках програми «Програми сприяння громадській активності «Долучайся!»\n«Програма сприяння громадській активності «Долучайся!», що фінансується USAID та здійснюється Pact в Україні.\nВідбудеться після фінансової та технічної оцінки запропонованих пропозицій згідно критеріїв, які зазначені у Тендерній пропозиції, але не пізніше – 21 вересня 2018 р. 00:00.\nПідтверджений попередній досвід та компетентність у сфері надання послуг\nПрийнятна ціна, умови та якість надання послуг\nГО «Інтерньюз-Україна» залишає за собою право вимагати від учасників тендера додаткові матеріали або інформацію, що підтверджують відповідність окремих положень пропозицій вимогам специфікації даного тендеру\n- Безумовно погоджуються з усіма умовами тендеру і зобов’язуються виконувати їх належним чином\nВсі пропозиції, отримані після кінцевого терміну, подання заявок, а саме після – 21 вересня 2018 р. 00:00, розгляду не підлягають\nТендерна пропозиція має бути надіслана електронною поштою з підписом та печаткою відповідальної особи на адресу: mbalkova@internews.ua з темою листа: «Тендер на проведення соціологічних досліджень в рамках програми «Долучайся!»\nНадсилати електронною поштою на адресу:\nМарія Балкова mbalkova@internews.ua\nна проведення соціологічних досліджень\nНадання послуг з проведення соціологічних досліджень\nПроведення різних видів соціологічних досліджень в м. Києві та/або інших великих містах:\nЗагальна кількість соціологічних досліджень: буде визначено індивідуально з кожним партнером та дослідницьким центром після проведення тендеру і затвердження технічних завдань.\nДослідження мають бути проведені в період з вересня по листопад 2018.\nДля ФОП до заявки додаються:\n- реєстраційні документи (Довідка/витяг з ЄДР та\nсвідоцтво платника ПДВ/витяг з реєстру платників податків);\n- резюме або портфоліо.\nДля юридичних осіб до заявки додаються:\n- підтвердження того, що організація має попередній досвід. Підтвердженням може бути опис проведення схожих соціологічних досліджень (до 3 сторінок).\n1) Відповідність заявки потребі замовника і умовам тендерної документації\n2) Підтверджений попередній досвід у схожій сфері надання послуг\n3) Прийнятна ціна, умови та якість надання послуг\nОпис досвіду у сфері (2-3 слайди чи резюме)\nКінцевий термін надання пропозицій – 21 вересня 2018 р. 00:00\nТендерна пропозиція має бути надіслана електронною поштою з підписом та печаткою відповідальної особи на електронну адресу:\nВартість робіт та графік виплат.\nДосвід з проведення соціологічних досліджень\nІнформація про компанію, її досягнення, реалізовані проекти – опис до 3 сторінок.\nРеєстраційні документи (Довідка/витяг з ЄДР та свідоцтво платника ПДВ/витяг з реєстру платників податків);\nРезюме/портфоліо з інформацією про досягнення, реалізовані проекти та попередній досвід у проведенні соціологічних досліджень зазначених видів\nРепутація учасника тендеру (апліканта)\nДосвід виконання робіт у спорідненій тематиці.


«Серце чисте сотвори в мені, Боже!». Звернення єпископів на Великий Піст – Українська Католицька Архиєпархія Філадельфії\n«Серце чисте сотвори в мені, Боже!». Звернення єпископів на Великий Піст\nПід час cлужіння кожної Утрені ми читаємо псалом 50, велику покаянну молитву царя Давида. Цар Давид був одним із найвидатніших людей, які будь-коли жили. Він був могутнім воїном, царем, пророком, поетом, музикантом, другом, а також каянником. Протягом усього свого життя Давид дякував Богові за численні благословення, які він отримував від Нього. Вчинивши важкий гріх, він молився: «серце чисте сотвори в мені, Боже!» Він усвідомлював, що, навіть, його власне покаяння було даром Божим.\nНайкращою стороною царя Давида були не його численні досягнення та таланти, а його щире й відкрите серце. Пророк Самуїл сказав про нього: «Господь знайшов собі чоловіка по своєму серцю і поставив його князем над своїм народом». (1 Сам. 13:14)\nІсуса часто називають «сином Давида». У своїй простоті серця Давид був достойним предком нашого Господа, тому що Ісус каже нам: «Навчіться від Мене, бо я лагідний і смиренний серцем, і ви знайдете спокій». (Мт. 11:29) У Євангелії від Матея ми читаємо, що коли його вороги задумали його вбити, Ісус мирно відступив, а далі Євангелист говорить, що це було сповненням пророцтва Ісаї щодо майбутнього Месії: «Він не буде кричати; і голосу свого на вулиці не дасть почути. Надломленої очеретини не зламає, і тліючого гніту не погасить». (Іс. 42:3)\nЯкою прекрасною чеснотою є просте й співчутливе серце! Розпусне серце ніколи не буває простим. Воно – загарбницьке, маніпулятивне та імпульсивне. Розбещене серце ніколи не буває задоволене, ніколи не задоволене собою і, зазвичай, заздрить щастю та успіху інших.\nАле просте серце є милосердним і здатне «радіти з тими, хто радіє, і плакати з тими, хто плаче», — пише св. Павло (Рим. 12:15) Просте серце ніколи не буває самотнім, але завжди вміє налагоджувати товариські відносини з усіма.\nЧас Великого Посту втратив свою актуальність для багатьох у нашому сучасному суспільстві. Чи це може бути пов’язане з його простотою, на відміну від якого сучасний світ є таким складним? Нас приголомшує інформація з усього світу, яка надходить на наші смартфони, які постійно дзвенять від сповіщень, інформуючи нас про останні новини, які не можна пропустити, завжди у супроводі спокусливої реклами, яка мотивує бажання придбати товар, щоб задовільнити наші бажання.\nЗ іншого боку, Великий піст – це дуже просто. Великий піст означає відмовитися від чогось, а натомість, придбати щось більше. Все починається з простої ідеї відмовитися від їжі. Згодом ми також можемо спростити й інші речі в нашому житті. Ми можемо вимкнути цілодобовий канал новин, вимкнути мобільний телефон на частину дня і припинити перевіряти новини в Інтернеті.\nЯк ми можемо використати цей додатковий час? Для початку ми можемо більше часу присвятити Тому, Хто є найважливішим, Тому, Хто нас створив і піклується про нас, Тому, Хто нас так любить.\nМи можемо також присвятити час читанню Св. Письма і життя святих. Ми можемо молитися в церкві та вдома. Ми можемо і повинні молитися за наше власне навернення. Ми можемо молитися за тих, кого любимо, і за усіх знедолених та потребуючих. Ми можемо молитися за наших братів і сестер в Україні, бо наша миролюбива батьківщина знову змушена захищатися від тих, хто хоче її поневолити та знищити. І нам слід молитися за навернення тих, у кого є лихі наміри для України.\nУ Святому Письмі, Бог каже нам, що серце чисте лише Він може нам дарувати. Тому у цей час Великого посту благаймо Бога про ласку простоти серця, яке не обманює, яке не є жадібним, яке радіє добру інших і плаче від їхніх нещасть, серце яке чисте і щире. Молімось разом з царем Давидом: « Серце чисте сотвори в мені, Боже!»\nПапа Франциск привітав Україну з Днем Незалежності\nby up_admin · Published ������� 28, 2018 · Last modified �������� 4, 2018\nНаступний запис Держсекретар Ентоні Блінкен зустрівся з українською громадою у Вашингтоні\nПопередній запис Філадельфійська Архиєпархія молиться за мир в Україні\nУкраїнський Крайовий Собор Пресвятої Родини\nЦерква святих Мироносиць


На третій день новопризначеного прокурора Тернопільщини попросили піти\n16.09.2020 20:43 Джерело: TeNews\nНовопризначеного прокурора Тернопільщина Миколу Петришина, який став в епіцентрі гучного скандалу, попросили піти у відставку. Питання про звільнення розглянули сьогодні, 16 вересня, на засіданні дисциплінарної комісії Генеральної прокуратури України. Про це повідомляє інтернет-видання «Тернополяни».\nЗаступник прокурора Олександр Божко заявив, що Микола Петришин дозволив собі неприпустиме. Адже прокурор області повинен керуватись законом, а не вказівками.\nВідтак, віднині Микола Петришин не обіймає посаду прокурора Тернопільщини. Микола Петришин більше не очолює прокуратуру Тернопільської області. Офіційна причина звільнення — це непорозуміння з колегами, а неформальна — п'янка на робочому місці та невідповідна до посади прокурора області поведінка.\nНагадаємо, що після представлення 30-річного уродженця Львівщини Микола Петришина, у той же день у прокуратурі влаштували гучне святкування події. Також, новоспечений прокурор заставляв своїх заступників присягати, що вони будуть йому вірними та мають виконувати усі його накази.\nДжерело: TeNews Теги: #тернопіль, #новини тернополя, #новини тернопільщини, #тернопільські новини, #Микола Петришин


Ретроспективний погляд на плотницький інструмент » Українські реферати\nРетроспективний погляд на плотницький інструмент\nВ. І. Мелехов, Л. Г. Шаповалова\nЗа прийнятій ЮНЕСКО "Венеціанської хартії" реставрація і збереження пам'ятників дерев'яної архітектури вимагає застосування історично відтворених технологій обробки деревини і інструменту. Тому при проведенні реконструкції пам'ятників російської Півночі було потрібно супутні дослідження різноманітних історичних джерел (архівів, приватних і музейних колекцій і т.п.), що дозволили дати класифікацію теслярського інструменту XVII-XVIII ст. за видами виконуваних робіт, відзначити особливості його виготовлення і застосування за призначенням. Були залучені також і етнографічні джерела - численні консультації із старими майстрами-теслями і натурні обстеження старих дерев'яних будов, при цьому особлива увага зверталася на сліди обробки деревини, залишені інструментом. Таким чином вдалося багато в чому відновити не тільки старовинний плотницький інструмент, а й способи поводження з ним.\nПівніч Росії - країна безкрайніх лісів. Який проживає в лісовому краю людина не міг не бути теслею. Плотницкие справа прийшла на Північ разом із землеробством з глибокої старовини. Практично все необхідне в господарському ужитку, починаючи від будинку і "двору", робили з деревини: ложки і Туес, відра, корзини та іншу начиння, меблі, прядки і ткацький стан, човен, сани і віз, мисливські і рибальські пристосування, - навіть димар і пічна труба були дерев'яними. У дерев'яну колиску укладали новонародженого чоловічка, в дерев'яній домовину проводжали стару людину в останню путь. І, звичайно, перш за все іншого будував чоловік собі Дім. Дах над головою - найголовніше в житті. Відчуття бездомності подібно сирітства. Не дім будував - Хорумі! Двоповерховий, а часто з світлиці на третьому поверсі, з чотирма, а частіше шістьма просторими кімнатами, величезною дворової частиною, де все необхідне - під одним дахом з житловими приміщеннями. "Будівництво житла можна порівняти з писанням ікон. Мистецтво живописця і тесляра з давніх часів живило витоки російської культури. Немає абсолютно однакових ікон на один і той же сюжет, хоча в кожній з них повинно бути щось обов'язкове для всіх. Те ж саме з будинками ".\nА потім будував чоловік собі Храм. "Дерев'яні храми Півночі дихали, світилися і вели розмову з людиною ... в сукупності з будинками, токи, банями. Вони ... вінчали кожне, навіть невелике селище ". А в храмі людина поклонявся дереву, молився на дерево: ікони писані на дошках, іконостаси, "царські ворота", скульптури різани з деревини.\nНа Півночі побутує приказка: "Плотник - перша на селі працівник".\n"... теслярства повинні були всі дорослі чоловіки! Відчуваєш ти дерево чи ні, слухається тебе сокира або не слухається - все одно ти будеш теслярства. Соромно не бути теслею. Та й потреба змусить. Тому і були вони всі різні. І погані, і середні, і хороші. І несть числа між ними. Але кожен все життя, звичайно, і в молодості, прагнув бути не гірше, а краще, ніж він є. На тому й стояло теслярські майстерність ".\nОднак зведення будь-якої будівлі, навіть найменшої, без хороших інструментів - згубна справа. Не просто хороших, а зручних для утримання в руці, відповідних руці і тіла конкретної людини (кажуть: "підручні") і, звичайно, правильно і гостро ув'язнених. Необхідно зауважити, що для кожного ремесла існували свої інструменти, і кожен інструмент використовували тільки для виконання конкретної операції. Тесляр не працював столярним сокирою, а бондарних Скобель був мало схожий на плотницький.\nШедеври народного дерев'яного зодчества - не просто пам'ятки архітектури, а й свідоцтво найвищого теслярського майстерності жителів півночі. До будівель і спорудам, які охороняють як пам'ятки архітектури, особливо до пам'ятників дерев'яного зодчества, звичайний підхід, сучасні прийоми відновлення і ремонту в більшості випадків незастосовні. Ці будови піддають реставрації, яка повинна проводитися відповідно до вказівок "Міжнародної хартії з консервації та реставрації пам'яток і визначних місць "(так званої "Венеціанської хартії"), прийнятої в 1964 р. Згідно з цим документом, метою реставрації є "збереження пам'ятника як твори мистецтва та як свідка історії ". Згідно з "Венеціанської хартії", всі частини будівлі, всі конструкції, деталі, вузли і навіть особливості обробки поверхонь елементів повинні відповідати часу зведення будівлі. Домогтися цього можна тільки при строгому дотриманні історичної технології зведення будівлі, застосуванні історичного інструменту і способів роботи ім. Сучасна технологія реставрації та будівництва може бути застосована на пам'ятнику тільки в тому випадку, якщо секрети технології зведення будівлі втрачені, але при цьому ефективність сучасної технології повинна бути підтверджена досвідом.\nВ сучасної реставраційної практиці часто спостерігається невідповідність реставрованого дерев'яної будови оригіналу, тому спорудження набуває вигляду новосправи. Відомий архітектор-реставратор А.В. Попов довів, що причиною цієї невідповідності є корінна зміна історичної технології будівництва з деревини, яка в минулому була заснована на ремісничої організації праці і застосуванні що відрізняється від сучасного теслярського інструменту і прийомів роботи з ним.\nПри реставрації в 1981-1988 рр.. під керівництвом А.В. Попова церкви Дмитра Солунського в селі Верхня Уфтюга Красноборского району Архангельської області (1784 р. будівлі) вдалося виявити і заново виготовити інструмент, який застосовували теслі у минулому, і частково відновити способи обробки їм деревини . Зрозуміти, який інструмент застосовували майстра і як їм користувалися, допомогли характерні сліди роботи тим чи іншим інструментом, збереглися на деревині конструкцій у різних місцях будови, особливо на тесаних поверхнях. У Росії на початку XIX ст. (на Півночі до середини ХIХ ст.) відбулася повна модернізація теслярського інструменту і прийомів роботи їм, тому, застосовуючи інструмент і технологію наших днів, неможливо отримати на оброблюваної поверхні сліди, хоча б віддалено нагадують ті, що збереглися на будівлях XVIII ст. і більш раннього часу. Реставраторам довелося відтворювати зразки інструменту, шляхом проб і помилок домагаючись відповідності слідів обробки деревини. Це багато в чому вдалося зробити. При цьому з'ясувалося, що більшість конструктивних і технологічних прийомів роботи майстрів, що зводили згаданий храм наприкінці XVIII ст., є спільними для будівельної культури починаючи з XVI ст. і закінчуючи серединою XIX ст. Однак виявлені і деякі індивідуальні прийоми роботи майстрів на цьому об'єкті: наприклад, за нез'ясованої поки що причини теслі не використовували долото або стамеску, обходячись сокирою, а також поки залишається невідомим "інструмент з фігурним металевим вістрям для вишкрібання архітектурних профілів ". У реставраційної практиці допустимо, а в ряді випадків і необхідне застосування сучасних технологічних прийомів і інструментів у поєднанні із застосуванням історичного досвіду. При цьому слід особливо відзначити, що дотримання історичної технології обробки збільшує тривалу збереження дерев'яних елементів і довговічність всієї будови. Це визнають і сучасні вчені-древесіноведи.\nМіркування про теслярських інструментах слід почати з сокири - головного знаряддя теслярського праці в минулому. "Сокира сохи першого помічник", "Місто будують не язиком, а рублем та сокирою "- говорять прислів'я. А ще - "Тесляр сокирою думає". Сокирою виконували переважна більшість всіх будівельних робіт.\nДерева в лісі валили лісорубних сокирою з вузьким лезом, ріжуча кромка якого за порівняно з плотницький сокирою істотно далі відстояла від топорища (рис. 2а). Це було потрібно для того, щоб сокира при ударі глибоко навскіс входив до шари дерева, але не пов'язав в деревині.\nКолоди, плахи і дошки отесивалі потесом, що мають широке заокруглене лезо (рис. 2б). Такий сокира більше нагадує сокиру або бердиш стражників в історичних фільмах. До речі, саме слово "сокира" - тюркського походження, воно прийшло на Русь разом з татаро-монгольською навалою і замінило собою російське слово "Сокира". Років п'ятнадцять тому в селі Ратонбволок (Холмогорський район Архангельської області) літній місцевий житель вирішив показати нам сокира і виніс його з глибини свого господарського двору. Це була справжня сокира! На відполіровану багатьма руками трохи вигнуту рукоять насаджено довге серпообразное лезо з витягнутим носком і прямої п'ята. Довжина леза становила 35 см, а загальна довжина з рукоятью - майже метр. Сокира був повною справності: щільно расклінен і гостро заточений, хоч зараз у справу! Таким сокирою можна не тільки обтесати колоду або плаху, але, мабуть, сміливо можна було йти на битву з Ордою.\nПлотницький сокирою тесали колоди, вирубували в них чаші, виконували вузли з'єднання елементів, декоративні деталі та багато іншого. Плотницький сокира XVII-XVIII ст. суттєво відрізнявся від сучасного. Власне сокира (металева частина) був коротким, каплевидними в перетині, лезо нешироким (9-15 см), напівкруглим, стовщеним, з великою клиноподібної (нагадуючи за формою колун для розколювання дров, колод) (рис. 2в), а сам сокира важче. Сокири кували з особливо стійкою, високоміцної сталі. Топорище (рукоятка) - довге і пряме (а не зігнуте, як сучасне), на кінці потовщене, щоб не вискакувало з рук. Для топорища вибирали пряму березову плаху без сучків. Довжина топорища була різною, тому що залежала від зростання тесляра: тесляр, поставивши сокиру на землю вертикально біля своєї ноги, вільно опущеною рукою міг взяти в кулак потовщений кінець топорища (рис. 2г). Довге топорище, будучи по суті важелем, дозволяло теслі витрачати менше сил.\nНа книжкових мініатюрах і ікони XVI-XVIII ст., фрагментарно що зображують процес зведення тієї чи іншої церкви , сокири показані саме такі: лезо коротке, дугоподібне, а топорище довге і пряме.\nПлотницький сокира XVII-XVIII ст. при тесанням сколюють деревину, не потопаючи в ній глибоко і не залишаючи слідів у вигляді подряпин, рисок та щербин, а увігнутою бічною стороною і своєю масою при ударі одночасно ущільнює деревину на оброблюваної поверхні. При роботі сокира тримали в руках так, щоб його лезо було направлено не паралельно колоді, а переміщувалося по дузі до нього -- тоді в кінці удару сокира сам виходив з дерева. Якщо сокира все-таки зупинявся в деревині і залишав тим самим задирака, останній знімали наступним ударом, що наноситься перед місцем закінчення в колоді передував удару . Цими коштами досягали щільного примикання один до одного перерізаних волокон деревини без задирів. Тонкий ж сокира входить глибоко в деревину і в'язне там, що дуже ускладнює Теске.\nПлахи і покрівельні дошки тесали у двох напрямках - туди і назад - поперемінно, смугами, уздовж колоди. Ширина однієї смуги дорівнювала ширині леза сокири. Сокира XVII-XVIII ст. залишав на обтесаних площинах характерні сліди. На дошці виходив малюнок, схожий на ялинку або ребра риб'ячого кістяка, а в поздовжньому перерізі дошки ці сліди хвилеподібні, що нагадують пральну дошку. Поверхня тесаних дощок виходила настільки гладкою, що про неї не можна було навіть заноза руку, і разом з тим не плоскою і рівним, а рельєфною, хвилеподібною. З обробленої таким чином поверхні дощова вода видалялася легше, тому тесані дошки менше піддавалася зволоження і біопораженію (загнивання). "Проте так тесати можна було тільки за умови: дивитися на оброблювану поверхню трохи збоку, через сокиру (курсив А. В. Попова -- Авт.) На дерево. Мабуть, це був принциповий прийом у роботі теслярів до кінця XVIII століття ", його використовували при будь-яких видах обробки дерев'яних елементів сокирою. "У ХІХ столітті тесляр при Теске дивився на оброблювану поверхню між деревом і сокирою по схилу і міг бачити тільки вертикаль поверхні, але не місце зупинки сокири в матеріалі ".\nРобота тесляра фізично дуже важка, що вимагає великої витрати енергії, тому теслярів годували м'ясними щами навіть у розпал косовиці і в піст. "Доброму теслі, звичайно ж, ніколи не заважала богатирська сила. Але і без неї він все одно був хорошим теслею. Прислів'я "Сила є - розуму не треба" народилася в плотницький світі в насмішку над тупоумство і запалом. Силу поважали теж. Але не в одному ряду з талантом і майстерністю, а саму по собі. Справжні теслі економили силу. Були неквапливі. Без однорядок-рукавиць не працювали ".\nМолодий працівник, звичайно підліток, починав осягати теслярські мистецтво зі звичайного топорища. Зробити топорище - значить здати перший іспит. Топорище робили з сухий березової заготовки. "Топорище треба ще й насадити, і правильно расклініть, щоб сокира не злетів, і зачистити скляним осколком. Після всього цього сокира точили на мокрому чавилі. Кожна операція сама по собі вимагала кмітливості, навичок і терпіння. Так життя ще в дитинстві та підлітковому віці привчала майбутнього тесляра до терпіння і послідовності. Не можна ж точити сокиру, поки його не расклінілі, хоч і невтерпеж! "- зазначає відомий письменник і знавець північного побуту В. І. Бєлов .\nІ він же продовжує: "Вже в перший сезон артільної роботи підліток обзаводився власним інструментом. Просити у кого-небудь інструмент, особливо сокира, вважалося поганим тоном. Давали неохоче і зовсім не з скопідомства. Сокира у кожного тесляра був ніби продовженням рук, до нього звикали, робили топорище згідно своїм особливостям. Хороший тесля не міг працювати чужим сокирою. Якщо працівник візьме не свій інструмент, то в нього незабаром з'являться неприємні відчуття в суглобах, а на долонях - мозолі: складно. Часу на заточування сокир ніколи не шкодували.\nПри виконання більшості теслярських робіт сокира тримали двома руками; чашу рубали з двох сторін, завдаючи ударів по черзі, то праворуч, то ліворуч. Тесати плаху, колоду хороший тесля міг однаково добре і справа, і зліва. З якого боку вдарити, праворуч або ліворуч, визначали за розташуванням волокон деревини, щоб при ударі притиснути перерізані волокна. Тому лезо сокири заточували симетрично, на однакові фаски, на однаковий кут. Однак іноді через специфіки обробки елемента заточування леза робили несиметричної.\nСокира ніколи не встромляли в колоду, призначений для будівництва, адже тоді пропадав сенс щільного затесиванія його поверхні. Взагалі з колодами, підготовленими до укладання в будову, тобто окореннимі (ошкуреннимі), обтесані і оскобленнимі, а також з готовими деталями зверталися дуже акуратно, оберігаючи їх від механічних пошкоджень, забруднень і т.п. Будь-задирака, затес або навіть подряпина - "ворота інфекції". Це збільшувало ймовірність біопошкоджень деревини будівельного елементу і, врешті-решт, могло скоротити життя всієї будови.\nСокира ніколи не залишали увіткненим в колоду або чурбак і не ставили до стіни, а тільки клали під лавку. Згадаймо дитячу загадку: "Кланяється, кланяється, прийде додому - розтягнеться ". Саме розтягнеться під лавкою, причому сокира розгортали лезом до стіни, щоб ніхто випадково не поранився, піднімаючи що-небудь закотилася під лавку. Взагалі будь-які дії, пов'язані із загрозою здоров'ю при роботі з сокирою і іншим інструментом, попереджали особливо.\nДля обтісування зроблених з колод стін зсередини приміщення застосовували спеціальний сокиру, лезо якого було прямим і кілька подовженим у порівнянні зі звичайним плотницький сокирою, а саме лезо розгортали на гострий кут так, щоб ось насадки топорища була паралельна однієї грані леза (рис. 2д). Топорище для такого сокири спеціально підбирали з тонкого викривленого деревного стовбура, щоб під час роботи не оббивати кисті рук. У цьому випадку теслі були потрібні дві сокири, викувані дзеркально, тобто один із зсувом леза вправо від тесляра, для обтісування справа наліво, інший - із зсувом вліво, для обтісування зліва направо. У кутах поверхню б?? евен витесувати по дузі. Виходив "круглий" кут. Обтісування вели від кута до середини стіни. "Правим" сокирою ліву сторону кута, закруглену по дузі, не обтесати. Замість двох сокир іноді застосовували один, але обосічний, двосторонній, у якого був один проух і два леза, викувані дзеркально (рис. 2е). Саме такими сокирами отесивалі стіни Архангельські майстра.\nВ цьому випадку мав значення також кут заточування сокири. Лезо сокири заточували несиметрично, під різними кутами загострення, залежно від того, з якої боку тесали стіну - праворуч або ліворуч (рис. 2ж). Фаску леза сокири, звернену при обтісування до стіни і призначену для зрізання деревини (тобто зовнішню фаску по відношенню до теслі, паралельну осі насадки топорища), заточували під більш гострим кутом щодо осі леза, ніж іншу. Внутрішню фаску, призначену для сколювання тріски, заточували під менш гострим кутом. Така асиметрія кутів заточення дозволяє лезу знаходитися в надійному контакті з оброблюваної поверхнею, сокира не ковзає по ній і не відскакує, він як би "затягується" в деревину.\nВ "Курсі дерев'яних будівельних конструкцій робіт ..." , виданому в 1906 р., представлений "поперечний" сокира, призначений також для "обтісування зроблених з колод стін" (мал. 2З), пряма лезо якого було розгорнуто перпендикулярно щодо топорища, по суті справи вийшло розширений Тесло з плоским лезом. Сучасні практикуючі теслі-реставратори припускають, що таким сокирою отесивалі тільки "Круглі" кути в інтер'єрі, тому що вертикальні поверхні стін отесивать їм незручно. Крім того, після обробки таким сокирою вертикальна поверхня стін залишається нерівною, з великими хвилями, які доводилося б за кілька входів прибирати Скобелєв і рубанком.\nТесло - По суті справи теж сокиру, топорище у якого довге і пряме, а лезо не тільки розгорнуто перпендикулярно щодо топорища, але й має напівкругле розтин, у вигляді черпачка (рис. 3а). Теслом витесувати на колоді уздовж його волокон жолоби різних розмірів (наприклад, неглибокий паз в колоді, призначеному до укладання в стіну, або глибокий ринву), виконували ділянки плавного переходу від круглого колоди до бруса у віконних і дверних прорізів, отесивалі після сокири "круглі кути" в інтер'єрі та інші криволінійні поверхні. Пазнік - Тесло з нешироким плоским лезом - служив для остаточної, чистової виїмки пазів після вирубки паза начорно сокирою (рис. 3б). Як правило, паз спочатку вирубували начорно сокирою до отримання П-подібного профілю, а потім у глибині паза вибирали деревину пазніком.\nСтолярний сокира відрізняється від теслярського меншими розмірами і меншою вагою - адже столяр обробляють не колоди, а деталі конструкцій, що мають менші розміри. Носок у столярного сокири гострий, а лезо пряме. А були ж ще колун, бондарних і колісний сокири і навіть "американський", обух якого був замінений звичайним чотиригранним молотком . Але це вже інструменти інших ремесел.\nМайстри настільки володіли плотницький мистецтвом, що за допомогою нескладного інструменту створювали воістину світові шедеври дерев'яного зодчества.\nВ 1586 до новозбудованого "Архангельському місту дерев'яного" на своєму судні прибув французький мандрівник і купець Жан Соваж із міста Дьеппа. Він засвідчив у своїх подорожніх замітках: "Побудова його (дерев'яного Архангельська. - Авт.) Чудова, немає ні цвяхів, ні гаків, але так добре все оброблено, що нема чого зневажили, хоч у будівельників російських всі знаряддя складаються в одних сокирах, але ніякої архітектор не зробить краще, як вони роблять ... ". Цей француз, бажаючи похвалити російських платників за майстерність, написав все навпаки. Коли в музеї дерев'яного зодчества екскурсовод розповідає вам, що "Цю споруду збудовано одним сокирою", - не вірте йому, як би вас ні переконували. Знаючий фахівець так ніколи не скаже. По-перше, "одним сокирою", тобто однією людиною, поодинці, можна побудувати лише маленьку будівлю -- лазню, комора, і то працювати одному просто незручно. Артіллю або вдвох працювати набагато зручніше, та й веселіше. Як, наприклад, одному підняти колоду на стіну? По-друге, "одним сокирою", тобто тільки сокирою, не збудувати нічого. Як, наприклад, сокирою щільно посадити в зрубі одне колоду на інше, просвердлити отвір під нагель або видовбати паз? Без риси, свердла і долота ніяк не обійтися. Але ж було багато (на Півночі кажуть: "сила-силенна") і іншого інструменту, і кожен був визначений для виконання окремої роботи.\nЧорта - Найпоширеніший інструмент для прочерчіванія на поверхні деревини паралельних прямих або кривих ліній з метою подальшої отескі або розпилювання колод і будівельних деталей (рис. 4 б, г). Для цього акуратно, "по нитці" отесивалі крайку однієї дошки. Прикладали до цієї кромці наступну дошку і, щільно притискаючи межу до виправлену кромці, процарапивалі, прокреслюють металевим вістрям глибоку паралельну подряпину на прилеглій дошці або примикає конструкції. З цієї подряпині-межі і отесивалі що примикає крайку. Відмітка рисою вимагає акуратності, тому що надісланий слід - глибока подряпина: це не олівцева посліду - не зітреш. Послаблюючи або затягуючи обмотку риси або фіксуючи відстань клинцем і кільцем, змінювали відстань між гострими кінцями риси. Рисою прічерчівалі колоди для вибірки поздовжнього паза, щоб досягти щільного примикання колод в стінах, чашу в колодах перед її чистової обробкою. За допомогою риси прічерчівалі (відбивали) і потім вистрагівалі рівну крайку плах і дощок для щільного їх примикання (укладали в межі або впрічерт) (рис. 4 д, е). Рисою відзначали місця з'єднання елементів і робили інші послід, які тепер теслі відзначають олівцем. Згодом поряд з межею використовували теслярський циркуль (Рис.4).\nРиса, теслярський циркуль, отволока і рейсмус\nВ процесі дослідження та реставрації згаданої вище церкви в селі Верхня Уфтюга архітектор-реставратор А.В. Попов припустив, що при рубці стін цієї споруди (тільки при рубці стін, а не в інших частинах споруди. - Авт.) теслі використовували лише два інструменти: сокира і межу, хоча інші інструменти були їм, безумовно, відомі. Він визначив це по характерних з'єднанням елементів зрубу, наприклад, Л-і М-образним пазах у врубками, тоді як для виконання прямокутного паза необхідний ще один інструмент - долото або стамеска. Реставратори не могли знайти пояснення такої прихильності старих майстрів лише цими інструментами. Однак не можна виключити й того, що в даному випадку проявилися індивідуальні прийоми роботи майстрів XVIII ст. .\nПри великій кількості дощок зручніше прічерчівать їх за допомогою отволокі, забравши дошки на своєрідний верстат (рис. 4 в, ж). У Архангельському краї цей інструмент називають "щеголек", кажуть: "прічертіть під щеголек", "набрати підлога під щеголек ", тобто особливо щільно, без найменших щілин.\nЗгодом у багатьох технологічних операціях межу і отволоку замінив рейсмус. "Рейсмус" - Слово німецьке, буквально означає "інструмент для проведення паралельних ліній "(згадаймо: деревообробні верстати, рейсшини). Рейсмус використовували також для перенесення розмірів з одних деталей на інші. Принцип його дії аналогічний: прочерчіваніе на деревині подряпини гострою шпилькою, тільки замість кільця і клинцем, як біля межі, у рейсмуса рухома колодка, яку фіксують гвинтом (мал. 4З). (До речі, іноземними назвами інструментів, в основному голландського та німецького походження, російська будівельна технологія зобов'язана вінценосному теслі Петру I.)\nДля чистової, після сокири, окорке колод і зняття заболоні застосовували струг, або Скобель (від "шкребти"). Цей інструмент був скребок, серпообразную металеву пластину з ріжучої кромкою і двома ручками. У деяких місцевостях середньої смуги Росії цей скребок називали Хаком (від натужного звуку "ха", що видається теслею при роботі цим інструментом) . Існували два його види: прямий і закруглений (кривої) (рис. 5а, б).\nСкобелєв знімали з колод кору на кордоні лубу, не пошкоджуючи деревину, і одночасно вирівнювали поверхню колоди, сострагівая нерівності і невеликі сучки. Окорівалі колоди в напрямку від комля до вершини, щоб не залишати задирів. При окорке колоди сокирою неминуче з'являлися б відколи й зарубки, що підвищувало ймовірність біопораженій, при обробці Скобелєв поверхню колоди виходила гладка і без задирів. Колоди з неушкодженою, щільної і гладкою поверхнею зберігаються у будівництві незвичайно довго.\nСкобелєв також прибирали з тесаний поверхні залишилися після обробки сокирою і теслом "Хвилі" і доводили поверхню до ідеально гладкою. Вискрібали стіни, покрівельний тес, дверні та віконні одвірки, полотна дверей і віконниць. Необхідно відзначити, що елементи конструкцій вискрібали тільки в невеликих обсягах або в інтер'єрі церков і житлових приміщень будинку, так як працювати Скобелєв дуже важко, важче, ніж рубанком. Прямі поверхні скребли прямим Скобелєв, "Круглі" кути в інтер'єрі - круглим. Косяки дверних і віконних прорізів, дверні полотна, дошки і т.п. вискрібали вздовж волокон деревини, стіни ж - під кутом близько 60 ° до осі колоди. У зв'язку з тим що колоди стін мали в тій чи іншою мірою нахил волокон, їх скребли в дві сторони: полбревна - в одну сторону, полбревна - в іншу . Після скобелі обробку поверхні закінчували. "Після скобелі сокирою", - говорять про яку-небудь повністю закінченою роботі, яку, бажаючи покращити, тільки зіпсували додаткової обробкою.\nЗліва вгорі - долота\nСправа вгорі - Бурава: ложкові, гвинтовий, пір'яної\nВнизу - Прутами, малка і рівень\nДолотом шипів (мал. 6а) поряд з пазніком зачищали пази у віконних і дверних одвірки. Долото плоске і просіка (мал. 6б) були ширше і тонше шипово долота, ними зачищали пази і гнізда з боків і пробивали отвори в будівельних елементах. Для самої тонкої, делікатної роботи використовували стамеску. Долото, просіку і стамеску заточували тільки з одного боку.\nДля просвердлення отворів потрібні були різні Бурава: ложкові, гвинтовий, пір'яної ( "перочний", "перки") (мал. 7 а, б, в). Буран гвинтовий на Півночі називали "напару". Їм просвердлювали гнізда під нагелі ( "Кукси") у колодах зрубу.\nПила в Росії з'явилася при Петрові I, а в повсякденний побут плотницький увійшла лише в XIX ст. Пила поперечна дворучна потрібна для перепилювання колод поперек волокон. Лучкова пилкою, теж поперечної, раніше валили дерева в лісі. Лучкова пила зовні являє собою ікс-образну рамку, на одній стороні якої закріплювали пиляльне полотно, а з іншого полотно натягували скруткою -- тятивою. Її ріжуче полотно гнучке, сталь жорстка. У лучкові пилу вставляли вузьке, не більше 5 см шириною полотно, щоб під час спилювання дерев великого діаметра захистити полотно від защемлення. Для розпилювання колод вздовж волокон використовували спеціальну дворучну махову пилу (подовжню) з довгими косими зубами і невеликим розлученням. Пилкою-ножівкою користуються для виконання поздовжніх і поперечних пропилів і прорізів у нетовстих елементах і дошках. Для точної обробки шипів в місцях з'єднання деталей і перепилювання дощок під різними кутами, наприклад, при з'єднанні деталей віконних рам, застосовували спеціальний шаблон - стусла. Але це вже не стільки Плотничное, скільки столярне пристосування.\nТеслярі і столяри завжди працювали гостро заточеним інструментом. Гострий інструмент, по-перше, вимагає менших зусиль при обробці деревини вручну і, по-друге, ущільнює перерізані волокна деревини, що сприяє її збереження. Заточування інструментів виконували на точильно колі з природного каменю, встановленому на осі в коритоподібного колоді, рідше - бруском. Зуби пилки треба не тільки ув'язнити, надавши їм певний профіль, але і по черзі "розвести" в різні сторони в залежності від призначення пили. Правильна розводка полегшує і прискорює роботу.\nМеталеві молоти (молоток, або ручник; молот, або кувалда) для теслі були необов'язкові, а от дерев'яні - необхідні. Для легких ударів по дереву використовували дерев'яну киянку, для важких ударів, наприклад для опади колод при рубці стін, насадженні колод на нагелі ( "коксу") - великий дерев'яний молот, довжина рукоятки якого близько метра, а на кінці насаджений півметрову чурка. Маса цього молота досягала 15 кг і більше. Спробуй, помахай таким цілий день! У деяких місцевостях цей дерев'яний молот називали "Барсик". При ударі дерев'яним молотом і киянкою на деревині не залишається помітних слідів - вм'ятин.\nЗвичайний рубанок для тесляра теж був необов'язковий. Це столярний інструмент. Попередню, чорнову острожку матеріалу (покрівельного тесу, будівельних елементів) виконували рубанком-медведоном (Медведков), їм працювали вдвох. Рубанком з напівкруглим лезом (шерхебелем) також виконували чорнову острожку, але однією парою рук, а потім вже дошку стругали рубанком з одним або двома лезами (один ніж-лезо називали залізяки, інший, що ламає стружку, -- горбильков). У звичайного рубанка одне лезо (залізка) з прямим нижнім кінцем. Стругати легше, якщо вести рубанок не строго вздовж волокон деревини, а під невеликим кутом до них - так лезо пріємістий знімає стружку. Чим вона тонше і довший, тим благородніше виходить поверхню. Остаточно поверхню дошки або деталі можна пройти фуганком. Для стругання чверті і шпунта  застосовували зензубелі, для профільної обробки крайок - отборнік , а для створення рельєфній поверхні дошки - калевками. Рубанком можна обробляти не тільки площині, а кромки і навіть торці дощок, звернувши увагу при цьому на правильну підготовку і заточування леза ножів.\nКосинець застосовували для відбиття тільки прямого кута (рис. 8а); малка - той же прутами, але з одного рухомий кромкою - застосовувався для зняття і позначення різних кутів (рис. 8б). Складаний аршин (пізніше метр) теслі теж необхідний. Всі інші допоміжні пристосування теслі робили самі по ходу роботи (схилом, шнурок, клини і т.п.).\nприблизними перевірку вертикальності елементів досвідчені теслі виробляли, легко утримуючи опущений вниз сокиру за кінець топорища й "прістрелівая" вертикаль досвідчене оком. Для перевірки суворої вертикальності установки конструкцій використовували схил (Весок) у вигляді шнура з грузиком. Професійний тесляр робив для себе дерев'яний рівень з схилом - гирьки (рис. 8в). Рівень у вигляді дерев'яного бруска з повітряним бульбашкою у скляній трубці з рідиною з'явився багато пізніше. Називали його німецьким словом ватерпас. Не кожен міг мати такий купівельної рівень: штука дорога. Довгий час користувалися дерев'яним, саморобним.\nПотрібен був і шнур, в першу чергу для "окладиванія" будови, тобто розмітки плану, викладання плану майбутньої споруди у натуральну величину за допомогою мірного шнура, вузлами розділеного на прості сажня і аршини. Шнур застосовували і для розмітки колод, відбиття на них прямої лінії з метою розколювання на плахи для подальшого витесиванія дощок. Для цього окоренное колоду клали на рівну поверхню і в кожен його кінець у торців вбивали по одному цвяху або клинцем - Посередині, або по два - на необхідній відстані по ширині колоди. За ці цвяхи внатяг, акуратно, щоб не забруднити колода, прив'язували шнур, перед цим натер його вугіллям ( "простягали по головешки"). Потім посередині довжини колоди шнур зволікали, і нехай він відійде від колоди, і відпускали - від удару шнура на колоді залишався ідеально прямолінійний чорний слід. (Відомий письменник і знавець північного побуту В.І. Бєлов писав: "отстрекнуть" на колоді пряму лінію.) Так отримували розмітку плах "по шнуру", або "занитці ".\nКлини потрібні були для багатьох робіт: їх вставляли в розпилом, розколи і розщепив для попередження затягування інструментів, клинами затискали будівельні елементи для їх щільного стикування (наприклад, плахи перекриттів), роз - виправляли зазори у вузлах і стиках елементів, розклинюється рукоятки інструментів, клини підкладали для виправлення невеликих дерев'яних будівельних конструкцій огріхів. Не дарма кажуть: "Клин - перший теслі помічник", "Не клин та не мох - і тесляр б здох ".\nПри зведенні великих громадських, у тому числі культових, споруд, наприклад церков, замовники - монастирі або селянська громада, як правило, надавали підрядникам - плотницький артілі на чолі з майстром - все будівельні матеріали та вироби (колоди, плахи перекриття, покрівельний тес, леміш, мох тощо), покупні матеріали (цвяхи, залізні вироби тощо) і підсобний інвентар (канати для підйому будівельних елементів та ін.) Інструменти ж завжди належали теслярам, були особистою власністю кожного і мали індивідуальні особливості: "... сокири, і Скоблей, і теснікі, і просіки, і Векша, і долота ... то наше, Плотникова все ... ".\nБезсумнівно, що при проведенні реставраційних робіт на дерев'яній споруді, що має культурно-історичну цінність, будівельна технологія, плотницький інструмент і прийоми і способи роботи їм по можливості повинні відповідати історичному періоду зведення цієї будови. Інструмент та історична технологія будівництва теж є культурно-історичною цінністю. При проведенні відновлювальних робіт слід прагнути виготовляти замінні дерев'яні елементи тим же способом і тим же знаряддям, якими були виконані оригінали.\nРеставрація церкви Дмитра Солунського в с. Верхня Уфтюга Красноборского району Архангельської області вперше в Росії було проведено відповідно до історичної технологією будівництва із застосуванням старовинного теслярського інструменту і прийомів роботи з ним\nВідрадно зазначити, що історичний досвід не пропав повністю, до нього повертаються при проведенні досліджень і реставрації пам'яток дерев'яного зодчества. Так, історичну теслярську технологію і інструмент широко використовують при реставрації стародавніх культових будівель XVII - XIX ст. в Кенозерском національному парку, на храмовому ансамблі села Ненокса (початку XVIII ст.) і в церкви в селі Заостровье (1683 р.) Приморського району, церкви в селі Кімжа (1709 р.) Мезенська району, а також при зведенні дерев'яної церкви в Архангельську.\n1 Бєлов В.І. Повсякденне життя російської Півночі. Нариси про побут і народному мистецтві селян Вологодської, Архангельської та Кіровської областей. М., 2000.\n3 Бєлов В.І. Повсякденне життя ...\n4 Попов А.В., Шургін І.М. Про відтворення російської дерев'яних будівельних конструкцій технології XVII-XVIII ст. М., 1993.\n5 Попов А.В., Шургін І.М. Про відтворенні ... С. 10.\n6 Таких зображень надзвичайно мало, але в якості прикладу можемо вказати: Мільчік М.І., Ушаков Ю.С. Дерев'яна архітектура Російської Півночі. Сторінки історії. Л.: Стор


Перекладацький аналіз в усному перекладі\nГоловна Реферати українською Мовознавство Перекладацький аналіз в усному перекладі\nЩо це таке? - Це коли перед перекладом тексту перекладач прикидає, як це зробити, тобто визначає ступінь складності, особливості тексту, тематику термінів, прийоми, що треба буде застосовувати.\nАналіз усного тексту не вимагає особливого часу, але повинні бути ясні і джерело, і реципієнт.\nВ інтерв'ю - характеристика джерела ускладнена тим, що він частіше виступає як особистість, а не тільки представник якоїсь групи. Це виявляється й в особливих мовних засобах (наприклад, відступ від літературної норми), та ін.\nЧасто аудиторія специфічна (Міськводоканал, наприклад) - отже, і в тексті особливості, розраховані на рівень професійної компетенції. При письмовому перекладі можна проконсультуватися зі словником, а при усному - знання повинні бути напоготові. Отже, перекладач повинен визначити специфіку реципієнта.\n- Далі - необхідно уточнити джерело, функцію тексту.\n- Далі - визначити конкретні мовні засоби, з якими треба буде працювати.\nДуже важливий фон усного варіанта літературної норми мови. В інформаційному повідомленні - простий синтаксис, обмежена кількість складнопідрядних структур, багата кількість особистих і географічних імен, відсутність вузькоспеціалізованної термінології. В інтерв'ю - значні відхилення від літературної норми, наявність спеціальних термінів і экзотизмів, фразеологізмів, крилатих слів. В офіційній мові - суворе дотримання літературної норми, традиційні форми вступу, висновку, наявність цитат, лексико-синтаксичні повтори, метафори, порівняння.\nПереговори і дискусії - мовні засоби тут, як правило, - синтаксично нескладні висловлювання, породжувані спонтанно, наявність емоційних засобів, аж до табуірованної лексики.\nДекларація і маніфест - текстові жанри, де емоційне фарбування не виходить за рамки літературної норми, з відхиленнями у бік високого стилю, з використанням архаїчної лексики. Характерна юридична термінологія і сувора композиційна структура.\nПерекладач повинен вміти за кілька хвилин провести аналіз усного тексту та уточнювати його в процесі роботи.\nІндивідуальний стиль оратора - дуже складна задача, тому що кожному з них властиві свої обороти мови, характер образності, дефекти мови ("Особливості національної риболовлі", Горбачов, Клінтон, Брежнєв...), Перекладачу необхідно усвідомити характеристики цих стилів, активно опанувати ними мовою оригіналу і знати, які відповідності будуть еквівалентними їм в мові перекладу.\nНаприклад, Горбачов. Почати потрібно з газетних статей, аудио- і відеозаписів, виділити політичні кліше і шаблони думок, дипломатичну модальність ("доленосний", "я навів довідки", "ми тут порадились", "треба поважати волю мас", "ми тримаємо курс на ситуацію") - просторічне фарбування, порушення нормативної сполучності і деформація фразеології.\nПотім студенти слухають інтерв'ю з ним, а потім їм пропонується зробити переклад самостійно.\nТренінг усного перекладу.\nПерекладачем може стати кожен, але професійних вершин досягають тільки люди з уродженим талантом, що мають високу мовну активність і сприйнятливу оперативну пам'ять. При виборчих тестуваннях враховуються наступні параметри:\n1. Швидкість мови при перекладі.\n2. Повнота перекладу (яка кількість інформації пропущена).\n3. Перекручування (помилки).\n4. Лінійність мови (завершеність фраз, наявність повторів).\n5. Правильність мови (дотримання літературної норми, наявність /відсутність/ бур'янистих слів, дикція).\n6. Перекладацьке поводження (міміка, жестикуляція, голосність, впевненість мови).\nЖодна школа світу не випускає готових, ідеальних перекладачів. Попереду - довгий шлях професійного удосконалення; та професійна самотність, коли відповідальність лежить тільки на тобі.\nАлєксєєва І.С. “Профессиональный тренинг переводчика”. Издательство “Союз”, С-П., 2001.\nР.К.Міньяр-Белоручев “Записи в устном последовательном переводе”, М., 1997.\nРеферат на тему: Перекладацький аналіз в усному перекладі


sneakertrade.co.uk Відгуки | - чи є цей сайт законним або фішинговим\nчи є sneakertrade.co.uk законним чи афера?\nМи збираємо дані з більш ніж 40 джерел, щоб визначити Рейтинг Довіри. Ми ще не зібрали всю необхідну інформацію про sneakertrade.co.uk. Будь-ласка, оновіть сторінку через 5 хвилин скориставшись посиланням нижче. Приносимо наші вибачення за незручності.\nМає sneakertrade.co.uk дещо низький рейтинг довіри. Чому?\nОгляд sneakertrade.co.uk є дещо низьким за нашим комп'ютерним алгоритмом. Scamadviser ставки кожного веб-сайту автоматично, дивлячись на те, де сервер веб-сайту знаходиться, це SSL сертифікат використовується, хто володіє доменне ім'я та інші державні і приватні джерела.\nФакти про sneakertrade.co.uk ( Оновити дані )\nРейтинг sneakertrade.co.uk переглянуто 1745 разів.\nРейтинг sneakertrade.co.uk останньо перевірявся 16-01-2020. Хотіли б мати оновленi цифри? Використовуйте посилання "Оновити дані" внизу цієї сторінки.


НУШ: цього року область отримала майже 90 мільйонів гривень субвенції | Вежа\nНУШ: цього року область отримала майже 90 мільйонів гривень субвенції\nНайбільше коштів із субвенції у Львівській області перераховали Львову та Яворівському району. Найменше - Моршину, Трускавцю та Новому Роздолу.\nавтор: Якимчук Іванна\t09.07\nНова українська школа мала б кардинально відрізнятися від тієї форми навчання, до якої усі звикли. На те, аби переформатувати застарілу схему, Уряд виділяв багато коштів та перераховував їх до областей як субвенції на освіту.\nНУШ з’явилась ще у 2017 році як експеримент. Опісля реформу почали активно впроваджувати з 2018 року по всій Україні. Програма передбачає створення школи, де діти будуть навчатися на практиці, а основна увага буде спрямована на розвиток компетентностей, а не на запамятовування фактів.\nОднією із найважливіших частин цієї реформи є підготовка вчителів. Відбувалося це наступним чином: на онлайн-платформі Ed-era розробили шеститижневий курс для вчителів перших класів, що стало першим етапом підготовки до впровадження нової школи. Після чого організували підготовку для вчителів. Навчання проводили тренери, що пройшли підготовку за програмою ГО «Освіторія» спільно з МОН.\nДо слова, у 2018—2019 навчальному році підвищення кваліфікації пройшли понад 22 тисячі вчителів початкових класів.\nАби закріпити нові правила потрібен також і відповідний простір для навчання, а саме багатофункціональне середовище з креативним зовнішнім та внутрішнім дизайном для забезпечення комфорту дітей та педагогів.\nЗвісно ж, для запровадження такої реформи потрібні були чималі кошти. У 2018 році Уряд виділив 1 мільярд гривень для забезпечення учнів молодших класів навчальними засобами і мобільними меблями.\nПередбачалось, що кошти в молодшу школу йтимуть як з державного бюджету, так і з місцевих.\n«Ці інвестиції ми робимо на основі співфінансування з місцевими органами влади – частина коштів дає держава, решту – місцеві органи. Майже 1 млрд держава дає на забезпечення навчальними засобами і мобільними меблями, бо для реалізації нових методик потрібно нове освітнє середовище, і повинні його забезпечити», – так коментувала впровадження нової системи у 2018 році Лілія Гриневич.\nТоді ж на реалізацію освітньої реформи Львівщина отримала майже 100 мільйонів гривень субвенції. З цих коштів було передбачено 70,9 млн гривень закупівлі дидактичних матеріалів, меблів, комп’ютерного обладнання. Ще 28,5 млн гривень на підготовку тренерів-педагогів, підвищення кваліфікації вчителів початкових класів. Тоді ж відповідно до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 14 травня 2018 року на закупівлю дидактичних матеріалів витратять 28,3 млн грн (40% від суми передбаченої на закупівлю, – Ред.), ще 28,3 млн гривень (40%, – Ред.) передбачено на придбання сучасних меблів, та 14,1 млн тисяч гривень (20%) на придбання комп’ютерного обладнання та мультимедійного контенту.\nМинулого року Любомира Мандзій журналісту ІА «Вежа» розповідала, що кошти на придбання комп’ютерного обладнання розподілено двома розпорядження Голови ОДА. Відповідно до розпорядження було чітко передбачено 11 млн 170 тис гривень на придбання техніки для друкування, ламінування, копіювання матеріалів та витратні матеріали до неї. Ці кошти розраховані на кожну школу, а не на окремий клас – саме на школу. У навчальному закладі має бути ноутбук, принтер, ламінатор. Іншим розпорядженням розподілено 14,1 млн гривень на закупівлю комп’ютерної та мультимедійної техніки.\nЦього ж року з державного бюджету область отримала 89 мільйонів гривень.\nВарто зауважити, що з цих коштів для закупівлі дидактичних матеріалів, музичних інструментів, сучасних меблів та комп’ютерного обладнання виділять 68 млн грн, на підготовку тренерів-педагогів, супервізорів. Також для проведення супервізії та підвищення кваліфікації педагогічних працівників направлять 20 млн грн.\nОкрім цього, відповідно до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 1 квітня цього року місцевим бюджетам було скеровано субвенцію на суму в 69,9 мільйонів гривень та комунальним закладам Львівської обласної ради «Львівський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти», санаторним школам-інтернатам – 11,7 млн грн для забезпечення якісної, сучасної та доступної загальної середньої освіти «Нова українська школа».\nНа закупівлю дидактичних матеріалів для учнів початкових класів, які навчаються за новими методиками передбачено 25 відсотків (17,2 млн грн), відповідно до вищезгаданої Постанови, та 40% (27,4 млн грн) на закупівлю сучасних меблів для початкових класів нової української школи. На музичні інструменти, комп’ютерне обладнання, відповідного мультимедійного контенту для початкових класів нової української школи, передбачено 35% (24 млн грн), а на підвищення кваліфікації педагогічних працівників області – 1,3 млн грн.\nНайбільше коштів із субвенції у Львівській області перерахували Львову – 11,5 млн гривень та Яворівському району – 4,4 млн гривень. Найменше виділили Моршину –84 тисячі, Трускавцю – 341 тисячу та 430 тисяч гривень Новому Роздолу. В межах від 680 тисяч до майже 1 мільйону гривень було перераховано Бориславу та Самбору, а також Мостиському, Радехівському та Самбірському районам. Решта ж адміністративно-територіальних одиниць отримали субвенцію в межах від 1 мільйону до майже 4 мільйонів гривень.\nТоді як серед ОТГ найбільше коштів отримала Мостиська ОТГ (790 тисяч гривень), а найменше – Новострілищанська ОТГ (79 тисяч гривень). Загалом коштів з субвенції на ОТГ виділили 69,8 мільйонів гривень.\nВарто додати, що сума співфінансування з місцевих бюджетів для закладів, розташованих у містах обласного значення, становить не менше 30%, у районах та в ОТГ – не менше 10%, у селах (селищах), що мають статус гірських населених пунктів, – не менше 5%.\nНадходження до держбюджету від ОВДП становлять понад 185 мільярдів


ДАНИНА ПАМ'ЯТІ ЖЕРТВАМ ГОЛОКОСТУ — Агропрофі – газета для підприємців АПК\nЩороку у січні людство вшановує пам'ять жертв Голокосту. Генеральна асамблея Організації Об’єднаних Націй 1 листопада 2005 року ухвалила Резолюцію № 60/7, в якій зазначається, що «Голокост, який привів до знищення однієї третини євреїв і незліченної кількості представників інших національностей, буде завжди слугувати всім людям пересторогою про небезпеки, які приховують у собі ненависть, фанатизм, расизм та упередження…». Цим документом оголошено 27 січня Міжнародним днем пам'яті жертв Голокосту.\nДата обрана свідомо: 27 січня 1945 року війська 1-го Українського фронту Радянської армії ввійшли до нацистського табору смерті Аушвіц. Цей табір у сучасному світі є символом нацистських злочинів. Насправді Аушвіц — це цілий комплекс німецьких концентраційних таборів і таборів смерті, який упродовж 1940-1945 років містився неподалік польського містечка Освенцим, що в 60 км від Кракова. У світовій практиці використовується саме німецька назва Аушвіц, а не польська Освенцим (як в радянських джерелах інформації). Кількість жертв цього комплексу таборів смерті, за різними джерелами, коливається від 1,4 до 4 мільйонів людей.\nГолокост (від англ. Holocaust, з грец. — «всеспалення»): у широкому сенсі — переслідування і масове знищення нацистами представників різних етнічних і соціальних груп (євреїв, поляків, циган, радянських військовополонених, безнадійно хворих та інвалідів, гомосексуалістів, масонів тощо) в період існування нацистської Німеччини.\nУ вузькому сенсі — переслідування і масове знищення євреїв, що жили в Німеччині, на території її союзників і на окупованих ними територіях під час Другої світової війни; систематичне переслідування і знищення європейських євреїв нацистською Німеччиною і колабораціоністами протягом 1933-1945 років.\nЗнищення євреїв в роки Другої світової війни в багатьох мовах отримало назву «Голокост». В івриті, проте, існує інший термін — Шоа (з івриту — Катастрофа).\nЗа найжорстокішим геноцидом у новітній історії стоїть творець нацизму і прокляття людства — Адольф Гітлер. Нацизм — націонал-соціалістична ідеологія, розроблена й описана Гітлером у маніфесті «Майн кампф» («Моя боротьба») 1925 року, побудований на теорії про расову гігієну. Основний принцип полягає в тому, що раси не повинні змішуватися.\nГітлер наголошував на тому, що світ складається з людей різних рас, які ведуть постійну боротьбу одна з одною; саме расова боротьба є двигуном історії. Відтак є вищі і нижчі раси, і вища раса (тобто біла арійська, або нордична — найбільш чиста, сильна й інтелектуальна) опиниться під загрозою зникнення, якщо її змішувати з нижчими.\nРазом із тим, стверджують історики, німецький диктатор був лише складовою багаторічної загальної тенденції — ненависть до євреїв, або антисемітська культура, існувала не лише в Німеччині, а в багатьох європейських країнах. Люди вірили, що у євреїв є таємна глобальна мережа, і вони прагнуть захопити владу над світом. Доказом було те, що євреї жили по всьому світу і не належали до однієї нації, говорили власною мовою і відрізнялися від християнської більшості в Європі, а ще переважно були доволі успішними і заможними. Тому гітлерівська теорія вищої раси отримала широку підтримку, і нацисти вирішили планомірно знищувати людей єврейської національності по всьому світу.\nОтже нацистами було розроблено спеціальну расову політику, яка базувалася на дискримінаційних заходах, що з часом переросли у масові страти. План «остаточного вирішення єврейського питання» зазнавав змін у процесі краху нацистського «бліцкрігу» в СРСР. Перспективи переселення євреїв у певну місцевість (на територію Польщі — район Кракова, на Мадагаскар чи за Уральські гори) з розгортанням подій Другої світової війни виявилися примарними. Нацисти вдалися до терору.\nВстановити число жертв масових страт, що охоплювали разом з місцевим єврейським населенням безліч жителів не єврейського походження неможливо. Заходи секретності, вжиті в ході реалізації «остаточного вирішення», недолік статистичних даних (наприклад, про кількість євреїв, які загинули під час втечі з окупованих територій, або євреїв-військовополонених, убитих за расовими мотивами), а також багаторічне замовчування Катастрофи європейського єврейства в СРСР ускладнюють уточнення загальних масштабів.\nПорівняння чисельності євреїв у країнах Європи до і після війни, проведене 1949 року Всесвітнім єврейським конгресом, показало, що кількість загиблих становить 6 мільйонів осіб; це число закріплено у вироках Нюрнберзького процесу над головними військовими злочинцями, процесу Ейхмана, і визнано більшістю учасників Міжнародної наради вчених із питань статистики Катастрофи (Париж, 1987), де обговорювалися цифри від 4,2 млн до 6 мільйонів.\nУ світі існують тисячі пам'ятників і меморіальних комплексів жертв Голокосту, і щороку їхня кількість збільшується.\nПерший в історії музей жертв Голокосту було створено у листопаді 1944 року у польському Майданеку, на околиці Любліна. Він став першим музеєм в Європі на місці колишнього, другого за розмірами в Європі табору смерті Третього рейху.\nБіля входу на територію табору 1969 року звели Пам'ятник боротьбі і мучеництву, поблизу крематорію і розстрільних ровів споруджено мавзолей із бетонним куполом, під яким зібрано прах жертв.\nМеморіал жертвам Голокосту — розташований в центрі Берліна (Німеччина) між Бранденбурзькими воротами й елементами бункера колишнього керівництва нацистської Німеччини (рейхсканцелярію було знищено 1945 року за наказом радянського командування). Відкрито меморіал 2005 року в пам'ять про євреїв — жертв нацизму.\nМеморіал являє собою величезне поле з 2700 сірих плит. Проходи між плитами зроблено занадто вузькими для того, щоби йти по них удвох, а залишившись на самоті, відвідувач починає переживати складну гаму почуттів. Відчуття розгубленості серед сірих плит, за якими не видно навколишнього світу, вимушена розлука з близькою людиною і почуття незахищеності на перетині наскрізних коридорів піднімають в душі відвідувача хвилі страху, тривоги, туги і самотності. Так архітекторові Пітеру Айзенману вдалося створити споруду, наповнену безліччю коротких, але потужних відгомонів почуттів, які довелося випробувати євреям під час Другої світової війни.\nПам'ятник жертвам Голокосту в Будапешті (Угорщина) — один із найбільш емоційних у світі, відкритий 2005 року напередодні 60-ї річниці перемоги у Другій світовій війні. У 300 метрах від будівлі угорського парламенту на набережній Дунаю стоїть 60 пар чавунного стоптаного взуття: дитячі черевички, жіночі туфлі, чоловічі черевики.\nСаме такими групами по 50-60 чоловік в 1944-1945 роках фашисти розстрілювали євреїв прямо на березі Дунаю. Взуття на той період було ходовим товаром, тому нацисти змушували жертв роззуватися. На всі 60 чоловік з економії витрачали тільки одну кулю: попередньо людей зчіплювали колючим дротом, перший розстріляний падав у Дунай, тягнучи всіх живих за собою. За наявними відомостями, тут було вбито близько 10 тисяч чоловік.\nУ Відні (Австрія) посеред площі Юденплац стоїть великий сірий куб — пам'ятник австрійським єврейським жертвам Голокосту, який більше відомий як «Безіменна бібліотека». Це пам'ятник 65 тисячам жертв нацизму в Австрії, а прямокутники на стінах цього куба зображують книги — символ єврейської Книги Життя, закритої назавжди. Також на плитах можна прочитати місця, де нацисти знищували австрійських євреїв.\nБабин Яр у Києві впродовж німецької окупації 1941-1943 років став місцем масових розстрілів нацистами мирного населення і радянських військовополонених; євреїв та циган — за етнічною ознакою, а також партійних та радянських активістів, підпільників, членів Організації Українських Націоналістів (переважно членів ОУН-м) тощо. Лише за два дні 29 та 30 вересня 1941-го року там розстріляли майже 34 тисячі євреїв.\nПід час першого розстрілу 27 вересня 1941-го було позбавлено життя 752 пацієнта психіатричної лікарні ім.І.Павлова, що поблизу Бабиного Яру.\nЗа різними даними, тут зазнали смерті від 70 до 150 тисяч осіб. 1946-го на Нюрнберзькому процесі наводилася цифра 100 тисяч осіб, згідно з висновками спеціальної державної комісії для розслідування нацистських злочинів під час окупації Києва.\nУ березні 1945 року уряд УРСР спільно з ЦК КП(б)У ухвалив постанову «Про спорудження монументального пам'ятника на території Бабиного Яру». 1947-го «пам'ятник жертвам фашистського терору в Бабиному Яру» внесли до Плану відновлення і розвитку Києва на 1948-1950 роки. Але розпочата 1948 року урядом СРСР антисемітська кампанія «боротьби з космополітами» звела все нанівець, адже переважна більшість жертв Бабиного Яру — євреї. Тоді можновладці звернулись до довоєнного проекту парку.\nІ тут сталася ще одна трагедія. Бабин Яр було вирішено заповнити відходами виробництва Петровських цегляних заводів для створення плаского рельєфу та прокладення через яр транспортних шляхів і влаштування тут парку. Після перекриття яру земляною дамбою почалося закачування до нього пульпи. Дамба не витримала і 13 березня 1961 року селевий потік заввишки 14 м ринув на житловий масив Куренівка. Офіційні джерела повідомляли про 145 загиблих, але, за оцінками істориків, їхня кількість перевищила 1,5 тисячі киян.\nЗ плином часу необхідність створення меморіалу лише загострювалась, і 1976 року таки було відкрито «Пам'ятник радянським громадянам та військовополоненим солдатам і офіцерам Радянської Армії, розстріляним німецькими фашистами у Бабиному Яру».\nПочинаючи від 50-х роковин початку розстрілів в урочищі Бабин Яр було зведено низку меморіалів та пам'ятних знаків, наразі їх 25: Менора — присвячений трагедії єврейського народу, дерев'яний хрест — розстріляним членам ОУН, пам'ятник розстріляним дітям тощо.\nНа високому державному рівні 2016 року було заявлено про створення Меморіального центру Голокосту «Бабин Яр». Відкриття комплексу заплановано 2021 року.\nУ Львові пам'ятник загиблим євреям відкрили 1992 року на місці входу в гетто. Створене нацистами львівське гетто було третім за величиною в Європі. Пам'ятник являє собою бронзову менору (семисвічник) — один із найдавніших символів іудаїзму і єврейських релігійних атрибутів, під якою на гранітній плиті написано: «Пам'ятай і в серці збережи». За менорою невелика алея (імітація «дороги смерті»), в кінці якої стела в образі старого, який підняв до неба голову і руки, а під нею розміщено пам'ятні плити.\nМеморіал «Яма» в Мінську (на вулиці Мельникайте) був відкритий 1947-го. Це був перший пам'ятник жертвам Голокосту в СРСР, на якому було дозволено зробити напис на ідиш. Але потім автора напису — поета Мальтінського — і каменотеса Мордуха Спрішена заарештували і заслали до таборів ГУЛАГу за звинуваченням в «космополітизмі — прояві єврейського буржуазного націоналізму», в тому числі за те, що насмілилися написати на пам'ятнику не дозволену фразу про «мирних радянських громадян», а прямо про євреїв: «Світла пам'ять на вічні часи п'яти тисячам євреїв, загиблим від рук лютих ворогів людства — фашистсько-німецьких лиходіїв 2 березня 1942 року».\n2000-го року тут встановлено бронзову скульптурну композицію «Останній шлях», яка розташована вздовж сходинок, що ведуть до центру меморіалу, і представляє собою групу приречених, що спускаються на дно ями.\nПри виконанні робіт по реконструкції меморіалу не застосовувалися машини і механізми — всі роботи виконувалися вручну, в тому числі і влаштування фундаменту скульптури. Розкопки на цьому місці не проводились.\nУ Варшаві (Польща) збудовано меморіал, присвячений героям Варшавського гетто. 1940 року, незабаром після окупації Німеччиною Польщі, кілька районів Варшави були оголошені спеціальною зоною, в якій проживали тільки євреї. У жовтні того ж року було створено Варшавське гетто. Туди зігнали близько 500 тисяч євреїв з польської столиці та інших міст. Гетто стало найбільшим в Європі.\n1942 року людей, які перебували в Варшавському гетто, почали вивозити в табір смерті Треблінка. Серед них був знаменитий педагог, лікар і письменник Януш Корчак, який відмовився покинути вихованців свого дитячого будинку.\nМеморіал встановлено на місці першого військового зіткнення єврейських ополченців з нацистами в ході повстання у Варшавському гетто 1943 року. Тоді гетто було ліквідовано, фашисти буквально зрівняли з землею цей район. Нині це місце називається Площа Героїв гетто. Перший пам'ятник тут було споруджено 1946 року і тоді ж почалося будівництво нового. Чинний пам'ятник відкрили 1948-го.\nМеморіал жертвам Голокосту в Майамі (США). 1984 року зібралася в Майамі група євреїв — колишніх в'язнів гетто і нацистських концтаборів, які ухвалили рішення створити монумент Пам'яті.\nБудівництво меморіалу було воістину інтернаціональним: над його створенням працювали євреї, індуси, а монтувати плити і все, що оточує монумент (в тому числі і витончений міст через водоканал), довірили палестинським арабам — мусульманам.\n1990 року пам'ятник було відкрито.\nВдалині від житлових районів, на узліссі пальмового гаю прямо з землі витягується гігантська, звернена до неба і людей 14-метрова бронзова рука. На її внутрішній стороні татуювання — ідентифікаційний номер в'язня гітлерівського концтабору. Здалеку здається, що це рука потопаючої людини, бо вона наче виринає з води в центрі великого ідеально круглого ставка. По руці, прагнучи до порятунку, деруться люди.\nЦе цілий комплекс скульптурних сімейних груп у період найвищого трагізму, вінчає які вічний вогонь. Кожен відвідувач переживає емоційний апокаліпсис. І на тлі психологічної пригніченості і спустошеності його переповнює тверде переконання, що подібне ніколи не повинно повторитися!\nТреба сказати, що жертви Голокосту роз'їхалися по всьому світу, їх дуже багато оселилося в США. Тому в цій країні єврейський народ особливо шанує свою історію. Так, в Денвері (штат Колорадо) київськими сім'ями споруджений меморіал «Бабин Яр». У Бостоні (Массачусетс) меморіал Голокосту побудований в центрі сучасного університетського міста, і його емоційний вплив приголомшує. Є меморіали в Сан-Франциско, Новому Орлеані, Лос-Анджелесі.\nНапевно, одним із найбільш величних у світі є розташований на горі Пам'яті (Хар Азікарон) в Єрусалимі (Ізраїль) Яд Вашем — Меморіальний комплекс Катастрофи і героїзму єврейського народу. Це величезний комплекс, в якому зберігаються згадки про 6 мільйонів євреїв, убитих нацистами під час Другої світової війни.\nУ цьому грандіозному комплексі зібрані мільйони імен та фотографій загиблих, саме там у першу чергу шукають інформацію про можливі місця смерті та поховання родичів, туди стікаються обривки архівів і крихти інформації про врятованих і загиблих.\nМузей розташовується на 18 га, в комплекс входить безліч об'єктів: Дитячий меморіал, Зал пам'яті, Меморіал депортованим «Вагон для худоби», Партизанська панорама, Стіна пам'яті, колона Героїзму і монумент Єврейським солдатам, безліч пам'ятних майданчиків. Центром меморіалу є Зал імен, де зібрані знімки загиблих, які дивляться на відвідувачів з куполоподібної стелі.


Влада Перечина допомогла Зарічевському жіночому монастирю Reporter UA\nВлада Перечина допомогла Зарічевському жіночому монастирю\nОстанній день квітня закарбується на довгі роки у літописі Зарічевського жіночого монастиря на честь святої Марії Магдалини. Цього дня до обителі завітали високоповажні гості на чолі з мером міста Перечин – Мирославою Гуранич.\nМетою паломництва було не теоретичне зацікавлення історією монастиря, а практична допомога діючій обителі Перечинщини.\nЗарічевський монастир хоч і наймолодший у краї лемків Закарпаття, однак його розбудова і поступове налагоджене монаше життя просто вражають.\nУ красивий суботній день мер Перечина з низкою посадовців долучилися до благоустрою монастиря. Самі копали, садили і прибирали територію обителі. Допомагали у висадці дерев, тощо.\nВ кінці робочого дня від лиця священнослужителів та сестер обителі настоятельниця монастиря, ігуменя Варвара щиро подякувала всім присутнім за чергову добру справу, яка стала реальним проявом милосердя і доброчинності.\nНаймолодша обитель Мукачівської Православної єпархії стає справжнім джерелом зміни свідомості для багатьох людей, які приходять сюди. Останнім часом до монастиря все частіше приходять паломники для того, щоб помолитися і для добрих справ. Останні, так потрібні у наш непростий час, де бракує ласки, милосердя, поваги, толерантності і любові до Бога.


Ластовічка » «Колосок»\nМузей у Ластовічці є… Чого лиш в ньому там не є!!! І кросна , й прялка, й «біглязі,» Шафарня , касня , лампадки. А ще портята, рушники, Сорочки дзьобкані , хустки Покрувці , колиски, горнці, Федивки, » фінджі» , «танірки»… […]\nПерша добра справа!\nПерша добра справа для діток разом з батьками. Дякуємо всім мамочкам, які взяли участь у пересадці квітів.\nТуристи ми сьогодні, В похід зібрались ми. Бо відкривать стежинки В садочку любим всі! А ще в мандрівку нашу Рюкзак приготували: Картоплю, сало, цибулину У нього поскладали….. ……… Смакує всім картопля, І сало й цибулина Бо в дружнім колі в Ластовічці Зібралась Колоска родина!!!!\nВже стала доброю традиція щороку у дні відзначення Міжнародного дня музеїв бувати у Закарпатському обласному краєзнавчому музеї та музеї народної архітектури і побуту з вихованцями садочку «Ластовічка» що в Ужгороді. Ось і сьогодні вихованці старшої групи »Колосок»,разом із вихователями та батьками , прокладали свою стежину в історію пращурів. Втомлені але щасливі повернулися у Садок. Море […]\nОсь так з задоволенням дітки відвідують заняття з англійської мови.\n- Pampusik! Pampusik! — Хто Ти такий ? А дітки з Ластовічки знають…Адже зустрілися з Тобою у казочці «Pampusik!». І зіграли свої чудові ролі словацькою мовою. Молодці маленькі актори з групи «Колосок»! Бравооо! — А Ви впізнали казочку?\n30 березня відбулась екскурсія в ЗОШ № 19 з вихованцями старших груп «Веселка» та «Колосок». Під час екскурсії дітки змогли відчути себе майбутніми школярами — посидіти за партами, поспілкуватися з учителем, відвідати шкільну бібліотеку, спортивний зал і, звичайно, їдальню.\nВечірка у стилі «Ретро»\nНоворічний гала концерт з Катериною Осадчою