Позбавляємося від мурах – перевірені народні кошти! | Цікаво\nГоловна » Цікаво » Позбавляємося від мурах – перевірені народні кошти!\nПозбавляємося від мурах – перевірені народні кошти!\nНайпопулярніші рецепти отрут\nСаморобні пастки для мурашок\nКраплі проти мурах\nВажливе правило, яке потрібно дотримуватися\nЯк позбутися в домашніх умовах від мурах, знає далеко не кожен чоловік. Головне — якомога швидше починати виганяти їх. Розглянемо більш докладно всі діючі способи, які допоможуть вирішити цю проблему.Мурахи вважаються соціальними комахами.Іншими словами, у них є величезні колонії, які можуть досягати сотень тисяч особин.\nКожну таку колонію веде матка, а всі інші мурашки вважаються робочими, які трудяться на благо мурашника.\nДо чого все це? Якщо у вашому помешканні завелися мурахи, то їм подобається тут: вони відчувають себе в безпеці, відчувають затишок і присутність їжі, тому спочатку потрібно зрозуміти, що їх тягне у вашу квартиру, щоб боротьба була більш ефективною. Отже, як позбутися від мурашок?\nЯкщо з’явилися мурашки в будинку, то в невелике блюдце (можна взяти кришку від банки) потрібно накапати будь-яке варення. При цьому попередньо змішати його з 1 ч. л. харчових дріжджів і 0,5 ч. л. борної кислоти. Необхідно, щоб робочі мурахи віднесли отруєну їжу в мурашник (гніздо). Ця отрута має потрапити до самки. Якщо вона помре, то і мурахи або підуть самі, або загинуть слідом за нею.\nВ якості альтернативи можна взяти 1 ст. л. води, розвести мед, варення або щось солодке, додати 1 ст. л. борної кислоти. Найпопулярніший метод, який допоможе позбавити ваш будинок від мурах, полягає в наступному: необхідно розвести в банку з водою 1 ст. л. меду, а потім поставити її там, де найбільше мурах. Суть методу полягає в тому, що мурашки спокійно зможуть заповзти в банку, а от вилізти у них вже не вийде.\nЗа допомогою борної кислоти можна створювати багато коштів, які будуть ефективні проти мурах.\nНаприклад, можна взяти борну кислоту і змішати її з 1 ч. л. меду. Після цього додати звичайну воду і промащуються всі місця, де були помічені мурахи. Для більш якісної роботи можна промахнутися і плінтуси у всіх приміщеннях.Також борну кислоту можна використовувати не тільки з водою, але і в сухому вигляді, змішавши її з медом (без додавання води), катаете з цієї суміші невеликі кульки і кладете на підлогу. Одним з плюсів борної кислоти є те, що вона ніякої небезпеки ні людям, ні домашнім тваринам не несе.\nГоловне — регулярно підсипати приманку.\nМурашки, хоч і ласуни, але люблять і м’ясо. Тому можна використовувати борну кислоту і тут. Потрібно взяти будь-м’ясний фарш, ретельно перемішати його з порошком борної кислоти і накатати із суміші невеликих кульок. Потім потрібно розташувати цю приманку у всіх місцях, де вони були помічені. Різниця між попереднім способом полягає в тому, що він не підійде для тих, у кого є кішка або собака.\nІдентичний результат, що і борна кислота, дасть звичайна бура. Це речовина додаєте в щось солодке або м’ясо, далі — катаете кульки і віддаєте на поталу мурашкам.В якості отрути можна зробити дріжджову рідоту (пасту). У склянку з теплою водою засинаєте дріжджі (важливо отримати якусь в’язку однорідну масу). Після цього додається мед, цукор, варення і т. д. Цією пастою промащуються всі шляхи, де можуть повзати мурахи.\nДля виведення мурах на допомогу прийде дитяча присипка і кукурудзяна мука.\nЦими сипучими отрутами, як правило, посипають місця, де є маршрути комах. Наприклад, вздовж стін у всіх приміщеннях, біля раковини або умивальника, сміттєвого відра. Такі доріжки лякають комах, і вони ніколи в житті не перейдуть через них, а це значить, що і в гніздо вони більше не потраплять.Не менш ефективно працює суміш, яка складається з води, цукру, меду, бури, борної кислоти і гліцерину. Все це потрібно ретельно перемішати і розкласти в місця, де є непрохані гості.\nЧитайте також: Іменини 17 лютого за церковним календарем 2019\nКрім отрут, які реально зробити самостійно, на полицях магазинів можна знайти багато продукції, яка не менш ефективно бореться з мурахами. Плюс такого способу в тому, що він простий у використанні. Потрібно тільки визначити: або боротися самостійно своїми силами, або викликати служби, які будуть використовувати спеціальні препарати, які можуть бути в різних формах: рідкі, таблетки, олівці або желе.\nЗвичайно, найкращий спосіб вивести комах — це звернутися за допомогою до професіоналів своєї справи. Бригада проводить цю роботу в кілька етапів:\nСпочатку вона уважно оглядає все приміщення. Виявляє, де найбільше мурах. Професіонали можуть знаходити їх гнізда, що вже полегшує роботу і підвищує шанси позбавлення від мурах.\nПотім, за допомогою спеціальних хімічних аерозолів і отрутохімікатів, фахівці опрацьовують усі приміщення.\nТретім кроком вони оцінюють результат своєї роботи. При необхідності проводять повторну операцію.\nЄдиний мінус полягає в тому, що такий спосіб буде дорожче, ніж самостійне опрацювання.\nІснує дуже багато спреїв, але вони виконують одну і ту ж роботу: розпорошують отрута на мурашник. При цьому можна самостійно регулювати метод нанесення: або це будуть дрібні бризки, або цівка.\nГоловна перевага спреїв полягає в тому, що вони без праці можуть проникати навіть в самі недоступні місця, але також у спреїв є 1 мінус: вони допоможуть тільки на час позбутися від комах. При виборі спреїв необхідно звертати увагу на те, щоб в їх складі були такі речовини, як:\nСаме вони і забезпечують максимально високу ефективність спрею.\nЗастосування спеціальних гелів проти мурах допустимо тільки в тому випадку, коли гніздо знайти не вдалося. Вони здатні впливати як на робочих мурашок, так і на весь мурашник (матку, личинки) з причини того, що починають діяти не відразу.\nДуже зручний для використання засіб. Ця приманка з отрутою працює за простим принципом. Робочі мурахи, які відчувають обід, залазять в пастку, їдять отруєний продукт, а потім несуть частина їжі в гніздо.\nЧитайте також: Чому закладає вуха\nТут є плюс способу для тих, у кого в будинку є домашні тварини. Такий метод боротьби з мурахами шкоди улюбленим вихованцям не принесе — виробники врахували цей факт.Таку пастку можна зробити і самостійно. Все, що потрібно — це невелика чаша або звичайна кришка від банки. На неї кладете порошок борної кислоти, мед, цукор або варення.\nНа всю площу кришки насипається борна кислота, а в середину — крапля чогось солодкого.\nМурахи спробують дістатися до цієї солодкої краплі, але при цьому брудняться в борної кислоти. Ефективність таких пасток залежить, насамперед, від правильної розстановки там, де відмічено більше всього комах. Зверніть увагу! Такі пастки треба перевіряти не рідше, ніж 2 рази в тиждень.\nОдним з найпопулярніших засобів ще з радянського часу залишається крейду. Він приваблює не занадто великою ціною. Такі олівці не є токсичними, тому позбавлення від шкідників може значно затягнутися.\nКористуватися такими олівцями дуже просто: потрібно описувати всі місця, де є мурахи. Плюсом можна відзначити те, що креслити олівцем можна на стінах, меблях, під підвіконнями. Матеріал олівця дуже міцно тримається і не обсипається. Найпопулярніша фірма-виробник, яка відмінно себе зарекомендувала — це «Машенька». Такий олівець не тільки не токсичний, але і не має їдких запахів.\nТакий спосіб теж є безпечним для проживаючих людей і домашніх тварин, але сильно діє на мурах. Краплі, як правило, виконують трохи іншу місію: після обробки вони здатні позбавити ваше житло від мурах як мінімум на півроку. Такі краплі без запаху, вони не залишають слідів на поверхні.\nПри цьому містять декілька отрут в одному флаконі, що не залишає мурашкам жодного шансу на виживання.\nУ подібних краплях є 3 смертельних складових для мурашок:\nциперметрин — швидко і ефективно вражає і знищує нервову систему;\nтетраметрин — спочатку паралізує мурашки, а після вбиває;\nпиперонилбутоксид — це сукупність першого і другого коштів, він допомагає легше проникати отрути в організм комах.\nПринцип роботи крапель від мурашок дуже простий. Спочатку речовина, яка розпилюється на поверхнях, висихає, а потім його на брюшках розносять мурашки по всій кімнаті. Одним з найбільш ефективних і добре зарекомендованных коштів є «Смертельні краплі». На вигляд вони нагадують щось на зразок прозорого гелю, який закритий в трубку.Використовувати їх дуже просто: наносити препарат на підкладку, тарілку, баночку, і розкладаєте все це в місцях, де пересуваються мурахи.\nЯкщо ви вибрали хімічну обробку, то потрібно заховати всі речі, посуд, особисті речі та інше. Краще всього, якщо їх можна вивезти з приміщення або хоча б перемістити на балкон. Після роботи з хімічними препаратами в обов’язковому порядку потрібно провітрити приміщення не менше півгодини. Краще всього, якщо більше. Ні в якому разі не можна працювати з хімічними препаратами та отрутами без засобів індивідуального захисту. Для роботи важливо мати хоча б мінімальний набір:\nЧитайте також: Які тату приносять удачу? Символи успіху, багатства, удачі + ФОТО\nПам’ятайте, що найголовніше і важливе правило — ваш будинок повинен бути завжди в чистоті. На регулярній основі необхідно проводити генеральне прибирання. Продукти харчування повинні бути упаковані в герметичні тари і заховані. Не можна залишати рештки їжі на столі або на підлозі. Якщо в будинку живе домашній вихованець, то найкраще — це мити його годівницю після їжі.По можливості не варто тримати повним відро для сміття. Позбавлятися від сміття необхідно в той же день, коли він накопичився.\nВище вже говорилося про деяких народних методах. Підведемо підсумки, а також розповімо про те, що ще може допомогти в боротьбі з мурахами. Важливо пам’ятати, що спосіб, який працював у однієї людини, може бути абсолютно безрезультатним в іншого. Підемо по порядку:\nНашатирний спирт. Найкращий і ефективний спосіб використання — протерти їм плінтуси і меблі — всі місця, де можуть повзати мурахи. Необхідно зробити 10% концентрат. Після операції слід провітрити приміщення.\nБорна кислота. Є флагманом всіх коштів, які вважаються народними. Все, що потрібно — невелика кількість борної кислоти розчинити у воді. Після протерти всі місця, де мурашок найбільше. Можна труїти їжу для мурашок. Наприклад, біля гнізда насипати цукру і зверху накапати борної кислоти. Якщо у вас немає борної кислоти або не знаєте, де її взяти, можна використовувати фторид натрію.\nКава та кавові зерна. Мурахи не переносять запаху кави, так як він відлякує їх. При цьому абсолютно не важливо, буде це розчинна кава або в зернах. Використання дуже просте: потрібно вилити кавову гущу на цукор або варення і розмістити в місцях, де переміщуються мурахи.\nХарчові дріжджі. Можна змішати з будь-яким продуктом, який люблять мурахи. Після цього розкласти в різних місцях.\nКукурудзяна мука. Для мурашок дуже приваблива, але перетравлювати вони її не можуть. Так, вона не є отрутою для мурах, але може значно скоротити їх ряди.\nДля боротьби з мурахами можна використовувати деякі трави та продукти. Наприклад, ромашку. Крім того, застосовні:\nВідмінно справляються зі своєю роботою зола, гліцерин, гас, бензин, кислота і всі види лугів.\nМуравйов в будинок можуть вабити не тільки залишки їжі або запахи від неї. Вони можуть поселятися, коли у вас є чиста вода. Саме тому багато мурах у ванних, туалетах. Про ці приміщення забувати не можна, так як найчастіше гніздо мурашок може бути саме там. Найголовніша порада, щоб мурашки не заводилися і не приходили до вас ніколи — це завжди підтримувати порядок у будинку, регулярно оглядати приміщення на предмет солодкого, залишків їжі і так далі.\nВ основному це всі поради і рекомендації, яких слід дотримуватися для позбавлення вашої оселі від комах. Не забувайте, що краще всього почати боротьбу на найперших стадіях, щоб не дати мурашкам влаштуватися у вашому домі. Для цього легше всього не давати жодних приводів і прибрати все, що може привернути їх увагу.


Форма особи ромбовидна зачіски: короткі, середньої довжини жіночі стрижки для алмазної форми, види чубчика для типу ромб, діамант, фото, визначення пропорцій, рекомендації з укладання, чого не можна робити, приклади знаменитостей — Beautiful Lady\nЯкщо ви носите короткі стрижки, спробуйте Пікс — ця рвана стрижка, якщо укладати її про\nВласне, від овальної форми, яка вважається ідеалом, ромбовидное особа відрізняє саме це зміщення найширшої лінії — не на рівні очей, а по лінії скул.Варто зауважити, що зараз особа з вираженими вилицями виглядає не менш актуально, ніж овальне. Розроблено спеціальні техніки скульптування в макіяжі, що підкреслюють вилиці, стрижки і зачіски, що акцентують рельєф особи.\nОднак якщо ви хочете скорегувати форму ромбовидного особи, наблизивши його до овальної, то основне ваше завдання — це візуально розширити лоб і підборіддя, і нівелювати ширину скул. Якщо співвідношення довжини і ширини обличчя при цьому менше, ніж 1,6 — то тоді додатково потрібно подовжувати обличчя.Збільшення довжини завжди добре згладжує похибки форми: чим довше особа, тим менш вираженими будуть здаватися вилиці, головне — не перестаратися.\nОсновне завдання прикрас — це корекція\nфото до і після для тонких коротких волосся\nЗачіски і стрижки для ромбовидної форми обличчя підібрати нескладно. Особа у вигляді ромба відрізняється високими і широкими вилицями, що поєднуються з конічним чолом і гострим підборіддям.Нижня щелепа і лоб — найвужчі частини.\nНа фото представлені варіанти зачісок, відповідних даному типажу. Довіртеся професіоналам, які дадуть раду і скорегують вашу зовнішність.\nТакож перегляньте фото класичної чоловічої зачіски і стрижки асиметрія на коротке волосся.\nЯкщо у вас повне обличчя, привабливо виглядають пишні локони, що спадають на плечі.Власницям прямого довгого волосся не рекомендується зачісувати їх за вуха, оскільки це підкреслить вилиці.\nЗробіть зигзагоподібний проділ, щоб відвернути погляд від недоліків особи.Також він додасть образу родзинку і урізноманітнює зачіску.\nПідбирайте варіанти зачісок, які розширюються до підборіддя. Коротка модель також виглядає з боковим проділом і косою чубчиком. Тут є кілька переваг:\nІдеальним варіантом виступає рвана стрижка з косою чубчиком. Вона підходить ромбовидними особі і тонким локонам. За фото можна вибрати кілька цікавих варіантів.\nНа фото представлений рваний варіант, який поєднується зі стрижкою. Також підходить чубчик на обидва боки.Головне, не робити її багатошарової\nВідмовтеся від звичної прямої чубчика. Для «діамантового» форми вона не підходить, тому що підкреслює широку частину обличчя. Виділяють 2 ідеальних варіанти:\nОб’ємний варіант виглядає добре. Також не рекомендується стригти коротку чубок, яка поєднується з гладко зачесаним пасмами.Вилиці будуть виступати занадто різко.\nСтрижки дозволяють створити зачіски для різних заходів. Складні вечірні варіанти, грайливі локони або звичайний пишний хвіст зроблять образ ефектним.\n6.  Багаторівневі варіанти Волосся підстригаються нерівномірно, шарами. На маківці створюється об’єм.\n8. Рвані стрижки Цей варіант має на увазі легку недбалість. Найкоротші пасма знаходяться близько підборіддя.\nТепер перегляньте жіночі стрижки на середні волосся з назвами і дізнайтеся кому йде стрижка вовчиця на довге волосся.\nПриклади зачісок для ромбовидного особи — Краса — Домашній\nНайпростіший спосіб візуально звузити вилиці — прикрити їх пишними локонами, що спадають по щоках на плечі. Але пам’ятайте своє і не прибирайте ці довгі пасма за вуха — це ще яскравіше підкреслить ромбоподібну форму особи.\nЩе по темі: Бездоганні локони за пару хвилин >>\nОбсяг зачіски не має припадати на рівень скул — не слід робити на них акцент.Тобто не потрібно вибирати довжину каре до середини щоки. Краще зробити його трохи довше і зосередити обсяг на рівні підборіддя — це візуально розширить його, що буде не зайвим. Для посилення ефекту кінчики локонів можна ще і завивати: це додасть і обсягу, і жіночного чарівності.\nОбсяг можна надати за рахунок звичайної гребінця або інших гаджетів для волосся. Які прилади по догляду за волоссям існують, дивіться в сюжеті програми «Присяжні краси»:\nВтім, такий кокетливий варіант, як косий проділ з масою волосся, трохи прикривають одну сторону обличчя, дозволяє прибрати другу половину передніх пасом на іншій стороні особи за вухо.Адже якщо одна скула прикрита, то ромбовидними вже замаскована, тому друга скула може бути відкрита — надто вже завішувати особа волоссям теж не слід.\nНаступний підходящий варіант: зосередьте обсяг волосся в області чола. Це короткі зачіски, які зроблять ширше лоб. Проділ рекомендується косою, а чубчик — пряма, пишна, напівкруглої форми. Її можна зачісувати трохи на бік. Така чубчик пом’якшить риси обличчя, допоможе зробити його більш пропорційним.\nВтім, довгі чубчики, зачесане набік, теж підійдуть.Якщо ви любите досить помітні і екстравагантні стильні зачіски, зупиніться на об’ємному бобі з бічної чубчиком до підборіддя або хоча б до середини щоки. Рвані різнорівневі стрижки — теж відмінний вибір, вони створять вигідну асиметрію.\nДобре виглядають короткі стрижки зовсім без чубчика і з недбалим обсягом, створеним за допомогою лаку для волосся. Виходить сміливий, скуйовджений, трохи зухвалий образ.\nВи любите хвости і коси? Не відмовляйтеся від цих варіантів, хоча вони і відкривають обличчя.Збирати волосся можна практично в будь-які зачіски, але для маскування широких скул випустіть з хвоста або коси дві передні пасма і злегка завийте їх. Тільки пам’ятайте — вони повинні бути вище або нижче скул, інакше ви тільки підкреслите «алмазну» форму особи.\nІ ще одна порада з приводу зачісок: Не збирайте обсяг на маківці — це продовжить ромбоподібну форму. Уникайте криївок, високих хвостів. А ось середні або низькі хвости, коси, колоски і інші варіації дозволені, якщо не забудете про вільні пасма.\nЗробити обличчя більш гармонійним допоможуть і «баки»: при короткій стрижці бічні пасма, що не доходять до скул, візуально зроблять верхню частину обличчя ширше. Це і модно, і стильно. Ця рада актуальна і для чоловіків: так, бакенбарди зараз мало хто носить, а ось молодіжна стрижка з баками середньої довжини — цілком сучасний варіант.\nЗачіски для ромбовидного особи, фото | Стань Леді\nПравильний підбір зачіски безпосередньо залежить від того, наскільки точно була визначена форма особи.Ідеальний овал обличчя — досить рідкісне явище. Більшість дівчат мають формою особи, яка має ті чи інші «відхилення» від загальноприйнятого ідеалу. Не дивно, що багато жінок за допомогою правильно підібраною зачіски усіма силами намагаються надати обличчю ідеальні овальні обриси. Сьогодні журнал для жінок ST-LADY.RU дасть кілька корисних порад щодо вибору зачіски для ромбовидної форми обличчя.\nРомбоподібне особа має досить-таки високі і широкі вилиці, загострений підборіддя і лоб конічної форми.Нижня щелепа і лоб є найвужчими частинами цієї форми особи. Крім того, у дівчат, що володіють ромбовидної формою обличчя, часто нерівна лінія росту волосся. Необхідно також відзначити, що така особа нерідко називають діамантовим або алмазним, що, по суті, є одним і тим же. Зачіски, стрижки і чубчик для ромбовидного особи покликані візуально розширити лоб і звузити вилиці. В результаті будуть сформовані еталонні овальні пропорції особи.\nПерш ніж здійснювати вибір зачіски для ромбовидного особи слід точно визначитися з формою обличчя.Для цього потрібно поглянути в дзеркало. Якщо лінія виступаючих скул помітно ширше звужених ліній щелепи і чола, то ви — володарка ромбовидної форми обличчя. Для більшої впевненості радимо прочитати статтю про те, як дізнатися форму особи.\nВласницям ромбовидної форми обличчя рекомендується зупинити свій вибір на зачісках, які можуть приховати широкі вилиці. Непоганий варіант — пишні локони, що спадають по щічках на плечі.Ні в якому разі не треба відрощувати довге пряме волосся і зачісувати їх за вуха. Така зачіска для ромбовидного типу особи абсолютно не підходить, оскільки вона, візуально розширюючи вилиці, акцентує ще більшу увагу на недоліках форми особи. Уникайте центральних прямих проборов. У випадку з ромбовидної формою обличчя зачіски з косим проділом будуть більш доречні.\nТреба уникати :\nзачісок, які надають обсяг в області вилиць;\nдовгого волосся з прямим проділом, які зачесане за вуха.\nЖінкам, яких природа нагородила ромбоподібним особою, настійно рекомендується уникати зачісок, які надають обсяг в області вилиць. А ось зачіски, додають об’єм на рівні підборіддя або верхньої частини вух, буде як не можна до речі. Такі зачіски, розширюючи загострене підборіддя і вузький лоб, зроблять обличчя більш гармонійним. В ідеалі бажано зупинити свій вибір на волоссі середньої довжини з косим проділом і завитими локонами на рівні підборіддя. Волосся середньої довжини у випадку з ромбоподібним особою — найоптимальніший варіант, т.к. для середніх волосся можна підібрати безліч зачісок, які розширюються донизу.\nКороткі зачіски для ромбовидного особи теж підійдуть. Любительки коротких стрижок можуть зупинити свій вибір на пишній прямий чубчик напівкруглої форми, яка, роблячи лоб більш круглим і широким, сформує пропорційні контури особи. Необхідно відзначити, що чубчик в цьому випадку не повинна бути плоскою і надмірно гладкою, вона повинна бути об’ємною. Чи не забороняється зачісувати чубок трохи на бік.Непоганий варіант — об’ємна стрижка боб з бічної чубчиком, довжина якого досягає рівня підборіддя. Крім того, приголомшливо буде виглядати зачіска, обсяг якої припадає наверх. Волосся в цьому випадку недбало піднімають вгору за допомогою мусу або гелю для укладання.\nВласницям ромбовидного особи підійдуть кучеряве волосся , які зачесане на косий проділ, який розширює вузький лоб і, завдяки обсягом на рівні підборіддя, врівноважує риси обличчя.\nНе треба недооцінювати короткі стрижки , де чубчик, повністю відкриваючи лоб, візуально розширює його.\nЧудово буде виглядати стрижка «боб» з чубком , яка доходить до рівня підборіддя.\nВибирайте зачіски для ромбовидного особи з пишним чубчиком , яка візуально розширить лоб.\nЗачіски для ромбовидного особи фото


Бензин і дизпальне подешевшали ще на 20-70 копійок | УНІАН\nБензин і дизпальне подешевшали ще на 20-70 копійок\n13:31, 02 листопада 2018\nСередня роздрібна ціна бензину А-95 знизилася до 32,66 грн/л, а дизельного пального – до 32,31 грн/л.\nРяд мереж АЗС знизили ціни на бензин і дизпальне / фото УНІАН\nРяд мереж АЗС з 1 по 2 листопада знизили ціни на бензини і дизельне пальне на 20-70 копійок за літр, повідомляє консалтингова компанія UPECO з посиланням на дані щоденного цінового моніторингу ринку нафтопродуктів.\nЧитайте такожЦіна автогазу в Україні побила історичний рекорд\nЗокрема, на АЗС AMIC в Києві вартість бензинів знизилася на 70 копійок за літр, а ДП – на 30 копійок за літр, до: А-92 – 32,99 грн, А-95 – 33,99 грн, ДП – 32,99 грн.\nТакож, на 30 копійок за літр подешевшали бензини в мережі Glusco, до: А-92 – 32,45 грн, А-95 – 33,45 грн, А-95 – 34,45 грн. На 50 копійок за літр знизили ціни на бензини на АЗС Parallel, до: А-92 – 31,49 грн, А-95 – 33,39 грн, А-95 – 34,39 грн. Оператори Mango і Ultra знизили ціни на 20-70 копійок за літр, до: А-92 – 29,99 грн, А-95 – 30,99 грн, ДТ – 31,49 грн.\nУ той же час ціни у рівненській мережі ОЛАС, навпаки, зросли на 40-50 копійок за літр, до: А-92 – 31,30 грн, А-95 – 32,30 грн, ДП – 31,20 грн.\nТаким чином, станом на 2 листопада середні ціни на заправках в Україні знизилися до наступного рівня: А-92 – 31,55 грн/л, А-95 – 32,66 грн/л, А-95 Преміум – 33,75 грн/л, ДП – 32,31 грн/л, ДП-Преміум – 33,66 грн/л.\nЯк повідомляв УНІАН, ціни на заправках росли з кінця серпня на тлі істотного зростання світових цін на нафту, які почали знижуватися в другій половині жовтня.


Місто Херсон крізь призму розвитку в ньому інститутів місцевого самоврядування\nАвтор: Кулик Вікторія\nРозбудова української держави викликає переосмислення ролі місцевого самоврядування та пошук як можна кращої моделі влади. Нове місцеве самоврядування повинно цілком відповідати сучасним європейським стандартам, забезпечувати права, інтереси і свободу звичайної людини.\nЕфективність використання зарубіжного досвіду залежить від його розуміння.\nСправа в тому, що українці намагаються як можна більше перейняти з Європи, але не потрібно забувати, що там зовсім інші люди. Наприклад, європейці, роблячи злочин, побоюються не покарання з боку держави, а саме осуду людей. Адже у Європі найсуворіший контроль дотримання правил і законів здійснюють пересічні люди; громадяни користуються принципом – «діяти самостійно у межах наданих повноважень», вони під власну відповідальність вирішують питання не віднесені до компетенції держави.\nМені цікаво, політичні діячі ніколи не замислювалися чому люди виїжджають за кордон, на заробітки? Невже не можна зробити в Україні гідні умови для праці, життя та відпочинку?\nС приводу праці, я вважаю, що треба зайнятися реконструкцією херсонських заводів. Я розумію, що це дуже клопітка робота і потрібні великі кошти на їх відновлення, але ж через декілька років витрати повернуться, з прибутком, у місті, нарешті зросте зайнятість населення, кожен зможе реалізувати себе.\nНа мою думку, в Україні, зокрема у місті Херсоні є усі задатки для розвитку туризму, але немає можливостей їх реалізовувати. Ну не вже не можна на нашій батьківщині зробити Європейський рівень відпочинку? Саме наша країна омивається двома морями, має красиві і безмежні ліси та безкрайні гори. Ви скажете, що в нас є курортні місця. Звичайно у нас є гарні місця відпочинку, але вони далеко не Європейського рівня. Мені здається, що туризм треба вдосконалювати, бо великий відсоток доходу держави залежить від цього, та заодно і зайнятість населення також підвищиться. А також мене бентежить така ситуація, що наша країна навіть свої громадян не закликають відпочивати в Україні, і якщо вже наші громадяни надають перевагу іншим країнам для відпочинку, то що вже говорити за іноземців. Деякі з них навіть і не чули про нашу країну. Тому ми повинні не тільки вдосконалити, а й гарно прорекламувати нашу державу для залучення туристів. З цим і економіка підніметься і фінансовий стан населення зміниться на краще. В першу чергу держава повинна піклуватися про своїх громадян, адже без нації держава не існуватиме.\nЯ була здивована дізнавшись, наприклад, про Швецію, коли людина досягши повноліття отримує житло з боку держави, для створення сім’ї, натомість у нас пропрацювавши все життя не зможуть заробити на нього.\nЯ не розумію, як від нас, українців, вимагають порядку та правосвідомості, якщо навіть влада не може розібратися між собою. Така ситуація свідчить про те, що не тільки в Херсоні, а й по всій Україні реально існує проблема двовладдя на місцях: державна адміністрація та місцеві органи влади, які між собою змагаються за «місце під сонцем».\nЯкщо все ж таки херсонці прагнуть відповідати європейському рівню, то вони зобов’язані зробити місцеве самоврядування у відповідності до Європейської хартії місцевого самоврядування. Наприклад мені б дуже хотілося, щоб місцеве самоврядування міста Херсон було схоже б на місцеве самоврядування Польщі, адже саме їй із усіх Європейських країнах вдалося за невеликий період часу провести найбільш вдалу реформу, завдяки якій покращилось життя пересічних громадян. Саме в цій державі, на мою думку, люди живуть у економічній стабільності. Влада піклується про своїх громадян, - адже це забезпечує зайнятість, гідну оплату праці та захищеність населення. Найбільше, що мене вразило, дізнаючись про цю державу – це те що тут взагалі відсутня корупція, тому що жителі керуються лише чинним законодавством.\nЯ вважаю, що найгострішими проблемами розвитку місцеве самоврядування Херсону є фінансово-економічні відносини. І тому пропоную звернути увагу на розумний розподіл місцевих фінансів, розробка плану, щодо вдосконалення комунальної сфери.\nСлідкувати за тим, щоб в усіх сферах діяльності нашого міста панувала справедливість і відкритість. Адже всі ці проблеми стосуються кожного жителя нашого міста і від цього залежить не тільки рівень життя пересічних громадян, але і економічна стабільність міста.\nМісто Херсон являється одним з найбільш забруднених міст України, тому потрібно частіше здійснювати прибирання та озеленення міста, залучати до цього молодь.\nТому що, всі ці проблеми близько торкаються жителів нашого міста. Саме влада повинна контролювати цей процес, також треба слідкувати за роботою підприємств, зменшувати корупцію та інтенсивніше перевіряти ведення їхньої фінансової діяльності. І якщо вже братися до вирішення проблем у формуванні місцевого самоврядування необхідно врахувати такий фактор, що проблема нашого міста Херсона – це проблема державного характеру. Адже від державного контролю залежить і місцевий. І взагалі, кожен з нас насамперед повинен слідкувати за собою бо усі ми, херсонці, є територіальною громадою.\nВрешті-решт місцеве самоврядування стане ідеальне тільки тоді, коли ідея його організації стане зрозумілою для населення і коли кожен знайде для себе прийнятну форму участі в цьому процесі. Потрібно постійно підвищувати планку, не стояти на місці, ставити собі нові цілі, прагнути кращого.


ГОФМАН ЕРНЕСТ ТЕОДОР АМАДЕЙ | Світ казок\nЗаписи розділу: ГОФМАН ЕРНЕСТ ТЕОДОР АМАДЕЙ\nРОЗДІЛ ПЕРШИЙ Маленький виродок. Небезпека, що загрожувала пасторовому носові. Як князь Пафнутій запроваджував у своїй країні освіту, а фея Рожабельверде попала до притулку благородних дівчат. Недалеко від одного привітного села, біля самого шляху на розпеченій сонцем землі лежала у знемозі бідна обідрана селянка. Змучена голодом і спрагою, вкрай знесилена, ледве переводячи подих, нещасна впала під… Read More »\nCategory: АВТОРСЬКІ КАЗКИ ГОФМАН ЕРНЕСТ ТЕОДОР АМАДЕЙ ЧИТАТИ ОНЛАЙН\nРОЗДІЛ ДРУГИЙ Про невідомий народ, який відкрив під час своєї подорожі вчений Птоломеус Філадельфус. Університет у Керепесі. Як студентові Фабіанові мало не влучила в голову пара ботфортів і як професор Мош Терпін запросив студента Бальтазара на чай У щирих листах, які всесвітньо відомий вчений Птоломеус Філадельфус, перебуваючи в далеких мандрах, писав до свого приятеля Руфіна,… Read More »\nРОЗДІЛ ТРЕТІЙ Як Фабіан не знав, що сказати. Кандіда й панночки, яким не можна було їсти риби. Літературне чаювання у Моша Терпіна. Юний принц. Коли Фабіан біг стежкою навпростець через ліс, то мав на думці випередити чудернацького малюка, який промчав перед ним. Але не встиг, бо, вийшовши з чагарника, побачив удалині, що малюк, а з… Read More »\nРОЗДІЛ ЧЕТВЕРТИЙ Як скрипаль-італієць Сбіока нахвалявся запроторити пана Цинобера в контрабас, а референдарій Пульхєр не міг дістати посади в міністерстві закордонних справ. Про службовців митниці та затримані дива для хатнього вжитку. Як Бальтазара було зачаровано за допомогою головки ціпка. Бальтазар сидів на високому, оброслому мохом камені в лісовій глушині й замислено дивився вниз, у яр,… Read More »\nРОЗДІЛ П’ЯТИЙ Як князь Барсануф снідав лейпцизькими жайворонками та гданською золотою горілкою, як йому на кашемірові штани сіла масна пляма і як він таємного експедитора Цинобера гробив таємним радником в особливих справах. Книжка з малюнками доктора Проспера Альпануса. Як один швейцар укусив студента Фабіана за палець, як той надів сюртук із шлейфом і як його… Read More »\nРОЗДІЛ ШОСТИЙ Як таємний радник в особливих справах Цинобер причісувався в своєму саду і приймав росяну ванну. Орден Зелено-плямистого Тигра. Щаслива вигадка театрального кравця. Як панна Рожа-Гожа облилася кавою, а Проспер Альпанус запевняв її в своїй приязні. Професор Мош Терпін аж млів від радості. – Чи міг я, – казав він сам до себе, –… Read More »\nРОЗДІЛ СЬОМИЙ Як професор Мош Терпін у князівській винарні досліджував природу. «Mycetes Beelzebub». Розпач студента Бальтазара. Добрий вплив гарно устаткованої вілли на родинне щастя. Як Проспер Альпанус подарував Бальтазарові черепахову табакерку, а потім виїхав. Бальтазар, що ховався в селі Гох-Якобсгайм, отримав від референдарія Пульхера такого листа: «Справи наші, любий друже Бальтазаре, йдуть щораз гірше. Наш… Read More »\nРОЗДІЛ ВОСЬМИЙ Як Фабіана через довгі поли почали вважати за сектанта й бунтівника. Як князь Барсануф сховався за камін і скасував посаду генерального директора в природничих справах. Втеча Цинобера з Терпінового дому. Як Мош Терпін хотів літати на метеликові і зробитися імператором, але потім пішов спати Рано-вранці щойно почало світати, коли дороги й стежки були… Read More »\nРОЗДІЛ ДЕВ’ЯТИЙ Збентеження вірного камердинера. Як стара Ліза зчинила бунт, а міністр Цинобер, тікаючи, посковзнувся. В який дивний спосіб князів лейб-медик з’ясував наглу смерть Цинобера. Як зажурився князь Барсануф, як він їв цибулю і як ніхто не міг заступити йому Цинобера. Карета міністра Цинобера майже цілу ніч даремне стояла біля Терпінового дому. Візника все запевняли,… Read More »\nРОЗДІЛ ОСТАННІЙ Покірне прохання автора. Як професор Моїй Терпін заспокоївся, а Кандіда ніколи вже не дратувалась. Як золотий жук продзижчав щось на вухо докторові Просперу Альпанусу, що попрощався й поїхав, а Бальтазар щасливо зажив з дружиною. Тепер, любий читачу, той, хто списує для тебе ці аркуші, хоче з тобою розлучитись, і його огортає смуток та… Read More »\nНапередодні Нового року Фріц і Марі гадали, що ж цього разу отримають від Діда Мороза. І ось нарешті настала омріяна мить – тато й мама запросили до вітальні: – Заходьте й погляньте, які дивовижні сюрпризи чекають на вас під ялинкою! У хлопчика й дівчинки заблищали оченята. Мабуть, вони цього року були дуже слухняними, бо ніколи… Read More »


Стрілянина у церкві в США: військові розповіли про минуле нападника\n26-річний Девін Келлі, який влаштував стрілянину в церкві в містечку Сатерланд Спрінгс у окрузі Вілсон штату Техас, у 2012 році був засуджений за напад на власну дружину та дитину.\nПро це повідомляє CNN з посиланням на речника ВПС США Енн Стефанек.\n"У 2012 році Келлі був підсудним за двома пунктами статті 128 Єдиного кодексу військової юстиції за напад на свою дружину та дитину", - йдеться у повідомленні.\nЗазначається, що у 2014 році Келлі був понижений у ранзі з дисциплінарних причин та провів під арештом 12 місяців.\nЧитайте також: Порошенко висловив співчуття через жахливу стрілянину в Техасі\nРаніше правоохоронці ідентифікували нападника як 26-річного Девіна Келлі з містечка Нью-Браунфелс (розташованого за 56 км від місця нападу). На фото, пов'язаних з нападником, була помічена автоматична рушниця типу AR-15. В акаунті з ім'ям стрільця у соціальній мережі LinkedIn вказано, що він був колишнім військовослужбовцем Військово-повітряних сил США.\nЗ подробиць відомо, що нападник приїхав до церкви на своєму позашляховику, розстріляв людей та намагався втекти з місця інциденту. Його знайшли мертвим у власному авто неподалік місця інциденту. Таким чином, фактична кількість жертв під час інциденту становить 27 осіб, констатували представники місцевої влади.\nЯк повідомлялося, у містечку Сазерленд Спрінгс у окрузі Вілсон штату Техас сталася стрілянина у баптистській церкві. За останніми повідомленнями, щонайменше 27 людей загинули, ще семеро поранені. За даними місцевих ЗМІ, нападника вбито.


Що таке больовий поріг? Як дізнатися свій рівень больової чутливості? ~ Жіночий сайт "Вона"\nВсі люди по-різному ставляться до болю: одні з легкістю переносять будь-які маніпуляції, а для інших-звичайна щеплення – серйозне випробування. Чому так відбувається? Це пояснюється тим, що кожна людина має свій больовий поріг.\nЦей показник не менш важливий, ніж зріст, вага, група крові, тому важливо отримати максимум інформації про цю характеристику власного організму і знати, як підвищити больовий поріг.\nМоже бути, у наших криках і муки? Або в кількості нервових клітин, що загинули на піку болю? Дізнатися больовий поріг можна за допомогою спеціального пристрою – альгезиметра. Принцип його дії такий: поступово збільшується сила електричного струму, визначається співвідношення показників тиску, нагрівання певних ділянок шкіри. Прилад фіксує відповідь організму на подразники і визначає поріг больової чутливості.\nЩоб розібратися, як дізнатися свій граничний больовий поріг, необхідно розуміти, що природа поділила всіх людей на 4 ноцицептиных типу:\nНизький поріг і інтервал переносимості. Людям, які належать до цього типу, категорично протипоказані всі неприємні відчуття і фізичні страждання. Це стосується не тільки дівчат, але і чоловіків. Вони дуже чутливі до будь-якої болю і не здатні її терпіти. Такі натури схильні до меланхолії, люблять самотність. Вони скептично сприймають всі заклики взяти себе в руки перед будь-якою процедурою, адже з природою сперечатися неможливо. Всі маніпуляції краще проводити під анестезією, щоб не виник больовий шок;\nНизький поріг і великий інтервал переносимості. Людина цього роду теж дуже важко переносить біль, але має мужність зробити над собою зусилля. Такі люди здатні підтримувати оточуючих, переживати їхні страждання і відчувати повноту буття. Їм буде легше витримати неприємні відчуття, якщо попередньо вони підготувалися морально. Допоможуть невеликі психологічні тонкощі: потрібно уявити біль у вигляді повітряної кульки і відпустити його в небо. Або створіть інший спосіб і подумки передавайте його вогню;\nВисокий поріг і невеликий інтервал переносимості. На початку люди цього типу можуть здатися жорстоким, але як тільки відчуття посиляться, тут же слід бурхливий відповідь організму. Під маскою спокою зберігається дуже багато емоцій, тому в людини можуть бути різкі зміни настрою і емоційні сплески. Постарайтеся взяти себе в руки і не дозволяйте переживань вивести вас з рівноваги. Добре допомагає заспокійливий чай, болезаспокійливі настої трав;\nВисокий поріг і великий інтервал переносимості. Люди цього роду асоціюються зі стійким солдатиком. Вони зовсім не відчувають страху перед болем. Особливо дивує це якість у жінок. Але така байдужість до фізичних страждань пояснюється не величезною мужністю і силою волі, а слабкою сприйнятливістю до болю. Такі люди рухливі, активні, упевнені в собі і завжди прагнуть бути лідерами. Вони обожнюють перебувати в центрі уваги і не переносять самотності.\nНоцицепторы – це зони закінчень нервових клітин, які вкриті оболонкою.\nЩоб протибольова система організму працювала ефективно, потрібно тренувати ноцицепторы, наприклад, лежати на килимі з голок, поступово збільшуючи час процедури.\nЯкщо вас цікавить, як трохи знизити свій больовий поріг, необхідно знати важливий нюанс: страх посилює фізичні страждання, а агресія – притуплює. Якщо вас чекає неприємна процедура, попрацюйте зі своєю підсвідомістю і знайдіть свій стимул, який «зарядить» вас потрібної злістю.\nПід час фізичної активності виробляються енкефаліни і ендорфіни, які є знеболюючими речовинами. В організм має в достатній кількості надходити вітамін Ст. Регулярно робіть дихальну гімнастику. Такі заходи допоможуть знизити рівень ваших фізичних страждань.\nЯкщо ваша дитина або кохана людина абсолютно не виносить болю, не поспішайте звинувачувати його в м’якотілості і слабкості.


когнітивними здібностями називають психічні процеси в людському організмі, які спрямовані на прийом і обробку інформації, а також на вирішення завдань і генерування нових ідей. Сучасна наука надає величезного значення посиленню цих процесів.\nСьогодні швидко розвивається такий напрямок, як NBIC-конвергенція. Незважаючи на те, що цей термін з’явився відносно недавно, його досить активно застосовують вчені в усьому світі. Кожна буква абревіатури є відображенням однієї з чотирьох найбільш прогресивних галузей знань: С – когни, I – інфо, B – біо, N – нано. На думку вчених, розвиток саме цих напрямків дозволить істотно змінити на краще життя людської цивілізації в цілому і кожної людини зокрема.\nВиробництво миючих засобів почалося ще під час Першої світової війни в Німеччині. У Росії перший порошок був випущений в 1953 році. Називався він “Новина” і включав до складу продукти, виділені з кашалотового саломаса.\nСинтетичні миючі засоби є багатокомпонентними сумішами речовин. Їх водні розчини використовують для очищення від забруднень. Синтетичні миючі засоби в більшості своїй включають (крім безпосередньо миючих компонентів – поверхнево-активних речовин) солі з неорганічних кислот (карбонати, фосфати), що посилюють активність суміші. Крім того, до складу розчинів включені дезінфікуючі і відбілюючі інгредієнти, піногасники або піноутворювачі, барвники, ароматизатори та інші.\nPage 3 of 6104«12345»...Last »


Медикам на Тернопільщині виплатили зарплату за липень і то лише 15% - 0352.ua\nМедикам на Тернопільщині виплатили зарплату за липень і то лише 15%\n20:29, 29 вересня 2017 р.\nЧерез постійні заборгованості із заробітної плати та можливе припинення діяльності закладу у зв’язку з медичною реформою колектив лікарні кілька разів вдавався до акцій протесту.\nГолова Вишнівецької об’єднаної територіальної громади Володимир Кравець майбутнє місцевої лікарні бачить у підпорядкуванні ОТГ. Лікувальний заклад громаді потрібен, адже як до Збаража, так і до Кременця чи Тернополя їхати місцевим сільським жителям далеко. Тим паче, що лікарня є. Однак, з нинішніми потребами для її забезпечення, які в рік виливаються у суму понад 10 млн грн, громада взяти на свій баланс цей заклад зараз не готова. Інша річ, якби довколишні сільські ради, котрим надано пропозицію про об’єднання в складі Вишнівецької ОТГ, прийняли рішення про об’єднання. Мова йде про села, які входять у Раковецьку, Великовікнинську, Залісецьку, Коханівську, Зарудянську, Дзвинячанську сільські ради, мешканців яких і обслуговує лікарня у Вишнівці. А для збереження закладу таке розширення громади є вкрай актуальним, пише “Сільський господар плюс”.\nТернопільщина медики зарплата борги


1 жовтня | «ГРОМАДА Схід» | Для людей, про людей\nГоловна / Схід та Захід щодня / 1 жовтня\n1 жовтня. Сьогодні згадуємо таких непересічних особистостей:\nписьменник, автор численних творів про героїку Запорозької Січі;\nпоет і письменник доби Розстріляного відродження, який видав близько 50 книжок. Страчений в урочищі Сандармох;\nдіячка ОУН, яка залишила змістовні спогади про український визвольний рух;\nвласниця унікального контральто, легендарна співачка 60-х років, що стояла біля витоків української естради;\nхудожник, майстер пейзажу, автор близько 3 тисяч живописних творів;\nжурналіст і письменник, якій залишався в окупованому Донецьку і передавав звідти репортажі в українські ЗМІ. Понад 2,5 років провів у полоні «днр».\nА також вшануємо пам’ять народжених 1 жовтня захисників України, які ціною свого життя зупинили збройну експансію «русского міра».\nАНДРІЯН КАЩЕНКО (1958-1921) – письменник, автор численних прозових творів про вікопомну героїку Запорозької Січі.\nНародився в родині небагатого поміщика Феофана Кащенка, родовід якого сягає часів Запорозької Січі в пору її розквіту. Батько був власником хутора Веселого в Олександрівському повіті Катеринославської губернії. Сім’я Кащенків була великою — п’ятеро хлопців і чотири дівчини. Всі діти здобули ґрунтовну освіту. Двом із них — Андріану та Миколі — судилося відіграти помітну роль в історії свого народу.\nМикола Кащенко став знаним ученим, дійсним членом АН УРСР. Він був засновником і директором Київського ботанічного саду. Адріан обрав долю літератора.\n1867 року Адріан вступив до Катеринославської гімназії. Хоча хлопець був, як писав брат Микола, «працелюбним, тихим, рівним вдачею, і незворушно спокійним», навчання в гімназії йому аж ніяк не давалося. Андріан залишає гімназію після третього класу і вступає до юнкерського училища. Але, на відміну від найстаршого брата, який дослужився до генерала, Адріан не зробив військової кар’єри. Прослуживши кілька років офіцером, він вступив на дрібну службу в управління залізниці (був контролером у поїздах).\nОселившись у Катеринославі, одружився, купив маленький будиночок, з невеликої платні допомагав навіть старим батькам, а коли в 1888 році померла мати, він узяв на своє утримання батька і доглядав його до смерті. А душевні запити задовольняв посильною працею на ниві українського письменства.\nЯкось він хотів поселитися в Києві, ближче до українського національно-культурного життя, до брата, та з цього нічого не вийшло. Він продав власну хату, щоб купити собі оселю на одній із київських круч. Гроші поклав у банк, який збанкрутував на другий же день, і всі його заощадження пропали. Довелось далі тягнути лямку контролера. Начальство його перекидало з місця на місце: спочатку — в Перм, згодом — у Петербург, де він став помічником головного контролера залізниці, далі в Туапсе — головним контролером залізниці, що будувалася, і, нарешті, знову до Катеринослава.\nПротягом 1917 — 1919 років Кащенко опублікував найбільше своїх творів. Так сталось не тому, що тоді він їх найбільше написав. У попередні роки Кащенко теж писав, не покладаючи рук. Тільки не все з написаного потрапляло до друку. Кілька творів навіть після революції 1905 — 1907 років не могли бути видрукувані з цензурних міркувань.\nІ лише в 1917 — 1918 роках, коли в Катеринославі з’явилось Українське видавництво, яке невдовзі стало видавництвом Кащенка, він зміг надрукувати свої давніші та щойно написані твори. Адріан Кащенко не щадив себе в роботі, і хвороба знову звалила його. Останні півтора року він був прикутий до ліжка.\nПисьменник починав свій шлях у літературу з друкування народних легенд, переказів, казок. Кащенку судилося стати популярним історичним повістярем, який у своїх творах популяризував славне минуле рідного народу («Запорозька слава», «На руїнах Січі», «Під Корсунем», «Зруйноване гніздо» та інші). Основна його праця — «Оповідання про славне Військо Запорозьке низове» — стала бестселером.\nУ підсовєтській Україні знайомство з творчістю Кащенка тривало до 1933 року, на Західній — років на дванадцять довше. В роки культу і застою на його книги було накладено категоричне табу. З відновленням Незалежності його твори знову почали видаватися.\nВАЛЕР’ЯН ПОЛІЩУК (1897-1937) – поет і письменник доби Розстріляного відродження. Страчений в урочищі Сандармох.\nНародився в сім’ї селян-хліборобів в с. Більче (нині – Рівненської області). Навчався в Луцькій і Катеринославській гімназіях, навчався в Інституті цивільних інженерів у Петрограді та на історико-філологічному факультеті в Кам’янець-Подільському державному українському університеті.\nБрав участь у повстанні Директорії, був інтернований, редагував у Кам’янці-Подільському студентський журнал «Нова думка». 1920 року повернувся до Києва, співпрацював у газеті «Більшовик». Наступного 1921 року перебрався до Харкова, працював у різних літературних часописах.\n1919-го року видав поему «Сказання давнєє про те, як Ольга Коростень спалила», написану за мотивами відомого літопису та під впливом реалій громадянської війни. Згодом переїздить до Києва, де знайомиться з творчою молоддю.\nЗнайомство й спілкування з Павлом Тичиною спонукало Валер’яна Поліщука переглянути підхід до власних поезій. Тичина заохотив його до пошуків нової художньої якості в ліриці. То були часи повного взаєморозуміння поетів. Вони навіть хотіли видавати спільний альманах або збірник, утворити Київську філію Всеукраїнської федерації пролетарських письменників, яку мав очолити Павло Тичина. Невдовзі керівником цієї ефемерної організації став Микола Хвильовий, з яким Валер’ян Поліщук опублікував спільну збірку «2».\nРанній Валер’ян Поліщук декларував «неореалізм пролетарського змісту, що виростав з революційного романтизму», мріяв створити синтетичне мистецтво, в якому б гармонійно поєдналися всі наявні течії. Водночас у своєму пориванні до синтетичного мистецтва, мистецтва революційного динамізму, він обстоював ідею мистецтва універсального, поза часом і простором («мистецтво не залежить від місця або нації, яка його створила»).\nТаку надію він покладав на альманах «Гроно» (1920), що було спробою «бодай хоч наблизитися до того істинного шляху» в мистецтві, який би відповідав духовній структурі «нашої доби великих соціальних зрушень».\nПоет великі надії покладав на верлібр як єдину віршовану систему, здатну передати стрімку ритміку нової доби. Віршовані верлібри становили основу першої збірки Поліщука «Сонячна міць», якою він вперше по-справжньому заявив про себе.\nПоліщук спершу належав до літературної організації «Гарт», але 1925 року заснував у Харкові модерністську групу «Авангард», що обстоювала програму конструктивного динамізму (за нею поезії належало оспівувати модерну цивілізацію і світ технічної революції). Проте Поліщук долав межі суто авангардистських постанов. І тому в його творчому доробку є поетичні пейзажі („Цвіркуни“, „Лан“, „Нуга“) зі збірки „Радіо в житах“ (1923), які по своїй музичності і глибокому чуттю, які, на думку критиків, не поступаються Тичині.\nВиступає Поліщук і як прозаїк, критик і теоретик літератури. Окремими виданнями побачили світ понад 50 його книжок.\n23 квітня 1932 року під приводом недостатнього зв’язку з письменницькими масами й зловживань вузькогруповою політикою влада розпускає так звані пролетарські, а разом з ними й усі інші письменницькі організації. Натомість було створено Всесоюзну спілку совєтських письменників з комуністичною ідеологією. На чолі Спілки поставили Максима Горького. Українських письменників підпорядкували російському центру.\nУсі, хто так чи інакше орієнтувався на Захід, на Європу, хто не бажав іти московським шляхом, хто пробував і далі експериментувати з формою, були приречені. Не оминула ця доля й Валер’яна Поліщука.\nУ листопаді 1934 р. його, разом із М. Любченком, М. Кулішем, Г. Епіком, В. Підмогильним, В. Вражливим, Є. Плужником, В. Штангеєм, Г. Майфетом, О. Ковінькою було звинувачено у приналежності до так званого Центру антирадянської боротьбистської організації й заарештовано органами ДПУ.\nПоліщуку винесено вирок: 10 років виправно-трудових таборів. Покарання відбував на Соловках.\nНаприкінці 1937 — на початку 1938 року окрема «трійка» Управління НКВС по Ленінградській області (голова — Л. Заковський, члени — В. Гарін та Б. Позерн, секретар — М. Єгоров) оформила низку групових справ, засудивши до розстрілу 1825 соловецьких в’язнів, яких було переведено на тюремний режим (Соловецька тюрма окремого призначення).\nЗа справою № 103010/37 р. найбільше було засуджено до розстрілу саме українців — Омеляна Волоха, Марка Вороного, Миколу Зерова, Антона Крушельницького, Миколу Куліша, Леся Курбаса, Юрія Мазуренка, Валер’яна Підмогильного, Павла Филиповича, Клима Поліщука та інших. Постанова трійки по Валер’яну Поліщуку датується 9 жовтня.\nОперативна частина Соловецької тюрми звинуватила їх у тому, що, «залишаючись на попередніх контрреволюційних позиціях, продовжуючи контрреволюційну шпигунську терористичну діяльність, вони створили контрреволюційну організацію „Всеукраїнський центральний блок“».\nПоліщук був вивезений із Соловків з великим етапом в’язнів Соловецької тюрми і страчений 3 листопада 1937 р. в урочищі Сандармох (нині Республіка Карелія, РФ).\nМАРІЯ САВЧИН (1925-2013) — діячка ОУН.\nНародилася в с. Задвір’я (за польським адмінподілом, Кам’янецький повіт, Тарнопольське воєводство).\n1940-і рр. — провідниця підпільного юнацтва ОУН у Львові, надрайонова Українського Червоного Хреста) Перемишльщини, зв’язкова референтури Служби Безпеки у Крайовому Проводі ОУН.\nУ травні 1945 вийшла заміж за діяча УПА Василя Галасу. 15 грудня 1946 у народила сина. У травні 1947 була затримана у Кракові співробітниками МГБ. Усвідомлюючи, що сина від неї й так відберуть, шантажуватимуть ним під час тортур, щоби вона видала місце перебування чоловіка, Марія втекла, вистрибнувши через вікно. Втеча вдалася, але сина батькам уже ніколи не вдалося віднайти. За чутками, його усиновив начальник місцевої служби безпеки Польщі.\n18 жовтня 1948 у Василя і Марії народився другий син. Переховувалася з ним у рідному селі Василя Олесин у його сестри Поліни. Коли Марія 19 січня 1949 приїхала на зустріч з сестрою до Львова, де її підступно схопили співробітники МГБ. Серед її речей був лист від Василя, в якому він повідомляв, крім іншого, і про приблизне місце перебування.\nПогрожуючи повним знищенням рідні, Марію відправили до чоловіка з вимогою переконати його до співпраці з органами МДБ. У важкому душевному стані Марія найперше кинулася рятувати тримісячного сина, якого таємно погодилася прийняти двоюрідна сестра Василя Анастасія Мартиновська, яка з чоловіком та сином мешкала в Олесині. Після цього Марія розшукала свого чоловіка в криївці на Волині й розповіла про арешт та умову звільнення.\n1952 року головнокомандувач УПА Василь Кук, передав під керівництво Галаси ще Вінницьку та Кам’янець-Подільську області. Втім, кільце продовжувало невпинно звужуватися навколо Галаси з дружиною та їхніх побратимів.\nУ квітні 1953 створилася критична ситуація: зв’язки обірвалися, у найближчому оточенні залишилося кілька підпільників. Це спонукало Галасу до переходу на східні терени України. Під час переходу, який організовував окружний провідник Кам’янець-Подільської області «Скоб» (як виявилося, агент МГБ), Галасу з дружиною схопила група МГБ.\nЇх перевезли у в’язницю в Києві. Керівництво МГБ у Києві запропонувало вислати кур’єра від його імені у США для встановлення контакту із Закордонним Представництвом УГВР. Галаса не погоджувався на невідомого йому зв’язкового, погодившись врешті лише на кандидатуру дружини Марії Савчин, якій незаперечно довіряв. Заручниками в Україні залишалися їхні родичі, син, та й він сам. За таємною домовленістю Василя Галаси з дружиною, Марія повинна була розкрити плани МГБ і не повертатися в СРСР. Перед від’їздом у 1954 Марії до США їм дали змогу з вікна автомобіля побачити свого 6-річного сина Петруся, якого виховувала кузина Василя. У 1960-х рр. після виходу на волю Василь Галаса одружився вдруге й забрав сина Петра до себе.\nВиїхавши до США, Марія Савчин виконала свою місію і розкрила світові провокаційні плани МГБ, скеровані на знищення українських визвольних осередків за кордоном. Вона Мешкала у м. Мілвокі, Вісконсин. Вийшла заміж вдруге за Володимира Пискіра. У другому шлюбі народились діти: Богдан та Лариса.\nМарія брала активну участь в діяльності громадських організацій діаспори. Очолювала один з відділів Союзу Українок Америки. У жовтні 2002 була делегатом VIII Конґресу Світової Федерації Українських Жіночих Організацій у Торонто.\nУ видавництві «Смолоскип» побачили світ спогади Марії Савчин, які є цінним джерелом інформації про визвольний рух і практики совєтських спецслужб.\nВАЛЕНТИНА КУПРІНА (1934) — співачка, що стояла біля витоків української естради. Легендарна зірка 60-х років.\nНародилася у селі Кочеток на Харківщині, поблизу Чугуєва, на батьківщині Іллі Рєпіна. Співала в самодіяльних хорах. Валентина закінчила Чугуїво-Бабчанський технікум лісового господарства і за розподілом поїхала в Голу Пристань на Херсонщині. Там працювала помічником лісника, посадила 180 гектарів лісу.\nСпівочий талант Валентини не залишився непоміченим – її запросили співачкою до штату Ансамблю пісні і танцю в Херсоні, де вона працювала майже рік.\nУ 1955 році Купріна пройшла прослуховування в Державний український народний хор ім. Верьовкии у Києві. Там у процесі студійної роботи вона опанувала елементарну теорію музики, сольфеджіо. Згодом довгі роки брала уроки вокалу в Алли Дзюблик. Співачкою народних пісень пробула п’ять років.\nЗа цей час вона побачила чимало прикметного.\n«На все життя запам’ятала наш концерт у Брюсселі 1958 року, на якому серед глядачів був Степан Бандера. Після виступу він підійшов до нас зі словами: «Я думав, що України вже нема. А Україна живе!» Тоді разом зі мною співав і Микола Кондратюк, якого невдовзі люб’язно величатимуть як Контр-Гнатюк», – згадує співачка.\nІ ще один спогад: «Так сталося, що в день вбивства лідера ОУН Степана Бандери 15 жовтня 1959 року, хор Верьовки мав аншлаговий виступ у Мюнхені. Концерт проходив у палаці спорту. Пригадую, як Григорій Гурійович зреагував на те, що недоброзичливці викупили квитки у перших рядах. Його спокійний голос чую досі: «Наша справа — робити своє діло!» Німецькі газети тоді вийшли із заголовками: “У день вбивства Степана Бандери у Мюнхені гастролював славетний хор з України”.\nМайже всюди ми починали з Шевченкової пісні “Реве та стогне Дніпр широкий”, від якої з перших секунд звучання пробігали мурашки тілом. Майже після всіх виступів у Європі до нас зі сльозами на очах приходили земляки-емігранти і не могли надякуватися!»\nПісля роботи в хорі ім. Верьовки, з порадою київського естрадного музиканта Юрія Братолюбова, який згодом працював у Голівуді, після прослуховування Валентина Купріна стала солісткою московського естрадного оркестру під керуванням Олега Лундстрема, але працювала там недовго – майже півроку.\nПовернулася до Києва і з 1962 року стала працювати в джазовому колективі «Дніпро» на чолі з Миколою Гриньком та Ігорем Петренком. Вона проспівала не один сольний концерт в парі з відомими оперними виконавцями, в тому числі з Костянтином Огнєвим.\nВалентина Купріна багато концертувала, робила багато записів до фонду Українського радіо, випускала платівки. У 1972 році співачка підтримала щойно організований Олександром Зуєвим вокально-інструментальний ансамбль «Кобза», випустивши з ним диск-гігант. Працювала і над озвучуванням фільмів.\n«Купріна має унікальні дані. У неї — контральто, тобто низький, надзвичайної краси голос, тембр якого, яскраво індивідуальний, властивий тільки їй, а пластичність і виразність сягають завершеності, набувають легкості, чарівності, могутності…».\nВолодимир Губа охрестив контральто Валентини Купріної «містичним». Багато критиків і самих композиторів називали її голос саме так. Окрему статтю присвятив її тембру Борис Буєвський, який неодноразово доручав Валентині першопрочитання своїх творів. Він писав, що «мало яка країна може представити шансоньє з таким небувалим голосовим матеріалом».\nСпівачка поєднала на естраді різноманітні жанри: народні пісні, романсову лірику, джаз та академічне мистецтво. Вона виконувала твори понад сорока українських композиторів та поетів. За час роботи над записами у фірмі «Мелодія» співпрацювала з дванадцятьма оркестрами і ансамблями. У репертуарі — близько 200 пісень.\nСпівачка виконувала багато пісень про квіти. Першою такою відомою її піснею була «Червона троянда» Анатолія Горчинського. Потім в репертуарі з’явилися пісні Володимира Верменича «Ромашка» і «Квіт папороті», Бориса Буєвського «Зоряні лілеї», Леоніда Вербицького «Жоржини», Жербіна — «Конвалії», Владислава Толмачова — «Квіти ромена», Ткаченка рос. «Севастопольские розы».\nКупріна виконала твори Петра Сокальського, одного з основоположників української професійної музики, в супроводі фортепіано в академічній манері співу. Як «спеціальний гість» нерідко бере участь у презентаціях творів поетеси Ліни Костенко — на її запрошення.\nВтім, не все в творчому житті співачки було ідеально. Записи виконаних нею пісень на вірші Ліни Костенко та інших поетів, які вважалися «неблагонадійними» розмагнічувались, а у певний момент вона залишилась безробітною, довелося влаштуватися викладати хоровий спів у ПТУ.\nВтім, життєвим кредо Валентини Купріної було і залишається: «А життя — воно триває!».\nПослухати дивовижний спів Купріної:\nІВАН БОНДАР (1944)) — художник, майстер пейзажу і жанрової картини.\nНародився у с. Яснозір’я, Черкаська область. Навчався в Одеському художньому училищі ім. М. Грекова. У 1975 р. закінчив Київський державний художній інститут (майстерня Віктора Шаталіна). Понад 25 років працював художником-живописцем Черкаських художньо-виробничого комбінату. Від 2000 р. працює на кафедрі образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького. Викладає студентам курси «Малюнок», «Живопис» та ін.\nЯк художник, вважає своїм вчителем народного художника України, лауреата Національної премії імені Т. Г. Шевченка Федора Захарова. Працює переважно в царині станкового живопису. Пише картини на історичну тематику, а також пейзажі, натюрморти. Автор близько 3 тис. живописних творів (жанрових, історичних, портретних).\nТвори зберігаються у Художньому фонді України, Міністерстві культури України, в державних музеях та приватних збірках України і зарубіжних держав. Постійний учасник обласних, республіканських, міжнародних вистав, творчих поїздок та міжнародних пленерів. Спорядив 50 особистих вистав (зокрема понад 30 всеукраїнського рівня).\nДивитися чудові пейзажі Бондаря: https://sverediuk.com.ua/narodniy-hudozhnik-ivan-bondar/\nСТАНІСЛАВ АСЄЄВ (1989) – письменник, журналіст і блогер. Під псевдонімом Станіслав Васін працював журналістом в окупованому Донецьку. Довгий час перебував у полоні «днр».\nНародився в Донецьку, закінчив школу в місті Макіївка. У 2010 році закінчив Донецький державний інститут інформатики і штучного інтелекту, факультет філософії і релігієзнавства, у 2012 році — магістратуру Донецького національного технічного університету, факультет комп’ютерних наук і технологій і отримав диплом магістра релігієзнавства з відзнакою.\nПісля закінчення університету поїхав до Франції, щоб вступити до лав Французького іноземного легіону. Повернувшись в Україну, змінив багато професій: працював вантажником, стажистом у банку, копачем могил, оператором у поштовій компанії, продавцем-консультантом побутової техніки тощо.\nЯк журналіст співпрацював із газетою «Дзеркало тижня», журналом «Український тиждень» та «Радіо Свобода» під псевдонімом Станіслав Васін. Асєєв вважав своїм журналістським обов’язком залишатися в Донецьку і об’єктивно описувати події, що відбуваються.\nВостаннє Станіслав виходив на зв’язок з колегами 2 червня 2017 року. Його місцезнаходження не було відоме, в квартирі був обшук, на дзвінки Станіслав не відповідав. Через півтора місяці, 16 липня 2017 року бойовики повідомили, що він затриманий за звинуваченням у «шпигунстві». Повідомляється з посиланням на екс-нардепа Єгора Фірсова, що «мамі Стаса дали письмове підтвердження. … Мати Асєєва змогла з ним побачитися. … Стас тримається добре, розуміє, що на справедливий суд сподіватися не варто. Його єдина надія — це обмін полонених».\nЧекати обміну довелося довго – два с половиною роки.\n22 жовтня 2019 року бойовики заявили про „засудження“ Станіслава так званою «прокуратурою ДНР» до 15 років ув’язнення. А 29 грудня 2019 року Асєєв був визволений з полону в рамках обміну «76 на 127».\nГоловним прозовим твором Асєєва є автобіографічний роман «Мельхіоровий слон, або Людина, яка думала». Він був надрукований у № 1—6 за 2015 рік московського журналу «Юность» та вийшов окремою книжкою у київському видавництві «Каяла» у 2016 році.\nУ романі розповідається про історію життя автора в реаліях українського політичного та духовного середовища. Багато уваги приділяється війні на Донбасі крізь призму філософських оцінок і висновків автора.\n«Стас був моїм студентом, – розповідає культуролог і релігієзнавець Ігор Козловський, який і сам провів 700 днів у полоні «днр». – Він завжди мав свою особисту думку і її підкреслював. У нього філософський склад розуму. Він досить скептично міг ставитися до тих чи інших авторитетів. Здавалося, що він постійно комусь щось доводить, щось намагається сказати – чи своїми думками, чи поведінкою. Хоча загалом Стас, я би сказав, був людиною внутрішньою, більше зосередженою на собі. Я бачив, як з нього формується оригінальний мислитель».\nБільше про життя, характер і творчість Станіслава Асєєва: https://pen.org.ua/publications/stanislav-asyeyev-za-stinoyu/\nПерша колонка Станіслава в «Дзеркалі тижня»: https://tyzhden.ua/Society/130797\nАсєєв розповідає про полон в «днр»: https://www.radiosvoboda.org/a/30400928.html\nСторінка в ФБ Станислав Асеев\nПом’янемо захисників України, що загинули у боротьбі з росіською агресією на Донбасі.\nВОЛОДИМИР ПРЕСНЯКОВ (1988-2014) — молодший сержант ДПС.\nНародився в Новоазовську на Донеччині.\nНавчався в професійному ліцеї, отримав спеціальність монтажника-будівельника та електрозварника. 2008 року закінчив Навчальний центр підготовки молодших спеціалістів ДПСУ.\nСтарший механік відділу зв’язку. Загинув при обстрілі терористами з мінометів пункту пропуску Новоазовськ на кордоні з Росією. Терористи почали обстріл пункту пропуску о 2.20 ночі з боку села Маркине Новоазовського району, на той момент в «Новоазовську» було чимало людей, зокрема водіїв вантажного транспорту.\nПісля початку обстрілу прикордонники допомогли укритися цивільним, після чого зайняли укріплені позиції для ведення кругової оборони; з водіїв лише один зазнав поранень. З прикордонників 8 було поранено.\nВдома залишилися дружина та маленька дитина.\nДМИТРО ІВАХ (1989-2015) — десантник, старший лейтенант ЗСУ.\nНародився в м. Хмельницький. 2013 року закінчив Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, спеціальність «управління діями підрозділів аеромобільних військ». По закінченні Академії направлений на проходження подальшої служби в Житомир.\nКомандир 1-ї аеромобільно-десантної роти 1-го аеромобільно-десантного батальйону 95-ї окремої аеромобільної бригади. Після поранення ротного Олега Бутніцького у бою під Слов’янськом, з 3 червня 2014-го Дмитро Івах виконував обов’язки командира роти.\nПід час бойових дій з утримання коридору до Донецького аеропорту 18 січня 2015 року бійці потрапили під обстріл з РСЗВ «Град». Дмитру осколок влучив у голову, загинув на місці. Іще двоє вояків померли у санітарному автомобілі при евауації, 14 були поранені.\nІГОР ШОЛОДЬКО (1965-2014) — солдат ЗСУ.\nНародився у с. Черняхів на Житомирщині. Проживав у Житомирі. Працював слідчим Генпрокуратури. 2005 року вів справу проти Ігоря Коломойського до її закриття щодо підозри у вбивстві.\nВ серпні 2014-го мобілізований у Дніпропетровській області. Розвідник-снайпер, 74-й окремий розвідувальний батальйон, псевдо «Спец».\n30 листопада 2014-го загинув під час штурму терористами Донецького аеропорту — вогнепальне осколкове поранення шиї, розтрощення шийних хребців.\nСЕРГІЙ ГРИБКОВ (1981-2014) — прокурор, солдат ЗСУ, доброволець батальйону «Айдар».\nНародився у Луцьку. Здобув вищу освіту у Волинському державному університеті імені Лесі Українки. Після проходження строкової військової служби у 2005 році почав свій трудовий шлях помічником Володимир-Волинського міжрайонного прокурора Волинської області. Потім працював на різних посадах у прокуратурі міста Луцька та обласному апараті прокуратури Волині. Станом на 2014 рік — молодший радник юстиції, прокурор відділу захисту прав і свобод дітей прокуратури Волинської області.\nУ зв’язку з російською збройною агресією проти України в липні 2014 року взяв відпустку і добровольцем пішов на фронт у складі 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». 28 серпня був оформлений у батальйон через Сватівський райвіськкомат. Солдат, водій-електрик.\nБув похований під Старобільськом, на військовому кладовищі у селі Чмирівка, як невідомий солдат. 2016 року упізнаний за експертизою ДНК. 8 квітня 2016 року перепохований на Алеї почесних поховань луцького міського кладовища у селі Гаразджа.\nНеодружений, без сина лишилися батьки.\nОЛЕКСАНДР ПОРОСЮК (1977-2015) — старший солдат ЗСУ.\nНародився в місті Кременчук на Полтавщині. Вивчився на кухаря в профтехучилищі № 29. Проходив строкову військову службу в Збройних силах України, працював кухарем у військовій частині Кременчука. Закінчив заочно факультет психології у київському інституті. Працював у Кременчуці психологом в Центрі соціальних служб для сім’ї, дітей та молоді — по мікрорайону Молодіжне, однак потрапив під скорочення.\nБатько-одинак, після смерті дружини сам виховував доньку, доглядав за паралізованою бабусею.\nУ зв’язку з російською збройною агресією проти України у січні 2015 призваний Кременчуцьким об’єднаним військовим комісаріатом за частковою мобілізацією як доброволець. Півтора місяця проходив навчання на Львівщині.\nСтарший солдат, кухар взводу матеріального забезпечення танкового батальйону 72-ї ОМБр, м. Біла Церква. З 15 березня 2015 брав участь в АТО.\n27 квітня 2015-го помер від множинних осколкових поранень, яких зазнав у районі міста Волноваха під час обстрілу.\nБез Олександра лишилися мати, брат та донька.\nОЛЕКСІЙ ЖАДАН (1983-2015) — старший солдат ЗСУ.\nНародився у Павлограді на Дніпропетровщині. Здобув шахтарську спеціальність. Працював у ДТЕК Шахтоуправління імені Героїв космосу, підземний електрослюсар.\nПризваний за мобілізацією 25 березня 2014-го, старший солдат, снайпер 25-ї окремої повітрянодесантної Дніпропетровської бригади.\nЗагинув 22 січня 2015-го у бою поблизу міста Авдіївки. Тоді ж загинули старший сержант Олександр Чумаченко, молодший сержант Микола Закарлюка, старші солдати Микола Кучер і Андрій Стародуб, солдати Андрій Ткач й Олександр Черніков.\nБез Олексія лишились мама та старша сестра\nСЕРГІЙ ШЕВЧУК (1982-2014) — старший лейтенант ЗСУ.\nНародився у Борсилаві на Львівщині. Закінчив Львівський державний університет внутрішніх справ. Служив в лінійному управлінні, Львівська залізниця УМВС України.\nОдружився, проживав у Трускавці, 2006 року у подружжя народилася дочка Марія-Анастасія. В 2009 року переїхав до Дніпропетровська, працював на Придніпровській залізниці, ст.Ніжнеднепровск-вузол, СК-1 в Воєнізованої охороні.\nУ березні 2014 року призваний до лав ЗСУ. Командир парашутно-десантного взводу парашутно-десантної роти парашутно-десантного батальйону, 25-а окрема повітряно-десантна бригада.\nБрав участь у операціях в Амвросіївці, Краматорську, Зеленопіллі, Шахтарську, Савур-Могилі, Дебальцевому. 17 серпня 2014-го загинув у бою в Макіївському районі, селі Нижня-Кринка — під час обстрілу з БМ-21 «Град» при проведенні пошуково-ударних дій.\nБез батька залишилась донька.\nВАЛЕНТИН ОПАНАСЕНКО (1986-2015) — солдат ЗСУ.\nНародився в смт Немішаєве на Київщині.\nДо лав армії вступив 27 серпня 2014 року. Стрілець 9 роти 3-го батальйону 80 ОАеМБр. Після реорганізації 3-й батальйон став 122-м окремим аеромобільним батальйоном.\nВ Донецькому аеропорту Валентин перебував з 13 січня 2015-го. 15 січня поранений, продовжував вести бої за утримання терміналу. Маючи двічі можливість виїхати, не полишив поранених побратимів. 20 січня через обстріли терористів обвалилася будова терміналу, під обвалом Валентин загинув. Упізнаний батьками на початку квітня 2015-го.\nВдома лишились дружина із сином, батьки, брат та сестра.\nІВАН ЛУЧИНСЬКИЙ (1975-2014) — сержант ЗСУ.\nНародився на Кіровоградщині, жив у селі Шамраївка на Київщині. Працював в ДНЗ «Сквирське вище професійне училище».\nУ часі війни — оператор, 24-й батальйон територіальної оборони «Айдар», псевдо «Луч».\n26 серпня 2014-го Іван з айдарівцями їхав в УАЗі, яким Василь Пелиш вивозив важко пораненого в живіт побратима до найближчої лікарні у Хрящуватому. По дорозі на трасі в районі Новосвітлівка — Хрящувате терористи влучили у авто із танка. Усі, окрім Василя Пелиша, хто був в УАЗі — Іван та солдати Сергій Кононко, Борис Шевчук і Василь Білітюк, загинули від вибуху.\nПеребував у списках зниклих безвісти. 23 грудня терористи передали українській стороні тіла 8 загиблих вояків. Упізнаний за експертизою ДНК.\nБез Івана лишились батьки.\nВІТАЛІЙ ДЗИЗА (1994-2017) – старший матрос ВМС ЗСУ.\nНародився 1994 року на Запоріжжі, в селі Трудове Більмацького (колишнього Куйбишевського) району. Був молодшим із чотирьох дітей у сім’ї. Коли Віталію було два роки, родина переїхала до села Смирнове, що розташоване неподалік. Після смерті батька переїхав із матір’ю у сусіднє село Вершину Другу. Закінчив Смирнівську середню школу. По тому навчався в ліцеї у Бердянську. Після навчання працював будівельником.\nЩе до війни, за запрошенням, поїхав працювати в РФ, на будівництво. Там познайомився з майбутньою дружиною, українкою. Повернувшись додому і дочекавшись народження доньки, 16 червня 2016 року вступив на військову службу за контрактом.\nСтарший матрос, старший навідник гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 1-ї роти 501-го окремого батальйону морської піхоти 36-ї окремої бригади морської піхоти ВМС ЗС України. З 15 жовтня 2016 року постійно перебував у зоні бойових дій, виконував завдання на території проведення антитерористичної операції, Оперативно-тактичне угруповання «Маріуполь».\n10 березня 2017 року загинув під час обстрілу взводного опорного пункту поблизу села Гнутове, — унаслідок прямого влучання в окоп снаряда 120-мм калібру дістав множинні уламкові поранення тіла, помер за 10 хвилин на очах побратимів.\nЗалишились мати, сестра, два брата, дружина та маленька донька. Старший брат також служить у ЗСУ.\nОЛЕКСАНДР КУШІЛЬ (1978-2014) — старший сержант ЗСУ.\nНародився у м. Новомосковська на Дніпропетровщині. Закінчив Орлівщинську ЗОШ.\nЗаступник командира взводу, 93-я бригада. Кадровий військовик, брав участь у миротворчих місіях — Сьєрра-Леоне та Ірак.\nЗагинув 29 серпня 2014 року під час виходу з оточення поблизу Іловайська. Маючи можливість вибратися самотужки чи в складі невеликої групи, залишився, щоб вивести хлопців зі своєї бригади. Завдяки його вмілим та героїчним діям вийшли з оточення 10 молодих вояків, сам не вберігся.\nВдома залишилися дружина та син.\nСЕРГІЙ ДОБРОВОЛЬСЬКИЙ (1984-2014) — старший прапорщик ЗСУ.\nПісля строкової служби в армії обрав професію військового, служив на кораблі «Донбас», підводному човні. Старшина РБМТЗ 23-ї окремої бригади Національної гвардії України.\n24 серпня 2014-го під час передислокації колона нацгвардійців потрапила в засідку терористів поблизу села Новоіванівка Амвросіївського району — на покинутому блокпосту (вояки вважали, що там ще були українські військові). Тоді у бою загинули старший прапорщик Сергій Добровольський, прапорщик Борис Грязнов та старший сержант Максим Баранов. 25 вояків потрапили до полону.\nТіла загиблих українських бійців місцеві жителі поховали неподалік села. Волонтери ГО «Народна пам’ять» провели ексгумацію і вивезли останки із зони АТО. Сергія ідентифікували за експертизою ДНК.\nЗалишилися мати і молодший брат, дружина та донька, яка 2014-го пішла в перший клас.\nОЛЕКСАНДР ЛИВАДАР (1993-2015) — солдат ЗСУ.\nНародився у с. Забари на Миколаївщині. Закінчив Доманівську ЗОШ № 2, рік служив у ЗСУ.\n19 березня 2014-го у зв’язку з окупацією Криму Росією мобілізований, 19 червня звільнений в запас. 31 липня знову мобілізований, проходив службу в зоні бойових дій. Солдат, старший стрілець 28-ї ОМБр.\n25 січня 2015-го на блокпосту в районі Мар’їнка — Курахове пізно увечері під час огляду стався вибух автомобіля — теракт, скоєний «смертником». Внаслідок вибуху Олександр Ливадар загинув на місці, ще один вояк зазнав важких поранень та помер у лікарні.


на течію, на вир, на чорториї,\nвесна правує серцем, як веслом…\n1 *День народження Явдохи Зуїхи (справж. – Явдоха Микитівна Сивак) (01.03.1855, с.Кущинці, нині Гайсин. р-ну – 19.01.1935, с.Зятківці того ж р-ну), народної співачки, етнографа, носія українського фольклору. З її уст Г.Танцюра записав 1008 народних пісень, близько 400 прислів’їв та приказок, 156 казок, велику кількість загадок і етнографічних матеріалів. 825 кращих пісень увійшли до академічного видання «Пісні Явдохи Зуїхи» (1965), виданого за сприяння М.Рильського. Її ім’ям в с.Зятківці названо вулицю, встановлено пам’ятник «Народній пісні жити», де в образах Я.Зуїхи та Г.Танцюри уславлено хранителів народної мудрості для прийдешніх поколінь.\n7 100 років від дня народження Тамари Федорівни Янко (07.03.1912, м.Жмеринка – 1988, Москва ?), радянської оперної співачки, педагога. Протягом 1934-1939 рр. навчалася у Московській консерваторії. З 1938 р. – солістка Московського музичного театру ім.В.І.Немировича-Данченка, з 1941 р. – Московського музичного театру ім. К.С.Станіславського і В.І.Немировича-Данченка. Серед партій: Любаша, Ольга «Євгеній Онегин», Ланж «Дочка мадам Анго» та ін. Перша виконавиця: Єфросинія «Семен Котко» (1952), Дуенья «Заручини в монастир» (1959), Синьйора «Вулиця дель Корно» (1960), Мати «Три життя» (1972), а також наша землячка – перша виконавиця пісні М.Блантера і М.Ісаковського «Катюша».У 1939 р. на 1-му Всесоюзному конкурсі вокалістів отримала спеціальну премію за краще виконання творів радянських авторів. З 1954 р. викладала в театральному вузі (ГИТИС), з 1977 р. – доцент. Лауреат Сталінської премії (1952). Народна артистка РРФСР (1977).\n• 65 років тому народився Віктор Андрійович Наконечний (07.03.1947, с.Клембівка Ямпіл. р-ну), майстер народного малярства, витинанки та писанки, член Національної Спілки майстрів народного мистецтва України. Випускник Московського університету. У 1990-х рр. створив цикл картин на теми подільського села, які відзначені премією імені Катерини Білокур (2000). За серію картин «Краю мій сонячний» наш земляк отримав Національну премію України ім. Т.Г.Шевченка (2009, номінація «Народне малярство»). У власному будинку в с.Клембівка, де він мешкає, створив музей народного мистецтва. Творчий доробок митця складають понад 3000 картин у техніці олійного і темперного живопису і 1000 графічних робіт, понад 500 витинанок. Його картини прикрашають приватні колекції в Україні, Росії, Канаді, США, Німеччині, Франції та багатьох інших країнах світу. Заслужений майстер народної творчості України (2000).\n9 *День народження Тараса Григоровича Шевченка (09.03.1814, с.Моринці, тепер Звенигород. р-ну Черкас. обл. – 10.03.1861, м.Санкт-Петербург, перепохований в Каневі на Чернечій горі (Черкас. обл.)), українського поета, художника-мислителя. 1846 року у складі Археографічної комісії подорожував Поділлям.\n10 225 років тому народився Устим Якимович Кармалюк (10.03.1787, с.Головчинці Літин. повіту Поділ. губернії (нині с.Кармалюкове Жмерин. р-ну) – 22.10.1835, с.Шляхові Коричинці, похований в Летичеві (тепер Хмельницька область), український народний герой, керівник селянського повстанського руху на Поділлі 1813-1835 рр. проти кріпацтва. Протягом 23 років боротьби Кармалюк підняв на боротьбу понад 20 тисяч повстанців, загони яких здійснили більше 1 тис. нападів на поміщицькі маєтки на Поділлі, Київщині, Бессарабії. Кілька раз він був ув’язнений у стінах Літинської тюрми. Підступно вбитий шляхтичем. Образ Кармалюка відобразили у своїх творах М.Старицький, Марко Вовчок, С.Васильченко, В.Кучер, В.Гжицький, В.Канівець. Фольклорні матеріали про народного героя збирали Микола Костомаров і Тарас Шевченко, який назвав його «славним лицарем». Також народні легенди, перекази, пісні, прислів’я та приказки про Устима Кармалюка представив у збірнику «Останній гайдамака» (Вінниця, 2001) жмеринський краєзнавець В.Вовкодав. До наших часів дійшов лише опис зовнішності Кармалюка, а єдиний достовірний його портрет відомий в кількох копіях належить пензлю В.Тропініна, одна з яких зберігається в Ермітажі (Санкт-Петербург).\n• 100 років тому народився Ілля Якович Дехтяр (10.03.1912, с.Плисків, нині Погребищ. р-ну – 21.09.1985, м.Київ), фахівець у галузі матеріалознавства. Кандидат фізико-математичних наук (1939), доктор технічних наук (1955), професор (1959). Заслужений діяч науки і техніки УРСР (1982), лауреат премії ім. К.Синельникова АН УРСР (1977), Державної премії УРСР у галузі науки і техніки (1988). Учасник Другої світової війни. У 1936 р. закінчив фізичний факультет Київського державного університету імені Т.Г.Шевченка. Працював на різних посадах у київських вузах, старшим науковим співробітником, завідувачем відділу електронної будови та електронних властивостей металів і сплавів, заступником директора з наукової роботи Інституту металофізики АН УРСР. Досліджував дифузію та міцність металів, природу міжатомного зв’язку, магнітні властивості металів і сплавів Відкрив (1963) явище локалізації позитронів у дефектах, на основі якого створив методи неруйнівного контролю якості матеріалів. Автор 436 наукових статей і 12 винаходів. Підготував 21 кандидата наук, 4 з яких стали докторами.\n12 80 років тому (1932) вийшов перший номер обласної газети «Більшовицька правда», органу Вінницького обкому КП(б)У, облвиконкому та облпрофради – через два місяці після утворення Вінницької області (27.02.1932). Великою популярністю користувалися її виїзні вагон-редакції в районах під час важливих політичних та господарських кампаній, а коли розпочалася війна, газета активно включилася у боротьбу із фашистськими загарбниками. В історії газети того періоду назавжди залишилися імена кращих вінницьких журналістів, серед яких: Дмитро Білик, Прохор Воронін, Микита Годованець, Григорій Зайдель, Євген Кирилюк, Юрій Нікітов, Віктор Маньківський, Семен Лінц, Микола Трублаєвич, Юхим Яковлєв... З січня 1944 р. до 1991 р. обласна газета виходила за назвою «Вінницька правда», а з 1991 р. – «Вінниччина». Нині це газета Вінницької обласної ради, виходить двічі на тиждень тиражем понад 20 тис. примірників.\n13 60 років тому народився Валерій Павлович Лациба (13.03.1952, с.Вотилівка Лисян. р-ну Черкас. обл.), історик, кандидат історичних наук (1983), педагог, краєзнавець. 1977 р. закінчив історичний факультет Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка і з цього ж року працює на кафедрі суспільних наук Вінницького державного медичного інституту ім. М.І.Пирогова (тепер Вінницького національного медичного університету): ст. викладач, доцент (з 1991 р.). Досліджує проблеми політичних репресій на Поділлі ХХ ст. Заступник голови обласної редколегії, керівник науково-видавничої групи редакції книги «Реабілітовані історією», заступник голови обласної редколегії, один із авторів-упорядників видання «Національна Книга Пам’яті жертв голодомору 1932-1933 років в Україні. Вінницька область». Автор понад 40 наукових праць. Заслужений працівник освіти України (2003).\n14 140 років тому народився Олекса Харлампійович Новаківський (14.03.1872, с.Слобода Ободівська (нині в межах с.Ободівки Тростянец. р-ну) – 29.08.1935, м.Львів), український художник. Мистецьку освіту юнак здобував спочатку в Одесі (1888-1892) у художника-декоратора Ф.П.Клименка. Згодом продовжив навчання у Краківській школі образотворчого мистецтва (пізніше перетворену в Академію Мистецтв), яку закінчив 1900 р. із золотою медаллю. Працював художник з різними матеріалами: полотном, дошкою, картоном, фанерою. Переважна частина його робіт виконана олією. Загальне визнання приходить до Новаківського після його першої персональної виставки у Кракові. Від 1913 р. він жив і працював у Львові, де того ж року заснував мистецьку школу, яка довгий час була осередком виховання молодих художників. Чимала частина (понад 500) олійних робіт Новаківського сьогодні знаходиться за кордоном. Зокрема в Польщі, де він вчився; Чехії, у приватних колекціях США, Канади, Австралії.\n17 80 років (1932) тому вийшов перший номер Тиврівської районної газети «Ударник соцбудівництва» (теперішня назва «Маяк» – видання районної ради, районної державної адміністрації і трудового колективу редакції). В середньому щомісяця друкувалося 9-10 номерів. У довоєнний період у творенні газети брали участь уже відомі на той час літератори К.Андрійчук, Т.Блажчук (Огневик), організатор «плужанського» літературного руху на Поділлі та ін. У післявоєнний період перший номер газети після вимушеної перерви вийшов 1 травня 1944 р.\n• 5 років тому (17.03.2007) у Києві була створена українська громадська організація Товариство «Вінничани у Києві». Вона об’єднує на добровільних засадах громадян, що мешкають у столиці, а народилися у Вінницькій області або певний час проживали на її території. Багатопланова робота Товариства сприяє зміцненню, збереженню і збагаченню традицій та історико-культурної спадщини малої батьківщини, налагодженню контактів мешканців Вінничини із земляками, які проживають у Києві, а також задоволенню творчих, професійних, вікових, національно-культурних, духовних та інших суспільних інтересів і традицій своїх членів. Завдяки тісним зв’язкам зі своєю малою батьківщиною, Товариство має об’єктивну неупереджену інформацію про ситуацію у Вінницькій області, її районах, містах, селах. Воно узагальнює пропозиції щодо розвитку Вінничини і лобіює їх у центральних органах влади. На цьому підґрунті час від часу відбуваються робочі зустрічі керівників Товариства з урядовцями, народними депутатами України, керівництвом Вінницької області. Громадська організація проводить регулярні заходи благодійного, культурного і ділового характеру, популяризує Товариство у Києві та на Вінниччині, поширює інформацію та просуває імідж міста Вінниці і Вінницької області у столиці. Cеред його членів представникі всіх верств населення – міністри, народні депутати України, учені, літератори, лікарі, підприємці, службовці, студенти, пенсіонери, військові, домогосподарки – понад 300 чол. Голова Товариства – О.О.Зарубінський. Його заступники: С.П.Татусяк – перший заступник, П.Ф.Білий, С.І.Жук, М.М.Ільчук, Г.М.Калетник, В.С.Продивус, В.П.Рябоконь.\n18 110 років тому народився Євген Прохорович Кирилюк (18.03.1902, м.Варшава – 24.06.1989, Київ), український літературознавець, член-кореспондент АН УРСР (1957), заслужений діяч науки УРСР (1972). 3 1910 р. мешкав у Вінниці, де закінчив гімназію, до 1924 p. працював у місцевій пресі. Закінчив Київський інститут народної освіти (1926). Учасник Другої світової війни. Автор понад 800 літературознавчих праць, присвячених, зокрема, творчості П.Куліша, І.Франка, І.Котляревського, О.Кобилянської, С.Васильченка та ін. Основне місце в літературознавчій діяльності Є.П.Кирилюка займали дослідження життя і творчості Т.Г.Шевченка. Вчений – лауреат Державної премії України імені Т.Г.Шевченка (1980). Автор підручників і хрестоматій з української літератури, які з 1935 р. вивчалися у школі, багато разів перевидавалися. Заслужений діяч науки України з 1972.\n• 65 років від дня народження Ніни Юхимівни Гнатюк (18.03.1947, с.Безводне Ямпіл. р-ну), української поетеси, перекладача, критика, публіциста. Закінчила філологічний факультет Вінницького педагогічного інституту (1974). Працювала в пресі, на радіо у Вінниці, у Вінницькій облдержадміністрації, керувала обласним літературним об’єднанням, брала активну участь у громадсько-культурному житті міста і області. З 1991 р. живе у Києві. Працювала у Секретаріаті Верховної Ради, відповідальним секретарем НСПУ, на Українському радіо вела літературні передачі, зокрема літературну програму «Кобзар». Нині на творчій роботі. Друкується з 1962 р. Виступає зі статтями і рецензіями. Н.Гнатюк – автор цілої низки поетичних збірок, які отримали схвальні відгуки критиків і були відзначені літературними преміями, зокрема ім. М.Трублаїні (1968), М.Островського (1980), Т.Мельничука (1998), П.Тичини (2003), Д.Нитченка (2004), Всеукраїнської літературної премії ім. Михайла Коцюбинського (2008). Окремі твори Н.Гнатюк перекладено грузинською, киргизькою, російською та ін. мовами. Член СПУ з 1971 р.\n27 120 років від дня народження Олександра Костянтиновича Бирулі (Бірулі) (27.03.1892, м.Новоолек-сандрівськ Ковенської губ., нині м.Зарасай, Литва – 04.08.1967, Харків), інженер шляхів сполучення, доктор технічних наук (1942), дослідник Поділля. Ім’я вченого тісно пов’язане з нашим краєм. Починаючи з 1921 р. О.К.Бируля викладав у технікумах і Вінницькому педагогічному інституті, сам активно досліджував Поділля, був науковим консультантом Кабінету виучування Поділля, створеного при Вінницькій філіі Всенародної бібліотеки України, що діяла при Всеукраїнській Академії Наук (ВУАН). Серед цікавих досліджень, що проводили члени Кабінету виучування Поділля, були і спостереження за Південним Бугом. Їх результатом стала оригінальна праця О.К.Бирулі «Ріка Бог та її сточище» (1928), «Архітектурна історія Вінниці» (1930). 1931 р. в Харкові виходить ще одна наукова праця О.К.Бирулі «Гніванська каменярня. Матеріали до геології і технології будівельного каміння». Як науковий консультант Кабінету виучування Поділля О.К.Бируля вивчав також геологічну будову Подільських товтр. У 1930 р. він створив бібліографічний анотований покажчик «Геологія та гідрогеологія Поділля», який включав понад 400 документальних джерел з геології краю ХІХ – поч. ХХ ст. 1929 р. за дорученням Українського науково-дослідного інституту безрейкових шляхів О.К.Бируля організував у Вінниці шляхову науково-дослідну станцію. Протягом 1929-1931 рр. науковець працював завідуючим Вінницької філії НДІ безрейкових шляхів, разробляючи питання дорожного грунтознавства, кам’яних матеріалів і конструкцій доріг. З 1931 р. подальша доля О.К.Бирулі була пов’язана з науковими установами Харкова, де він успішно працював над вирішенням ряду найважливіших проблем у галузі проектування, будівництва і експлуатації шляхів.\n29 80 років від дня народження Юрія Петровича Кукурузи (29.03.1932, радгосп Дєдово Бобров. р-ну Чернігів. обл.), дитячого хірурга, доктора медичних наук (1984), професора (1986). По закінченні Київського медичного інституту (1957) працював лікарем-педіатром, лікарем-хірургом. З 1966 р. пов’язав свою трудову діяльність з Вінницьким медичним інститутом (нині Вінницький національний медичний університет ім.М.І.Пиро-гова). Протягом 1966-1977 рр. – доцент кафедри хірургії педіатричного факультету, з 1977 р. – завідувач кафедри дитячої хірургії, а з 2006 р. – професор цієї ж кафедри. Створена ним школа дитячої хірургії стала відомою на всьому пострадянському просторі. Кафедра стала науково-практичним центром з проблем гнійно-запальних захворювань різної локалізації у дитячому віці. Основні напрямки наукових досліджень: удосконалення діагностики і лікування гнійно-септичних захворювань у дітей.\n• 68 років визволення Вінниччини від фашист-ських загарбників (1944). Німецько-румунський окупаційний режим на Поділлі проявив себе надзвичайно цинічно та жорстоко. Впродовж його існування та діяльності – до кінця березня 1944 р. загарбники знищили 169260 мирних жителів Вінниччини, а із замученими у вінницьких концтаборах військовополоненими мартиролог жертв становить понад 205 тис. чол., у німецьке рабство вивезено 78650 чол., у т.ч. з м.Вінниці жертвами нацизму стали 41 620 чол. і вивезено на німецьку каторгу 13 400 вінничан, з Хмільницького району – 4868, Гайсинського – 4862, Теплицького – 3892, Калинівського – 3613, Липовецького – 3125 і т.д. Станом на 1 жовтня 1948 р. повернулися в область лише 48705 чол. В області нацистами було повністю спалено 18 сіл, 168 – частково. На фронтах Другої світової війни – до вересня 1945 р. – загинуло 173 400 вінничан. Народному господарству Вінницької області завдано матеріальних збитків на суму 20 млрд. крб. У визволенні Вінниччини в ході трьох наступальних операцій: Житомирсько-Бердичівської, Проскурівсько-Чернівецької та Умансько-Ботошанської – брало участь 13 армій.


Михайлішин, іди геть! - Українська газета Час\nМихайлішин, іди геть!\nПісля оскаженіння влади, яка кинула на беззбройних студентів озброєних до зубів «беркутівців» та спецназ, нація повстала.\nІ вже за день, 1 грудня, на майданах і вулицях Києва вирувала Україна. Ніхто уже не може підрахувати, скільки людей повстало проти режиму.\nВід півмільйона до мільйона українців сказали, що не хочуть жити в державі, де топчуть закони, де «Беркут» б’є студентів, де уряд ворожий до народу, де президент не є гарантом Конституції.\nФото з сайту \_”Букінфо\_”\nУ містах та селах України мільйони людей виходять на майдани. Розпочинається загальноукраїнський великомасштабний страйк. На вулицях міст виростають барикади. Розпочалася українська РЕВОЛЮЦІЯ!\nУ Чернівцях майже 7 тисяч людей вийшло на Центральну площу. Вони вимагали не бити дітей, відправити у відставку уряд Азарова, президента Януковича, криміналу над міністром внутрішніх справ Захарченком.\nБуковинці також прийняли резолюцію про вимогу скликання сесій міської та обласної, районних, сільських і селищних рад, на яких слід засудити дії «Беркуту» і влади та вимагати відповідних відставок. Окрім цього, у місті Чернівці мітингуючі висунули вимогу усунути з посади секретаря Віталія Михайлішина, а в області та районах оголосити недовіру голові ОДА Михайлові Папієву та голові обласної ради Михайлові Гайничеру.\nДемократичні депутати увійшли у приміщення Чернівецької міської ради. Разом з ними увійшли туди і представники громади. А організація афганців «Ніхто крім нас» забезпечила охорону порядку. Робить це профе-сійно. У понеділок афганці змогли стримати атаку на міськраду. Депутатам дали можливість працювати. Та чи скористалися вони цією можливістю? Не всі.\nНаприклад, депутат Анатолій Чесанов, якого раніше з ганьбою вигнали з партії ВО «Батьківщина», усілякими методами (навіть брехнею) прагнув затягнути процес скликання сесії міської ради. Він казав, що сесію треба проводити через 14 днів. А потім, вибачте за слово, банально збрехав. Чесанов почав переконувати всіх, що мітинг не проголосував за припинення повноважень Михайлішина і депутат Курко не зачитував цього пункту на Майдані у Чернівцях.\nНезважаючи на потуги ренегата Чесанова, сесія таки відбулася у понеділок о 16 годині. Студенти змусили депутатів сісти у сесійну залу і працювати. Тисячі їх заблокували двері мерії і не випустили звідти жодного депутата. Кажуть, що один регіонал якимось чином вислизнув з мерії. То його впіймали за рогом будівлі й попід руки завели знову до мерії.\nКоли почалася сесія, депутат Каспрук увімкнув відео з мітингу, де Курко чітко і однозначно зачитав вимогу Майдану щодо припинення повноважень секретарем міськради Віталієм Михайлішиним.\nБрехун дістав по носі. І похапцем намагався знову відбріхуватися. Але ніхто його уже не слухав.\nПеред цим з ганьбою і копанцями депутати випроваджували з міськради тушку Володимира Бешлея.\nНе з кращого боку проявив себе заклятий регіонал з екологічної інспекції Василь Дутчак. Напередодні він ходив на Майдан, де нібито підтримував вимоги мітингуючих. Але коли треба було вирішувати питання про необхідність скликання сесії, на якій мають бути проголосовані вимоги відставки уряду, президента і Михайлішина, він вдавався до різних методів, аби відтягнути процес. З дня на день хотів переносити початок сесії. На той час на вулицях мерзли тисячі українських студентів.\nІ все ж таки демократичним депутатам вдалося змусити тих, хто дурить люд чернівецький. Студенти радикалізувалися. І сесія почалася. Зареєструвалося 48 депутатів.\nОлексій Каспрук зачитав проект-рішення про припинення повноважень секретаря міськради Віталія Михайлішина і розпуск виконкому. Секретар раніше виступав проти студентів. Він двічі подавав до судів, аби заборонити мирні зібрання (обмеження права на проведення мирного зібрання). Коли їм чітко сказали про те, що вони виступали проти людей, проти студентів і молоді, Михайлішин і його адепти серед тушок зробили спробу сховатися за закон, яким регламентовано 20 діб з дня публікації проекту рішення. Михайлішин почав прикриватися туалетами. Сказав, що допомагав студентам. Наприклад, встановив… два туалети.\nНа це йому депутат Олег Стецевич запропонував: «Громада Чернівців Вам висловила недовіру. Ставте питання на голосування і подивимося, чи виставить таку ж недовіру депутатський корпус». І знову одна і та ж пісня: 20 днів.\nНевже він думає, що ця влада встоїть ще 20 днів?!\nP. S. Вчора, 2 грудня, ввечері, Михайлішин поставив на голосування питання недовіри Януковичу, Азарову та звільнення Юлії Тимошенко. Сесія більшістю проголосувала за це. Таким чином регіонали, тушки і секретар зрадили президента, уряд і свою партію заради збереження себе.\nСтуденти відчули фальш. Вони заблокували виходи з сесійної зали і вимагають також відставки Михайлішина.\nБуковинці! Всі – на Київ!\nНавіть депутати-регіонали отримують гроші у конвертах (фото)\nБорис Джонсон: Україна може і повинна проводити Євробачення 2023\nЗавтра у Чернівцях не їздитиме тролейбус N 11


Вітчизняне законодавство у сфері пожежної безпеки, зокрема регулювання питання розрахунку часу чи шляхів евакуації людей при пожежах успадкувано Радянським Союзом. В процесі розвитку та історії становлення власної незалежності розпочався процес формування власного протипожежного законодавства, його уніфікація, кодифікація та унормування під сучасні вимоги, в тому числі, на підставі міжнародного досвіду чи зобов'язань. Цікавим досвідом для наслідування може слугувати ЄС та США – їхні стандарти (ISO), які визнані в усьому світі.\nЩо ж стосується питання розрахунку часу евакуації людей з приміщень при НС то основоположним документом залишається – «ГОСТ 12.1.004-91 ССБП». Даний ГОСТ, якщо коротко, дає відповідь на запитання: «А як же рахується евакуація людей та небезпечні чинники пожежі?». Тобто в документі сформована методологія обрахунку евакуації людей з набором математичних формул та рівнянь в залежності від типу об'єкта розрахунку, шляхів евакуації та небфакторів розвитку пожежі.\nНаступні нормотворчі документи визначають специфічні вимоги до приміщень в частині розрахунку шляхів та часу евакуації при пожежі, наприклад:\n«ДБН В.1.1.7-2016» - цей документ регулює вимоги до безпечної евакуації людей через евакуаційні шляхи і виходи на об'єктах СС1-СС3.\n«ДБН В.2.2-9:2018» - даним документом передбачено регулювання пожежної безпеки на об'єктах громадського типу, тобто загальнодоступних будинків. Основними вимогами ДБН є влаштування таких безпечних об'ємно-конструкторських, -планувальних рішень до споруд в частині евакуаційних шляхів, виходів, проходів та коридорів.\n«ДБН А.2.2-3:2014» - НПА врегульовано питання розділу проектної документації на будівництво в частині протипожежної безпеки, а саме: Звіту на розрахунок евакуації при пожежі – це документ в якому здійснено розрахунок евакуації та зазначено безпечний час евакуації до настання небезпечних факторів пожежі з візуальним відображенням шляхів безпечної евакуації на планах приміщень об'єкту розрахунку.\n«ДБН В.2.2-40:2018» - ДБНом передбачені вимоги в частині дотримання пожежної безпеки до приміщень в яких можуть знаходитись маломобільні групи населення (люди з інвалідністю). Документ має ряд специфічних вимог до шляхів та маршрутів руху людей з інклюзивністю, їх безпеки та робочих місць.\nНаша компанія в процесі розрахунку часу евакуації використовує усі наявні законодавчі документи та пов'язані з ними вимоги і обмеження, в тому числі за допомогою власного ПЗ «Eva-APP», що у свою чергу сприяє точному і професійному розрахунку Звіту на евакуацію!