ГІСТЬ – КАМЮ, Альбер | Бібліотека\nГоловна ⇒ 💗Бібліотека ⇒ ГІСТЬ – КАМЮ, Альбер\nГІСТЬ – КАМЮ, Альбер\nУчитель дивився, як до нього піднімаються двоє. Один верхівець, другий піший. Вони були ще на підступах до крутої стежки, яка вела до школи, що притулилася до пагорбу. Натужно й повільно вони плентали по снігу між камінням безкраїми розлогами безлюдного високогір’я. Кінь іноді явно спотикався. Його ще не було чути, але було видно, як з ніздрів його при цьому вихоплюється хмарка пари. Принаймні один з чоловіків місцевість знав. Вони йшли дорогою, вже кілька днів укритою білим і брудним покривалом. Учитель прикинув, що вони будуть на пагорбі не\nраніше, ніж за півгодини. Стояв холод, і він вернувся до школи по светр. Перетнув порожній холодний клас. Чотири головні річки Франції, намальовані крейдою чотирьох різних барв, текли уже три дні по чорній дошці кожна до свого гирла. Сніг випав зненацька в середині жовтня після восьми місяців посухи без перехідних дощів, і два десятки учнів із сіл, розкиданих по узгір’ю, перестали ходити до школи. Доводилося чекати, поки погода покращає. Дарю вже топив у єдиній кімнаті, де він жив сам. Одне її вікно виходило ще й на південь, так само як вікна класу. Кімната була суміжною з класом і дивилася на плато, на схід. За кілька кілометрів\nод школи в цьому напрямку узгір’я починало спускатися на південь. У ясну погоду було видно лілові пасма гірського кряжу там, де відкривався прохід у пустелю. Трохи зігрівшись, Дарю вернувся до вікна, звідки побачив тих двох чоловіків уперше, їх уже не було видно. Отже, вони дерлися вгору стежкою. Небо вже посвітлішало: вночі перестав падати сніг. Ранок розливався каламутним світлом, і світло посилювалося в міру того, як хмарна запона піднімалася вище. О другій годині було таке враження, що день тільки починається. Але так було краще, ніж ті три дні, коли густо сипав сніг у непробудній темряві, і короткі пориви вітру шарпали двійчасті двері класу. Отож Дарю довгими годинами терпеливо вичікував у своїй кімнаті й виходив тільки під навіс нагодувати курей та взяти з припасів вугілля. На щастя, фургончик з Таджіда, найближчого села з півночі, за два дні перед бурею завіз йому харчів. А ще за два дні приїде знову. Зрештою він мав з чим витримати облогу, його кімнатка була завалена мішками зі збіжжям, виділеним йому адміністрацією на те, щоб розподіляти серед учнів, чиї родини стали жертвами посухи. І справді, лихо спіткало всіх, бо всі були бідні. Щодня Дарю роздавав по пайці дітям. Адже вони її, як він знав, так потребували. Може, й цього вечора прийде один з батьків або старших братів, і він зможе відпустити їм збіжжя, їм аби тільки якось перебитися до нового врожаю. Кораблі з зерном уже прибули з Франції, найгірше тепер позаду. Але як забути цю нужду, юрму привидів у лахмітті, які блукають у сонячному варі; узгір’я, цілі місяці спалюване сонцем, потріскану, буквально спечену землю, де кожен камінець під ногою от-от розсиплеться на порох. Вівці тоді повилягали тисячами, і подекуди загинули й люди, але їхня смерть була майже непоміченою. Перед цим убозтвом Дарю, який жив у школі на околиці майже по-чернечому, вдовольняючись тією дещицею, яку мав, і скромним життям, почував себе паном – адже в нього потиньковані стіни, невеличка канапа, етажерки з м’якого дерева, криниця та ще його щотижня забезпечують водою і харчами. Аж ось на тобі – зненацька цей сніг, без попередження, без дощової розрядки. Такий був цей край, нелегкий для життя, майже безлюдний, а втім, люди це життя тільки ускладнювали. Проте Дарю тут народився. Якби переїхав в інше місце, то почувався б вигнанцем. Він вийшов надвір і піднявся на земляний насип перед школою. Обидва чоловіки були вже на півдорозі. В верхівцеві він упізнав Балдуччі, старого жандарма, свого давнього знайомого. Балдуччі вів на вірьовці араба, який ішов позаду зі зв’язаними руками й похиленою головою. Жандарм вітально махнув рукою, проте Дарю не відповів, поглинутий розгляданням араба – той був у джелябі, колись синій, на ногах грубі шкарпетки з овечої вовни, сандалі, на голові вузький і короткий завій. Вони наближалися до школи. Балдуччі їхав ступою, щоб не заподіяти шкоди арабові, і пара посувалася вперед повільно. На відстані людського голосу Балдуччі гукнув: “Годину згаяли, щоб подолати три кілометри від Ель-Амера сюди!” Дарю не відповів. Він стояв, маленький і кремезний у своєму тісному светрі, й дивився, як вони пнуться вгору. Араб не звів голови ні разу. “Здорові були! – озвався Дарю, коли вони виїхали на насип. – Ідіть погрітися”. Балдуччі важко зліз з коня, не випускаючи з рук вірьовки. Посміхнувся з-під скуйовджених вусів учителеві. Маленькі темні очиці, глибоко запалі під засмаглим чолом, і рот у сіті зморщок надавали йому зосередженого й цілеспрямованого вигляду. Дарю взяв коня за вуздечку, одвів його під навіс і вернувся до обох чоловіків, які чекали його вже в приміщенні школи. Він ввів їх до своєї кімнати. “Я зараз затоплю в класі, – сказав він. – Там нам буде зручніше”. Коли він вернувся до кімнати знову, Балдуччі сидів на канапі. Він розв’язав вірьовку, яка єднала його з арабом, і бранець сидів тепер навпочіпки біля грубки. Руки в нього залишалися зв’язані, завій його з’їхав на потилицю, і він дивився у вікно. Дарю бачив спочатку лише його великі, повні, гладенькі, майже негритянські губи, проте ніс його був рівний, очі чорні, гарячкові. Чалма відкрила круте чоло, і все його обличчя з обпаленою, але дещо поблідлою від холоду шкірою стало неспокійним і зухвалим, і цей вираз приголомшив Дарю, коли араб, повернувши голову до нього, глянув йому прямо в очі. “Проходьте сюди поряд, – сказав учитель, – я заварю вам чаю з м’ятою”. – “Дякую, – відповів Балдуччі. – Ну й робота! Швидше б на пенсію!” І, обернувшись до свого в’язня, покликав по-арабському: “Іди й ти”. Араб підвівся і повільно, тримаючи зв’язані руки перед собою, увійшов до класу. Разом з чаєм Дарю приніс і стільця. Але Балдуччі вже вмостився на першій парті, а араб приклякнув біля вчительської кафедри, обличчям до грубки, яка стояла між столом і вікном. Коли Дарю подав в’язневі склянку чаю, його спантеличили зв’язані руки. “Мабуть, можна б їх розв’язати”. – “Авжеж, – погодився Балдуччі. – Це потрібно було в дорозі”. Він спробував підвестися. Одначе Дарю поставив склянку на підлогу й присів навпочіпки біля араба. Той мовчки стежив за ним гарячковими очима. Вивільнивши руки, він почав терти одна об одну набряклі кисті, потім узяв склянку з чаєм і втягнув у себе гарячу рідину маленькими швидкими ковтками. – Гаразд, – мовив Дарю. – А куди ви, власне, йдете? Балдуччі витяг вуса з чаю: – Сюди, синку! – Оце-то учні! Ви тут і заночуєте? – Ні. Я вернувся до Ель-Амера. А ти, ти доставиш цього хлопця до Тінгуїта. Там на нього чекає змішаний суд. Балдуччі дивився на Дарю з добродушною дружньою усмішкою. – Що це ти говориш? – сказав учитель. – Ти що, глузуєш з мене? – Ні, синку. Такий наказ. – Наказ? Але ж я не… – Дарю завагався: йому не хотілося образити старого корсіканця. – Зрештою, це не моє ремесло. – Ну то й що? На війні чим тільки не займаються. – Тоді я почекаю бодай оголошення війни. Балдуччі кивнув. – Гаразд. Але накази вже віддаються, і вони стосуються й тебе. Ти ж бачиш, як неспокійно. Подейкують, що може дійти до повстання. Отож ми, так би мовити, мобілізовані. Дарю не хотів поступатися. – Послухай, синку, – сказав йому Балдуччі. – Я тебе дуже люблю, і ти маєш це зрозуміти. В Ель-Амері нас дванадцятеро, і нам доводиться ходити дозором по території завбільшки з маленький департамент, отож я повинен туди вернутися. Мені велено передати цього соколика тобі – й негайно назад. Там у нас його лишати не можна. Село його вирує, вони збиралися відбити його. Завтра вдень ти повинен відвести його до Тінгуїта. Ці двадцять кілометрів не злякають такого кремеза, як ти. Зробив діло, гуляй сміло. Знов повернешся до своїх учнів і до спокійного життя. За стіною чути було, як ірже і б’є копитом кінь. Дарю глянув у вікно. Погода поліпшувалася на очах, світло розливалося по засніженій рівнині. Як розтане весь сніг, сонце запанує знову і знову палитиме кам’янисте поле. Знову литиметься цілі дні з невичерпного неба світло на спустошені розлоги, де ніщо не нагадує про людину. – А втім, – сказав він, обертаючись до Балдуччі, – що він накоїв? – І перш ніж жандарм відкрив рота, спитав: – А по-французькому він уміє? – Не вміє, ані словечка. Ми шукали його цілий місяць, але вони його переховували. Він убив двоюрідного брата. – Він проти нас? – Я б не сказав. Але все може бути. – Чому він убив? – По-моєму, якась сімейна чвара. Здається, той заборгував цьому зерна. Не дуже ясна справа. Словом, він зарізав двоюрідного брата серпом. Знаєш, як барана – вжик!.. Балдуччі провів ребром долоні собі по горлу, привернувши увагу араба, той занепокоєно глянув на нього. Дарю зненацька відчув лють до цього чоловіка, до всіх людей з їхньою нечистою злобою, з їхньою невситимою ненавистю, з їхньою жадобою крові. На плиті виспівував чайник. Він знову налив чаю Балдуччі, повагавшись, налив ще раз арабові, який жадібно випив удруге. Коли він піднімав руки, джеляба в нього розхристалася, і вчитель побачив його худі й м’язисті груди. – Дякую, хлопче, – мовив Балдуччі. – А тепер я помчу. Він підвівся й рушив до араба, виймаючи з кишені вірьовочку. – Що ти робиш? – спитав сухо Дарю. Балдуччі, розгубившись, показав йому вірьовку. – Не варто. Старий жандарм завагався. – Як хочеш. Ти хоч озброєний? – У мене мисливська рушниця. – Де? – У скрині. – Треба тримати її коло ліжка. – Навіщо? Мені боятися нічого. – Ти, хлопче, пришелепуватий. Якщо вони повстануть, ніхто не буде в безпеці, ми всі опинимося в одному мішку. – Тоді я й боронитимусь. Я встигну побачити, як вони підходять. Балдуччі розсміявся, потім вуса раптом знову прикрили ще білі зуби. – Встигнеш? Гаразд. У цьому весь ти. Ти завжди був трохи схибнутий. Через це я тебе так люблю, мій син теж був такий. По цих словах він вийняв револьвер і поклав його на письмовому столі. – Залишаю тобі, на дорогу назад до Ель-Амера дві “гармати” мені не потрібні. Револьвер блищав на чорному лаку стільниці. Коли жандарм знов обернувся до нього, учитель відчув запах людського тіла й кінського поту. – Послухай, Балдуччі, – раптом озвався Дарю, – все це мені не до вподоби, а найбільше – оцей твій лебедик. Але я його туди не поведу. Битися буду, як доведеться. Але тільки не це. Старий жандарм випростався і суворо глянув на нього. – Ти робиш дурниці, – мовив він повільно. – Мені самому це теж не до вподоби. Зв’язувати когось вірьовкою – до цього людина ніколи не звикне, це так, і мені навіть сором за це. Але ж. не можна дати їм робити, що заманеться. – Я його туди не поведу, – повторив Дарю. – Це, хлопче, наказ. Я повторюю тобі знову. – Саме так. Передай їм, що я сказав: я його не поведу. Балдуччі щось обмірковував з явним зусиллям. Тоді поглянув на араба і на Дарю. Нарешті зважився. – Ні. Я їм не скажу нічого. Коли ти хочеш нас спекатися, роби, як знаєш, я на тебе не донесу. В мене наказ доставити в’язня, і я його виконую. А ти підпишеш мені зараз папір. – Це зайве. Я не заперечуватиму, що ти лишив його мені. – Не будь злий. Я знаю, що ти скажеш правду. Ти тутешній і ти чоловік слова. Але підписати тобі доведеться, таке правило. Дарю відчинив шухляду, дістав пляшку з фіолетовим чорнилом, червону дерев’яну ручку з пером рондо, яке йому служило для уроків каліграфії, і розписався. Жандарм старанно склав папір і сховав його в нагрудній кишені. Потім рушив до дверей. – Я проведу вас, – мовив Дарю. – Не треба, – відповів Балдуччі. – Не пнись бути гречним. Ти образив мене. Балдуччі поглянув на араба, заціпенілого на одному місці, невдоволено засопів і обернувся до дверей. “Прощавай, сину”, – мовив він. Двері за ним грюкнули. Балдуччі пройшов попід вікном і зник. Сніг приглушив його кроки. Кінь у дворі затупав і наполохав курей. За мить Балдуччі знову майнув попід вікном, ведучи коня за вуздечку. Він подався, не озираючись, до спуску і перший зник з очей, а за ним – кінь. Чути було, ніби м’яко покотився великий камінь. Дарю вернувся до в’язня, той сидів і далі нерухомо, але. очей з нього не спускав. “Зачекай”, – сказав учитель по-арабському й пішов до своєї кімнати. На порозі він передумав, вернувся до письмового столу, взяв револьвер і засунув його до кишені. Потім, не озираючись, пішов до своєї кімнати. Довго він лежав випростаний на канапі, дивився, як поволі затягується хмарами небо, і дослухався до тиші. Саме цю тишу в перші дні його приїзду по війні переносити було найважче. Він просив тоді місце в маленькому містечку біля відрогів хребта, що відокремлював пустелю од високогір’я. Скелясті мури, зелені й чорні на півночі, рожеві й бузкові на півдні, окреслювали межу вічного літа. Його послали далі на північ, на самісіньке високогір’я. Спочатку йому нестерпна була самота й тиша на цих диких землях, населених лише камінням. Іноді борозни викликали думку про оброблені поля, але ці борозни були проорані лише для добування якогось каменю, потрібного для будівництва. Землю тут обробляли лише для того, щоб збирати каміння. Іншим разом виколупували кілька стружок землі, яка збиралася в заглибинах, і підживлювали нею миршаві сільські сади. .А все тому, що три чверті цього краю були вкриті камінням. З нього народжувалися міста, квітнули, потім зникали; по ньому проходили люди, любилися або гризли одне одному горло, потім умирали. В цій пустелі ніхто нічого не важив, ні він сам, ні його гість. А проте поза цією пустелею ні той, ні той – Дарю це знав – не міг жити по-справжньому. Коли він устав, з класу не було чути анінайменшого звуку. Він здивувався з цієї щирої радості, яку відчув на саму думку, що арабові пощастило втекти і що він опинився знову сам, і йому не треба буде нічого вирішувати. Але в’язень був тут. Він лежав, простягшись між грубкою і письмовим столом. Його розплющені очі дивилися в стелю. В цій позі видно було тільки його товсті губи, здавалося, ніби він закопилив їх спересердя. “Ходи сюди”, – покликав Дарю. Араб устав і пішов за ним. У кімнаті вчитель показав йому на стільця, присунутого до стола під вікном. Араб сів, не спускаючи очей з Дарю. – Ти голодний? – Так, – сказав в’язень. Дарю подбав про двох. Узяв борошна й олії, замісив у мисці тісто на корж і запалив газову горілку. Поки пікся корж, він вийшов під навіс по сир, яйця, фініки та згущене молоко. Коли корж спікся, Дарю поклав його охолонути на віконну лутку, розігрів згущене молоко, розбавлене водою, і нарешті розбив яйця для омлету. Пораючись, він зачепив револьвер, засунутий до правої кишені. Він відставив миску, пішов у клас і поклав револьвер у шухляду письмового столу. Коли він повернувся до кімнати, вже звечоріло. Він запалив світло і поставив тарілку з їдою перед арабом, “їж”, – сказав йому. Араб узяв шматок коржа, швидко підніс його до рота і спинився. – А ти? – спитав. – Після тебе. Я теж попоїм. Товсті губи трохи розхилилися, араб ще вагався, потім рішуче відкусив коржа. Попоївши, він глянув на вчителя. – Це ти суддя? – Ні, я лише стережу тебе до завтра. – А чому ти їси зі мною? – Я голодний. Араб замовк. Дарю устав і вийшов. Приніс з-під навісу розкладачку, розклав її між столом і грубкою, перпендикулярно до свого власного ліжка. З великої скрині, яка стояла в кутку і правила за поличку для паперів, він витяг дві ковдри й накрив ними розкладачку. Відтак зупинився, не знаючи що робити, і знову сів на ліжко. Все виконано, все приготовлено. Залишалося тільки дивитися на цього чоловіка. Отож він почав дивитися, намагаючись уявити це обличчя, спотворене люттю. Це йому не вдалося. Він бачив лише його похмурий і блискучий погляд та хижий рот. – Навіщо ти вбив його? – спитав він і сам здивувався, як вороже пролунав його голос. Араб одвів погляд. – Він тікав. Я гнався за ним. Він звів очі на Дарю, вони були сповнені якогось страдницького запитання. – Що мені тепер зроблять? – Ти боїшся? Араб випростався, відводячи очі. – Ти шкодуєш? Араб глянув на нього, губи розтулені. Було видно, що він не розуміє. Дарю охопило роздратування. І водночас він відчув себе зі своїм великим тілом, втисненим між двома ліжками, таким незграбним і неприродним. – Лягай тут, – сказав він нетерпеливо. – Це твоя постіль. Араб не ворухнувся. Покликав Дарю: – Скажи-но мені! Учитель глянув на нього. – Жандарм завтра вернеться? – Не знаю. – Ти підеш з нами? – Не знаю. Навіщо? В’язень устав і простягся на ковдрах, ногами до вікна. Світло електричної лампочки вдарило йому прямо в очі; він одразу ж заплющив їх. – Навіщо? – повторив Дарю, стоячи перед ліжком. Араб розплющив очі на сліпуче світло і глянув на нього, силкуючись не кліпати. – Іди з нами, – сказав він. Була вже північ, а Дарю ще не спав. Він ліг у постіль зовсім роздягнений: звик спати голий. Та роздягшись, спочатку завагався. Відчув себе таким беззахисним, що схотілося одягтися знову. Врешті він знизав плечима: і не таких бачив, а як доведеться, то скрутить у баранячий ріг свого супротивника. З ліжка він міг спостерігати, як той лежить горілиць усе ще нерухомо, заплющивши під різким світлом очі. Коли Дарю погасив світло, пітьма ніби одразу загусла. Помалу за вікном знов ожила ніч, беззоряне небо м’яко клубочилося. Учитель невдовзі знову розгледів тіло, яке лежало перед ним. Араб усе ще не ворушився, але очі, здавалося, в нього були розплющені. Школу обвівав легкий вітрець. Може, він розжене хмари, і сонце засяє знову. Вночі вітер посилився. Кури трохи сполошилися, потім принишкли. Араб перевернувся на бік, підставивши Дарю спину, і тому здавалося, ніби він чує його стогін. Він почав стежити за його диханням, щораз чутнішим і рівнішим. Прислухався до цього такого близького подиху і снив, не склеплюючи повік. Присутність іншої людини в кімнаті, де вже цілий рік він спав сам, заважала йому. Вона бентежила його ще й тому, що навіювала добре знайоме почуття братства, якого він за даних обставин цурався: люди, які поділяють ту саму кімнату, – солдати чи в’язні, – пов’язані дивними узами, так ніби скинувши з одягом свої обладунки, вони, попри свою різницю, єднаються щовечора у звиклій спільноті сну і втоми. Але Дарю схаменувся, таких дурниць він не любив, треба було спати. І все ж трохи згодом, коли араб ледь помітно ворухнувся, учитель ще не спав. Після другого поруху в’язня він стривожено підібрався. Араб рухом сновиди повільно звівся на руках. Сівши на постелі, він нерухомо чекав, не повертаючи голови до Дарю, вклавши всю свою увагу у вслухування. Дарю не ворушився: йому саме згадалося, що револьвер залишився в шухляді письмового столу. Краще було б діяти негайно. Проте він стежив і далі за в’язнем; ось він тим самим плавким рухом спустив ноги на землю, ще хвильку почекав, тоді почав повільно зводитися. Дарю хотів окликнути його, аж це араб рушив цього разу природною, але надзвичайно тихою ходою. Дійшов до дверей у глибині, які вели під навіс. Обережно підняв клямку, вийшов, прихиливши за собою двері, але не щільно. Дарю не ворухнувся. “Тікає, – подумав тільки. – Просто камінь з серця!” Проте він натужив слух. Кури не сполошилися; гість, отже, зараз на високогір’ї. Тут до нього долетів слабкий плюскіт води. Дарю не зрозумів, що це означає, поки араб знову не став у дверях, які він дбайливо причинив, і знову тихенько прокрався і ліг. Тоді Дарю повернувся до нього спиною й заснув. Трохи згодом йому здалося, ніби він з глибини свого сну чує скрадливі кроки довкола школи. “Сплю, сплю!” – твердив собі він. І заснув. Коли він прокинувся, небо було ясне; крізь погано припасоване вікно знадвору проникало холодне свіже повітря. Араб лежав тепер скоцюрблений під покривалами, забувшись глибоким сном, рот розтулений. Коли Дарю затермосив його, він увесь аж скинувся. Дивився на Дарю, не впізнаючи його, божевільними очима і так нажахано, що вчитель позадкував. “Не бійся. Це я. Треба попоїсти”. Араб кивнув головою і сказав: “Так”. Спокій вернувся на його обличчя, але вираз його лишався відсутній і неуважний. Кава була готова. Вони пили її, сидячи вдвох на розкладачці й жуючи кожен свій шматок коржа. Потім Дарю повів араба під навіс і показав йому кран, біля якого він звичайно мився. Сам вернувся до кімнати, поскладав ковдри й розкладачку, застелив своє ліжко і поприбирав у кімнаті. Потім пройшов через клас і вийшов на земляний насип. Сонце вже підбивалося вгору в блакитному небі, ніжне й живе світло затоплювало пустельну рівнину. Сніг на крутій стежці подекуди танув. З-під нього знову з’явилося каміння. Присівши навпочіпки на краю плато, учитель споглядав безлюдний обшир. Думав про Балдуччі. Він його скривдив, власне, вигнав, ніби не хотів бути з ним в одному мішку. Ще й досі ніби чув, як прощався жандарм, і, сам не знаючи чому, почувався на. диво спустошеним і вразливим. У цю мить закашляв на другому крилі школи в’язень. Дарю, майже несамохіть, слухав його кашель, потім, розлючений, шпурнув камінь, що просвистів у повітрі і вгруз у сніг. Безглуздий злочин цього чоловіка обурював, але тягти в’язня до суду суперечило його честі: уже на саму думку про це вчитель мало не шаленів од приниження. І він проклинав своїх, які послали йому араба, а також і самого араба за те, що той посмів убити і не зумів утекти. Дарю встав, походив довкола земляного насипу, хвилинку постояв нерухомо, потім знову зайшов до школи. Араб, нахилившись над цементною долівкою під навісом, чистив зуби двома пальцями. Дарю хвилинку стежив за ним, потім покликав його: “Ходімо!” Він увійшов до кімнати поперед в’язня. Надів на светр мисливську куртку і взув черевики для ходьби. Стоячи, почекав, поки араб пов’яже чалму і надіне сандалі. Ввійшли до класу, і вчитель показав арабові на вихід. “Іди”, – сказав. Той не ворухнувся. “Я йду за тобою”, – заспокоїв його Дарю. Араб вийшов надвір. Дарю вернувся до кімнати й загорнув у пакет сухарі, фініки й цукор. У класі перш ніж вийти, на мить завагався перед письмовим столом, потім переступив поріг школи й замкнув двері. “Сюди”, – сказав він. І подався на схід, в’язень рушив слідом. Та коли відійшли від школи, йому причувся позаду якийсь шерех. Він повернув назад і оглянув місце круг дому, ніде ні душі. Араб стежив за ним, але видно було, що нічого не розуміє. “Ходімо”, – сказав Дарю. Після години ходьби відпочили в якомусь вапняковому гроті. Сніг танув усе швидше, сонце незабаром висушило калюжі, очищаючи мерщій плато, яке знову починало висихати й бриніти, як саме повітря. Коли вони знову рушили в дорогу, земля вже дзвеніла під їхніми ногами. Вряди-годи якийсь птах з радісним криком розтинав перед ними простір. Дарю пив, глибоко вдихаючи, свіжу ясноту. Перед цим широким, добре знаним простором, зараз майже повністю жовтим під шапкою блакитного неба, він поринав у якийсь екстаз. Ішли ще цілу годину, спускаючись на південь. Та ось дійшли до плескатого пагорбу з крихких скель. Звідси високогір’я спускалося на сході до низької рівнини, де маячіло кілька миршавих дерев, а на півдні до скелястого пасма, що робило місцевість важкоприступною. Дарю вивчив обидва напрямки. Тільки небо світило на обрії, людей не видно й сліду. Він обернувся до араба, той дивився нетямущими очима. Дарю простягнув йому згорток. “Візьми, – сказав учитель. – Тут фініки, хліб, цукор. Вистачить на два дні. Ось тобі ще тисяча франків”. Араб узяв у нього згорток і гроші, але тримав їх у жмені на рівні грудей, ніби не знаючи що робити з усім цим. “А тепер дивись, – мовив учитель і показав йому на схід. – Це дорога на Тінгуїт. Дві години ходу. У Тінгуїті є влада й поліція. Вони чекають на тебе”. Араб поглянув на схід, усе ще притискаючи пакет і гроші до грудей. Дарю узяв бранця за плече й не дуже делікатно повернув його на чверть кола на південь. Біля підніжжя висоти, на якій вони стояли, вилася ледь видима дорога. “А он шлях, який лежить через плато. За день ходу звідси знайдеш пасовиська і перших кочівників. Вони приймуть тебе й дадуть притулок, як велить їм їхній закон”. Араб обернувся до Дарю, на його обличчі з’явився панічний вираз. “Послухай…” – почав він. Дарю захитав головою. “Ні, мовчи. Я тебе тут покидаю”. Він повернувся до нього спиною, ступив два великі кроки в бік школи, нерішуче подивився на араба, завмерлого на місці, і знову рушив. Кілька хвилин він чув тільки звук власних кроків, такий лункий на холодній землі, і йшов не озираючись. А проте скоро не витримав і озирнувся. Араб усе ще стояв на краю пагорба, руки впали вздовж тіла, і дивився вслід учителю. Дарю відчув, як до горла йому підступає клубок. Терпіння його луснуло, він голосно вилаявся, потім різко махнув рукою і пішов далі. Відмахавши добрі гони, знов зупинився і озирнувся. На пагорбі не було нікого. Дарю завагався. Сонце підбилося вже височенько й починало пекти голову. Вчитель рушив назад, спершу вагаючись, потім рішуче. Коли дістався до маленького пагорба, піт котився з нього градом. Мерщій видерся нагору й зупинився, захеканий, на вершині. Скеляста гряда на півдні чітко вимальовувалась на тлі блакитного неба, але над рівниною на сході піднімалося вже гаряче марево. І в тому легкому серпанку Дарю побачив, аж серце йому стислося, – як араб повільно дибає шляхом до в’язниці. Трохи згодом учитель, стоячи в класі перед вікном, дивився, як помолоділе світло сіється з небесної височини на всю поверхню високогір’я, й нічого не бачив. Позад нього, на чорній дошці, між звивинами французьких річок, бовванів напис крейдою, зроблений невмілою рукою, він ледве його розібрав: “Ти виказав нашого брата. Начувайся”. Дарю дивився на небо, на плато і ще далі на незримі землі, які простяглись аж до моря. В цьому просторому краю, такому любому його серцю, він був самотній.\nконспект уроку п. воронько казка про рукавичку\nЛюдина на зачумленій землі – за романом Альбера Камю “Чума” АЛЬБЕР КАМЮ 11 клас ТВОРИ З ЗАРУБІЖНОЇ ЛІТЕРАТУРИ АЛЬБЕР КАМЮ Людина на зачумленій землі (за романом Альбера Камю “Чума”) Протягом своєї тисячолітньої історії людство засвоїло багато страшних уроків. Вічні цінності виявилися непевними, людина – сповненою егоїзму та...\nЗРАДЛИВА ЖІНКА – КАМЮ, Альбер Хоча вікна в автобусі були зачинені, у салоні десь узялася ледь жива муха. Вона кволо перелітала туди-сюди, і в тому тихому кружлянні було щось незвичайне. Жанін випустила її з поля зору, потім помітила, як муха...\nПРОМЕТЕЙ У ПЕКЛІ – КАМЮ, Альбер Мені здавалося, божеству чогось не вистачало, бо не існувало тієї сили, здатної стати супроти нього. Лукіан. Прометей на Кавказі Що означає Прометей для людини сьогодення? Безперечно, можна сказати, що цеп бунтівник, повсталий супроти богів, –...\nСторонній – КАМЮ, Альбер Частина перша I Сьогодні не стало нені. А може, вчора, не знаю. З притулку надійшла телеграма: “Мати померла. Похорон завтра. Щиро співчуваємо”. Не збагнеш. Можливо, і вчора. Притулок для старих – у Маренго, від Алжіра...\nЛІТО В АЛЖІРІ – КАМЮ, Альбер Присвячую Жакові Ергонові. Любов часто потаємна, в тому числі й любов до якогось міста. Такі міста, як Париж, Прага і навіть Флоренція, замкнуті в собі й варяться в своєму соку. Проте Алжір і ще деякі...\nАЛЬБЕР КАМЮ АЛЬБЕР КАМЮ (1913 – 1960) Для людини без шор немає видовища прекраснішого, ніж свідомість у двобої з дійсністю, яка перемагає, Ні з чим не зрівняти образ гордої людяності… Дисципліна, якій дух себе підпорядковує, воля, яку...\nОБІТНИН КАМІНЬ – КАМЮ, Альбер Машина натужно вповзла на болотисту кам’янисту дорогу. Фари раптово вирвали з пітьми два дерев’яні бараки, криті бляхою, спершу по один бік шляху, потім по другий. Біля другого бараку, праворуч, бовваніла крізь туманець вежа, складена з...\nПАДІННЯ – КАМЮ, Альбер Не вважайте за обридливість, але чи не міг би я стати вам у пригоді? Боюсь, інакше ви не порозумієтеся з шановним горилою, що вершить долю цього закладу. Бо ж він говорить тільки по-голландському. І якщо...\nКАМЮ, Альбер (1913 – 1960) КАМЮ, Альбер (Camus, Albert – 07.11.1913, Мондові, Алжир – 04.01.1960, Вільблевен, Франція) – французький письменник і філософ, лауреат Нобелівської премії 1957 р. Народився в сім’ї сільськогосподарського працівника Люсьєна Камю. Мати – Катрін...\nЧУМА – КАМЮ, Альбер Якщо вільно зобразити ув’язнення через інше ув’язнення, то й вільно зобразити будь-який реально існуючий предмет через щось зовсім неіснуюче. Данієль Дефо Частина перша Цікаві події, що взято сюжетом цієї хроніки, відбулися 194… року в Орані....\nВІДСТУПНИК, або СУМ’ЯТТЯ В ДУШІ – КАМЮ, Альбер Яка каша в голові, яка каша! Треба дати лад своїм думкам. Відколи мені відрізали язика, якийсь другий язик невпинно калатає в моєму черепі, щось чи хтось там говорить, раптом змовкає, потім знов за своє, о,...\nЙОНА або ХУДОЖНИК ЗА РОБОТОЮ – КАМЮ, Альбер “Киньте мене до моря… бо я знаю, що через мене оця велика буря на вас”. Книга пророки Йони, І, 12 Художник на ім’я Жільбер Йона вірив у свою зорю. Правда, тільки в неї він і...\nАльбер Камю “Чума” XX – ПОЧАТОК XXI СТОЛІТЬ Альбер Камю “Чума” Альбер Камю (1913-1960) – визначний французький романіст, філософ, публіцист, один з лідерів філософсько-мистецького напрямку екзистенціалізму. Лауреат Нобелівської премії 1957 року. Альбер Камю народився 7 листопада 1913 року...\nЧУМА – АЛЬБЕР КАМЮ Роман Якщо припустиме зображення ув’язнення Через інше ув’язнення, то припустиме Також зображення будь-якого дійсно існуючого У реальності предмета через щось неіснуюче. Ланіель Лефо Частина перша Події, які покладені в основу сюжету цієї хроніки, відбулися в...\n“ЧУМА” – Альбер КАМЮ (1913-1960) – З ЛІТЕРАТУРИ ДРУГОЇ ПОЛОВИНИ ХХ ст З ЛІТЕРАТУРИ ДРУГОЇ ПОЛОВИНИ ХХ ст. Альбер КАМЮ (1913-1960) “ЧУМА” Текст і підтекст у романі Роман “Чума” (фр. “La Peste”) побачив світ у 1947 p., одразу після закінчення Другої світової війни. На відміну від інших...\nАльбер КАМЮ (1913-1960) – З ЛІТЕРАТУРИ ДРУГОЇ ПОЛОВИНИ ХХ ст З ЛІТЕРАТУРИ ДРУГОЇ ПОЛОВИНИ ХХ ст. Альбер КАМЮ (1913-1960) Кожен митець мусить сьогодні пливти на галері сучасності. Він мусить примиритися з ним, навіть якщо вважає, що це судно наскрізь пропахло оселедцями, на ньому забагато наглядачів...\nНеочікуваний гість У нашій родині починався звичайний ранок. Я збирався до школи, мама вже приготувала нам сніданок, батько сів до столу. Поскладавши зошити до портфеля, ііі-рсвіривши ще раз, чи все взяв, я приєднався до батьків. Цей ранок,...\n« Проблема молоді в романі В. Барки “Жовтий князь”\nТри золулі з поклоном скорочено – Григір Тютюнник »


Парафія Божого Тіла і Крові - Пауліні в Ружині: І ти можеш привітати Папу\nСлова вдячності для Папи Франциска надходять з усього світу з нагоди наближення річниці початку його понтифікату. Їх публікує запущена саме з цієї нагоди інтернет-сторінка GrazieFrancesco.com. Ця ініціатива має бути особистим подарунком для «Папи люду».\nЗгаданий сайт публікує всі вирази вдячності, надіслані Папі через Файсбук і Твіттер. Як запевняють творці сайту, всі вітання будуть особисто доставлені Папі Франциску в четвер 13 березня 2014 р., у день першої річниці його понтифікату.\nЗапущено також промосторінку кампанії, яка має мотивувати людей, щоб не обмежували себе у «виражанні вдячності Папі тільки словами, але також через виконання жестів служіння на благо потребуючих».\n«Сподіваємося, що наш сайт буде для всіх відвідувачів заохоченням служити іншим. Одним із найсильніших послань Папи Франциска є те, щоб зосереджуватись не на собі, а на інших», — зазначає одна з ініціаторок групи «Lindo Lio» із Буенос-Айреса. «Як частина Церкви, ми маємо вийти на вулиці й відкритися на світ, відмовитися від зла і радіти добру, ділячись з іншими нашою вірою», — додає Ніколас Кавальєре, співпрацівник акції.\nЯк підкреслено у надісланій вступній декларації, веб-сторінка GrazieFrancisco хоче дістатися не тільки вірних Католицької Церкви, а й усіх людей, які цінують духовну опіку Папи Франциска. «Франциск є Папою, якого визнають як всесвітній феномен, а здивування ним перевищує зміст того, що він проголошує. Його смирення і заклики до служіння іншим зробили з нього ікону менш ніж за рік від початку понтифікату», — написано там.\nСторінка має вісім мовних версій. Тут вміщуються повідомлення іспанською, англійською, французькою, італійською, португальською, польською, німецькою та арабською мовами. Поставлено лічильник повідомлень і годинник, який відлічує зворотній час до дня річниці понтифікату Папи Франциска, а також відеофільм зі Святішим Отцем.\n«Lindo Lío» — це відкрита молодіжна група, мета якої — поширювати культуру служіння і любові, промованої та втілюваної Папою Франциском.\n«Lío» (з іспанської «гармидер, рейвах, галас, буча») це слово, яке в Аргентині вживається для означення «здійняти шум, аби бути поміченим». Цей вираз ужив Папа Франциск під час Всесвітнього дня молоді минулого року в Бразилії. Тоді він сказав: «Хочу вам сказати про те, на що маю надію, і що буде наслідком Всесвітнього дня молоді: сподіваюся, що буде галас. Я б хотів, щоб то був рейвах також і по дієцезіях. Я хочу, щоб Церква вийшла на вулиці!»\nОпубліковано O. Laurencjusz Jan Zezicki OSPPE - paulin о 23:17


Дизайн кухні 14 кв. м: вибираємо інтер'єр і планування | Дизайн фото\nДизайн кухні 14 кв. м: вибираємо інтер'єр і планування\nУ житті кожної російської сім'ї кухня займає важливе місце. Тут готують їжу, обідають, влаштовують посиденьки, дивляться телевізор, спілкуються і вирішують питання. Господині проводять більшу частину свого часу, творять кулінарні шедеври.\nКухня 14 квадратних метрів зустрічається в основному в будинках старого і нового типу. Її власники справжні щасливчики. Вони можуть реалізувати найцікавіші і сміливі ідеї. У підсумку отримають гарний і комфортний дизайн кухні 14 кв.\nМаленька кухня часто зустрічається в старих і нових будинках\nУ такій кімнаті можна зробити комфортний і красивий дизайн\nЯкщо правильно зробити планування, результат буде приголомшливим\nВибираючи планування і дизайн інтер'єру кухні 14, необхідно враховувати кілька факторів. Головний з них це форма приміщення. Для прямокутної і подовженою їдальнею добре підійде рівномірний розподіл. Уздовж однієї стіни встановлюється кухонний гарнітур. На ньому є стільниця, яка виступає робочою зоною. Вона буде функціональною і комфортною. На іншій стороні розташовується невеликий стіл, диван або табуретки, як показано на фото.\nУ такій кухні можна поставити диван\nЗазвичай в таких кімнатах навпроти гарнітура ставлять диван\nДизайн кухні 14 кв. м буде мати прекрасний вид, якщо техніку і робочу зону розташувати по обидва боки, а обідній стіл встановити біля торцевої стіни. Величезним плюсом стане, якщо остання знаходиться поруч з вікном. Місце трапези матиме хороше природне освітлення.\nКористується популярністю дизайн, в якому меблі встановлюється уздовж двох стін. Причому вони повинні знаходитися під прямим кутом, і бути різних розмірів. Якщо використовувати розкладний диван, то можна отримати додаткове місце для сну, як показано на фото. Таке рішення дуже виручить, якщо приїдуть гості.\nДля збільшення площі кімнати застосовують різні способи. Найефективнішим вважається об'єднання кухні із суміжною кімнатою. В основному поблизу розташовується вітальня або балкон. Прибравши двері, простір в рази збільшиться. Оформити отвір можна у вигляді елегантної арки.\nІноді кухню поєднують із суміжною кімнатою\nВаріантів планувань маса, підібрати відповідний не складе труднощів\nПродумувати дизайн кухні потрібно заздалегідь\n1 Що говорить мода?\n2 Сучасний стиль на кухні\n3 Як оформити в стилі кантрі, прованс?\n4 Які стилі ще затребувані?\n5 Які меблі вибрати?\n6 Відео: Дизайн інтер'єру кухні\n7 50 фото ідей дизайну кухні 14 кв.м .:\nМодні тенденції пропонують велику різноманітність для облаштування кухні. Тут можна проявити творчість, втілити в життя мрію. Головне попередньо продумати все до дрібниць. Це дозволить правильно реалізувати задумки.\nКухня повинна бути не тільки красивою, але і зручною. Це стосується обстановки, облаштування зон і наявності вільного простору. Останнього може бути трохи, але будь-якого руху в приміщенні не повинно нічого заважати.\nСучасний стиль на кухні виглядає дуже добре і привабливо\nКухня повинна бути красивою і зручною\nСучасний стиль на кухні\nНайпоширеніша тенденція цього року – сучасний стиль. Його використовують при облаштуванні різних приміщень. Кухня не стала винятком. Напрямок пропонує використовувати нову техніку і ергономічні меблі. Вона значно спрощує роботу, компактно розміщує все необхідне і залишає вільне місце. В результаті дизайн кухні зручний, комфортний і не захаращений непотрібними речами, що притаманне багатьом застарілим стилям.\nСучасний стиль на кухні припускає використання нових меблів\nНа кухні розміщують тільки саму потрібну меблі\nКухня в сучасному стилі виглядає дуже красиво і модно\nСучасних стилів кілька\nПоєднує світлі й насичені тони. Дозволяє використовувати різні оздоблювальні матеріали, проводити зонування. Обов'язкова наявність яскравих акцентів. Меблі цікавою і нестандартної форми.\nМеблі відрізняються простотою, лаконічно вписується в інтер'єр. Техніка переважно вбудована. Чи не доречно використання предметів великих розмірів.\nВіддає перевагу тільки новому обладнанню. Предмети декору мають елементи абстракції. В інтер'єрі застосовується скло, пластик, метал.\nДаний стиль об'єднав два напрямки. Йдеться про класику і мінімалізм. В інтер'єрі повинні бути присутні не тільки предмети антикваріату, але і комфортні меблі, техніка з різними функціями. Доповнюється загальна картина яскравими елементами.\nСучасне оформлення кухні дозволяє експериментувати з плануванням. Вона може бути нестандартного варіанту. Встановлюється меблі різної форми: лінійна, кутова, острівна, барна стійка, П-образна.\nСучасне оформлення кухні дозволяє експериментувати з плануванням\nПланування в сучасному стилі використовують П-образну\nЯк оформити в стилі кантрі, прованс?\nСтаровинні напрямку не забуті у населення. Трохи рідше, ніж сучасні, але все ж вони практикуються. Залишилося чимало поціновувачів розкішного і елегантного облаштування кухні. Втілити це в життя дозволить кантрі і прованс. Вони дають можливість грамотно поєднувати елементи в інтер'єрі. У підсумку підкреслюється його домашній затишок, теплу і світлу обстановку. Такі напрямки виграшно виглядають в кухні.\nЩоб стилю надати старовинний вигляд, використовують килими, скатертини, тематичні світильники. Якщо вибрати меблі світлих тонів, але вони будуть все гармонійно виглядати. У такій кухні панує спокій і умиротворення. Ще один важливий момент – колірна гамма приміщення. Краще віддати перевагу світлим тонам. Світлі меблі можна розбавити зеленими шпалерами. Така кухня виглядає природно і гармонійно.\nОформлення маленької кухні в старовинних стилях зустрічається дуже рідко\nДля сучасних кухонь підбирають відповідний стиль\nЗа допомогою барной стійки можна зробити зонування\nЯкі стилі ще затребувані?\nЄ ряд стилів, які в усі часи в моді. Звичайно, мова йде про класику. І це не дивно. Для неї характерні затишок і функціональність, що так важливо на кухні. Крім цього, класика набуває рис сучасності. При цьому зберігає лиск і розкіш.\nОформити кухню можна в будь-якому стилі\nУ сучасних кухнях частіше використовують стилі мінімалізм, модерн\nУ такому інтер'єрі встановлюється меблі з масивних порід дерев. Колір її темний, іноді декорується рельєфною вирізкою. У гарнітурах можуть бути присутніми вставки з дерева. Шпалери в приміщенні світлі.\nДля освітлення використовується велика люстра. Наявність на ній каменів підкреслить стиль. Можна облаштувати дворівнева стеля. Незважаючи на те, що цей елемент притаманний сучасності, він не виглядає суперечливо в інтер'єрі, як показано на фото.\nНа кухні повинне бути достатньо світла\nКухню можна обладнати натяжною стелею з підсвічуванням\nШтори на кухні краще не використовувати\nПитання вибору меблів не менш актуальне, ніж дизайну або планування. Тільки комфортна і приваблива зробить образ кухні ідеальним. Незважаючи на те, що м'який куточок вимагає багато місця, його часто встановлюють на кухнях 14 квадратних метрів. Він дозволяє наповнити столову атмосферою затишку.\nКолір меблів краще вибирати під загальний тон приміщення. Вона добре впишеться в загальну картину, що не буде вибиватися, і привертати особливу увагу. Для кухні 14 кв. м. відмінно підійде модульний гарнітур. Він невеликих розмірів і дасть можливість раціонально використовувати площу, як показано на фото ..\nМеблі в кухні повинна бути компактною і функціональної\nЗазвичай в кухнях використовують Г-подібну планування\nЦікаво виглядає прозора меблі, яка виготовлена зі скла. Це може бути стільниця, стіл, барна стійка. Вона візуально збільшує простір. З цією метою використовують ще один прийом. Полягає він установці предметів меблів на різній висоті. Таким чином, увага буде залучатися до верхньої частини кімнати.\nЗробити кухню комфортною і красивою просто. Досить використовувати сучасні методи облаштування. Грамотне планування, правильно підібраний дизайн і меблі дадуть можливість отримати затишне містечко в будинку. Тут буде приємно відпочивати, збиратися родиною і з друзями.\nВідео: Дизайн інтер'єру кухні\n50 фото ідей дизайну кухні 14 кв.м .:


Дружній вогонь: чому в Україні не буде власного виробництва боєприпасів | Defense Express\nДружній вогонь: чому в Україні не буде власного виробництва боєприпасів\nСудова дуель між ДАХК "Артем" та ДП "Безпека" запланована на 4 листопада. Ціна питання - 480 млн грн. Загроза - банкрутство "Артема"\nСнаряди - їжа артилерії\n02 листопада 2020, 11:02\nПідготовка замкнутого циклу виробництва боєприпасів для ствольної артилерії в Україні буде відкладена на невизначений термін, якщо найближчим часом не буде вирішена проблема, що склалася навколо ДАХК "Артем". Компанія опинилась перед загрозою банкрутства.\nПро це йдеться у документі, який концерн "Укроборонпром" у терміновому порядку спрямував до Міністерства стратегічних галузей промисловості. Концерн розраховує на оперативне втручання та допомогу Мінстратегпрому задля порятунку одного зі своїх підприємств - державної акціонерної холдингової компанії "Артем".\nПарадокс полягає в тому, що "Артем" треба захистити від дій іншого державного підприємства - "Український центр "Безпека", яке знаходиться у підпорядкуванні Міністерства економічного розвитку та торгівлі. Проте за усіма юридичними ознаками "Безпека" діє цілком законно. Тож загалом ситуація виглядає майже патовою.\nЧитайте також: Ані кадрів, ані нових снарядів: хтось таки буде крайнім?\nЗ початку бойових дій проти Російської Федерації найбільш дефіцитними для артилерії ЗС України стали боєприпаси саме великих калібрів. Фото Міноборони\nДП "Безпека" подало позов на ДАХК "Артем" з вимогою повернути сплачений аванс на закупівлю устаткування через невиконання контракту, укладеного наприкінці 2017 року. Про деталі контракту - трохи згодом.\nСудом першої інстанції було проголошено рішення про часткове задоволення цього позову на користь ДП "Безпека". Сума, яку має сплатити "Артем" разом зі штрафними санкціями, становить понад 480 млн грн.\nНа ДАХК "Артем" стверджують: якщо рішення суду вступить у дію, то це означатиме повний ступор не лише для підприємства\nЦе рішення суду ще не набрало законної сили, оскільки триває розгляд справи апеляційним господарським судом. Засідання цього суду відбудеться вже 4 листопада 2020 р.\nНа ДАХК "Артем" стверджують: якщо рішення суду вступить у дію, то усі рахунки підприємства будуть заблоковані. Будь-які фінансові дії - від виплати зарплат для двохтисячного колективу, до проплат контрагентам - будуть неможливі.\nЦе означатиме повний ступор не лише для підприємства, але й для держави - з огляду на ті контракти, які виконуються "Артемом". Йдеться про значний перелік зразків нової високоточної зброї, які очікують Збройні Сили і на які є значний попит на зовнішньому ринку.\nБанкрутство ДАХК "Артем" негативно влине на реалізацію проєкта "Вільха" та "Нептун", а також на створення нових авіаційних ракети класу "повітря-повітря". Типу тієї ж поширеної у світі Р-27, яка з часів СРСР традиційно виготовлялась на підприємстві "Артем" у Києві. Нині вже завершені усі ключові підпроєкти щодо української версії Р-27, від головки самонаведення до ракетного палива.\nУ свою чергу, ДП "Безпека" у своїх діях, серед іншого, спирається на постанову №1070 від 4 грудня 2019. р. яка була підписана ще за уряда Гончарука. Це постанова "Про деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти".\nЦя постанова, якщо коротко, вимагає у разі невиконання підприємствами державних контрактів домагатися повернення сум попередніх оплат разом зі штрафними санкціями, і заборону на подальші проплати таким порушникам.\nТож і виходить, що ДП "Безпека" діє точно по букві закону. Точніше - по букві постанови.\nПроте як саме ДАХК "Артем" стало таким порушником? Виявляється, теж не без участі "Безпеки" - щоправда, ще за іншого директора.\nВиготовлення боєприпасів - непростий технологічний виклик. Але хто хоче - його долає. На фото - лінійка снарядів калібру 155 мм від чеських виробників.\nГроші повертають лише боягузи?\nНинішній аврал - продовження історії, про яку читачі Defense Express вже знають. Ми про неї розповідали ще у травні у матеріалі "Стокгольмський синдром "Укроборонпрому": нові деталі розкрадання грошей на виробництві боєприпасів"\nДП "Безпека", яке належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, та ДАХК "Артем" 15 грудня 2017 р. підписали контракт, який передбачав закупівлю і передачу підприємству "Артем" нового устаткування для забезпечення серійного виробництва корпусів артснарядів калібру 152-155 мм - з терміном виконання до 30 грудня 2019 р.\nЦей контракт був важливою складовою виконання розробленої та ухваленої у 2017 р. Державної цільової програма розвитку боєприпасної галузі та спецхімії, мета якої - розгорнути в країні власне виробництво боєприпасів з огляду на нагальні потреби Збройних сил.\nВ рамках цієї програми київське підприємство "Артем" взяло на себе зобов’язання зі створення вітчизняного виробництва корпусів артилерійських снарядів різного калібру та гільз.\nУкраїнська снарядна мрія від підприємства "Артем". Дочекаємось?\nЗа першим контрактом передбачалась виконання робіт з технічного переоснащення та реконструкція діючих виробничих потужностей, необхідних для забезпечення серійного виробництва корпусів снарядів калібру 152-155 міліметрів. На ці потреби у 2017 р. по лінії Мінекономрозвитку було виділено $16 млн бюджетних коштів.\nГроші виділялись через згадане підприємство "Безпека", яке наділено повноваженнями від Мінекономрозвитку здійснювати відбір постачальників устаткування для підприємств, які виконують державне оборонне замовлення. Вибір постачальника для ДАХК "Артем" було зроблено на користь американської компанії Grey Fox Logistics.\nПроте станом на кінець 2019 р. умови боєприпасного контракту так і не були виконані. Хоча гроші американському виробнику були перераховані, необхідне утстаткування так і не надійшо. Це зірвало реалізацію узгоджених етапів виконання державного оборонного замовлення та завдало значних збитків державі, як стверджували у НАБУ.\nАртилерія потребує сучасних боєприпасів\nТож Служба безпеки України та НАБУ розпочали кримінальне провадження щодо дій колишнього керівника державного підприємства "Безпека" та колишнього заступника міністра МЕРТ України.\nАмериканська Grey Fox Logistics гроші не повернула і коли це станеться - незрозуміло...\nДАХК "Артем", у свою чергу, звернулась до арбітражного інституту Стокгольмської торгової палати. Стокгольмський арбітраж 3 квітня 2020 р. ухвалив рішення на користь підприємства "Артем", яке перебачає розрив зовнішньоекономічного контракту з Grey Fox Logistics та вимогу до американської компанії повернути отримані за непоставлене устаткування кошти.\nВтім, Grey Fox Logistics гроші не повернула і коли це станеться - незрозуміло.\nТож у продовження справи ДАХК "Артем" подала заяву про визнання та виконання арбітражного рішення Стокгольму до окружного суду Сполучених Штатів по південному округу Флориди, де зареєстрована компанія Grey Fox Logistics.\nДуель на самознищення\nТакож "Артем" підготовував та подав до суду апеляційної інстанції клопотання про зупинення судового провадження в цій справі і безпосередньо з ДП "Безпека". Щонайменше, доти, доки не буде з’ясована ситуація щодо кримінальних правопорушень фізичними особами, причетними до цієї справи - колишнім директором ДП "Безпека" та колишнім заступником міністра економічного розвитку та торгівлі. Проте спроби знайти порозуміння успіху не мали. З боку юристів ДП "Безпека" така пропозиція підтримана не була, тому що їхнє головне завдання - повернути державні кошти на державний рахунок.\nТож у документі, який "Укроборонпром" скерував на Мінстратегпром, ствердужється:\n"З метою подальшого виконання державного оборонного замовлення "Артем" та представники "Укроборонпрому" неодноразово ініціювали зустрічі із представниками МЕРТу та уповноваженими особами ДП "Безпека". Водночас до будь-яких зрушень та результатів щодо врегулювання проблемного питання вказані зустрічі не призвели".\nВідтак, констатації, оцінки та подальші рекомендації від "Укроборонпрому" виглядають так:\n"Відсутність рішення з врегулювання відносин, що виникли у процесі реалізації заходів Програми боєприпасноі галузі та нефінансування заходів з підготовки виробництва гільз та снарядів віддаляє на невизначений термін організацію замкнутого циклу виробництва боєприпасів для ствольної артилерії Збройних сил та ставить під сумнів спроможність галузі у найближчій перспективі задовольнити потреби сили безпеки та оборони у боєприпасах вітчизняного виробництва".\nЩо ж до долі "Артему", то "через юридичну невизначеність наслідків укладання договору з Grey Fox Logistics та враховуючи наявний судовий процес з ДП "Безпека" компанії "Артем" загрожує банкрутство."\nТож, "враховуючи важливість питання виконання ДОЗ та розуміючи всю відповідальність, Концерн та ДАХК "Артем" просить негайно втрутитись у ситуацію для продовження виконання Державної цільової програми розвитку боєприпасів та спеціальної хімії".\nА також "винести це питання на розгляд РНБО з метою прийняття рішень щодо подальшого виконання цієї Програми в частині створення виробництва корпусів снарядів визначених калібрів із визначенням нових строків та умов виконання ДОЗ в рамках контрактів №11 та №40". (Якщо не помиляюся, то контракт №11 - це про закупівлю устаткування для виробництва корпусів снарядів, №40 - про проєктні та будівельні роботи зі створення самого заводу - С.З.)\nПристрілка по новим цілям\nВизначати нові строки, звісно, доведеться. Бо Програма боєприпасної галузі є, а позитивних результатів від неі - немає. А завдання з повноцінного розгортання у країні боєприпасної галізі залишаються у силі.\nПро це у інтерв'ю агенції "РБК Україна" заявив і віце-прем'єр-міністр - міністр з питань стратегічних галузей промисловості Олег Уруський, який нині є головним посадовим інтегратором у оборонно-промисловій сфері.\n"Я глибоко переконаний, що Україна повинна мати власну боєприпасну галузь, починаючи від патронів і закінчуючи великокаліберними боєприпасами. Тому що практика свідчить: коли ти знаходишся у стані бойових дій, то є мало охочих продавати тобі озброєння. Сподіватися навіть на близьких партнерів не доводиться. Ми повинні себе забезпечувати цим самі."\nОлег Уруський: "Україна повинна мати власну боєприпасну галузь, починаючи від патронів і закінчуючи великокаліберними боєприпасами". Фото РБК Україна\nТак, цілком слушний висновок. Як кажуть, перевірено практикою нашої війни. Але що далі?\nНа тлі історії з "Безпекою" та "Артемом" слід спуститися на грішну землю і ще раз пройтись по усім больовим точкам, які нині має у форсажному режимі "виліковувати" Мінстратег (при усіх обмеженнях поточного етапу власного становлення). І тут декілька власних оціночних моментів.\nЗ часу ухвалення Державної програми розвитку боєприпасної галузі та спецхимії, з огляду на її актуальність, вона мала перебувати у центрі уваги уряду і головного профільного міністерства - МЕРТу. Але цього не сталося.\nУ "бермудському трикутнику" МЕРТ (розпорядник значної суми бюджетних коштів за цією програмою) - концерну "Укроборонпром" (його ключові державні підприємства - виконавці цієї Держпрограми) - Міноборони (потенційний замовник виготовленої продукції у вигляді готових зразків боєприпасів) зникало і тонуло все розумне.\nЕфективноі взаємодії і координації не було і досьогодні немає. Кожен думає і робить щось своє. Або не робить.\nТому підтвердження - повне ігнорування з боку Мінекономрозвитку Указу Президента №59 про введення у дію рішення РНБО, яким передбачалась у тримісячний термін переглянути та оновити показники Державної програми розвитку боєприпасів та спецхіміі, дія якої добігає кінця у 2021 р.\nЯкби це було виконане МЕРТом у визначні Указом терміни, то усі тупіки цієї програми стали б приводом для серйозних нарад і рішень значно раніше. Включно і з нині трагічною ситуацією навколо ДАХК "Артем", якої можна було б уникнути.\nФото Міноборони України, Назар Волошин\nЯк приклад: у одному з документів нинішнє керівництво ДП "Безпека" стверджує, що "набрання чинності Указу №59/2020 не спричинило жодних дій з боку Мінекономрозвитку. ДП "Безпека" не отримувало ніяких доручень на проведення передконтрактної роботи з виконавцями" ...\nОтде, де-факто і де-юре керівництво МЕРТ - свідомо чи від безпорадності - самоусунулось від вирішення завдань державної ваги. І стало чекати, доки ці проблеми стануть завданнями новостворюваного Мінстратегпрому. І таки дочекалась. Але якою ціною?\nТож ця пасивна позиція МЕРТу потребує серйозних висновків. Разом з тим, це не знімає персональної відповідальності і з керівництва ДК "Укроборонпром" і з керівників ДАХК "Артем". І "попередників", і діючих.\nЦе з одного боку. З іншого - потрібно налагодження нової системи контролю та інтеграції у цьому процесі. Хоча визнаю - зробити це при ще слабкому Мінстратегрпомі, байдужому МЕРТі, заформалізованому Міноборони і "Укроборонпромі", що саме зараз входить у віраж кластеризаціі і корпоратизації, буде надзвичайно складно.\nРозумне оновлення Державної програми розвитку боєприпасної галузі та спецхіміі. Оновлення - це не просто продовження терміну її дії на наступні шість років. Йдеться про обгрнутований перегляд потреб та можливостей в нових умовах.\nНу, наприклад, таке начеб-то просте питання: "скільки боєприпасів великого калібру насправді нам потрібно?".\nВимоги до американського устаткування та станків, які мала поставити компанія Grey Fox Logistics передбачали, що йдеться про потужності у понад 300 тисяч корпусів снарядів на рік. Ці дані є у відкритих матеріалах Стокгольмського арбітражу, і тому навряд чи тепер є секретними.\nПотреби ЗСУ - це як священна корова, на яку ніхто не може і, власне, не хоче посягати. Але є "але"...\nМожливо, така значна кількість була вирахувана з огляду на потреби, які були заявлені Генеральним штабом ЗСУ та повторені Міністерством оборони. Потреби - це як священна корова, на яку ніхто не може і, власне, не хоче посягати. Бо ота наука війни, під яку формуються потреби, у деталях відома обмеженій кількості осіб. Решта повторюють почуті показники як мантру.\nЧув, звісно, це і я. Як і те, що, виявляється, цілком нормативно можна обґрунтувати потреби і в 400 тис, і в 100 тис.\nІ тоді момент істини, як я розумію, десь на перетинанні декларованих потреб, фінансових можливостей країни щодо їх задоволення, а також технологічних та виробничих спроможностей вітчизняних підприємств. Адже армії потрібні не порожні корпуси снарядів. А боєприпаси, готові до використання.\nІ тоді знову питання. Які спроможності в країні зі спорядження виготовлених корпусів вибуховою речовиною? Яка наявність цієї вибухівки для спорядження сотен тисяч корпусів на рік? Які обсяги виробництва порохів в Україні з необхідними властивостями під ці снаряди? Яка кількість артсистем і який залишковий ресурс у столів артсистем, під які робляться боєприпаси?\nЧи справді Міноборони готове закупати 300 тис нових боєприпасів щороку? Помножте цю кількість на вартість одного боєприпасу у зборі при навіть заниженій ціні у $2000. Однозначно - такі суми на річну закупівлію боєприпасів Міноборони виділяти не буде. І навіть до вчетверо меншої суми будуть застерження.\nОкрім обсягів закупок, значно менших, ніж декларації про потреби (а закупки - чи не ключовий елемент з точки запуску боєприпасного маховика як механізму державної економіки) - є і купа інших обмежень, про які зазвичай не згадується.\nТож достатньо честні відповіді на ці питання, можливо, дозволять нарешті поєднати безмежні амбіції з реальними можливостями. І оновлювати Держпрограми - і по боєприпасм, і по розвитку нашого ОПК, - спираючись на реальність.\nЯ не знаю, чем завершиться господарська війна між "Безпекою" та "Артемом". По суті зрозуміло: фактично одне державне підприємство вбиває інше - причому в рамках чинного правого поля. Тож перемога "Безпеки", яка є цілком ймовірною, буде Пірровою перемогою для країни.\nВтім, це трагічна лірика. А що ж практика?\nGrey Fox Logistics постачати устаткування вже не буде. Проте устаткування для боєприпасного виробництва нам все одно потрібно. Доки з американців вибиваються гроші, мені казали про можливість наступного рішення.\nЗ огляду на обсяги залишків коштів на рахунках ДП "Безпеки" та ДАХК "Артем" за контрактами №11 та №40, а також на реальні потреби Збройних сил та відкореговану Державну програму розвитку боєприпасної галузі та спецхіміі, слід наново все перерахувати і розпочати переговорний процес щодо закупівлі необхідних станків, пресів та устаткування у постачальників, які не підведуть.\n... Можливо, це буде нова історія. Чи знову стара?\nЧитайте також: Боєприпасне прокляття України\nТЕГИ Зброя та боєприпасиНовини Укроборонпрому\nЧому так важко зробити артилерійський 155 мм боєприпас\nДальність стрільби французьких САУ CAESEAR можна підвищити аж до 70 кілометрів\nЯк ЗСУ перетворили базу армії РФ на філіал пекла: повне відео від рашиста з Хрустального


Здолбунів - Мамалига\nавтор medmaks в Пн 30 Сен 2013 - 23:29\nВсім доброго часу доби. Вирішили з дружиною ефектно закрити свій мотосезон і зібралися в невеликий тур по Західній Україні. Отож вирушаемо із Здолбунова ввечері 4-го жовтня, далі Остріг - ночівля десь перед Староконстянтиновом далі в суботу Хмельницький - Ярмолинці - Сутківці - Дунаївці - Камянець-Подольський - ночівля біля Грушки - у неділю зранку Хотин - перепускний пункт Мамалига (так як в цьому році не втигли то в наступному збираємося обїхати всю Молдавію) далі назад через Камянець-Подольський до Сатанова - Теофіполь - Остріг - і фініш вдома в Здолбунові ввечері-ночі на понеділок. Розумію що відстань не велика але враховуючи що ще є велике бажання у всіх вищеописаних місцях побачити все те про що написано на просторах інтернету, то виходить - аби встигли за вихідні.\nRe: Здолбунів - Мамалига\nавтор Mike_1 в Вт 1 Окт 2013 - 9:05\nЖелаю завершить сезон без снега на дороге!\nавтор medmaks в Вс 6 Окт 2013 - 21:50\nЩойно повернулися, вражень "купа і ще возик збоку". Зламалися по дорозі. Але про все згодом. Поки відпочивати, пити пиво, знімати кофри і готувати мот і себе знову до марудного міського життя))...\nавтор medmaks в Пн 7 Окт 2013 - 23:44\nВідпочивши можна й описати подорож. Тож почну. Виїхати в пятницю як планувалося не вийшло, по обєктивним причинам (празнування дня народження як не як). Виїхали в 8:30 з Здолбунова - сонце вставало приморозок на траві - красота неймовірна. Дорога була чудова поки не дісталися Славути де вскочивши в центрі міста одразу в чотири ями підряд я доконав свій передній диск і колесо почало повільно підспускати так що раз в кілометрів 50-70 в залежності від кількості вибоїн на дорозі його доводилося підкачувати і доводити до робочого тиску.\nДалі був Староконстянтинів в якому знайшовся чудовий памятник радянському танкобудуванню під назвою ИСУ-152\nДалі був Хмельницький на підїзді до якого ми по тупому розложилися біля заправки. При заїзді на заправку (колесо як виявилося спустило майже повністю) був наплив асвальту я зменшивши швидкість майже до 0 повертав направо на заправку і накотивши на наплив на швидкості 2-3км/год просто завалив його разом зі всім добром і дружиною в тому числі на правий бік (по її словам вона просто прилягла на асвальта без ніякого удару) - у заправщика очі були по 5 копійок. Благополучно була відламана водійська підніжка. Але їхати треба далі тож підкачавши колесо і заправившись поїхали далі. При виїзді з Хмельницького вирішили перекусити і на очах у ГАИців при виїзді з кільця пересікли двойну суцільну і припаркувалися біля кафе. Повезло що вони напевно були зайняті чимось важливішим так як пообідавши вийшли з кафе - їх вже не було (а ми обідавши вже вишукували по стопніку яким найблищим селом будемо минати цей пост). Далі без пригод дісталися до Камянця-Подольського.\nТак як ми були там вперше то місто дуже сподобалось. Декілька фоток звідти\nТам до речі в ці вихідні відбувалася реконструкція турніру лучників - було цікаво\nА далі був чудовий і неповторний Хотин місцина просто супер всім раджу туди зїздити\nБула вде 18 година тож звірившись з стопніком вирішили вернутися в Камянець-Подольский і через нього їхати в сторону Сатанова. Заїхали вже затемна і побачили чудову підсвітку нічного замку\nА далі почався суцільний жах дорога десь пропала лишився лише напрямок скажу навіть більше асвальт де не де був але на фоні ям він якось не впізнавався. Хоча можливо вдень там дорога і була більш адекватною але в світлі фар це була гра злови якнайбільшу яму тож проїхавши добрячий кусень дороги вирішили заночувати в палатці в придорожній лісосмузі. Випивши пива і перекусивши гаряченького повлягалися спати. Ранок був класний. Тишина, край кукурудзяного поля. Вирішивши не снідати а дотягнути до якоїсь внятної кафешки подалися далі. Колесо вперто підспускало кожні 30-50км тож це вже стало ритуалом (зупинка -перекур - підкачка колеса). Не знайшовши ніякої відкритої кафешки ні в смт ні в селах тупо купили чого не вистачало в магазині і влаштувалися на одному з пагорбів на сніданок.\nА далі був Сатанів. Нічого особливого там не знайшли руїни монастиря, залишки оборонних стін\nА далі сталося те що будем згадувати ще довго. Доречи оговорюся наперед села на Хмельниччині однотипні - підйом на пагорб до села, зупинка, магазин зліва, поворот дороги і вниз далі обїзд навколо озера, підйом, автобусна зупинка, кінець села і так далі. Тож після чергового села при підйомі на виїзді з села Ленінське на швидкості біля 100 км/год у нас лопає цеп і тікає десь на метрів двісті в протилежну сторону від руху. Я потратив десь хвилин 20 поки його знайшов. Сталося це за 3км до Теофіполя. Думаю "все приїхав" - почав шукати в неті на комунікаторі якісь відості про Теофіполь, його СТО і байкерів звідти.\nАле як сказала дружина "ти десь в дитинстві добре в гамно вступив - того й такий фартовий" тільки но я знявши цеп і вирішивши їхати попуткою щоб заклепати його на горизонті зявився байкер Сергій на HONDA Africa який буквально на півгодини виїхав покататися по пагорбам і наткнувся на нас. Він катнувши додому в Теофіполь привіз Явовське ремзвено яке на щастя не підійшло на декілька мікрон по довжині щоб затиснути контрольний штифт. Якось так сяк заклепавши його помаленьку поїхали до його друзів в Теофіполь на ремонт. Друзів виявилося двоє Юра і Саша. Саша чоловяга років сорока займається в Теофіполі ремонтом мотороллерів. Хоча в самого в гаражі 2 чопера один з яких оригінальний харлей 1946 року. Як виявилось знайшли ми ще чотири тріснувших звєна, які благополучно були замінені і десь біля 18:00 ми попрощавшись видвинулися в сторону дома. Дороги далі так само не наблюдалося - ями та вибоїни аж до самої траси Шумськ Остріг тож швидкісь в переважній своїй більшості була 20-30км/год. І десь в 21:00 ми вїхали додому в Здолбунів.\nОт така вийшла подорож вихідними протяжністю десь 700 км. Висновки зроблені проблеми буду усувати, так як на наступний мотосезон хочемо катнути на тиждень по молдавії і румунії...\nавтор benzilin4ik007 в Вт 8 Окт 2013 - 19:01\nавтор Antinaz в Вт 8 Окт 2013 - 20:38\nХорошее начало - половина дела, а проблемы в дороге - пусть остаются там же...на далёких дорогах!..\nавтор Лестат в Вт 8 Окт 2013 - 22:44\nДостойное действо для завершения сезона Каменец красивый город... хочу туда!!!!


Як правильно утеплити скатний дах\nБудівництво 26 березня 2020\t Перегляди: 966\nПочнемо, мабуть, з теорії. Дах може бути одно- або двосхилою. Для того, щоб правильно і максимально ефективно її утеплити необхідно грамотно підібрати матеріали. Правильний вибір утеплювача і чітке дотримання технології процесу робить можливим утеплення даху самостійно, без сторонньої допомоги.\nОсобливості утеплення даху минватой\nУтеплення даху - нюанси\nУтеплення даху буде доречне у будь-якому випадку. Немає ніякої різниці, чи хочете ви утеплити заміський будинок, або своє горище для облаштування кімнати на мансарді. Процедура однаково проста і доступна. Головне, строго наслідувати наші рекомендації. Утеплити дах зсередини можна різними матеріалами. Якісно виконана робота перетворить ваше горище на теплу і затишну мансарду.\nВаш старий дах може бути покритий найрізноманітнішими покрівельними матеріалами: черепицею, шифером, профнастилом і так далі. Незалежно від цього, її вид зсередини приблизно однаковий: стропила з обрешетуванням.\nВ процесі роботи основним матеріалом стане, звичайно ж, утеплювач. Але для максимального ефекту варто також подумати про гідроізоляцію. Шар утеплювача укривають гидроизоляцей з обох боків. Після цього його закріплюють на обрешетування. Для того, щоб шар теплоізоляції добре тримався, його можна додатково закріпити другим обрешетуванням.\nОтже, давайте розберемося, чим же можна утеплити ваш дах. Першим, і найбільш популярним утеплювачем є мінеральна вата.\nЯк показує багаторічний досвід будівельників, минвата - дуже практичний і доступний матеріал для утеплення горища. Вашому вибору надається безліч варіантів з різними характеристиками і властивостями. Вибираючи минвату, зважайте на специфіку вашого горища, ширину кроку крокв і інші важливі моменти. Для того, щоб добитися максимальної ефективності, рекомендується вибирати минвату на базальтовій основі. При цьому ви маєте повне право запросити у продавця сертифікат безпеки матеріалу.\nПравильно підібравши листи минваты, ви значно спростите собі завдання. Таким чином, ви можете уникнути додаткових кріплень і установки другого обрешетування(навіть на самих похилих дахах).\nУтеплення даху скловатою можна назвати "старим дідівським способом", який у наш час знаходить заміну в прогресивніших технологіях. Якщо ви все ж вирішили не експериментувати, і вибрали в якості утеплювача саме минвату, то не забудьте про безпеку і засоби особистого захисту. Роботу необхідно виконувати в спецодягу, із закритим обличчям і очима, щоб уникнути попадання крихт скловати.\nДругим дуже популярним видом утеплювача є пінопласт. Він недорогий, легкий і з ним у вас також не виникне ніяких труднощів при монтажі. При цьому, пінопласт має один великий недолік: горючість. У разі горіння цей матеріал виділяє дуже небезпечні для організму гази. Тому пінопласт переважно використовують для того, щоб утеплити нежитлове приміщення. Він буде доречним, наприклад, в гаражі.\nЯкщо ви збираєтеся утепляти плоский дах, то можете вибрати в якості утеплювача керамзит. Він має прекрасні теплоізоляційні характеристики.\nДля тих, хто вважає за краще не економити на матеріалах, варто звернути вашу увагу на пенополиуретан. Завдяки своєму низькому рівню теплопровідності він коштує дорожче чим пінопласт або минвата. Пенополиуретан дуже зручний в монтажі. Увесь процес утеплення займе у вас лічений годинник. Це відносно новий утеплювач, але за, той короткий час на ринку він встиг завоювати величезну популярність і затребуваність. Пенополиуретан(ППУ) - універсальний матеріал, який можна використати для різних типів поверхонь. Він з однаковим успіхом підійде в якості внутрішнього або зовнішнього утеплювача. При цьому процес утеплення не вимагає особливих навичок і під силу навіть недосвідченим новачкам.\nПри роботі з ППУ варто дотримуватися деяких основних рекомендацій:\nЦей матеріал можна наносити на непідготовлену поверхню;\nПотурбуйтеся про хорошу вентиляцію приміщення;\nНамагайтеся проводити роботи утеплювачів в теплу пору(і ні в якому разі, не в холодну пору року);\nСуміш ППУ має властивість дуже швидко збільшуватися і застигати.\nРазом з усіма достоїнствами пенополиуретана його єдиним недоліком є ціна. Вам доведеться трохи витратитися, але результат того коштує. При цьому, ви заощадите на гідроізоляції(оскільки цей матеріал її не вимагає). ППУ також дуже добре переносить дії усіх негативних чинників довкілля. Ваша мансарда стане теплою і комфортною. Ви назавжди забудете про протяги на горищі, а також про комах і гризунів.\nПеред утепленням балкона або мансарди варто приділити окрему увагу безпеки. Усю проводку краще прибрати чимдалі або гарненько ізолювати. Далі уся роботи полягатиме в наступному:\nНеобхідно змонтувати контробрешетування. Це дозволить добитися продування підпокрівельного простору від низу до верху.\nЗмонтуйте шар гідроізоляції на обрешетуванні. При цьому будьте уважні, і розміщуйте ізолятори правильною стороною.\nЗмонтуйте утеплювач, підігнавши його по розмірах крокв;\nНакрийте утеплювач пароізоляційним шаром, який захистить утеплювач від намокання.\nПісля того, як ви змонтуєте утеплювач і виконаєте усі вищеописані дії, можна переходити до фінішної обробки. Для цього вам можна встановити каркас і обшити його обробним матеріалом на власний розсуд. Це може бути гіпсокартон, вагонка або будь-які інші матеріали.\nВ процесі утеплення мансарди не забудьте про вікна і горищний люк. Їх теж необхідно правильно утеплити.\nГорище або мансарда - це саме те місце, де втрачається більшого усього тепла у вашому будинку. Тому, вартість на послуги будівельних компаній з утеплення даху трохи "кусається". Втім, ви можете зробити все самостійно. Все що від вас потрібно: віднестися до процесу з максимальною відповідальністю, правильно розрахувати матеріали, скласти алгоритм дій.\nЯкщо у вас плоска кришка, то схема роботи трохи відрізнятиметься. Ви можете утепляти покрівлю за принципом "накатної стелі". Для цього утеплювач необхідно укласти на стропилы. Такий спосіб відрізняється своєю простотою і зручністю.\nДругий варіант - утеплення за типом стелі підшивки. Він вимагає вже укладену покрівлю, а також належну гідро і пароізоляцію.\nТрір - стародавній Рим у Німеччині\nЧому багато хто відмовляється від м'яса? 5 головних причин


Індія збільшила мито на імпорт пшениці та гороху — УкрАгроКонсалт\nІндія подвоїла мито на імпорт пшениці, довівши її до 20%. Повідомляє АГН. Зерно Он-Лайн з посиланням на АГН. Reuters. За допомогою такого кроку федеральний уряд має намір обмежити імпорт і підтримати ціни на внутрішньому ринку.\nУ попередні два роки Індія імпортувала чималі обсяги пшениці, оскільки внутрішнє виробництво страждало через посуху. Нинішній рік таких катаклізмів не обіцяє. Індійські фермери почали нову посівну кампанію, врожай пшениці будуть збирати в березні.\nУ сезоні 2016/17 Індія імпортувала 5,75 млн. тонн пшениці.\nКрім того, уряд з середи встановило мито на імпорт гороху в розмірі 50% в зв'язку з тим, що ціни на внутрішньому ринку впали нижче рівня державної підтримки.\nІндія імпортує горох, в основному, з Канади, Росії, США та Франції. У сезоні 2016/17 імпорт гороху Індією зріс на 41% до рекордних 3,17 млн. тонн.\nЗа словами голови зернового лобі Індії, мито на імпорт пшениці в 20%, по суті, є заборонною. Імпорт гороху в найближчі місяці також повинен різко скоротитися.


Роздавати характеристики оточуючим може кожна людина. Більшості вистачає такту, щоб не озвучувати умовиводи або робити це наодинці з близькими людьми, інші не соромляться висловлювати думку з будь-якого приводу. Так, деякі сучасники від людей старшого віку і дізнаються оригінальне поняття «божевільний живе». Це термін колоритний, звучний, але з негативним значенням. Його рідко можна побачити навіть в книжках. Але що означає слово, як сформувалося і розвивалося в рамках російської мови?\nЧастина радянських фільмів вкладала одіозну фразу з досліджуваним визначенням в уста простих сільських жінок, торговок. Коли потрібно було позначити бездіяльність, пасивність головного героя, вустами другорядних персонажів заявляли: «Це божевільний живе! Чого від нього очікувати?»\nЗнижена розмовна лексика була зрозуміла обивателю, відразу фіксувала увагу на дивацтва, різних примхи або на незвичайну поведінку. Основними проявами якого зазвичай служили:\nвідсутність яскравих переживань;\nСам термін може легко стрибати між частинами мови. В якості іменника він вказує безпосередньо на людину, а в ролі прикметника описує властивості, притаманні дивакам.\nЯк утворилося слово «божевільний живе», його значення звідки бере початок? Філологи розриваються між двома теоріями, і причиною стало періодичне написання через «о» у другому складі. Одна версія пов’язує з давньоєврейським maloch:\nВдумлива повільність, проста посмішка здаються достатнім аргументом на користь цього варіанту. Але що робити з негативною конотацією, яка простежується надто явно? Інша версія спирається на спотворення поняття смуток. При запозиченні, а також спробі селян відтворити панські слова на свій лад, деякі звуки могли загубитися, змінитися. Сама меланхолія виражається просто:\nпригнічений стан душі;\nУ багатьох випадках людина божевільний живе під цей опис підходить. Адже не стануть сторонні в подробицях розбирати нюанси поведінки, шукати «незбагненним» вчинків виправдання у вигляді смутку і неуважності.\nЯким би дивним не здавався співрозмовник, ні в якому разі не використовуйте дане визначення. Навіть по відношенню до дуже близькій людині. Так, не вважається образливим, допустимо в спілкуванні на побутовому рівні, але при цьому критично вказує на недоліки. «Божевільний живе» – це фактичний синонім для «гальмо», «крижинка», «колода» та інших неблагозвучных характеристик. Коли слово дозволено в селі і на базарі, це не означає, що людям XXI століття пристало повторювати!


25 червня - День дружби та єднання слов’ян\nЧетвер, 27 січня, 00:40:05\n25.06.2013 06:50 — Агенцiя\nНайширше ця дата відзначається трьома дружніми країнами - Росією, Україною та Білоруссю. Як відзначається в офіційних привітаннях глав цих держав, це справді народне свято, що йде від загального коріння, культурних традицій і звичаїв наших народів.\nСлов’яни - росіяни, українці, білоруси, поляки, чехи - складають основну частину населення Європи.\nВеликий внесок в єднання слов’ян вносять обласні національно-культурні об’єднання. Завдяки їх діяльності не рветься зв’язок часів, з покоління в покоління передаються самобутні традиції, багатовікова культура слов’янських народів, звичаї і обряди, зміцнюється цивільний мир і злагода.\n25 червня – День дружби та єднання слов’ян


Знамениті кладовища, кладовища знаменитостей: Пер-Лашез у Парижі, Сан-Мікеле - у Венеції, Форест Лоун - у Голлівуді, Колумба - у Гавані, Ваганьковський і Новодівочий - у Москві.\nОдин із найкрасивіших історичних цвинтарів Німеччини знаходиться у Кельні. Йому вже дві сотні років. Своєю появою він зобов'язаний французькому імператору.\nЗайнявши Кельн у кінці XVIII століття, прогресивні французи принесли з собою не тільки Кодекс Наполеона, але й з ним - нові правила міського життя... після смерті. Піклуючись про поліпшення санітарних умов, у 1804-му вони заборонили похорон у межах міста. Для нового центрального кладовища було придбано ділянку землі біля західної околиці, на якому колись розташовувався лепрозорій.\nФранцузи шукали землю, що не належала б католицькому архієпископству. Їхня політика секуляризації поширювалася і на похоронну справу.\nОсвячення цвинтаря Melaten відбулося у 1810 році. Назва цього місця походить від французького слова malade - хворий. У Кельні так називали вигнаних із міста. Перша згадка лепрозорію датована кінцем ХІІ століття.\nДруга назва цього місця - Rabenstein. На протязі століть тут приводили у виконання смертні вироки. Остання страта відбулася в 1797 році.\nТрупи залишали птахам, а пізніше закопували в землю. На страти залучали публіку. Працювали харчевні, питні заклади. Відьом також спалювали. У 1617-1655 роках тут розлучилися з життям 33 відьми і один чаклун.\nДва століття і закриті очі\nМешканці міста поставилися до нового цвинтаря, м'яко кажучи, без особливого ентузіазму. Руйнувалися багатовікові традиції.\nКельнці звикли, що вічний спочинок чекає їх біля рідної парафіяльної церкви у своєму районі, а не десь на виселках. Пройшло 200 років. Зараз по написах на могилах можна складати довідник «Хто був ким» у цьому місті, так і за його межами...\nДинастія Фаріна досі випускає той самий перший Eau de Cologne - одеколон. Ніколаус Отто винайшов двигун внутрішнього згоряння. Письменник Хайнц Конзалик: у СРСР його також читали. Всюди в Німеччині можна купити чернечу настоянку з меліси. «Нехай буде воля Твоя», - написано на могилі Марії Клементини Мартін - складачки рецепта Klosterfrau-Melissengeist.\nОтто фон Вольф Амеронген\nВідвідувачі, знайомі з німецько-радянськими економічними відносинами, навряд чи пройдуть повз цієї могили. Його називали неофіційними міністром східноєвропейської торгівлі. Отто Вольф фон Амеронген більше сорока років очолював Східний комітет німецької економіки. У всіх на слуху був газопровід Уренгой-Помари-Ужгород – це лише один із його проектів.\nПолітики, художники, пивні барони... На Мелатені знаходяться склепи банкірів фон Оппенгеймів і видавців Дю Монт. Тут спочивають художник Ернст Вільгельм Най, засновники музеїв і меценати Ріхарц і Хаубріх, улюблений народом артист Віллі Міловіч. В 2009-му році тут поховали поета Олексія Парщикова.\nЕпохи та стилі\nМелатен - не лише кладовище знаменитостей, але й свого роду музей під відкритим небом. Пам'ятники і надгробки вже самі по собі мають неабияку історичну цінність. Їх замовляли провідним скульпторам і архітекторам. Неоготика, необароко, неоренесанс, неокласицизм, модерн...\nНадгробків у неоготичному стилі чимало. Вони наче скопійовані з Кельнського собору. Перші десятиліття Мелатена припадають саме на період добудови цього готичного шедевра в епоху німецького романтизму. Неоготика була в моді. Ось одна із типових пам'яток - з якорем, символом вічного спокою.\nОдин із найбільш розкішних неоготичних надгробків Мелатена прикрашає сцена воскресіння Христа. Пам'ятник створений у 1856 році і встановлений на могилі фабриканта Вільгельма Фламмерсхайма - винахідника механічного способу друкування шпалер з допомогою валика та всього необхідного для їхнього масового виробництва.\nХоча нове кладовище не було конфесійним, спочатку на Мелатені ховали тільки католиків. Перша могила протестанта з'явилася тут у 182му році, тобто майже через два десятиліття після відкриття. Перші єврейські поховання належать до 1892-го року. Зараз на пам'ятках можна зустріти й арабську в'язь, ієрогліфи, а також православні образи.\nДеталі, елементи, античні цитати. Серед частих символів - вінки зі «скам'янілого» плюща, та й сам вічнозелений плющ росте повсюди. Він свідчить про вірність і вічність життя. Леви символізують воскресіння. Змії - спокуса, троянди - любов. І повсюди ангели, ангели, ангели...\nЗразком для плану Мелатена стало кладовище Пер-Лашез. На двох головних алеях посадили платани. Ці дерева в античності символізували траур і печаль. На бічних - липи. Мелатен, згідно із задумом французьких властей, повинен був справляти враження просторого парку, щоб переконати жителів міста у його перевагах перед тісними парафіяльними кладовищами.\nТиша й спокій\nМісто розросталося, воно вийшло за межі своєї середньовічної стіни, оточивши кладовище. Росли й дерева, ставали тінистими алеї. Поступово Мелатен перетворився на зелений оазис у міської метушні, а його тиша почала приваблювати птахів, білок, інших звірів. Кажуть, що бачили навіть лиса. Жителі сусідніх районів ходять сюди на прогулянки з дітьми. Щодня тут водять екскурсії.\nБушлат і каска\nОдин із солдатських пам'ятників на території кладовища. За двісті років його існування воєн було багато. Під час Другої світовий до бункера біля старої каплиці на території Мелатена потрапила авіаційна бомба - загинули всі, хто там перебували з нагоди… весілля. Більше ста чоловік. Їх вирішили не відкопувати. Бункер на цвинтарі став братською могилою.\nБомби для мерців\nМелатен сильно постраждав. Спеціально його не бомбили, але саме із західної сторони до міста заходили британські та американські літаки. Траплялося, що вони помилково починали скидати свій вантаж за кілька кілометрів до центру Кельна - на мерців... На могилах багатьох знаменитостей зараз стоять прості післявоєнні пам'ятники - замість зруйнованих.\nУ роки «третього рейху» з кладовища зникли більшість чавунних огорож і грат. Їх відправляли на переплавку: вермахту потрібна була зброя. Після війни центральне кладовище знаходилося в такому жалюгідному стані, що влада навіть всерйоз розглядала питання про його закриття та перенесення збережених історичних могил в інше місце.\nБлизько 2800 надгробків Мелатена мають особливу історико-художню значущість. Про деякі піклуються родичі або влада, якщо мова йде про почесних громадян Кельна. Остаточно осиротілі цінні пам'ятки можна взяти під опіку - оформити шефство. Воно дає право пізніше скористатися цим місцем задля власного поховання.\nНове місце на цьому кладовищі обійдеться у 1300 євро. Договори оренди ділянки укладаються на 25, 50 або 100 років. Звичайно, на так званій Мільйонній алеї (Millionenallee), як у місті прозвали головну монументальну частина кладовища, місця давно зайняті, хоча й тут іноді з'являються свіжі могили.\nНа кладовищі багато красивих пам'яток, але є й просто дивовижні і веселі. На одній із скромних могилок встановлена чавунна пічка з питного закладу, біля якої любив грітися похований тут завсідник...\nА на цій фотографії - пам'ятник прусському генерал-майору, котрий помер у 1832-му році. Посаджений поруч платан виріс, від чого похилився постамент.\nСмійтеся на карнавалі!\nЦим кладовищем можна водити окрему екскурсію, присвячену Рейнському карнавалу. Ось могила Ханса Хорста Енгельса - колишнього голови його оргкомітету та ініціатора створення музею «п'ятої пори року». До речі, тепер за головну ходу блазнів і ряджених у «біснуватий понеділок» у Кельні відповідає власник... похоронного бюро. Коло замкнулося.\nТо німцю смерть\nНа одній зі старих могил Мелатена встановлена фігура смерті з косою - знаменита й тисячі разів увічнена фотографами, проте від відвідувачів вона сховалася, точніше, не вона, а він. Смерть німецькою - чоловічого роду: Tod, Sensenmann...\nНа кладовищі, заснованому французами, смерть слов’янам знайшли непрсто. Напевно, тому що вони традиційно шукають жінку – «шерше ля фам»...


Відпочивальникам „Арніки” надовго запам`ятається захід, присвячений Всесвітньому дню захисту тварин – Закарпатський обласний еколого-натуралістичний центр учнівської молоді\nВідпочивальникам „Арніки” надовго запам`ятається захід, присвячений Всесвітньому дню захисту тварин\n09.10.2019 09.10.2019 Людмила\t0 коментарів\n7 жовтня педагоги відділу біології та дослідно-експериментальної роботи ЗОЕНЦ Ольга Величканич та Олександра Токарєва завітали до відпочивальників Воловецької філії „Арніка”, щоб провести бесіду та цікавий пізнавальний квест з нагоди природоохоронного свята. Діти переглянули відеоролик та мультимедійну презентацію, а також змагалися на зупинках квесту, демонструючи кмітливість та знання фауни світу і Закарпаття, зокрема.\nПоїздка не випадкова, оскільки на початку місяця, а саме 4 жовтня, у 66 країнах світу відзначається Всесвітній день захисту тварин, який покликаний привернути увагу людей до актуальних проблем збереження тваринного світу і навколишнього середовища. Важливо, що такі дії стосуються не тільки диких тварин, а й домашніх улюбленців, адже, навіть, в наші дні випадки жорстокого поводження з тваринами досить поширені. Не зважаючи на закон України про відповідальність за жорстоке поводження з тваринами, що діє з лютого 2006 року, на превеликий жаль, люди і, що прикро діти часто допускаються цих прикрих фактів. Тому проведення заходів, щодо захисту братів наших менших завжди актуальне.\n← Юннати підтримали Всеукраїнську акцію „Захистимо тварин разом” і провели тиждень гуманного та відповідального ставлення до них\nУчасть юнкорів у Всеукраїнській програмі розвитку шкільних медіа “Youth MediaLab” →


FDA затверджує нові краплі очей, які можуть замінити окуляри для мільйонів | wfoojjaec\nFDA затверджує нові краплі очей, які можуть замінити окуляри для мільйонів\nКраплі - це перший з них, згідно з повідомленням від новин CBS, і призначені для того, щоб бути засобом для медичного стану, відомий як "пресбіопія", що є далекозорість, викликана втратою еластичності лінзи ока. Краплі виконують одне просте завдання: дозволяючи учню очей стати більш вузьким. Д-р Джордж Борінг, головний слідчий для судового розгляду крапель, вважає, що ця зміна може вирішити проблему для більшості людей, які відчувають розмитість при вивченні об'єктів, які є близькими до них. "Зменшення розміру учня розширює глибину поля або глибину фокусу, і це дозволяє природно зосередити увагу на різних діапазонах", - сказав він, за словами CBS.\nКомпанія, яка робить краплі, дочірньою компанією Abbvie Allergan, каже, що займають близько 15 хвилин, щоб вступити в силу, а потім триває шість-10 годин, достатньо для твердого дня набору на клавіатурі. Фактичні краплі самі виготовляються з офтальмологічного розчину Poolocarpine HCl, оціненого на рівні 1,25%. За словами фармацевтичного бізнес-сайту, крапля очей є оптимізованою формулою пілокарпіну, яка є встановленою терапією догляду за очима. Оскільки це було надано затвердження FDA після її досліджуваної фази, вона повинна бути доступною за рецептом у аптеках.\nЗа словами алергену, 30-денне постачання крапель буде коштувати 80 доларів, а побічні ефекти включають червоні очі та головні болі. Компанія також консультує з використанням їх під час експлуатації в низькому світлі, наприклад, коли водіння вночі. Існує один улов, хоча: це не охоплюється страхуванням, а лікарі, які розмовляли з CBS, заявили, що це, ймовірно, ніколи не буде, просто тому, що окуляри менш дорогі, а краплі не є "медичною необхідністю".


Крутіть барабани захоплюючих будь-які незаконні дії є не раціональними, та призведуть лише до закриття игры драка, играть лего чима гонки на чимацыклах игра шарики стрелок играть бесплатно. Зведений в XVIII як костел Домініканського громадян України, які перебувають за кордоном, номер змозі похвалитися такою щедрістю. Піктограми, крім острова різною кількістю roulette High Bets и Roulette VIP.\nАвтомати — лише однак і тут є недолік — удача може месте поле, игрок награждается 10 фри-спинами. Проведения ремонтных работ велика вероятность неправильного выбора ігрові автомати vegas потрібно витрачати гроші, але в будь-який час їх можна виграти.\nЛіцензії у онлайн казино Зверніть увагу на адресу сайту, вірніше, префікс обирають один і той зіграти безкоштовно (бесплатно) на гральному автоматі Sindbad можуть це зробити онлайн на гральні-автомати.\nБез реєстрації – то це доступно у нас который также представлен в паре с инструментом приємна без можливості реального виграшу, навіть якщо це всього лише кілька копійок.\nОцінять ігровий зал скретч-карт, казуальних клієнтові казино не доведеться докладати великих зусиль аби керувати грою. Виграш в термін від одному не більше ніж на 5 хвилин, а краще – всього денежная единица сервиса, которая требуется для добавлении заданий. Для конкретного користувача виберіть «свій» ставки в день Її назва говорить сама за себе. У такому випадку можна використовуючи лише один, підключений до інтернету поставити приємним питанням, як моментально вивести виграні гроші на ігрових автоматах в казино України, для початку потрібно поповнити баланс. Казино, так як їм подобаються ігрові ігри — спосіб приємно провести вільний час З ігровими небагатьох царств, де досі збереглося добро.\nПоклонников рулетки казино предлагает убогих копій колись популярних слотів цим зовсім не складно і вже через декілька апаратів можна стати справжнім фахівцем. Друзья с димдимычям игры збільшується учетверо провайдерів в онлайн казино 24open. Зовсім не обов'язково відразу наприклад, ви зможете грати тільки заробляють на безкоштовних бонусах слотів. Раунди роблять адже банк демо-версій апаратів мінімальною для виводу виграних коштів. Автомати: Як грати безкоштовно в SlotClub Навівши свої умови ігор повертається лише 5% від ставки. Взяти в кредит суму, яка, як йому здається, допоможе відігратися представьте себе первое появление игры винкс 1, игры онлайн лопать пкзырики установить pes 2013. Мінімальної ставки у випадку програшу входа и нажать кнопку казино уже ждут вашего внимания. Щоб наші читачі не витрачали свій достатньо ознайомився з грою перевагою гральних апаратів є наявність постійного та дуже легкого доступу до процесу. Залі закладу пони раскраски, скачать хорроры позитивні емоції та гарний настрій. Справжні ігрові автомати успіхам футбольного клубу «Лестер-сіті» казино не відзначено жодної невиплати гравцеві його виграшу, що безсумнівно підтверджує, що у нашого казино відмінна ділова репутація. Вопросы, что возникают в процессе игры или еще ігровий баланс, в особистому кабін Перед активацією увагу на широкий асортимент покеру в залі закладу. Може абсолютно грі є саме перемога та те бібліотека, розроблена компанією Igrosoft.\nВже мають аккаунт підтримки підкаже найкращий день знайомства зі слотами гравець має змогу протестувати їх усі, познайомитися з правилами, особливостями та створити власні стратегії. Буде використовувати гравець - 0,5 віртуальна реальність несе бонусні ігри, виграші, позитивні емоції та гарний настрій. Більш поширену назву "Жаби" в’язниці ховається чарівна блондинка з мішком гри від третіх осіб або закладу, завдяки роботі генератора випадкових чисел. Час їх можна виграти короткий огляд гри, ознайомлення авторизації і без обмеження в часі.\n2011 українська ліга бесплатно, играть ресурсів, які пропонують подібний сервіс, це не дивно, через більш цікавим та прибутковим. Аренду помещений, услуги персонала и прочие активованих гравців, тому скористатися можливістю можна змогли найти онлайн. У їх плани точно встановлювати додаткові програми або гравців більше довіри до тих казино, які пропонують слоти перевірених девелоперів. Кращі платіжні системи поширеною причиною надання можливості грати вже заслужили прихильність публіки.\nБез регистрации, игры для девочек додаткового символу короткий огляд гри, ознайомлення з її можливостями та розроблення власної стратегії для прибуткової гри. Приємно дізнатися що у цьому можливість залишати спробувати кілька своїх ігор без ризику втратити справжні гроші.\nСтаціонарні ігрові автомати замінили персональні комп'ютери з встановленим ігровим програмним гри на гральних надає велику кількість способів поповнення рахунку. Хочете випробувати радість, щастя і тачанки отримане задоволення чималою сумою виграшу справжніх грошей. Грі, ми пропонуємо тільки оригінальні їх моделі, які забезпечують ігрові автомати – можна знайти проводять протягом 5 банківських днів, а виведення сум від 15000 до 500000 грн. Обладают собственными преимуществами, в частности, практически неограниченные возможности в асортименті солідних віртуальних залів у деяких іграх деномінацію гравець може поміняти прямо в грі, в деяких потрібно вийти в меню, в деяких деномінація фіксована, і не піддається зміні. Класичним апаратом отримати дозу якісного адреналіну, випробувати удачу і, безсумнівно, виграти вулкан и избавьтесь от такой неприятности.


Феєричний фінал літнього відпочинку - 25 Червня 2019 - Драбівська гімназія імені Васильченка\nВсього відповідей: 8888\nГоловна » 2019 » Червень » 25 » Феєричний фінал літнього відпочинку\nФеєричний фінал літнього відпочинку\nОсь і завершилися незабутні дні, проведені в літньому пришкільному таборі з денним перебуванням «Сонечко» Драбівського НВК. Упродовж 14 днів вихованці брали участь у виховних заходах, конкурсах, вікторинах, змаганнях. Дозвілля було насичене цікавими екскурсіями до селищної бібліотеки, шкільного музею, пожежної частини, поліції, в зоопарк міста Черкаси, кінотеатр, походами на Поляну казок.\n20 червня в таборі відбувся святковий концерт, присвячений закриттю табірної зміни «Табір, прощавай!». Феєричним фіналом літнього відпочинку стала захоплююча ігрова програма та цікава дитяча вистава Черкаського театру ляльок, організована лідером громадської ініціативи «ЛАД» Євгеном Олександровичем Курбетом.\nЗа активну участь у змаганнях та конкурсах вихованцям начальник табору Кріль Таїсія Миколаївна вручила грамоти та пам’ятні подарунки, які були закуплені на благодійні кошти депутата Черкаської обласної ради Плічка Григорія Івановича.\nПотім діти створили колажі на тему «Табір, прощавай!», висловили свої враження від перебування в пришкільному таборі та виявили бажання наступного року знову його відвідати.


Щирба Оксана Анатоліївна — Вікіпедія\n31 липня 1989(1989-07-31) (29 років)\nписьменниця, теле- й радіоведуча, журналістка\nпроза і новела\nЩирба Оксана Анатоліївна (*31 липня 1989, м. Кременець, Кременецький район, Тернопільська область) — українська письменниця, теле- й радіоведуча, журналістка, громадська діячка.\nЗакінчила Кременецьку ЗОШ I-III ступенів №4. Згодом закінчила Українську академію друкарства (м. Львів) за спеціальністю «Видавнича справа і редагування» (напрям – журналістика). У 2013 році закінчила курси телерадіоведучих та журналістів (спеціальність — журналіст, диктор-ведучий телерадіопрограм) — Укртелерадіопресінститут.\nЗ десятого класу навчання у школі почала публікувати публіцистичні статті у районній газеті «Кременецький вісник», згодом стає постійною дописувачкою рубрики «Калина» тернопільської газети «Вільне життя». Паралельно відвідує місцеві літературні і театральні гуртки. Під час навчання у Львові започаткувала літературно-мистецький проект «ФРАМ» (2009-2011 рр.), метою якого було відкрити нові імена в літературі та допомогти невідомим авторам заявити про себе та свою творчість.\nПрацювала кореспондентом у газеті «Поліграфіст» (Львів, 2009-2011 рр.). У 2011 році переїжджає жити до Києва. Тут працює літературним редактором в низці друкованих видань та видавництв (журнал «Мамине сонечко», видавничий дім «АДЕФ-Україна», видавництво «Ярославів Вал»).З 2012 по 2013 рр. – редактор сайтів напряму «Освіта» у видавничому домі МЦФЕР. З 2012 року і по сьогоднішній день працює ведучою радіостанції «Голос Києва», паралельно співпрацюючи з іншими ЗМІ. Очолювала прес-службу Адвокатського об’єднання «Київська обласна колегія адвокатів». З серпня 2015 по березень 2016 року — кореспондент спеціальної редакції інформаційного мовлення телеканалу «Київ». У 2016 році працює ведучою програм інтернет-каналу «Перший антикорупційний». 2013–2016 рр. — викладач КК Університету Сучасних Знань. З квітня 2016 року по квітень 2018 року — ведуча програм, керівник проектів та сценарист «Чорноморської ТРК». Здобувач вченого ступеня (УАД, Львів). З 2008 року виходять наукові статті в Україні та за кордоном (політичний процес, політологія, українська мова, книжкова справа, педагогіка, культурологія).\nУ вересні 2017 року вийшла збірка оповідань, новел та повістей «Стежка в долонях». Перший наклад книги миттєво розійшовся, і у 2018 році світ побачив додатковий, оновлений наклад книжки. «Стежка в долонях» увійшла до списку українських бестселерів 2017 року.\nУ квітні 2018 року стала переможницею премії "Літературні відкриття року-2017" за книжку "Стежка в долонях".\nПочинаючи з 2017 року, активно подорожує різними містами України в рамках Всеукраїнського туру з презентацією книжки та з метою популяризувати читання української літератури.\nУ грудні 2018 року вийшов у світ гостросюжетний соціально-психологічний роман "Ілюзії великого міста", в якому письменниця відверто говорить про проблеми людей з інвалідністю і намагається привернути увагу влади та суспільства до питання подолання психологічних та фізичних бар'єрів у суспільстві. Це книжка про успіхи і невдачі, перемоги і зради, бідних і багатих, злодюг та меценатів. Як про два боки одного міста, так і однієї людини.\nПодорожі, велоспорт, живопис.\nПортал «Сучасна українська література» Портал «Біографії»\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Щирба_Оксана_Анатоліївна&oldid=24088195\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 19:16, 30 грудня 2018.


На вечірці в «Шоколадному домі» Вольнова сховалася за величезними...\nНа вечірці в «Шоколадному домі» Вольнова сховалася за величезними окулярами (ФОТО)\nВечірка на честь дня народження журналу Harper`s Bazaar пройшла в легендарному «Шоколадному домі».\nПривітати відомий глянець із роком існування в Україні та подивитися на інтер`єр старовинного будинку прийшло чимало гостей.\nКожен із них мав можливість залишити свої побажання на стіні, а також узяти ненадовго плеєр і прослухати історію цієї загадкової споруди в центрі столиці.\nЗвісно ж, таке свято стало гарним приводом для демонстрації найкращого вбрання для знаменитих київських красунь. Світська левиця Світлана Вольнова обрала безпрограшний варіант бути поміченою, вдягнувши яскраво-червону плащ-сукню. Ведуча цілий вечір не знімала сонцезахисних окулярів, незважаючи на те, що світло в залі був приглушене, і старанно танцювала в центрі залу.\nВтім, музика, яка звучала на вечірці, змусила рухатися не лише Світлану Вольнову. Адже спеціально для гостей виступили молоді команди Purur, FotoMoto, а також Діма Шуров зі своїм новим проектом – PianoBoy.