Сухе вино з винограду в домашніх умовах | Кулінарія\nСухе вино з винограду в домашніх умовах\nЯкий виноград вибрати\nСусло – процес приготування\nКласифікація вин здійснюється за ступенем завершеності процесу бродіння, який і перетворює звичайне сусло найцінніший і ароматний напій – сухе вино. Етапи отримання вин даного виду відбуваються без додавання цукру, зброджується продукт завдяки своїм природним дріжджам, цукрів у ньому не більше 3%. Сухе вино – головний продукт виноробства, але купити даний виноградне, та ще хорошої якості складно. Цей чудовий напій цілком реально приготувати і в домашніх умовах: доступний рецепт, особливих витрат не вимагає, зате дозволить насолодитися відтінками чудового натурального букета.\nНа півдні для сухого вина вибирають виноград, який містить приблизно 20% цукру. Це істотний показник фортеці майбутнього напою, так як кожен відсоток цукру додасть додаткові 0,6% спирту. Середня смуга не може похвалитися надто солодким виноградом, і винороби в домашніх умовах користуються сортами доступними в їх районі.\nУ жителів цієї місцевості є чудовий варіант, відмінно підходить для приготування сухого вина — виноград Ізабелла. Цей невибагливий сорт можна зустріти навіть у північних районах, тому багато роблять благородний напій з винограду Ізабелла. Вино не буде надто міцним, зате приємний терпкий смак і вишуканий аромат підкорюють багатьох.\nДосвідчені виробники домашніх вин вважають його кращим сортом і віддають йому перевагу, мотивуючи його перевагами:\nІзабелла відноситься саме до столових сортів.\nСухе вино з цього винограду дає прекрасний рубіновий колір.\nЯкщо його витримати 8 років, то фортецю значно підвищиться, вона здатна досягти 18 градусів.\nРецепт виготовлення сухого вина з нього нескладний, а невелика терпкість, надає шарм і оригінальність.\nПри зборі винограду, поспішати не варто, ягоди повинні досягти необхідної зрілості, коли смак їх стане досить солодким, в ньому накопичиться необхідний рівень глюкози. Тільки стиглі плоди зможуть зробити вино, відрізняється хорошими смаковими показниками. Особливо це стосується сорту Ізабелла, його можна збирати навіть в кінці вересня.\nПрибирання ягід повинна проводитися в умовах гарної сонячної погоди, зберегти грона сухими на цьому етапі – завдання винороба. Якщо не щастить, і безперервно йдуть дощі, а плоди уже дозріли, то і тягнути сенсу немає, стиглі грона знімають і розкладають для просушування в провітрюваному приміщенні. Це рекомендується зробити, коли смак винограду з кислинкою, невелике подвяливание допоможе його поліпшити.\nПерш ніж почати приготування вина, потрібно підготувати ягоди:\nПісля збору винограду необхідно зробити сортування: нещадно видаляються зіпсовані, запліснявілі, які не досягли необхідної зрілості плоди. Навіть незначна їх кількість може зіпсувати всю партію. Занадто дрібні ягоди теж рекомендується видаляти.\nПромивати ягоди не треба, якщо є необхідність, то допускається змахнути сухою ганчірочкою прилиплі смітинки і частинки. Білий наліт, який знаходиться на шкірці, зберігає в собі природні дріжджі – речовини, без яких бродіння неможливо, і рецепт втілити в життя не вийде.\nЯгоди акуратно знімаються з плодоніжки. Деякі рекомендують залишати її, але цього робити немає необхідності, на бродіння впливу вона не має, а зіпсувати післясмак, цілком здатна.\nКовзаючими рухами виноградини скидаються в друшляк або чистий пластиковий таз. В останньому потрібно просвердлити отвори, тоді сік буде безперешкодно стікати в ємність, призначену для нього.\nПотім ягоди потрібно розім’яти, це нескладно зробити просто руками. Давити їх під пресом або використовувати м’ясорубку, намагаючись полегшити собі роботу, не рекомендується, оскільки роздавлені насіння, потрапивши у сік, змінять присмак вина.\nСусло – вихідний продукт приготування вина, рецепт його — головна відправна точка всієї роботи. В нього включається сік і мезга. Отриманий сік і м’якоть, збираються в окрему ємність. Для цього береться об’ємна посуд, це може бути звичайна каструля або бідон, перевага віддається емальованої поверхні, сталева може окислитися. У неї виливають суміш, залишаючи ? частину обсягу для утворення піни, накривають чистою ганчіркою або марлею.\nНайчастіше процес бродіння досягається додаванням винних дріжджів, але мешканцям центральних районів цей продукт дістати складно, тому бродящую масу можна приготувати і самостійно в домашніх умовах. Рецепт такий:\nЗа півмісяця перед збором основного врожаю збирають стиглий виноград будь-якого сорту.\nДостатньо 3 кг, його тиснуть і залишають для бродіння.\nПроцес почне розвиватися, через 3 дні, до нього додається порція свіжого продукту.\nЧерез такий же проміжок часу маніпуляції повторюють.\nЗа ці 2 тижні суміш дійде до потрібної кондиції, і буде готова служити закваскою для сусла. При використанні винограду червоних і білих сортів до результату йдуть різними шляхами, рецепт їх приготування трохи відрізняється.\nСвітлий виноград не потребує тривалого відстоювання, в цих умовах його досить потримати добу, при температурі повітря 20-25 °C. Потім, сусло зливають, а мезгу добре віджавши, викидають. Залишився сік переливають в посуд для зброджування.\nЧервоного винограду, найчастіше це сорт Ізабелла, рецепт дозволяє бродити разом з мезгою кілька довше. Повністю заповнювати її теж не слід, оскільки реакція буде активною, і дорогоцінна волога переллється через край посуду. Ємність з продуктом міститься в приміщенні не менше трьох діб, іноді процес затягується до 5. Температура бажана стабільно висока, близько 26-30 °C. Через добу на поверхні з’явиться так звана шапка з піни і піднятого мезги.\nЦей шар необхідно регулярно: не менше 2, а краще 3 рази на добу, збивати, помішуючи рідина, інакше вийде звичайний оцет. Таке забродившее сусло характеризується рясною піною, буде красивого, насичено-яскравого кольору, з’явиться запах вина. Далі, дії аналогічні: мезга віджимається і видаляється. Рідка частина відділяється від осаду, і маса переливається в ємність для подальшого бродіння.\nДля зброджування сусла вибирається велика бутель. Бажана умова – вузьке горлечко і скляна тара. Так простіше забезпечити герметичність і чистоту продукту. Краще всього підходять великі бутлі на 10 або 20 л з вузьким горлечком.\nСусло виливається в бутель, заповнивши габарити ємності на 2/3. Це потрібно, щоб вуглекислий газ, інтенсивно виділяється при процесі, накопичувався в цій частині.\nПотім тара закривається так, щоб повітря не міг потрапити в неї, а газ виходив безперешкодно. Найбільш прийнятний варіант – гідрозатвор. Але в домашніх умовах непоганою альтернативою може служити і медична рукавичка з крихітними отворами, розташованими на кінчиках її пальців. Їх можна виконати звичайної голкою.\nБродіння – найвідповідальніший етап отримання вина. Прийнятна температура, при якій відбувається реакція -16-20 °C. Як правило, тривалість її від 10 до 25 днів. Тут слід уважно придивитися до гидрозатвору, коли перестануть з’являтися бульбашки на поверхні води, бродіння закінчено. При використанні рукавички, судити про готовність можна, коли вона повністю впаде. Рідина посвітлішає, на дні утворюється осад.\nСухе вино вийшло, і спробувати його вже можна, але воно ще остаточно не визріло, і смак його навряд чи задовольнить справжніх цінителів, він не буде відрізнятися, ні м’якістю, ні вишуканістю, Ізабелла ж буде надавати ще і терпкість. Для повної готовності провину потрібно дозріти. Для цього потрібно ще деякий час його витримати в певних умовах.\nКоли процес бродіння закінчиться повністю, отриману рідину слід відокремити від осаду. Для цього використовується багатошарова марля або тканину. Можна застосувати й капілярний принцип: переливати рідину через тонку трубочку, встановивши посуд на різній висоті.\nПляшки заливаються освітленим нектаром до самого горлечка і щільно закриваються, щоб перешкоджати проникненню в них повітря. Якщо закрити неміцно, то вино може покритися пліснявою.\nДозрівання відбувається в льосі при температурі 10-16. Біле вино можна спробувати вже через місяць. Для червоного з Ізабелли, буде потрібно багато часу більше – приблизно 3 місяці. Але чим довше напій буде зберігатися, тим смак його стане краще, тому поспішати не варто. Коли пройде встановлений термін, вино знову фільтрується від осаду і винного каменю.\nСпробувавши один раз приготувати сухе вино в домашніх умовах з винограду Ізабелла, або іншого сорту, освоївши рецепт, набравшись досвіду, можна стати майстерним виноробом і вражати близьких і друзів своєю майстерністю.\n← Домашнє вино з груші: простий рецепт Вино з винограду будинку →


Віддаю перевагу симетричним візерункам. До його складу входить багато різноманітних продуктів. Навчальний посібник, складений педагогом-науковцем та методистом С. Для мене це якесь чародійство: і пір'їна, і примовляння бабусі, і її святковий вигляд. Пнац борщ на стіл, мама у кожну тарілку кладе шматочок вареного м'яса, сметани і посипає зеленню петрушки і кропу.\nНаприкінці додали масло твори з описом процесу прац гдз й ванільний цукор. Навчальний посібник, складений педагогом-науковцем та методистом С. Раніше вона часто робила вишиванки у народному стилі, як її навчила бабуся. Зайву нитку вона обережно відрізає гострими ножицями. Этот сайт использует cookies. Дрібно нарубані кістки варить дві години, додає м'яса і працц варити до готовності. У нас есть много людей, которые помогут Вам здесь : Кроме того, мой последний вопрос был решен менее чем за 10 минут:D Во всяком случае, Вы можете просто войти и попробовать добавить свой вопрос. Оленка Мазур - велика фантазерка й майстриня. Виберіть тему для твору "Як одз готую уроки". Контур метелика на папері. Варять у крутому окропі. Концепція цього навчального посібника сприяє оволодінню мовними навиками, вмінню правильно та лаконічно сформулювати свою думку за певного питання ьписом мовою, а також швидкому розширенню актуального словникового запасу. До того ж робить це великою гусячою пір'їною.\nРозпізнання тврои ГДЗ що на зображені: Тип висловлювання - розповідь розповідь про твори з описом процесу прац гдз метеликів, йде послідовний виклад ; стиль - художній образність, емоційність, вжиті слова в переносному значенні. Увага Уточнюй, звіряй, перевіряй, але не списуй! Бібліотека Української Літератури Навчання : Реферати : Шкільні твори : Твори з мови : Стислі перекази : Контрольні питання : Крилаті вирази : Словник : ГДЗ. До його складу входить багато різноманітних продуктів. Потім підігріли молоко та просіяли борошно.\nВиявилосьщо млинці не так вже й важко робити. У цей час вона не любить, коли її відволікають, бо мусить стежити, щоб не збитися зі схеми. Тип матеріалу: Твір · Твір з української. Українська мова, Рідна мова, Єрмоленко, Сичова, 7 клас :: Параграф 64. Навчальний матеріал поданий стислими абзацами, таблицями та малюнками, що значно полегшує його сприйняття.\nГдз-сборник по физике степановой\nТоварищи, подскажите где можно скачать твори з описом процесу прац гдз...?


На Самбірщині відкрили краєзнавчий музей-криївку - 032.ua\nНа Самбірщині відкрили краєзнавчий музей-криївку\n14:32, 21 травня 2012 р.\nВ селі Сприня Самбірського району відбулось урочисте відкриття краєзнавчого музею-криївки. Криївка, яка в точності відтворює умови життя бійців УПА, слугуватиме постійною експозицією для учнівської та студентської молоді з можливістю проведення екскурсій і навчальних уроків історії діяльності та звитяг Української Повстанської Армії. Про це повідомили в прес-службі депутата облради Ярослава Дубневича.\nВідкриваючи криївку, історик Руслан Забілий відзначив, що створення Української головної визвольної ради, яке відбулось на цьому місці в 1944 році, мало надзвичайно велике значення для політичного представництва українського народу на міжнародному рівні.\n«Українці, особливо, молоде покоління ще недостатньо оцінюють усю вагу цих подій. Це була спроба створення політичного органу воюючої України для представництва українців на міжнародній арені. З цього можна зробити висновок про далекоглядність діячів УГВР. Потрібно усіляко популяризувати відомості про ці події, адже це сторінки нашої героїчної історії», - наголосив історик.\nВважаю, що ті, хто брав участь у створенні та функціонування УГВР, можливо, як ніхто інший, заслужили право називатись героями України. Їхня велична доля говорить сама за себе», - відзначив Ярослав Дубневич.


Сонячна станція в космосі: Китай назвав дату будівництва - новини світу сьогодні\nСонячна станція в космосі: Китай назвав дату споруди зухвалого проєкту\nУряд Китаю планує побудувати космічну сонячну електростанцію потужністю 200 МВт до 2035 року.\nПро це повідомляє агентство Хinhua з посиланням на заяву Китайської академії космічних технологій (China Academy of Space technology, CAST). Видобуту на станції енергію планують передавати на землю бездротовим способом.\nРозташована на орбіті сонячна електростанція буде вловлювати сонячну енергію, потім перетворювати в мікрохвилі або лазерне випромінювання і передавати на поверхню Землі. "Ми сподіваємося на зміцнення міжнародного співробітництва та вчинення науково-технологічних проривів, щоб людство могло якнайшвидшим чином здійснити мрію про необмежену чисту енергію", – зазначив науковий співробітник CAST Ван Лі.\nУ порівнянні з традиційними джерелами енергії, які в більшій мірі виснажуються і несуть відповідальність за серйозні екологічні проблеми, космічна сонячна енергія є більш ефективною і стійкою. Зокрема, вона є самим надійним рішенням для енергопостачання супутників, а також для постраждалих від стихійного лиха районів планети, сказав Ван Лі.\nДля проведення випробувань Китай будує випробувальну базу в районі міста Чунцин на півдні країни. На території станції вчені займуться вивченням технології бездротової передачі енергії і її впливу на навколишнє середовище. Обсяг запланованих капіталовкладень в реалізацію проекту становить $28,4 млн.\nРаніше OBOZREVATEL повідомляв, що в Китаї інженери компанії Longi Solar разом з німецьким інститутом TUV Rheinland збільшили рівень видобутку електроенергії на 20% завдяки використанню експериментальних сонячних панелей.\nКитайСонячні панелівідновлювальна енергіяGreen Oboz


Зінкевич поміняв Аpple Іphone 6 та Аpple Іphone 7\nМинулого року Ігор Зінкевич задекларував 99 244 грн зарплати у ГУ Національної поліції у Львівській області.\nНатомість у 2016 році депутат подав у декларації 87 413 грн зарплати, а у 2015 році він отримав 31 376,88 грн доходу. У 2014 році зарплата Зінкевича складала 7200 грн.\nМати депутата, Галина Зінкевич, у 2017 році отирмала 17 364 грн пенсії, а баба, Марія Вальчак, – 17 900 грн пенсії.\nЗінкевич має квартиру площею 49,3 кв.м у Львові спільно з Галиною Зінкевич та Марією Вальчак. Однак у 2015 році у депутата в декларації була вказана квартира на 58 кв.м та гараж площею 7 кв.м.\nМати Зінкевича володіє житловим будинком на 76,8 кв.м вартістю 156 000 грн у селі Подусільна Перемишлянського району та земельною ділянкою площею 830 кв.м вартістю 12 300 грн у цьому ж селі. Дружина депутата, Роксолана Зінкевич, натомість, задекларувала квартиру у Львові площею 60 кв.м спільно з Левком, Зориславою, Володимиром та Назаром Калапузяками.\nЩодо цінних речей, то Ігор Зінкевич минулоріч придбав телефон Аpple Іphone 7 за 13 000 грн. Додамо, у 2016 році він користувався мобільним телефоном Аpple Іphone 6 вартістю 12 600 грн.\nДружина Зінкевича, як й у 2016 році, володіє телефоном Аpple Іphone 7 вартістю 19 600 грн.\nЇздить депутат на автівці Chevrolet Lacetti 2006 року випуску вартістю 86 000 грн, а Роксолана Зінкевич володіє авто Ford Focus 2012 року випуску, яке придбала у 2012 році за 235 300 грн. Додамо, у декларації за 2015 рік, члени сім'ї Зінкевича мали автівку KIA Magentis 2009 року випуску, а іномарки Ford Focus у документі не було.\nЗінкевичу належить 30% капіталу ТОВ "Вандем", що становить 13 500 грн, а його матері – 20% капіталу ТОВ "Фаворит-Плюс" (80 000 грн).\nТакож він є власником ГО "Варта 1", у нього є свідоцтва на цей знак, а минулоріч депутат задекларував свідоцтво про державну реєстрацію друкованого ЗМІ – газета "Варта 1".\nЗінкевич володіє готівкою: 18 000 грн, 7 000 та 200 доларів, а також позичив 4 000 доларів третім особам. Однак, у 2016 році у нього було 1 000 та 7 500 доларів, 15 000 грн готівки.\nРоксолана Зінкевич зберігає 4 000 доларів готівки, матір депутата має 55 000 грн готівки та 6 000 грн на рахунку у банку. Марія Вальчак натомість тримає 7 000 грн у банку на рахунку.\nНагадаємо, Ігор Зінкевич працює інженером-програмістом УОАЗОР ГУНП у Львівській області, є засновником Варти-1.\nУкроп, який висунув Зінкевича кандидатов в мери Львова на місцевих виборах у 2015 році, повідомляє, що Ігор Зінкевич здобув диплом фахівця з економічної кібернетики та вищої математики, працював програмістом і водночас був креативним маркетологом.\nТакож, згідно з виборчим списком політичної партії "Українське об’єднання патріотів – Укроп", Зінкевич був кандидатом у депутати та пройшов до Львівської міської ради.\n26.03.2018 13:49 | Ольга Рубайло


Становлення культури Слобожанщини\nВы здесь » THE WORLD OF EDUCATION » История украинской культуры » Становлення культури Слобожанщини\nЗа московського царя Олексія Михайловича з Право- і Лівобережної України, котра була тоді під польським урядом, переселилася велика сила українців. Вони поосаджували багато міст, слобід, сіл і хуторів, котрі власне й склали з себе Слободську Україну, або інакше — Слободські козацькі полки. Таких полків склалося п'ять - Харківський, Охтирський, Сумський, Ізюмський і Острогозький. з полковими містами:\nХарковом, Охтиркою, Сумами, Ізюмом і Острогозьком (послідній — повітове місто теперішньої Воронезької губернії). Увесь оцей край заселився за московською Бєлгородською лінією більш усього мешканцями-українцями, хоч траплялися серед них і московські служилі люди. Подекуди, місцями. як, наприклад, у Чугуєві і в деяких інших місцях, як ми бачили, мешкали майже одні тільки московські служилі люди. Перше значне переселення народу з польської України приходиться на велику епоху в народному житті — Хмельниччину. У перші три роки народного повстання Богдана. За часи славних січ — Жовтоводської, Корсунської, Пілявецької й Зборовської, народ ще мав надію перемогти свого ворога і здобути волю, а може, й самостійність, і тому ніхто не йшов тоді в московські дикі степи. Але нещаслива Берестецька січа розвіяла сі надії, і у 1651 р. ми бачимо перше велике переселення народу. Козацький літопис нам оповідає, що тоді козацтво поосаджувало слободи на московських грунтах в Слобідчині — і от від того часу стали осаджуватися Суми, Лебедин, Харків, Охтирка і усі слободи козацьким народом.(_Друге переселення було у 1659 р.; але найзначніше — в тяжкі часи руїни — в гетьманство Брюховецького. Многогрішного й Самойловича — в 1663—1687 рр.. коли гетьманом в Правобережжі був Дорошенко і усе Правобережжя обернулося в пустелю. Грабянка оповідає, що мешканці Правобережжя поселилися на безлюдних великоросійських землях до самісінького Дону і заснували багацько міст та слобід. Як тільки, бувало, стане непереливки нашим людям — підіймаються усім селом з семействами та збіжжям, яке можно ухопити,— і ідуть світ за очі, не знаючи навіть, куди простувати. І вони йшли на мандрівку. Кидаючи навіки свою оселю, рідний край, батьківщину, прочане палили свої хати і усякі будівлі, щоб вони не залишалися в нащадок ворогам. Нелегко було народові кидати свою благодатну країну, але й нові місця Слобожанщини теж вабили до себе переселенців своїми самородними багацтвами і ось, залунала весела пісня:\nПокинь батька, покинь мати,\nпокинь всю худобу,\nІди з нами, козаками,\nна Украйну, на слободу,\nНа Украйні всього много —\nі паші, і браги,\nЦе стояіть там вражі ляхі,\nБудеш жити з козаком, як з паном,\nА у Польщі суха риба із водою:\nАле й тоді, як співали такі пісні, каже М. Хв. Сумцов, важко було людям покидати старі батьківські місця, сум брав за далеку дорогу, а в нових місцях, хоч і гарних, сходила гірка думка про тих, що зосталися в далекім старім краю, про тамошню родину. Такі почуття відбилися в деяких піснях, як брат лише лист сестрі і питає її, чи привикла вона жити на Вкраїні, а сестра відмовляє:\nОй брате, мій брате, треба привикати:\nОд роду далеко, ніким наказати.\nВ одній цікавій пісні описаний настрій, з яким наші люди йшли в Слобід-чину і що було у них на думці.\nТа не спав я нічку не одную,\nНе буду спати ще й другую,\nЧогось мені трудно,\nНа серденьку нудно,\nСам я, молод, не можу я знати.\nТа віють вітри все буйнії,\nІдуть дощі все тучнії,\nА цвітами украшають.\nТа йдуть люде, поселяне.\nВсе з дочками та з синами,\nПокидають грунти свої,\nІ превтішнії пасіки,\nТа чогось луги потемніли,\nНаші поселяне посмутніли,\nЩо назад (не) воротиться\nНа свої прежнії вжитки.\nУже весна — Дніпр широкий,\nПеревози скрізь глибокі,\nА зелені дубрави ключі\nЗвернемо тепер увагу на заселення міст і слобід в Слободській Україні. У 1652 р. був осажений на річці Тихій Сосні і Острогощі Острогозьк; туди одразу явився цілий український полк у 1000 чоловік, окрім сімейств, з полковником Іваном Зіньків-ським і усією полковою та сотенною старшиною. По царському указові воєвода Арсенєв їх почав уряжати на віковічне життя. Кріпость у Остро-гозьку робили московські служилі люди під приводом воєводи разом з українцями; будівлі для себе у місті будували самі українці. Подвір'я для острогощан були дадені у посаді за острогом, себто за кріпостю, або за замком, невеликої міри через те, що їх треба було захищати від татарських нападів і для сього потрібно було тулитися їм близько одно біля другого; полковник дістав двір у 300 кв. сажнів, прості козаки — тільки по 70. Але кожному одведено було окрім того тутечки ж землю під огороди, клуні й токи — проти свого подвір'я. Усім одведена була теж земля на поле, на покос і на інші потреби. Після заснування Острогозька новосельці-українці поселилися і по інших містах та слободах, так і зложився козачий Острогозький Слободський полк. По жалованій царській грамоті Острогозькому полку дадені були усякі привілеї й між іншими козацький устрій. (Цікаво буде додати до того звістку про забезпечення перших переселенців — про те, що вони з собою привезли. У тому ж 1652 р., як і Острогозьк, було засноване місто Суми. У 1653 р. вже була збудована під приводом воєводи Арсенєва кріпость Суми на Суминому городищі. Будували її самі українці, котрі прийшли сюди з своїм осадчим Герасимом Кондратьєвим. Нові переселенці, як писав сам воєвода, поселилися на дикому шляховому полі, куди раніш приходили татари і плюндрували Путивль, Рильськ та інші великоросійські міста. Прийшли вони сюди із ріжних місць України. Вабили їх до себе вільні грунти, лани і особливо ліси, де було багацько усякого звіря, дикої бджоли і легко було гнати дьоготь та смолу. Ловецтвом, бджільництвом займалися тут путивльські севрюки та бортники, які й не хотіли допустити до сього українців. Але воєвода вступився за. українців, оповівши, то вони гонять якого не в путивльських лісах, а у дикому полі в дібровах в 5, 6, 10 верстах од свого тільки що збудованого міста Сум і що краще буде як вони отдаватимуть чинші у царську казну, а не путивльцям, як се робилося досі. Воєвода вже взяв з українських ватаг 17 бочок дьогтю.\nДалі почала заселятися уся та країна, на котрій зложився Сумський Слободський полк. Люди приходили на слободи повсякчас, безупинно, як се можна бачити, наприклад, у слободі Тернах, куди у 1653 році прийшло 48 сімейств і потім приходило ледве не щороку по кілька десятків; більш усього припадає на ті роки, коли було найбільше виселення з Правобережжя, особливо в часи Руїни.\nУ 1654 р. був заснований Харків і декілька інших слобід, з котрих потім зложився Харківський полк На Харківське городище прийшла спочатку маленька купка (37 сімей) переселенців трошки раніше 1654 р., як се видко з прохання-супліки Бєлгородської Миколаївської церкви попа Івана. Він писав, що у 1654 році на Харківському городищі у їх церковній вотчині черкаси збудували хати і живуть у них. Є. Альбовський подає гадку, що прийшли туди сі 37 сімейств у 1651 р., бо про них було сказано, що вони прийшли туди ще раніше, ніж інші, а потім підійшли й другі, та й на полкових прапорах, додає він, стояв 1651 р. Але у 1654 р. Харківського полку ще не було, а як сказано — «раніше 1654 р.», то се можливо однести і до 1653, і до 1652 р., а може навіть раніше 1651 р. Невеличка купка в 37 семей пробувала тут до 1654 р., але велика купа переселенців явилася на Харківське городище у 1654 р. і збудувала кріпость. У 1654 р. у Харкові українці пробили собі шлях до торських солоних озер, куди їздили по сіль, себто чумакували; значить, і харківці, як і сумчане, займалися промислами; сей шлях харківський воєвода Селіфонтов звелів харківцям знищити, але вони одмовилися од сього, бо не хтіли знищення свого чумацтва. Велів він являтися харківцям до себе на огляд, але багато не послухалося і роз'їхалося на торські озера варити сіль та по інших місцях, а у Харкові залишилося обмаль людей, і харківського городища забезпечити від татар було неможливо. Так писав перший харківський воєвода Селіфонтов у Москву, звідкіля прийшов царський указ харківським «черкасам», щоб вони будували кріпость — острог і нових доріг не проводили. Як бачимо, тут ще немає згадки про Харківську кріпость, говориться тільки про Харків як поселення і про Харківське городище як природну кріпость. Трохи згодом на Харківське городище явилася одразу велика купа переселенців, їх було, окрім сімейств, 587 чоловік. Вони завели стани і пасіки, ловили звіря і рибу, поставили буди, де гнали дьоготь. Виходить, що й харківці займалися тим, що й сумчане; і не дивно, бо біля Харкова було тоді багато лісу, так що приходи-лося дорогу до Тора для чумацтва просікати у лісах (воєвода бєлгородський наказував її засікти, себто закласти деревом). З 1655 р. почалося будування Харківської кріпості українськими поселенцями на свій зразок, або, як казав потім воєвода Селіфонтов, по «их черкасскому извичаю». Як видко з воєводського листа 1657 р., харківських українців було так багато, що вони усе городище застановили своїми подвір'ями, а городище мало навкруги більш, ніж версту (530 сажнів), по проміру чугуївського воєводи. Він мав перший догляд над харківцями, бо вони поселилися у його повіті у 36 верстах од Чугуєва. Але чугуївський воєвода, проживаючи у Чугуєві, звісно, не міг мати пильного догляду за Харковом, й через те, мабуть, вони. самі почали будувати собі кріпость, себто кріпити своє городище — по своєму, а не московському звичаю. У 1656 р. московський уряд прислав у Харків окремого воєводу Селіфонтова для «городового строенья» і щоб відати харківськими поселенцями. Йому дали особливий наказ, щоб він збудував кріпость по московському звичаю. Самі харківці збудували кріпость — острог — по плану чугуївського воєводи, але частокіл робили по-своєму — низький та рідкий. кладучи поверх його колоди. Селіфонтов же звелів, щоб кожний поселенець поставив скільки випадало на його долю по розкладці колод, дубків і щоб палі вбивали у землю і прикріпляли щільно одну до другої.\nМонастирі, як звісно, приймали велику участь в заселенню Росії. Те ж саме треба сказати і про участь їх в заселенню Слободської України. Перше місце займає серед слободсько-українських монастирів Святогорський. Ми вже бачили, яке чудове місце було вибрано для нього. Коли саме був заснований монастир, певних звісток не маємо. У синодику монастиря про се сказано, що автор тоді ще, коли писав синодик (у 1710 р.), не міг знайти про се звісток за татарськими нападами й плюндруваннями, особливо ж за частими змінами колишніх ігуменів. Можливо, що фундаторами монастиря були ченці-українці з-за Дніпра або Гетьманщини. Ми знаємо, що з монастирів Гетьманщини вийшло чимало ченців через унію. Першу документальну звістку про Святогорський монастир ми маємо у 1624 р., коли ігумен Симеон з братією получив царську грамоту і ругу у Бєлгороді. Се теж натякає на прибуття ченців з України під московську владу. Цареборисів, заснований недалеко від Святогір'я у 1600 р., під час лихоліття вилюднів, і Святогорський монастир був самим далеким південним місцем на Україні, бо Чугуїв був заснований тільки у 1638 р., а Валуйки були од нього у 130 верстах. Не дивно, що він озброївся гарматами. Іще академік Гільденштедт бачив стіну, котрою був обнесений монастир. У ньому була у XVII ст. варта з бєлгородців, чугуївців та валуйчан. На байдаках по Донцеві вони діставали хліб, а ігумени подавали звістки про татарські заміри. Туди приходили бранці з татарської неволі; їх тамечки розпитували і посилали далі на Україну. Туди привозили ранених і їх там годували і здержували. Там були старі, немощні й каліки.\nКурязький монастир (у 9 верстах від Харкова) був заснований харківським полковником Григорієм Донцем і деякими іншими старшинами сього полку. Там раніше була пасіка Ол. Куряжського. Донець одвів новому монастиреві землі і угоди. Сіннянський сотник віддав усю свою маєтність на збудування Сіннянськопо монастиря і зробився його ігуменом. Зміївський Миколаївський козацький монастир існував уже в 60-х роках XVII ст. і мав гармати проти татарських нападів. Потім він широко розвинув своє монастирське хазяйство. Таким побитом, одні з монастирів були засновані переселенцями з Задніпрянщини, другі — козацькою старшиною й козаками. Як і козацькі оселі, перші монастирі заснувалися на татарських сакмах та дикому полю. І ченцям, як і козакам, бажалося селитися на сирому кореню, на дикому татарському степу. Вони прийняли участь разом з іншими переселенцями і в заселенню дикого степу, і в його обороні. Вони узяли на себе обов'язок задовольняти релігійно-моральні потреби 'степового товариства та поспільства, турботу про хворих і ранених. Але так було у XVII ст. У XVIII ст. більш усього монастирі почали піклуватися про власне хазяйство та матеріальні достатки і через се занедбали свої високі християнські заповіти.\n2. Побут, прикладні ремесла, усна народна творчість\nУкраїнський побут козацької старшини. Ми бачили, що з початку заселення Слободської України ріжні стани тодішнього суспільства (козаки, мішане, посполіти) не були обмежені в своїх правах, і перехід з одного стану до другого був завжди можливим. Не відріжнялися вони значно один від другого й по своїй праці, заможності, по своїх потребах, по своїх звичаях, а значить, і по своєму побуту, бо землеробством займалися ледве не усі слобожане; промисли та торгівля теж не були обмежені. І весь їх побут взагалі був чисто український. Дворянства ще тоді не було, а козацька старшина, хоч і хотіла одмежуватися од інших станів, але цього не можна було зробити раптом і се робилося спроквола, разом з тим як утворювався особливий старшинський стан. Спочатку ж, як побачимо далі, побут старшини був теж український. Гр. Донець був колись простим козаком, а зробився полковником і після того пішов новим шляхом, показавши сей шлях і своїм нащадкам — здобувати старшинство і спадкове полковництво. Кожний полковник керував цілою країною, входив в стосунки з великоросійським урядом, отже повинен був добре знати російську мову, бо усі зносини, а навіть місцеве діловодство велися на сій мові; мусив їздити й до Москви і до Бєлгорода, мусив мати діло з великоросійським начальством і приказними людьми, поводитися з ними і у Слобожанщині, і у баталіях; траплялося старшині й видавати своїх дочок заміж за російських дворян.\nУсе те спонукало старшину переймати поводження й культурні потреби та звичаї російського дворянства. З часів Петра російська мова й культура почали робити великий вплив на життя і побут української старшини. Велике значіння мали теж ярмарки, де робили собі мирні здобуття великоросійські товари серед усього українського населення, а особливо серед більш заможних його станів — старшини, купецтва, багатого міщанства, духовенства (городянського). Так потроху змінявся український слобожанський побут під впливом російського, особливо у вищих верствах суспільства — серед панства по селах і у городах, починаючи від Харкова і кінчаючи повітовими.\nАле спочатку майже усі жили українським побутом, і ріжниця в обставинах життя залежала од заможності і була не більша, ніж тепер, скажемо, між заможними і бідними селянами, схожими у основі свого побуту. Так було і в Московській державі допетровської доби, коли і царь, і бояре, і нарід ріжнилися не побутом — він у них в основі своїй був схожий — а тільки розкішшю та багацтвом сього побуту. Так було і з народним, національним побутом Слобожанщини. Переселенці цілком перенесли у Слобожанщину свій національний український побут і виявили його у всіх сторінках свого національного життя, підтримували його й почали жити таким побутом в Слобожанщині, яким жили в Задніпрянщині, бо ніхто їх не примушував до іншого побуту, бо вони усі укупі осягли нову велику країну, дуже схожу з їх Правобічною Україною, бо вони відділяли себе од велико-росіян також, як і великоросіяне признавали за ними право на їх українські звичаї; себто на їх національну самосвідомість. Коли «черкасскую обыкность» слобожани удержали і в соціяльному житті, і в промислах, ремеслах, і торгівлі, і в земельній власності, і в церковних справах, і літературі, і в мові, і у всьому складі свого національного розвитку, не могли вони занехаяти своїх прадідівських звичаїв у приватному побуті, котрий в його етнографічних рисах зберігся й до наших часів, не дивлячись на вплив російської культури й нових обставин життя.\nОбставини життя слободських полковників. Подивимося тепер, який був побут слободської старшини. Про це можливо довідатися з дуже цікавих реєстрів рухомого й нерухомого майна слободських полковників: Хв. Донця, їв. Шидловського, Хв. Шидловського і їв. їв. Перекрестова, котре було у них секвестроване. Перші три полковники проживали у Харкові, а четвертий '-— у Охтирці. Усі вони були багатими людьми. У Хв. Шидловського було багацько маєтностей, усяких заводів (між іншими гутяний); окрім сього він був і купцем, бо вів широку торгівлю. Як же жив сей великий пан, як то кажуть, пан на всю губу? У Харкові у нього було подвір'я з будівлею. Усі будинки були дерев'яні і там містилося 4 світлиці з лазнею, 4 кімнатки людські (для челяді) з коморами й поварнею. Будинок, у котрому проживав сам полковник Хв. Шидловський, мав тільки одну світлицю й 2 кімнатки;\nЦе помешкання, як ми бачимо, було дуже тісне для полковницького будинку, але тоді й усі панські будинки не були дуже просторі. Треба, одначе, додати, що Хв. Шидловський вже не задовольнявся своїми дерев'яними хоромами у Харкові і почав будувати кам'яний будинок у 8 світлиць, але встиг тільки збудувати нижню частину його з 8 кам'яними льохами і у трьох з них склав печі. Вікна у всіх світлицях були скляні. У дворі були дві стайні з сараєм; під сараєм — дерев'яний льох; були ще комора та льодовня з сушнею; при будинкові був сад. У селі Рождественському у нього був двір, огорожений палями з 3—4 баштами — немов маленька кріпость. У дворі стояв будинок з 9 світлицями й кімнатками. В одній кімнаті коло вікон були залізні решітки. У п'яти світлицях були печі з зелених кахель, стіни були обложені цеглою й вибілені.\nУ сих хоромах було сім липових столярних столів, один з них круглий, три столярних поставця, три столярних ліжка, стайня для коней, а при ній світлиця з вікнами і з білою пічкою. Були ще дерев'яні хороми у 3 світлиці з кімнатками і кухнею і хата для челяді з сіньми, сад яблуневий, вишневий і виноградний; кузня з ковальськими снастями, лазня, солодовня з хатою й сушнею для сушки солоду, брусяна броварня з трьома чанами й іншим дерев'яним посудом. Винниця соснова брусяна з 12 чанами та діжками. При ній рублена комора. На р. Донцеві біля двору — водяний млин з З коморами, з 8 жорнами і з 3 ступами, однією сукновальнею. Трохи віддалі від двора — винниця з усяким дерев'яним посудом, з 2 хатами. За Донцем на озері для гути збудовано було 2 коморі, щоб вироблювати та складати шкло. За тією ж річкою були старі гути з хатами та майстернями, які були здані у оренду українському гутяному майстру Ант. Гутнику. Підданих українців було 18 дворів і 11 дворів великоросійських сходців. На річці Удах біля шкуратяних заводів жили виноградарі, котрі піклувалися про виноград. Хліба було у хазяйстві немолоченого 600 кіп жита і 10000 кіп\nсіна: пшеницю й усю ярину поїла саранча. Молоченого хліба було—жита 10 осьмачок, пшениці — 7; посіяно озимого жита 61 четверть з осьминою. Свиней було 150, птиці — гусей 85, індиків 63, качок 60, руських курей 100. У другій маєтності Шидловського, селі Іванівському, була дерев'яна церква Предтечі, котра була огорожена, немов кріпость, стоянами з соснини з баштою. Там теж був будинок Шидловського, але згорів, на місці його збудовано було 2 світлиці. Підданих було там 144 двора, а російських сходців 6 дворів. Під селом — млин на річці Гнилиці об єдиному каменю, але за безводдям не молов. Скотини — 28 волів, 14 корів, 90 овець. Хліба в копах: жита 800, пшениці 600, ячменя 200, вівса 100, гречки 360, проса 100, гороху 45, льону 14. плоскіні і коноплі 33, сіна 100; посіяного озимого жита 76 четвертей.\nУ третій маєтності Шидловського — Дворічному Куті була теж дерев'яна церква, будинок о 2-х світлицях з кімнатами, хата при воротах, стайня, коморя, три сараї; скотини й птиці було мало. Був хліб у копицях. Підданих було 64 двора. Були ще у Шидловського млини і пруди для риболовель. У селі Балаклейці Ізюмського полка була дерев'яна церква, двір, три хати з чистою кімнатою, стайня, льох, сарай, хліб у копицях (яровий увесь поїла саранча). Худоби було: волів 20, корів 37, овець руських і українських 336. овець і баранів калмицьких 680, кіз 20, свиней 6. Була й птиця. Підданих було 81 двір, великоросійських людей—4 двора. У селі Новомлинському була нова церква, панський двір з 2 світлицями з кімнатами, хліб, рогата худоба, птиця. Підданих 25 дворів, великоросійських 4 двора. Водяний млин зі ступами. У селі Колодяжному церква і усі хати вигоріли. Поставлено нових 141 хату. Окрім сього у Хв. Шидловського було ще 5 маєтностей у Курщині, де вже проживали, здається, не піддані, а кріпаки. Окрім свого великого сільського господарства, Шидловський вів ще дуже велику торгівлю. Се був, значить, як кажуть, пан на всю губу. Таке, як бачимо, було його господарство. Господарство та побут українців середнього та й простого стану одріжнялися тільки куди меншим своїм розміром.\nЩодо внутрішнього убрання хат слободських полковників, то воно було доволі багате. Стіни світлиць вкриті були тріпом усяких кольорів, шкурами, килимами. Килимів було багацько — українських, польських, турецьких, перських. Мабуть, кращими, дорогими покривались меблі, дешевими — підлога. Столи покривалися зеленим сукном, а також скатертями — швабськими , українськими з заполочі , іноді червоними турецькими шовковими; лавки оббивалися зеленим сукном або вкривалися квітчастими налавошниками і срібними або золотими шнурками. Коштовної красивої меблі було дуже мало, були тільки обиті кожею й позолочені стільці з точеними золоченими ніжками з усім, що до них належало— шовковим убором з червоною шовковою бахромою, шовковими завісами, положками, шовковими укривалами, подушками, перинами з кружевом, матрацами. У світлиці було багацько образів в багатих шатах, як тепер по деревнях у селян, були образи написані на кипарисі і жесті. У Хв. Шидловського знайшлося 47 образів, ковчег з мощами, і у їв. Шидловського портрет Петра з Полтавською баталією, портрет Меншикова і родословець Шереметьєвих. Картини Перекрестова були намальовані здебільшого на холсті, деякі на шовку. Пани полковники любили послухати й музики: у Перекрестових і Шидловських були органи, великі й малі, позолочені, з часами на верху. У Перекрестових були годинники з боєм, стінні мідяні, німецькі, також німецькі верцадла (зеркала); і у Хв. Шидловського було їх троє у рямах. У Хв. Донця були дзеркала в серебряних, позолочених сканних рямах з червоним та блакитним камінням. У Хв. Шидловського виявилася й невеличка бібліотечка. Там було 14 церковних книжок: більша частина київського друку і єдна рукописна—Мінея—і 10 гражданських книжок: єдна на латинській мові (переклад з німецького) і 9 на польській; у харківському будинкові Хв. Шидловського було тільки єдно Євангеліє; на окладі його на одному боці були євангелісти, на другому— реп'ї з жемчугом, .посередині — образ Пречистої; застіжки — срібляні, оправа — з червоного оксамиту. Було багато рушників — турецьких, вишитих золотом, сріблом і шовком, і українських з заполоччю. Було багато усякого посуда, частина його призначалася, щоб украшати покої,— скриньки шльонської роботи, срібляний посуд: пляшки, кубки, ложки, чарки, чашки, четвертини, криштальові, шкляні, мідяні та олов'яні речі — шандали, глечики, лампади; на срібляному посуді були бронзові чоловічки. У всіх полковників було дуже багато зброї і кінського убранства; у полковника Л. Шидловського була шабля «черкасская», цебто українська, з ножнами шагреневої шкури, в срібляній позолоченій оправі з бирюзою й іншим самоцвітним камінням, срібляна полковнича булава, або пернач — жезл з головкою, котра була схожа з пір'ям глухих або прорізних стріл, звідсіль і назвисько «пернач»; самий жезл по середині був обложений білою шагреневою шкурою, а на кінці — сріблом, місцями позолоченим; обушок був мідяний, обкладений сріблом з черню, в нього вставлено було самоцвітне каміння. У Хв. Донця був бунчук: древко з головкою немов яблуком, з котрого виходив кінський хвіст; сей хвіст був прив'язаний до яблука з китицею й шовковою бахромою; китичка була з червоного китайського шовка; древко бунчука було мідяне, прорізне, позолочене. Були у слободських полковників карети, коляски і українські повозки. Траплялося ночувати в полі — і для сього були шатри, або намети. Коней у Харкові Шид-ловський держав 200 Було багацько й товарів про запас, по пословиці — «запас біди не чинить».' А срошей було небагато тому, що вони були положені у торгівлю та промисли — на завод шкурятиний та на горілку.\nУкраїнською взагалі була й Одежа козачої старшини. Гр. Хв. Квітка, котрий добре знав і бачив сю одежу у батьківському будинку, оповідає про неї так: се були широкі жовті штани, жупан, пояс; зверху ще надівалася черкеска з одкидними рукавами, висока смушева шапка з суконним кольоровим верхом; за поясом на ланцюжку — ніж, у поході шабля. Черкеска була синього кольору і підбивалася галуном, шнурком або міхом. У великий парад полковники одягали зверху ще суконну керею (мантію) з пряжкою з самоцвітного каміння. Така ж одежа була і у трьох слободських полковників. Черкески у них були ріжних кольорів: червоні, зелені, обшиті золотом і підбиті хутром.\nЖіноча одежа старшинського стану була теж українська, і вони її носили до пізніх часів. Се був кунтуш зі штофу, парчі й інших дебелих матерій. З-під нього було видко на грудях кірсетку й спідницю з запаскою. Дома ходили у кірсетці без рукавів, у спідниці з запаскою і у вишитій українській сорочці. Були й плахти з шовку та гарусу, котрі носилися на спідницях. Одежа переходила од матері до дочок, онучок та правнучок без усякої одміни фасону. Жіноцтво носило багате намисто, вінці, ожерелля.\nВзагалі усе оце коштувало дуже дорого, і у сьому була велика ріжниця між багатими людьми тих і наших часів. Тоді панував ще патріархальний уклад життя; кожне господарство виробляло усе потрібне для себе, а увесь лишок йшов на майно, багате убранство та запаси. Тодішнім полковникам здавалося, що се майно не зменшиться у своїй ціні, бо воно не залежить од перемін моди, що тією одежою, яка була у скринях, будуть користуватися не тільки їх дочки, але й унучки. Але вийшло інакше: «Вони не прозрівали,— каже О. Я. Єфименко,— що наближаються інші часи, коли унуки виймуть самоцвітне каміння з їх зброї, щоб украсити їм застіжку своїх французьких черевичок, переллють свій срібляний посуд, занедбають свої парчові кунтуші або оддадуть їх, як жертву, у церкву на ризи або якусь іншу церковну прикрасу» . Наближався новий економічний побут, де мода получила величезне значіння. І ось тепер нам треба великих заходів, часу й щастя, _ щоб розшукати якусь злиденну частину того, що колись у безмірному числі прилюдно виставлено було у панських будинках або сховано було в скринях. Якби зібрати тільки ті речи, які реквізовані були у трьох харківських полковників, то з них вийшов би український побутовий музей, котрий міг би зрівнятися з музеями — Київським, Чернігівським (В. В. Тарновського) та Катеринославським (А. Н. Поля). А усі речи сих полковників пішли прахом, хоч і не було у сьому їхньої вини. А скільки прахом пішло таких же речей у других, у котрих не реквізували маєтностей на царя! Тут вже не було вини російського правительства, а винуваті були ті землевласники, котрі не зберегли нічого з сього до наших часів, хоч би на спомин про те, як жили їх діди та прадіди, котрі здобули для сих унуків маєтності і усе майно. Його розтрінькали та позаміняли модним, не зробивши навіть того, що робили по селах селянки, ховаючи у своїх скринях плахти та запаски, котрі виходили з моди.\nЗнайшлися ж гроші, навіть дуже великі, коли у самому кінці XVIII ст після скасування автономії і у початку XIX ст. почали будувати нові будинки у ріжних нових чужоземних стилях та обставляти їх новою дуже коштовною обстановою. І до сього треба додати, що старі речі, які були у старшини, взагалі були куди красивіші, ніж ті фабрикати, котрі прийшли їм на зміну, бо то були старі вироби мистецтва або місцевого українського, або й чужоземного — західньоєвропейського і східньополудньового. Українські вироби та ремесло уже розвинулися на національному грунті й знаходили собі, як ми знаємо, покупщиків навіть за межами Слободської України. Ми маємо чимало пам'ятників українського мистецтва за часи Слобожанщини: церковної архітектури, гражданської, а також і малярства. Серед майна харківських полковників було багато образів українського письма. А скільки було їх по церквах Слободської України! Вже у наші часи Археологічного з'їзда у Харкові у 1902 р. незабутній професор Є. К. Редін зібрав їх стільки, що з них утворено було у Харкові два музея — церковний відділ у Музею університетському і пархіяльний Церковно-археологічний музей. І яка сила там зібрана пам'ятників церковної старовини та мистецтва! А серед них немало таких, про котрі можна написати наукові праці, а взагалі на підставі їх можна і неодмінно треба написати хоч коротку історію мистецтва старої Слобожанщини *. Серед тих речей, які були у харківських полковників, було немало чужоземних: були польські ножі та ножики, шклянки, сідла, карети; німецькі сідла; шльонські, цебто сілезькі, полотна, коляски, посуд; берлінські кортикі; швабські полотна, скатерті,\nОбставини життя козацтва, селянства та міщанства. Щодо побуту середнього та нижчого станів слобожан, то він був чисто український і взагалі схожий з старшинським. Відріжнявся він тільки од нього своїм убожеством. Українська козача або селянська, або міщанська хата одріжнялася од панського будинку тільки своїм розміром; матеріял же будівлі був однаковий — дерево, ґонт, очерет, солома; і у заможних козаків можна було побачити навіть кахельні груби, які звичайно були у панських будинках і які ми бачили у Шидловського. У хатах козаків, міщан та посполітих були ті ж образи, лавки, килими, коці, рушники, скрині з одежою і українським убранством — тільки усе отеє було куди бідніше та дешевше. Навіть у страві і напитках теж було багато схожого. Українські народні звичаї — весілля, танки, гри — збереглися у козацтва та селянства куди краще і довше, ніж у старшин. Який же був побут слобожан взагалі і особливо у козацтва та селянства? Звістки про се дав нам автор Топографічного опису Харківського намісництва 1785 р.221 Слобожане, каже він, любили у всьому чистоту і перш усього у хатах. Хати були або рублені, з дерева, або мазанки з хворосту, обмазані всередині і з усіх боків глиною. У них були просторі сіни і призьба, долівка теж була глиняна. Дах робили з великим спуском і він спускався над призьбою. Груби клалися з цегли та кахель; у заможніших кахлі були зелені, а у інших — побілені крейдою. Білили хату по суботах та перед великими празниками, улітку навіть з надвору. У рідкої хати було менш трьох вікон шкляних, здебільшого круглого шкла. Пічки топилися потрошку увесь день, й комина не зачиняли, і тому чада по хатах не бувало. Комин робили з пруття, обмазаного глиною. Топили пічки соломою, очеретом, кизяком, рідко коли дровами. Хата швидко нагрівалася, але так же швидко остигала, і треба було її знову топити. У хаті біля стін стояли скамейки, а вздовж тієї стінки, де була піч, робився піл, який заміняв кровать; у запічок ссипали для сушки зерно. У покутя біля образів стояв звичайно довгий та вузький чисто вимитий стіл, покритий у заможних килимом, а у бідних чистим рядном, і на ньому, лежав хліб та сіль; у багатих замість столів, укопаних у землю, на низьких ножках стояла скриня або стіл, окований залізом, з ящиками, замкнутими на замок, скриня покривалася килимом або коцом, а зверху скатертю. Дах був очеретяний: з очерета, коли бракувало дерева, робили й стелю на тонких перекладинах, скріпляючи їх сволоком, котрий переходив через усю хату. Робили дах також з соломи і ґонту Двір обносили плетневою огорожою Академік Зуєв теж оповідає нам , що і у Харкові хати були невеличкі, дерев'яні або мазанки і по українському звичаю поділялися на дві частини — одна половина хати була для хазяїна з семейством, а друга, з галерейкою — для гостей, бо значна частина населення шинкувала. Заможні військові обивателі проживали у містах та великих слободах. На празники одягали жупани з тонкого німецького сукна, обложені золотом або срібляним позументом; жіночі кунтуші були тільки длиніші, ніж парубоцькі. Жінки носили ще шовкові кірсетки без рукавів і спідниці, обкладені позументом. Чоботки, черевички були шкуратяні або сап'янові — червоні або жовті з залізними підковками замість закаблуків На шиї жіноцтво носило намисто або коралі, перли, і котра була багатша, та носила й більше низок намиста; туди нанизували також по одному або по кілька медальйонів або, як називали їх, талярів, а заможні нанизували між коралі червонці, згорнувши їх у трубочку, і коли треба було грошей, їх здіймали. На головах жінки носили шапочки-кораблики з чорною бархатною облямівкою; верхня частина її була парчова або з товстого важкого штофу; під шапочку підкладалося і усе волосся. Але вже багато зачало носити замість сих корабликів пла-точки, а замісць сап'яних черевик — башмаки. Дівчата надівали на голову стрічку, заплетали косу на маковці немов вінчик; косу украшали квітками А котра надівала платок, та випускала з нього косу і заплетала в неї стрічку. Носили й плахти з запаскою, підв'язуючи їх поясом. Селяне і селянки зберегли в своїй одежі більш української старовини, ніж городяне. їжа була краща, ніж у великоросіян. Рідко у кого не було паляниць та книшів; житний хліб майже у всіх був просіяний на ситі, а не на решеті; варили страву двічі на день — рано і ввечері; варили борщ з буряків та капусти, з пшонною затіркою, з сирівцем, з салом; по празникам у багатих бувала й баранина, свійська птиця, а іноді й дичина. На вечерю подавали звичайно гречані або пшеничні вареники з сиром, гречані галушки з салом, пшонну густу кашу з салом або маслом та окропом; літом гбтовили холодець; усякий мав свій город та баштан.\nСелянське господарство мало свої українські особистості, як рівняти його з великоросійським Українське село не похоже було на великоросійське. На се звернули увагу ті, котрі проїздили тоді по Слобожанщині, як, наприклад, академік Зуєв, котрий, приїхавши в українську слободу Липці з Бєлгорода, зараз побачив, що тут жив нарід, зовсім одмінний од великоросійського і мовою, і одежою, і звичаями. Автор Топографічного опису Харківського намісництва 1788 р. (здається, великоросіянин Заго-ровський) дає нам таке цікаве порівняння українського і великоросійського господарського побуту. Великоросійське село, каже він, з першого погляду немов багатше українського, воно звичайно при річці, має доволі ліса й поля, усі поля засіяні, на току доволі хліба, хати і усі інші будівлі дерев'яні. Одначе худоби мало тай та малоросла. Ліси знищені, бо на лапті обдирають кору з дерева, хата закопчується од дима і швидко пріє та згниває. Страчується багато ліса й через те, що забори й таке інше роблять не з хворосту, як в Україні, а з доброго дерева. Садів та огородів нема. Одначе значна частина великоросійського населення Слобожанщини, живучи у сусідстві з українцями, зберігаючи своє власне хліборобство, перейняла од них багато чого у свойому господарстві.\nУкраїнське село на перший погляд немов бідніше од великоросійського: звичайно можливо побачити декілька давно неораних облогів; на току небагато хліба, повітки та коморі, усяка огорожа і ворота не дерев'яні, а хворостяні. Але з другого боку, на лугах та по облогах сила трави, багацько рогатої худоби, яка має велику ціну у господарстві; усі будівлі з хворосту, але захищають скотину і од звірів, і од непогоди. Білі, чисті і світлі хати, веселі садки, огороди з усякою огородиною виділяють українське село од усякого іншого; на мешканцях його ми бачимо європейську ввічливість, а на азіатську дикість—тут не побачимо рабських звичаїв; нижчий стан населення бажає піднятися до середнього, середній — до вищого. Військовий обиватель своїм побутом наближається, оскільки може, до городянина, бо він не в зневазі, він не в убожстві; городянин, парахвіяльний піп, канцеляриста, міщанин не одхиляються од селянина, а з другого боку, наближають й до дворян — і просвітою, вихованням, повожінням, їжою, одежою, помешканням; усі три стани не рівняються; але подібні єдин до другого. Українське дворянство мало велику охоту до промислів та торгівлі й широко займалося їми. Але до торгівлі мали хить усі українці, хоч ся торгівля була середня, домова, для свого пропитан-ня, а не для здобування багатства; тому вона широко розповсюджена була по усій країні. Треба також помітити ще й те, що було злим, не корисним у тодішньому побуті Слобожанщини. Річки міліли, замудювалися мулом через те, що нищилися ліси та було багацько гаток для млинів. Населення мусило напувати худобу загнившою водою й навіть само пити її Риба у ріках та озерах залишилася тільки дрібна. Лісу залишилося ще доволі, і частина його була заповідною. Ліс у Слобожанщині чергувався з полем. Обробляли ліс з початку заселення ґонтарі; українці ж навчали навіть великоросійське населення Бєлгородського краю будувати млини та вітряки. Лазень, на котрі йшло багацько дров у великоросіян, на Слобожанщині не було, окрім тільки тих, що були в городах та у дворян. Для освітлення слобожане мали не лучину, на яку тратилася сила гарного дерева у Великоросії, а каганці, де горіло сало чи конопляне масло, а також свічки з кизяка та чорнобильнику, котрі не давали диму; на опал уживали окрім дров очер'ет та солому. З липи не драли кори на лапті, для чого, по заяві великоросійських селян, неначебто потрібно -було на рік для одного чоловіка до 400 липових стволів (се, мабуть, занадто!), а робили з лип липові хати, котрі стояли більш ніж по 100 років; уживали старі дуплисті липи для бджіл. Любили українці розводити садки та обсажувати двори й городи вербами та тополями. Не взираючи на те що винокуріння потребувало багато дров, і поміщики, і військові обивателі зберегли свої власні ліси й на будучину, але обчеські в'їжджі ліси підданих страшенно знищилися через винниці. В лісах і між ланів було багато вуликів. Бджільництво велося на німецький манір. Вулики робилися легкі, одноденні, внизу широкі, вгорі вузенькі, з очком. На зиму бджіл ставили в дерев'яні льохи.\nПлуги мали теж і великоросійські поміщики і однодворці, котрі жили поміж українцями або поблизу од них. Уживали тут і сохи, а також рала для м'яких піскуватих земель; або для другої оранки під озим, а то й по нужді. У безлісних степах піднімали цілину або довго не орані перелоги, і на таких високих нових землях сіяли просо або ганус, а на інших — яру пшеницю, на третій рік — овес, потім жито, а потім залишали поле под перелогом на кілька років. Таким побитом, дикий степ, вкритий колись тирсою та дерезою, покривався солодкою травою; після жита родився добрий пирей горошок та дятлина — се був добрий сінокос. І так щороку підіймалася цілина або засівалися облоги, і тому у всіх полях на Україні були облоги, де не було посіву. Хліб або складали в копицях на полі, або одвозили в деревню. Великоросійських овінов (сушня) слобожане не знали, а молотили снопи на токах, а заможні складали його в клуні. Середній урожай був озимого жита сам 7 227, озимої пшениці—сам 5, ярини—вівса 9, ячменя 7, пшениці 4, проса 10, гречки 7, ганусу 10, маку 20. За помол мельникам платили 1/10 зерна. Зерно зберігали в сухих ямах з соломою. На продаж хліб ішов для своєї країни і невеличка частина ярового за її межі. Значна частина населення займалася винокуренням — у кінці XVIII ст. було 976 винниць, а також ремеслами, яких було немало й по селах. Були й такі, що, не маючи своєї землі, ходили на заробітки у степи. Чимало було й таких, що займалися садівництвом та огородиною: збірали у лісах дикі груші та яблокі або розводили сади та огороди та баштани яко промисел. Зараз за хліборобством треба поставити скотарство, яке у слобожан було широко розвинуто й поставлено яко промисел — будували сараї й загони для худоби, заготовляли для неї сіно і інший корм, ходили за скотиною, лічили її, годували і поїли. І од сього промисла мали велику користь. Велику шкоду робили у житті населення суворі зими, з завірюхами, од чого гинуло багато худоби, безсніжні зими, одлиги зимою, котрі шкодили садам та посівам, гарячі вітри — суховії, од яких усе засихало і в'яло у степу. У оселях біля болот бували лихоманки. На рогату худобу нападала пошість, вилічувати котру не уміли. Медведі нищили пасіки та худобу, а ще більше зла робили вовки; вадили лисиці і зайці. Мошкара набивалася у рот скотині, а сарана поїдала увесь хліб і рослину. Отакий був господарський побут слобожан-українців.\nЗвичаї та риси характеру слобожан. Звернемо тепер увагу на звичаї, обряди і натуру слобожан. Празників у слобожан було багато, і деякі з них святкувалися кілька днів, наприклад Трійця. Було чимало й місцьових праз-ників, наприклад, Паликопи (Пантелеймона). І чоловіки, і жінки ходили на вулицях з музикою — скрипками та цимбалами. Заходили й до шинку, пили там горілку маленькою чаркою і танцювали або український, або польський танок.\nНа храм являлася сила народу з сусідніх сіл. Слобожане дуже любили музику й танки, окрім скрипки, без котрої не можна було відбути весілля, були й інші струменти, наприклад: бас, флейта, цимбали (гуслі), кобза або бандура і ліра; на двох послідніх вигравали кобзарі та лірники. Гр. Сав. Сковорода грав на флейті, скрипці, бандурі і гуслях. Пастухи грали на сопілках Танцювали метелицю, горлицю й козачка. Горілку любили і уживали її з малих літ, але більш для бесіди ніж для п'янства: п'ятеро чоловік моглш в компанії просидіти і випити якусь півосьмушку горілки; пили потроху, а більш балакали поміж себе, а коли і випивали більш як треба, то рідко лаялися і билися. Гостей збірали по праздниках та на крестини, обідали, а під вечір розіходилися. Але весілля справляли гучно і витра-чували на них багацько грошей. У селян було більше усяких обрядів, ніж у городян. Цікаві звістки про весілля у слобожан і гетьманців дає Калиновський. Починалося діло з того, що посилалися свахи до батьків молодої; вони брали з собою, яко посланці, хліб та посохи. При згоді молодої, вона давала старостам рушники, котрі у багатих були вишиті шовком або золотом. Старости поверталися до родини молодого, перев'язавши себе рушниками. З того дня молодий міг навіщати засватану дівчину. У суботу перед вінчанням (воно звичайно бувало у неділю вранці) молода робила бенкет і вечерю подружкам з піснями й танками. Після вінця молоді йшли до батьків жениха на трапезу. Батько й мати жениха сиділи на кожусі, вивернутому уверх шерстю, і держали у руках хліб, котрим благославляли молодого, одпускаючи його на коні до молодої. Там батько й мати молодої виходили їм назустріч у вивороченому кожусі на кочерзі або на вилах з горщиком з водою або вівсом. На коня сідав родич молодої і немов утікав од бояр, котрі його доганяли теж на конях і приводили на двір, де він брав немов викуп за молоду. Викуп брав теж малолітній брат молодої за свою сестру. Сідали за стіл, молода у сірому або білому кунтуші, обута в червоні черевики з підковками, в плахті, запасці, в вишитій сорочці з стрічками у волоссі, в намисті; молодий — у жупані та черкесці, у суконних штанях, у високій червоній шапці. Роздавалися подарунки, потім виходили на двір танцювати до обіда під музику. Грала звичайно троїста музика — скрипка, бас і флейта. На столі стояв коровай, перед образами — шабля з запаленими свічками. Подавали багато усякої страви: локшину з свининою і куркою, борщ, жарене, капусту. Дружко роздавав коровай Після обіда знов танцювали, а потім вечеряли. Потім їхали у двір молодого, де запалювали куль соломи, і через сей костер усі переїздили. Молода роззувала молодого, а він злегенька бив її холявою по спині. Якщо молода соблюла своє дівоцтво, усі радувалися, і з радощів били вікна і усе, що попадалося під руку (так каже Калиновський, але, здається, розбивали усе не з радощів, а тоді, коли молода не соблюла своєї дівочої честі).\nУ понеділок ходили з перезвою по усіх дружках і боярах й танцювали, давали молодим подарунки на нове хазяйство. Приносили курку до тещі. Так празникували та бенкетували цілий тиждень. Весілля обходилося батькам молодої у 17 карб., а молодого— 16 карб., усього у 33 карб. У тому числі на горілку виходило 12 карб. Багато дечого з цих весільних звичаїв оддає дуже великою старовиною — часами домонгольської руської і дохристиянської доби, нагадує нам весільні звичаї у предків українців — сіверян, полян. Про се нагадують і такі старі назвиська, як князь та бояре, і те, що молодий їхав верхи, і те, що родич і брат молодої брали за неї викуп; нагадує про се шабля і звичай проїздити через очищаючий усе зле вогонь; особливо ж цікавий і старий звичай роззування молодого мужа, що робила у Х ст. Рогніда, роззуваючи на весіллі Володимира. Батьки сиділи на вивернутому кожусі тому, що усе мохнате було символом багатства; символичне значіння на весіллі мала й курка. Свідоцтво Калиновського про весільні звичаї слобожан підтримується й Гр. Хв. Квіткою — його «Сватанням на Гончарівці», де описано весілля у самому Харкові на Гончарівці. Там немає вже деяких звичаїв, бо городяне, очевисто, забули вже дещо. Слобожане зберегли й інші навіть ще дохристиянські звичаї, наприклад, колядування, Купалу, зберегли й християнське ходження зі звіздою на Різдво, щедрий вечір і інші (ходили, наприклад, на масницю з колодкою, щоб брати немов викуп з нежонатих). Були вечорниці, веснянки. Залишилася й віра у волшебство, заговори. Одна харківська шинкарка дістала від другої обивательки Гапки, щоб ліпше торгувати, засушену жабу. Духовне правління наложило на Гапку покуту: вона повинна була ходити тиждень у церкву з набитою на ноги колодкою. Бєлгородський єпископ Іоасаф Горленко вів сувору боротьбу проти українських народних звичаїв і навіть проти вечорниць, хоч вони нікому ні в чім не вадили. У свойо-му пастирському посланію до духовенства він писав: «Дізналися ми, що народ по городках та селах, зберігаючи наслідки поганства, робить «рілли» (себто колиски), на котрих гойдаються на Великдень та на Петра; на Трой-ю празникують якусь березу, а на різдво Івана Предтечи — купалу і вечорниці, де співають погані пісні. Се усе твориться у народі по його нерозумінню, а духовенство сього не забороняє і через се воно тепер повинно нищити у своїх парахвіях усі отсі поганські празники».\nЯку ж натуру і риси характера мали слобожане? Про се залишили нам свідоцтва автори Топографічного опису Харківського намісництва 1785 й 1788 р.229, Статистичного обзору Слободсько-Української губернії (ЗО років XIX ст.) 230, Гр. Хв. Квітка (1841 р.), Мочульський (1850 р.) 231, Філа-рет (1852 р.) 2Л2. Перший автор оповідає про прихильність слобожан до церкви: в відносинах до начальства вони були слухняні, коли з ними поводилися ласкаво; а як строго, то хоч і покорялися, але з обуренням. Розбишацтва бували, але рідко з душогубством. І справді, здається, що у натурі слобожанина була якась м'ягкість мирного селянина. Навіть народних бунтів в Слободській Україні, окрім тільки повстання Сірка, не було233. Крадіжі та злодійства бували, але участь у них більш усього мали не тубільці, а захожі великоросіяне. Слобожане користувалися правом вільного винокурення і, значить, випивали дуже багато горілки, але автор «Топографічного опису» 1788 р. (сам великоросіянин) оповідає, що пили не для того, щоб напитися п'яними, а для компанії і бесіди. Взагалі треба признати, що слобожане випивали дуже багато горілки, бо вона була майже у кожного, була дешева, але такого п'янства, щоб тільки напитися, було мало, хоч п'яниці й тоді траплялися, як про се свідчать п'яницькі пісні. Автор «Статистичного обзору» каже, що слобожане — се ті ж українці, мало-росіяне, тільки у своїй мові вони більше гетьманців наближаються до вели-коросіян, але по характеру од них дуже далекі Великоросіянин більш трудолюбивий, услужливий, а слобожанин більш поштивий і сердешно привітливий. Змовчить, але ле буде гнутися навіть перед тим, од кого залежить. Українець щедріший од великоросіянина, більше бажає освіти (особливо се треба сказати про духовенство). Українець більш здатний до мистецтва, а великоросіянин — до ремесла. Україна дає багато музиків, півчих, малярів, різчиків і таке інше, але сама приймає захожих ремесників з Великоросії (каменщиків, плотників). Українець утікає од тяжкої праці, хоч і дотепний до роботи. Великоросіяне славні тим, що чого не знають, переймають з чужих країв. Але як глянути на ті переміни, які означилися у слобожан у громадському та хатньому побуту, у вихованню, у поводженню між себе, у обчеських і приватних будинках, школах і освіті, у торгівлі і розкоші, як зрівняти отеє усе з тим, що було ЗО—40 років тому назад, тоді прийдеться згодитися з тим, що й українець ледве чи не більше перейняв за сі часи, ніж його учителі великоросіяне Гр. Хв. Квітка каже, що слобожанин любить чистоту, що він привітливий, поштивий у обходженню, почитає за гріх обманити кого-небудь, чесно виконує обіцянки й умови.\nСлобожанський побут. Змога, перше навчити сина ремеслу, навчає його грамоті, а потім уже вибі-рає йому заняття по його охоті. Українець любить музику і до неї здатний і на голос, без нот виучується грати на скрипці. Три таких музиканта складають зі себе троїсту музику, яка грає на весіллях. Дуже гарно співають по церковних хорах. Українці завжди славилися гарними голосами, із них набірали півчих до царського двора. Є і самоучки малярі, котрі малюють образи для церков, різчики іконостасів. Не знаючи «іоніческого і коринфского стилей», вони ніколи не змішували «оників» з «оринами». Преосвященний Філарет, сам великоросіянин, дуже прихильно відносився до українського населення Харківської єпархії, де був архієреєм. Він каже, що слобожане люблять чистоту і живуть чистіше, ніж великоросіяне. Багата природа була ласкава до українця, і се зробило його безпешним, лінивим і через се він не ходив на заробітки, як великоросіянин; зимою він лежить у запічку та курить люльку. До майстерства він дуже здатний і охоче переймає усе нове. Він тихомирний і розсудливий, не схильний до крадіжі й розбишацтва: з 338 злодійств, які були у Слободсько-Українській губернії у 1845 р., більша частина була зроблена захожими людьми, а не тубільцями. Лайки, особливо на старих, не люблять. Хазяйства знищуються через постійні сімейні розділи; жонатий син звичайно одділяється од батьків, і се робиться головним чином для того, щоб не було сварки та лайки між старою хазяйкою — свекрухою — та її невістками. Після того як завелося в Україні кріпацтво, пішло багато біглих у Новоросію, на Дін, але мандрівники бували часто і раніше. Мочульський каже, що українці дуже люблять судитися у судах, але преосвященний Філарет з тим не згоджується


У Львові визначили індекс благополуччя молоді у 2021 році — ПроЗахід новини\nОпубліковано: 21:29, 14.12.2021\nСьогодні у Львові презентували Індекс благополуччя молоді, що дозволяє комплексно оцінити рівень благополуччя молодих людей у місті. До презентації долучились представник UNFPA в Україні Хайме Надаль, перший заступник міського голови Львова Андрій Москаленко, програмна радниця з питань молоді та ВІЛ UNFPA в Україні Людмила Шевцова, директор мережі молодіжних просторів ТВОРИ! Олег Малець, соціологиня Тетяна Приходько та представники соціально-відповідального бізнесу SoftServe.\nСхоже опитування вже проводили у 2019 році, тоді індекс сягнув показника 0,71 із можливої 1 (одиниці). В цьому ж році індекс сягнув показника 0,80.\nUNFPA і Інститут демографії та соціальних досліджень НАН України постійно проводять такі соціологічні опитування, для поліпшення якості життя молоді у містах України. За весь час опитування пройшли уже 3485 респондентів. Цього разу у Львові опитали 500 осіб.\nЗа результатами опитування можна порівняти показники 2019 та 2021 років за сімома субіндексами:\nОсвіта і Наука – 0,76 / 0,82\nЗдоров’я – 0,72 / 0,81\nЕкономічні можливості – 0,66 / 0,87\nУчасть у політичному житті – 0,54 / 0,84\nУчасть у громадському житті – 0,72 / 0,85\nІнформаційно-комунікаційні технології – 0,97 / 0,85\nБезпека і захищеність – 0,56 / 0,59\n«Чому саме відбулось зростання індексу після майже 2 років пандемії? Насправді це не проста відповідь, тут потрібно проводити консультації з компетентними інституціями, відповідальними за конкретні субіндекси. Та що точно можна сказати – Львів не стоїть на місці і стає комфортним для життя молоді незалежно від тих викликів, які виникають. У місці діє стратегія «Львів, дружній до дітей та молоді», реалізовується велика кількість ініціатив, і це вже не перший рік, тож логічним є те, що це все дає свої плоди, свій ефект у різних галузях. Показовим тут є також зниження рівня субіндексу «Інформаційно-комунікаційні технології», це єдиний субіндекс, який знизився. Логічним є той момент, що зі значним переходом в цифрове життя, молодь змушена була чи не повністю змінити свій досвід комунікацій, у них колосально виріс запит на якість цих послуг. Водночас сервіси та надавачі послуг так би мовити захлинулись в запиті, що й позначилось на показнику. В загальному ж, динаміка позитивна, є куди рухатись», – каже керівник мережі молодіжних просторів ТВОРИ! Олег Малець.\nІнноваційний проєкт «Благополуччя молоді: втілюй свої мрії» реалізується ГО «МОЛОДВІЖ» та ГО «Рада жінок Донеччини» в межах ініціативи з визначення Індексу Благополуччя Молоді у містах України, яку впроваджує Фонд ООН у галузі народонаселення (UNFPA) з 2019 року.\nіндекс благополуччя молоді у 2021 році новини західної україни новини Львів новини Львівщини Новини про захід


Wareika live - Харків, 5 квітня 2019. Придбати квитки в internet-bilet.ua\nMoskvich Bar радий повідомити вам, що 5 квітня відбудеться грандіозне і, мабуть, найсерйозніша подія весни 2019 року.\nДо нас в гості приїде знаменитий німецький тріо WAREIKA зі своїм феєричним live концертом.\nМузику німецького тріо Wareika важко описати інакше, як словом «еклектика». У Флоріана Ширмахера, Хенріка Раабе і Якоба Зайденстікера неважко побачити звичні для клубної музики «нульових» сухуваті ритми, однак, за ними відбувається справжнє буйство фарб. Фортепіано, духові, ритм-гітара, різноманітна перкусія, синтезаторні трелі і вокал складаються то в даб, то в диско, то в теплий меланхолійний дип-хаус, то в карнавальний балканський біт. Є в активі німецької трійці навіть кавер на хіт The Doors «Riders on the Storm».\nМузика Верейка це гармонійна суміш таких інтелігентних компонентів, як джаз, клезмер, лаунж, етно і мінімал-техно. На міжнародній сцені присутній пару трійку років з півдюжиною найцікавіших синглів в стилі мінімал-хаус з сильними джазовими і етно ремінісценціями.\nWareika live відбудеться 5 квітня 2019, 22:00, п’ятниця в Moskvich Bar. За допомогою сервісу internet-bilet.ua, Ви зможете з легкістю забронювати, замовити та купити квитки на концерт, спектакль, оперу, балет, майстер-класи, спортивні та дитячі заходи, що Вас цікавлять, оплативши їх найбільш зручним для Вас способом: через інтернет банківською карткою VISA/MasterCard, готівкою або кур'єром, якщо зробите замовлення квитка з доставкою.


Карпатський об'єктив | Цікаве >> Фестиваль талантів «Смарагдові витоки» розпочався у місті над Латорицею. ФОТО\nФестиваль талантів «Смарагдові витоки» розпочався у місті над Латорицею. ФОТО\nОпубліковано: 03.05.2018 - 20:41 | Переглядів: 829\nУ Мукачево приїхало близько 500 творчих дітей з різних областей України для того, щоб продемонструвати свої творчі таланти та уміння на дитячо-юнацькому фестивалі народного мистецтва “Смарагдові витоки”\nЦеремонія відкриття пройшла у центральні частині міста, на площі Кирила і Мефодія.\nМукачівці зустріли гостей міста з усмішками. Відкритими обіймами та хорошими піснями. До присутніх також звернувся заступник міського голови, керуючий справами виконавчого комітету Мукачівської міської ради – Олександр Галай.\nВін привітав усіх гостей нашого міста, а також мукачівців із початком такого чудового фестивалю, який традиційно збирає у Мукачеві творчі колективи та згуртовує навколо себе прекрасні таланти.\nНа відкриті також була присутня директор Центру дитячої та юнацької творчості – Галина Пенська. Зазначимо, що саме цей заклад позашкільної освіти є головним організатором даного дійства. Начальник управління освіти, молоді та спорту Катерина Кришінець-Андялошій та усі жителі та туристи міста над Латорицею.\nЯк повідомили для «Карпатського об’єктиву» в управлінні освіти, молоді та спорту конкурсна програма фестивалю розпочнеться вже завтра 4 травня о 11.30 год. парку «Перемоги», а 5 травня о 12.00 годині також у парку «Перемоги» пройде гала-концерт та нагородження переможців.\nЗазначимо, що в конкурсній програмі беруть участь:\n– вокальне мистецтво (солісти, дуети, тріо, ансамблі);\n– гурти (фольклорні гурти, троїсті музики, оркестри народних інструментів);\n– хореографічне мистецтво (хореографічні колективи, дуети, групи);\n– декоративно-ужиткове мистецтво та художні ремесла;\nОкрім того, під час проведення фестивалю на території парку працюватимуть атракціони. Всі зможуть пригоститися закарпатськими стравами, смачними тістечками, морозивом. А також відвідати майстер-класи і мати на згадку про фестиваль виготовленні власноруч сувеніри.\n4 травня святкує День народження наша дорога мама, бабуся, теща Марія Степанівна Кеслер 4 травня\nКатегорії: Фестиваль. Позначки: RSS, Yandex, Новини, Новини для інших сайтів, Новини Мукачева, Публікації, Розмістити на головній сторінці, і Фото.


Тиждень безпеки в ДНЗ: розробка занять\nКонспект заняття до тижня безпеки: структура та зразок. Дізнайтеся, як зробити заняття цікавим\nЯк розробити заняття до тижня безпеки\nВизначте актуальну для дітей тему\nСформулюйте мету, яку прагнете досягти\nОберіть оптимальну форму роботи (вікторина, практичне заняття, гра тощо)\nЗнайдіть інформацію, яка відповідала б віковим особливостям вихованців\nРозробіть план заходу пыд час тижня безпеки\nСкладіть за планом розгорнутий конспект\nВстановіть часовий регламент на кожен з етапів\nОформіть конспект відповідно до методичних вимог\nСкладові заняття до тижня безпеки у дитячому садку\nПрактична частина (вправи, ігри тощо)\nЯк зробити заняття цікавим\nЗалучіть дітей до підготовки\nПроведіть рухливі заняття\nНе перевантажуйте дітей складною для їхнього розуміння інформацією\nВикористайте метод сторітелінгу — ефективної та цікавої історії\nПодбайте про пам'ятки або інші атрибути на згадку про захід\nЯк сформувати навички безпеки життєдіяльності в дошкільників\nКонспект заняття для старшої групи на тему «Безпечні ігри»\nМета: навчати дітей розрізняти безпечні та небезпечні предмети; визначити, у чому полягає загроза ігор з небезпечними предметами; розвивати уміння контролювати свою поведінку; виховувати відповідальне ставлення до організації власного дозвілля.\nОбладнання: деякі небезпечні предмети (голка, сірники, засіб для митття, електроприлади, таблетки) та звичайні дитячі іграшки\nОголошення теми заняття, обговорення правил поведінки під час заняття\nЧи подобається вам гратися?\nЯкі ваші улюблені іграшки?\nДо нас сьогодні завітали друзі (іграшки) — це Свинка Пеппа та її молодший брат Джордж. Вони хочуть погратися, але не знають, що можна брати у цій кімнаті. Підберімо для них іграшки!\nГра «Підбери безпечну іграшку» (робота в групах)\nВихованці дістають із коробки картинки, на яких зображено різні предмети. Наприклад: молоток, пилка, викрутка, м'яч, конструктор тощо. Діти вибирають ті предмети, якими можуть гратися гості.\nПісля виконання завдання обговоріть їх вибір та зробіть висновки: які предмети є небезпечними, чому ними не можна гратися, що може статися в протилежному випадку, що потрібно робити в разі пожежі або травми.\nОпрацюйте теоретичний матеріал про правила поведінки вдома, дитячому садочку та на вулиці. Обговоріть основні дії в разі травми або іншої непередбачуваної ситуації.\nДехто з дітей імітує, що порізав палець, підпалив сукню або отримав опік. Кожна ситуація розглядається окремо. Діти мають самостійно розробити алгоритм дій у кожному з випадків, пропонуючи різні варіанти.\nПерегляд відеоматеріалів про те, що може статися у разі неуважного поводження з предметами, зокрема під час гри з сірниками, запалення газової плити тощо.\nОбговорюючи побачене, сформулюйте спільно з дітьми відповіді на такі запитання:\nЯк користуватися гострими предметами?\nЩо робити з незнайомими предметами?\nЧому не можна вживати таблетки без дозволу та нагляду батьків?\nВ чому небезпека окропу та пару тощо?\nВправа «Усі на свої місця»\nНа столі знаходяться різні предмети та місця для їх зберігання — аптечка, інструменти, ящик для інструментів, коробка для швацьких атрибутів тощо.\nДіти називають предмет, розгадуючи загадки, та вказують, куди їх покласти.\nСпритна та гостра,\nшлях пробиваю носом\nусім, хто мене попросить (голка).\nВ ній багато жару, пару,\nдоглядає одяг вдало (праска)\nМильне, ніжне і пахуче,\nтільки трішечки тягуче (мило).\nхто його бере до рук?\nЗабиває він гвіздочок,\nщо це, діти? (молоточок).\nхто правильно їх скуштує (пігулки).\nПредмети, якими можна гратися — це…\nНебезпечно гратися …, бо…\nВ разі травм та інших неприємностей потрібно…\nПідсумкове слово вихователя\nДарування пам'яток та завершення заняття.\nБезпека життєдіяльності: працюємо з батьками


Спалювали сміття, а загорілася господарська будівля - пожежа на Буковині\n06 Тра 2019 о 11:13\nРятувальники розповіли про пожежі, що сталися у Чернівецькій області.\n4 травня у селі Путрино Кельменецького району сталася пожежа у господарській будівлі. Споруда загорілася через необережне поводження з вогнем власників. Люди спалювали неподалік будівлі сміття, а коли залишили вогонь без нагляду, вітер роздмухав його і полум’я перекинулося на будівлю. Пожежа миттєво охопила всю споруду, адже всередині зберігалось сіно, а стіни будівлі були дерев’яними. Про це повідомляє Прес-служба Управління ДСНС України у Чернівецькій області.\nВласники помітили пожежу вже тоді, коли вогонь охопив вже всю будівлю. Господарі викликали рятувальників і на місце події прибув черговий караул 10 державної пожежно-рятувальної частини з смт Кельменці. Вогнеборці ліквідували пожежу на площі 20 кв.м. Внаслідок пожежі знищено 4 тонни сіна, господарську будівлю.\nЧитайте також: Пожежу у поїзді "Чернівці - Київ" розслідуватиме комісія УЗ\n5 травня до рятувальників надійшло повідомлення про пожежу в господарській будівлі у селі Клішківці Хотинського району. За попередніми висновками фахівців, всередині сталося коротке замкнення електромережі. Власник залишив увімкнену січкарню і пішов до сусідів. Коли чоловік повернувся на подвір’я, то помітив, що вогонь вже дістався покрівлі господарської споруди. На момент прибуття рятувальників вогонь повністю охопив перекриття та покриття будівлі, існувала загроза його перекидання на сусідні споруди. Рятувальники ліквідували пожежу, врятувавши від знищення 3 будівлі: господарську, де виникло займання, сусідній житловий будинок та гараж. Вогонь знищив домашні речі та майно, перекриття та покриття будівлі.\nВам буде цікаво: У Парижі спалахнула пожежа біля резиденції французьких королів Версаль\nТакож упродовж вихідних днів рятувальники ліквідували три пожежі у місті Чернівці.


Я за те щоб робочий день у Раді починався з шикування о 845 – Сергій Тупальський ФОТО/ВІДЕО\n«Я за те, щоб робочий день у Раді починався з шикування о 8:45», – Сергій Тупальський (ФОТО/ВІДЕО)\nсубота, 06 липня 2019 13:31\nКандидат в народні депутати від Сарненського, Костопільського та Березнівського районів (156-й округ) Сергій Тупальський (на фото вгорі) виступає за зміну підходів до роботи у Верховній Раді.\n- Я взагалі за те, щоб робочий день у Верховній Раді починався з шикування о 8:45, а не з повільного розпиття кави десь між 10-ю та 11-ю. Це неприпустимо при такій кількості проблем у країні!, - написав він у Фейсбук.\nКрім того Сергій Тупальський пропонує змінити умови надання пільг нардепам. На його думку, всі вони, в т.ч. (перельоти, проживання і т.д.) мають надаватись тільки на конкретні цілі, пов'язані з виконанням депутатських повноважень.\nЯк повідомлялося раніше, у 156-му окрузі до Верховної Ради балотуються 14 кандидатів. Сергій Тупальський – кандидат-самовисуванець, який має великий досвід роботи у Державній Прикордонній службі та СБУ, має військове звання полковника.\nТеги: Вибори, Вибори ВРУ, політика, Сергій Тупальский\nВибори — під Новий рік: мешканці Рівненщини обиратимуть депутатів\nУ суботу на Рівненщині починається виборчий процес\nЧому, щоб зрозуміти Зеленського, варто почути Ляшка? (АУДІО)\nВід «тотальної зради» - до «а хтось бачив угоду?»: рівняни про погодження «формули Штайнмаєра»\nАби заробити голови ДВК на Рівненщині закривали протоколи пізніше


Натягувач ланцюга бензопили - купити натягувач ланцюга бензопили | Україна\nНатягувач для бензопили Husqvarna 365\nНатягувач ланцюга в зборі Husqvarna 340/345/350\nНатягувач ланцюга в зборі для БЖ Husqvarna 236/240\nНатягувач ланцюга для бензопили Goodluck 4500 бічний\nНатягувач ланцюга для бензопили Goodluck 4500 прямий\nНатягувач ланцюга для бензопили Partner 350\nНатягувач ланцюга для бензопили Stihl 180 пластик\nНатягувач ланцюга для бензопили Stihl 440\nНатягувач ланцюга для бензопили Мотор Січ\nНатягувач ланцюга для бензопили Урал\nНатягувач шини в зборі для БЖ Stihl 260/240/026/024 " W...\nНатягувач шини в зборі для БЖ Stihl 360/036\nНатягувач шини в зборі з плассмаскою для БЖ Stihl 290/390/02...\nНатягувач шини в зборі з плассмаскою для БЖ Stihl 361/440/66...\nДля чого потрібен натягувач ланцюга бензопили?\nВ роботі та справному функціонуванні бензопили дуже важливим моментом є правильна натяжка ланцюга. Від того, як натягнутий ланцюг, залежить якість порізки матеріалу, а також справність всього електричного інструменту.\nНатягувач ланцюга бензопили – це деталь, яка дозволяє посилити або послабити натяг ланцюга. Перевірити рівень натягу в електроінструменті досить просто. Для цього необхідно протягнути шину вправо. Якщо ланцюг рухається і не провисає, то все в порядку. Якщо Ви помітили провисання, то слід усунути цю проблему.\nЛанцюг для бензопили може провисати з різних причин. До таких причин відносять:\nнаявність люфтів в ланцюги, які необхідні для того, щоб шина складалася за формою еліпс. Такі люфти з часом можуть збільшуватись, так як кількість ланок досить велика. В результаті ланцюг подовжується і провисає;\nстирання елементів шини – зірочок і зубів, у процесі експлуатації інструменту, що призводить до зміни довжини шини;\nрозтягнення пластинчастих елементів шини електроінструменту при високих навантаженнях на пилку;\nпід час експлуатації метал бензопили може нагріватися, що призведе до подовження шини.\nЯкщо Ви помітили зазначені несправності, то рекомендуємо купити натягувач для пилки Макіта або іншого бренду, зайшовши на сайт інтернет-магазин Спарт в Україні. Також на сайті магазину Ви можете придбати магнето Штиль 180 та інших моделей.\nЯк влаштований натягувач для бензопили?\nНатягувач для бензопили має досить простий пристрій. Натяг ланцюга відбувається за рахунок переміщення шини електроінструменту або від ведучої зірочки, що призводить до посилення натяжки, або до ведучій зірочці, що призводить до ослаблення натягу.\nШестеренчатое пристрій приводить в рух шину, за рахунок передачі зусилля до шини від регулювального гвинта. У пристрої натяжителя присутній спеціальний шип, який повинен потрапляти в отвір шини. Це і призводить до пересування ланцюга електроінструменту.\nНатягувачі ланцюга досить довговічні, за рахунок своєї конструкції. Такі пристрої присутні на різних моделях електропил Патріот, Партнер та інших торгових марок. При цьому часто виробники можуть використовувати недовговічний метал, що призведе до поломки деталі.\nДеякі володарі бензопил підкручують натяг вручну. При цьому фахівці рекомендують замінювати натягувач, так як його ціна досить демократична, а натяг шини без цієї деталі може призвести до поломок. Також рекомендуємо своєчасно перевіряти та замінювати підшипники бензопили.\nЯкий натягувач ланцюга бензопили краще купити?\nЯкщо Ви вирішили натягувач ланцюга бензопили купити, то рекомендуємо Вам ознайомитися з особливостями вибору і параметрами, на які слід звертати увагу перед покупкою деталі. Перше на що потрібно звернути увагу – це місце установки натягувача.\nТак, система натягу шини може бути встановлена:\nзбоку – бічна установка;\nспереду – передня установка.\nТакож рекомендуємо звертати увагу на основні розміри деталі, так як від цього залежить, чи підійде шип деталі бензопили під Вашу модель і торгову марку. Також перегляньте відгуки покупців, перед тим як зробити покупку.\nЯкщо Ви не знаєте розмірів деталі, то можете назвати торгову марку – яка у Вас бензопила. В залежності від бренду, наприклад, Олео Мак або Ехо, а також моделі, фахівці допоможуть Вам підібрати потрібну деталь для натягу ланцюга і підшипник колінвалу бензопили.\nЯк замінити натягувач ланцюга бензопили Чемпіон, Патріот, Макіта та інших?\nНатягувач ланцюга бензопили Чемпіон або інших виробників може бути замінений самостійно. Для цього слід:\nзняти кришку, яка фіксує деталь;\nпотім слід прибрати стару деталь, яка пошкоджена або зламаний;\nпісля цього встановити нову деталь;\nзакрутити гайку натягувач;\nперевірити функціонування нової деталі.\nДуже важливо, щоб нова деталь була виконана з якісного металу. Замовити натягувач або поршень бензопили Урал хорошої якості можна в інтернет-магазині Спарт в Дніпрі. Магазин працює з доставкою по території всієї країни (Україна).


Зеленський: Маємо впровадити нову філософію – "країна, яка готова до всього" | Новинарня\nHome / COVID-19 / Зеленський: Маємо впровадити нову філософію – “країна, яка готова до всього”\nПрезидент Володимир Зеленський. Скріншот із відео\nПрезидент України Володимир Зеленський в посланні до Верховної Ради заявив, що потрібно докорінно змінити підхід до розбудови країни.\nЯк передає “Новинарня“, про це глава держави заявив під час виступу в парламенті у вівторок, 20 жовтня.\n“Безперечно, ми запам’ятаємо 2020 рік надовго. Він приніс Україні чимало лих, які ми пережили разом із вами. COVID-19, збиття нашого літака в Ірані, масштабні лісові пожежі, паводок у Західній Україні, посуха на півдні. Катастрофа літака з військовими льотчиками та курсантами. Маємо зробити правильні висновки і стати сильнішими. Запобігати загрозам, щоби не долати наслідки. Маємо впровадити нову філософію – країна, яка готова до всього. Або здатна максимально протистояти новим загрозам. Цей принцип я хочу представити сьогодні, хоча його і не було в моїй програмі”, – заявив Зеленський.\nПов’язані публікаціїdon't missЗеленськийкоронавіруспарламент


Городецький С.М. - Зарубежные поэты - Автобиографии знаменитых людей - Биографии и личная жизнь актеров на Биография.ком.ua\nCергей Митрофанович Городецький (1884 - 1967) Російський поет, поряд з Гумільовим засновник і теоретик акмеїзму (його "другої основоположник", за висловом Брюсова). Народився 5 січня 1884 року в Петербурзі.\nУ 1902 році вступив на історико-філологічний факультет Петербурзького університету. Захоплено вивчав слов`янські мови, історію мистецтв, російську літературу, малював. Провчився до 1912 року, але так і не закінчив університету.\nПерша книга "Ярь" (кінець 1906) відобразила інтерес поета до народної творчості, до відтворення стародавньої слов`янської міфології в близьких сучасній літературі формах і принесла йому популярність. Цю тематику продовжує другу збірку віршів "Перун" (1907), зустрінутий вже не так восторжено.\nТретя збірка "Дика воля" (1908) майже не був помічений ні критиками ні читачами. До цього часу відносяться і перші прозові досліди, роботи в драматургії: "Повісті.\nРозповіді" (1910), "На землі", "Старі гнізда" (обидва 1914), "Адам" (1915), трагедія "Маріт" (1908) , комедія "Темний вітер" та ін, але не принесли йому явного успіху. Одна з заслуг - введення в російську літературу дитячого фольклору.\nУ 1910-1920-х роках писав багато книг для дітей, збирав дитячі малюнки, виношував плани створення своєї дитячої газети. У 1911р. Городецький виступив у ролі вченого-літературознавця і підготував до друку перша збірка творів І.С.\nНікітіна, забезпечивши його грунтовної вступної статтею і коментарями. З 1912 року разом з Гумільовим починає, виступаючи з доповідями, активно прокламовано акмеїзм, бере участь у створенні "Цеху поетів".\nЗбірники "Іва" (1912), "Квітучий посох" (1914) відображають акмеістіческой настрою. У роки першої світової війни опинився у владі шовіністських настроїв. Це відображає збірник "Чотирнадцятий рік" (1915).\nНавесні 1916р., Посварившись з Вяч. Івановим і А. Блоком, розчарований в літературній діяльності, Городецький їде кореспондентом газети "Русское слово" на Кавказький фронт. І тут він усвідомлює неспроможність своїх недавніх уявлень про війну. Він пише пройняті болем вірші (збірка "Ангел Вірменії" (1918)).\nЛютневу революцію зустрів в Ірані, працюючи в таборі для тифозних хворих (спогади в романі "Червоний смерч" (1927)). Жовтневі події застали його в Тифлісі, де він читав курс естетики в Тифліській консерваторії, працював редактором журналу "Арс" і організував місцевий "Цех поетів".\nВосени 1921 року переїхав до Москви, де працював в літературному відділі газети "Известия" і разом із М. Асєєв керував літчастиною Театру революції. У 20-ті роки часто міняв свою літературну позицію, багато друкувався: повісті "Пам`ятник повстання", "Чорна шаль" (1921), книга "Серп", збірники "Міролом" (1923), "З темряви до світла" (1926) , "Грань" (1929), поема "Червоний Пітер" (1928). З початку 30-х став менше писати, а більше перекладав, створював оперні лібрето (саме ним був створений новий текст до опери Глінки "Іван Сусанін" (1937-1945)).\nПросмотров: 855 | Теги: російську літературу, 1912 року | Рейтинг: 0.0/0


Крем камфорно-перцевий з екстрактом каштана «Ан-нушка»® | НВ ТОВ «Житомирбiопродукт»\nОпис продукту: застосовується при підвищених фізичних навантаженнях, дискомфорті у м’язах, суглобах.\nСклад: жир тваринний харчовий, ліпофільний комплекс насіння розторопші плямистої, камфора, екстракт перцю червоного, вода підготовлена з іонами срібла, ліпофільний комплекс енотери (вітаміни А, Е, поліненасичені жирні кислоти класів Омега-3 та Омега-6, гамма-ліноленова кислота), екстракт каштана, сіль морська, натуральна ароматична композиція. 100 % натуральний.\nРекомендовано: застосовується при підвищених фізичних навантаженнях, дискомфорті у м’язах, суглобах. Глибоко, тривало прогріває проблемні ділянки, покращує самопочуття, зумовлює релаксацію м’язів, заспокоює біль. Екстракт червоного перцю з камфорою розігріває шкіру, м’язи, суглоби, а екстракт каштана покращує кровообіг, сприяє регенерації шкіри. При цьому активізується обмін речовин у шкірі, підвищується її еластичність.\nЗастереження при застосуванні: підвищена чутливість до окремих компонентів крему. Не наносити крем на ушкоджені ділянки шкіри. Не допускати потрапляння крему в очі, на слизові оболонки.\nСпосіб застосування: крем нанести тонким шаром на попередньо очищену шкіру проблемної ділянки. Втирати обережними рухами до повного всмоктування 1–3 рази на день протягом 7–10 днів. Після нанесення крему обов’язково ретельно вимити руки. Зігрівальний ефект розвивається поступово, досягаючи максимуму через 20–30 хвилин після нанесення крему. Протягом цього часу додатково наносити крем на ті самі місця не слід. У перші хвилини після нанесення забарвлює шкіру у світло-коричневий колір, який швидко зникає.\nЗапах: характерний запах камфори.\nВідгуки про продукт: Крем камфорно-перцевий з екстрактом каштана «Ан-нушка»®


Forever 21 - жіночий одяг на маркетплейсі SvitStyle\nГоловна > Бренди > Forever 21\nМоделі Forever21: нехай вам завжди буде 21!\nКожен добре відомий, популярний і визнаний бренд має свою історію успіху. Шлях до слави Forever21 – бренду зі світовим ім’ям – складний та насичений.\nЗаснований в американському Лос-Анджелесі, подружжям корейських бізнесменів маленький магазинчик із одягом для жінок середнього віку з роками перетворився на бренд, добре знаний не тільки в Америці, але й далеко за її межами.\nЧисленні замовлення на колекції одягу Forever21, контракти та пропозиції про співпрацю посипались на подружжя звідусіль. Товари бренду – це речі в стилі casual, які підійдуть для жінок різного віку.\nДжинси, джинсові міні-шорти, стильні майки та топи з яскравими, насиченими принтами, блейзери спортивного крою, кардигани, комбінезони. Жіночі товари, стильні та актуальні, які допоможуть у створенні неперевершеного образу. Прекрасні моделі легких суконь та спідниць, які є завжди в наявності не зможуть залишити байдужою жодну модницю. Приєднайтесь до числа тих, хто відкрив для себе чудові речі від Forever21. Варто лише відвідати магазин, адже продаж товарів відбувається в режимі онлайн.\nПо каталогах Ви знайдете для себе брендові речі, стильний та модний одяг. Каталог дизайнерських речей від Forever21 можна переглянути в режимі онлайн. На Вас чекають доступні та вигідні ціни й Ви з легко можете купити товари.\n-30% Стильная Блуза-Туника от Forever 21 Размер: 46-М 152 грн. 106 грн.\t: Forever 21\tОбновка\nБлузки жіночі\tВид изделия : Блузка Стильная Блуза-Туника от...


Загадкові отвори в старих львівських кам'яницях | Український тижневик Міст\nЗагадкові отвори в старих львівських кам’яницях\nКожен львів’янин любить пишатися минулим свого міста. Ті ж, хто хоч трішки цікавляться історією, залюбки і з гонором, розкажуть про «бабцю Австрію», або ж про мирне, дружнє співжиття трьох найчисельніших львівських громад напередодні Другої світової війни: польської, української й єврейської. Але чи багато хто знає щось більше, крім розташування кварталів цих громад, або ж їхніх головних архітектурних пам’яток.\nЛихоліття Другої світової війни назавжди змінили обличчя Львова. Зникли не лише його мешканці, а й genius loci (дух, атмосфера міста). Якщо уважно поглянути на старі будинки, які давно потребують реставрації, або ж були погано відновлені, то можна знайти малюнки, чи написи польською чи їдиші. Ці маленькі деталі не лише доповнюють загальну картину, а й неначе машина часу, що переносить нас у минуле.\nМожливо, чимало з нас, проходячи повз кам’яниці в старій частині міста, натрапляли на маленькі заглиблення прямокутної форми навпроти вхідних дверей. Що це, від чого вони? Либонь, дехто подумав, що це наслідки невдалого ремонту, або ж там кріпився ліхтар.\nНасправді ж ці отвори є залишками ніш, куди поміщали мезузу. Мезуза (дослівний переклад — одвірок дверей) — це сувій пергаменту духсустус зі шкіри ритуально чистої (кошерної) тварини, що містить частини тексту молитви Шма. Зараз вцілілі ніші для мезуз можна знайти на кам’яницях, що розташовані в межах єврейського кварталу, наприклад на вул. Староєврейській і Братів Рогатинців.\nНа внутрішній частині згортку писали вірші двох із трьох частин молитви Шма. Вона розпочинається зі слів «Шма, Ізраель», тобто «Слухай, Ізраїлю: Господь, Бог наш, Бог єдиний», і є віршем із П’ятикнижжя, що проголошує ідею монотеїзму — єдиного Бога. А на зовнішній частині сувою — слово Шаддай (Всемогутній, що також тлумачиться як акронім слів «Шомер длатот Ізраель» — Охоронець дверей Ізраїлю). Загалом текст мезузи складається з 22 рядків, які містять 170 слів і 713 літер.\nЗгорток із молитвою поміщали в спеціальний футляр, на зовнішньому боці якого традиційно зображували літеру «шин». Цей футляр прикріплюється до горішньої третини правого одвірку єврейського будинку. У більшості єврейських громад мезузу прикріплюють таким чином, аби вона була нахилена всередину горішнім кінцем. Проте текст мезузи може написати лише віруючий і високо кваліфікований софер (писар, котрий переписує священні тексти).\nМезуза вказує на приналежність до єврейського народу, символізує відданість заповідям, охороняє, освячує будинок і всіх його жителів. Тому єврейська громада досі прикріплює їх на одвірках усередині дому, або ж біля входу до публічних будівель, синагог.\nЮлія Павлів, «Джерело»\nНіша для мезузи на вул. Староєврейській, 11


Курс валют на 10 червня: гривня посилилася : 10:06:2019 - te.20minut.ua\nКурс валют на 10 червня: гривня посилилася\nНаціональний банк України установив офіційні курси валют на понеділок, 10 червня.\nНаціональний банк України (НБУ) на 10 червня встановив офіційний курс на рівні 26,59 грн/долар. Це на 20 копійок менше в порівнянні з з п'ятницею. Про це свідчать дані на сайті регулятора.\nОфіційний курс гривні до долара США регулятор встановив на такому рівні: 2659.5721 гривень за 100 доларів (-19,9373 гривень).\nНаціональний банк України (НБУ) на 10 червня встановив офіційний курс на рівні 29,98 грн/євро. Це на 20 копійок менше в порівнянні з п'ятницею. Про це свідчать дані на сайті регулятора.\nОфіційний курс гривні до єдиної європейської валюти на понеділок регулятор встановив на такому рівні: 2998.1356 гривень за 100 євро (-20,5997 гривень).


У Росії внаслідок ДТП постраждали двоє українців\n02.03.2013 11:36 236\nО 10:00 1 березня на 328-му кілометрі автодороги Санкт-Петербург - Невель (Островський район) сталося зіткнення автомобілів «Toyota» і «Volkswagen». Унаслідок ДТП постраждали 3 людини, повідомляє прес-служба Головного управління МНС Росії по Псковській області.\nВодій 1963 року народження і двоє пасажирів з травмами різного ступеня тяжкості були доставлені в лікувальні установи.\nПізніше було встановлено, що двоє постраждалих, доставлених у ЦРЛ Островського району, є громадянами України: Бобрушко Роман Романович 1989 року народження (Закарпатська область, Тячівський район, с. Руське поле) з діагнозом: закритий перелом верхньої третини лівого стегна; Половко Валерій Миколайович 1972 року народження (с.Грушеве Тячівського району) з діагнозом: закритий перелом верхньої третини лівого стегна.\nУ ЦРЛ Островського району планується проведення їх подальшого лікування. Дана інформація доведена оперативному черговому Управління ДСНС України в Закарпатській області.\nпопередня новина Обвалення крівлі на ЧАЕС залатають до літа наступна новина Обама підписав указ про бюджетні скорочення