10. Нищення Унії на Холмщині (до 1875 р.)\n"З'єдинення" литовських і білоруських єпархій, тобто знищення в них Унії й апостазія негідних Єпископів, наповнили радістю Семашка і його побічників. Він незабаром після ласкавого приняття їх царем на лоно православ'я оголошує це публічно в церквах. Наприкінці 1839 р. було викарбувано медаль, на одному боці якої був образ Христа-Спасителя з написом: "Таковь подобаше намь архієрей". Це мало значити, що не Папа, а лише сам Ісус Христос є Головою Церкви. З другого боку медалі містився напис, який можна назвати не менш як цинічним (хоч як не прикро вживати це слово в таких справах, як релігія): "Отторженньїе насиліемь, возсоединенньїе любовію". Як ця "любов" виглядала, скільки вона всипала буків чи нагайок, скільки пожерла мученицької крові - ми частково вже знаємо, а більше побачимо в подальшій розповіді.\nНаразі зупинимося лише на словах, викарбу- ваних на пам'ятній медалі з 1839 р. Медаль було виготовлено з нагоди Унії в 1595 році - і тут маємо ніби аналогічне явище. Але, якщо Унія 1595 р., затверджена на Берестейському Соборі 1596 р., була порятунком для занепалої православної Церкви, що ніяк не могла піднестися, - то тут було цілком інакше. Тоді ініціатива виходила від українських панів - таких, як Острозький, і Українського Єпископату, стурбованого долею Церкви та спасінням душ своїх вірних, а "світське плече" підпирало її дуже слабо і то вже після того. Тут було навпаки: ініціатива виходила від уряду, який керувався політичними цілями, втілювалася вона з систематичною деформа- ціією душ богословів у "реформованих", йосифінським духом просяклих семінаріях, які внаслідок видавали Се- машків, Лужинських, Зубків і їм подібних. "Навертали" населення карними експедиціями, нагайками, тюрмою й Сибіром - одне слово, "любовію", як написано на медалі з 1839 року. Нарешті дійсний голова Російської Церкви, цар, приймає "з'єдинених" відступників...\nПодібними методами було "навернено" і "з'єднано" й останню єпархію - Холмську, котра аж до 1875 року трималася католицької віри. Актом нової апостазії завершилося того року існування Унії в Росії, хоч вона цілком не щезла, бо після видання "толерантного указу" 1905 року ще 200 тисяч "з'єдинених" уніатів повернулося до католицизму, але вже в латинському обряді. Видно, що традиція католицизму, попри муки й насильства, перетривала час одного покоління.\nА терпіла Холмщина дуже тяжко за свою прив'язаність до Унії. Холмщина, що входила до Польського Королівства, під час апостазії литовського, білоруського і західноукраїнських єпископів, мала свого Єпископа, Феліціана Шумборського (1830-1851). Пізніше мала вона ще трьох його наслідників: Івана Терашкевича (1851-1863), Івана Калинського (1863-1866) й останнього (галичанина) Михайла Куземського (1868-1871). Під керівництвом Єпископа Шумборського і двох його наступників ще сяк-так проживали холмські уніати у вірі батьків, і лише доходили вістки про катування й муки "любов'ю з'єднаних" уніатів. Як це відбувалося - досить навести слова Єпископа-апостата Лужинського, який у нападі просвітління гуляв і говорив: "Мені там, на тому світі, нічого не належиться, лише мука, тож треба тут нагулятися"...\nЩоб дати живий приклад "приєднання любов'ю", приглянемося, як наприклад, "навертали" парохію Дудаковичі. Дудаковицька парохія вибудувала собі недавно церкву й до неї щиро горнулася, чуючи про переслідування по сусідніх парохіях. Несподівано у Квітну неділю 1841 року місцевий (уніатський) священик заявив, що за наказом уряду не дасть парохіянам Св. Причастя. Обурені люди кинулися забирати свої жертви. Тоді вбігли до церкви п'ятдесят поліціянтів і вигнали з неї людей. Люди вдарили у дзвони на тривогу й після завзятої боротьби примусили поліціянтів забратися. Та другого дня прийшов на "місію" батальйон російського війська і, вилаявши селян, узяв церкву в облогу. Після такої "проповіді", у Великий четвер почалося "навертання" на православну віру. Найстаршим селянам давали по триста буків, питаючи після кожної сотки, чи приймають вони православ'я. Але, незважаючи на те, що троє сконало під буками, відповідь звучала: "Ні". Мученики заповіли поховати себе без православного священика.\nПрикладів такого "навертання любов'ю" на православіє можна наводити значно більше. І в той час, коли ліберальна західноєвропейська преса цілком замовчувала ці акти насильства або безсовісно писала про "добровільне з'єдинення русинів", - пролунав голос Папи Григорія XVI. Він уже в листопаді 1839 року висловив свій біль із приводу переслідувань, а влітку 1840 р. вислав у цій справі листа до московського царя. Зрозуміло, що надаремно.\nДня 10 березня 1840 р. Галицький Митрополит Михайло Левицький видав Пастирський лист до духовенства і вірних. У ньому він пояснив постання й суть Унії, щоб таким чином знешкодити аргументи (нібито історичні), якими послуговувалися державні російські чинники для виправдання нищення Унії. На темному горизонті тодішньої історії Унії в Росії цей лист ясніє, ніби світло, що розсіювало темряву й зігрівало серед морозу, яким віє з півночі. Проте не варто, мабуть, додавати, що цей лист мав лише чисто моральне значення. Ані лист Папи, ані тим більше лист Галицького Митрополита не поліпшили долі уніатів у Росії, бо Росія заповзялася знищити й останнє забороло Унії - Холмщину. І тут починала вона здалека, спершу пробуючи, чи не вдасться схилити наших Єпископів до апостазії. Коли ж це не вдалося, розпочалися справжні оргії, які нагадують переслідування перших християн. І все це діялося у "освіченому" XIX столітті, в "європеїзованій" Росії!..\nСаме в той час, коли московський уряд нищив Унію в литовській, білоруській і західноукраїнських дієцезіях, Холмською дієцезією керував Єпископ Феліціан Шумборський (1830-1851). Холмщина належала до т. зв. Польського Королівства, тому нагляд над її релігійним життям здійснював окремий відділ при Варшавській Комісії Релігійних Віросповідань. Цей відділ був призначений лише для справ Унії. На його чолі стояв Муханов, а його правою рукою був асесор відділу о. Йоан Потій. Він походив з того самого роду, що й славний Митрополит Іпатій Потій, один із творців Берестейської Унії, та славному прізвищу свого великого одноіменника приніс лише ганьбу. Ще 1852 р. видав книжку п. н. "О Jesusie Chrystusie Odkupicielu tudziez o pierwotnych chrzescianach i ich domach modlitwy", яку 1857 р. було вписано до індексу заборонених книжок. Ця людина і в пізнішій історії Унії відігравала нікчемну роль. Муханов радив Єпископові Шумборському "очистити обряд" і приняти православний служебник з 1831 р. Та Єпископ не піддавався. Підтримку мав у прелата-декана катедральної капітули о. Павла Шиманського. Отець Шиманський народився в Орхівку Володавського повіту. У Відні захистив докторат теології, де його й висвятив наш Митрополит Антін Ангелович на священика 1807 року. Від 1810 до 1841 рр. був професором теології в Холмській дієцезіальній семінарії, пізніше у Варшавському університеті й Духовній Академії. У 1825 р. його іменовано прелатом і деканом Холмської капітули. Був глибоким знавцем історії Унії, зокрема історії св. Йосафата (помер 1852 р.). Коли розпочалися заходи проти Унії, о. Шиманський подав Єпископові основний меморіал від усієї катедральної капітули про східні обряди.\nУ цьому меморіалі він вказує на необхідність реформ, запроваджених Замойським Синодом (1720). Підкреслює, що не можна вище ставити обряду, тобто форми, яка не має вічної вартості, над саму віру, тобто суть релігії. Меморіал цей, у якому автор обгрунтував свої тези історично, був поданий у 1836 р., і Єпископ не пристав на бажані урядом зміни. Він хоч і йшов на дрібні поступки, бажані урядом, та віри не зрадив. Очевидно, з метою відвернення його від католицької віри уряд викликав його до Петербурга, де мав відбутися диспут між католицькими і православними теологами (1840). У петербурзьких колах сподівалися, що Єпископ Шумборський піддасться й зробить те саме, що зробив Семашко.\nЦе було зроблено в такий спосіб. Проїжджаючи через Варшаву, цар запросив Єпископа Шумборського до себе на особисте представлення. Під час зустрічі він висловив побажання, щоб Єпископ поїхав до Петербурга і придивився до "величавих і незіпсованих східних обрядів". Не було ради - треба було їхати, оскільки цар наказав навіть виплатити гроші на подорож. Єпископ дістав з Рима листа з висловленням підтримки. Взяв із собою о. Шиманського й о. Івана Терашкевича, ректора Холмської семінарії, і в половині липня 1840 р. вирушив до Петербурга. Там до царя їх не допустили, зате різні достойники намовляли перейти з цілою дієцезією на православ'я.\nУ домі православного Митрополита Філарета був влаштований диспут на теологічні теми, яку провадив о. Шиманський із ректором Православної Академії. Та Шиманський довів свого противника до того, що той не знав, що відповідати, й відкараскувався фразою: "Я цього не читав". Тоді розлючений Митрополит Філарет звернувся до нього зі словами: "Пашол вон!" Єпископ також добре тримався: на наполягання оберпрокурора Святєйшаво Синода Протасова заявив прямо: "Ви знайдете в мені Йосафата, а не Йосифа" (тобто Семашка). Лише 1841 р. повернулися вони додому.\nПроте наслідком цієї поїздки став виданий цього ж року Пастирський лист Шумборського, яким він запроваджував деякі обрядові зміни на подобу православ'я. Отець Шиманський отримав димісію (відставку) з катедри теології. Та уряд не обмежився лише особою Шиманського. На чолі василіянської Провінції стояв о. Михайло Домбровський, іменований свого часу Шумборським проти волі уряду. Тому тепер під натиском уряду він уступив і передав протоігуменат о. Білевичу, відомому своєю аморальністю (це була урядова креатура), а о. Домбровського усунув (1841). Отець Домбровський, остерігаючись переслідувань, покинув Росію і, пробувши якийсь час на Познанщині, переїхав до Рима, де мешкав при монастирі оо. Василіян до самої смерті (1875). Був постулятором при канонізації св. Йосафата. За ці вчинки Єпископ Шумборський дістав нагану з Рима. Вона примусила його схаменутися. У пастирському листі від 13 березня 1844 р. він відкликав свої розпорядження в обрядовій справі, у словах, повних покори, признаючись до вини у згіршенні, яке викликав його Пастирський лист, та закликав повернутися до традиційного уніатського обряду. Цей лист підніс вірних на дусі. Зате урядові кола під проводом начальника уніатського відділу Попова конче хотіли спровадити Шумборського до Варшави й ув'язнити, але він удав хворого й до Варшави не поїхав. Зате поїхав на місію до трьох парохій, які відпали від Унії, а ще й до того замордували священика о. Боярського. Проте це жодним чином йому не допомогло, бо російський уряд записав їх уже як "навернених" і нізащо не хотів дозволити на повернення до Унії. Тоді Шумборський звернув свою увагу на скріплення віри в решті парохій, а губернатора Альбертова, що докучав йому своїми нахабними порадами в справах дієцезії, випровадив зі свого дому. Помер 19 січня 1851 р.\nНаступником Шумборського від 1844 р. став суфраган і ректор семінарії о. Йоан Терашкевич (1851-1863). Це був надто добродушний чоловік, який не надавався до керування дієцезією в такий грізний для Унії час. Тому багато лиха принесли за його адміністрації два злі дорадники, які, як тоді говорили, були підкуплені урядом. Один з них - це вищезгадуваний Йоан Потій, другий - Войціцький, що перебував із Терашкевичем у дружніх стосунках. Войціцького, колишнього латинника, вигнали колись із Люблінської семінарії. Тоді він приняв уніатський обряд, отримав свячення і став секретарем та першим дорадником Єпископа Терашкевича. Потія Єпископ не любив, але боявся.\nОчоливши Холмську духовну семінарію, Потій, призначений туди урядом, розпочав похід на душі вихованців. Російський уряд домагався висилки теологів до Москви. Слабохарактерний Єпископ погодився на це під тиском, але розрахунки уряду не виправдалися: питомці не відступили від віри. Та найтяжчого удару завдав семінарії Потій, представивши 1856 р. урядові "проєкт реорганізації духовної семінарії в Холмі". Згідно з цим проектом, прийнятим урядом і затвердженим Єпископом, викладання мало відбуватися не латинською мовою, як досі, а по-московськи. Влада Єпископа над семінарією зводилася майже до нуля. Ректора іменував намісник, віце-ректора - головний директор уніатських справ. Про прийняття або усунення питомців вирішувала в найвищій інстанції комісія внутрішніх і духовних справ уряду. Навчання мало здійснюватися лише за підручникми, апробованими урядом.\nТака реорганізація означала, що було відчинено двері вовкам в овечих шкурах, бо професорами могли бути світські люди, а московської мови й історії міг навчати навіть православний! Не завадила цій справі ні смерть Потія (1853), ні нагана з Рима Єпископові, ні його протест. Єпископ засудив діяльність Потія лиш тим, що заборонив дзвонити по ньому в катедрі, коли стало відомо про його смерть... Після смерті Потія Муханов накинув на ректора якогось Раковського, православного з Закарпаття (1860). Єпископ його не прийняв і відправив (по-латині) словами: "Ти не прошений ані не покликаний сюди Святою Апостольською Столицею - пощо приходиш сюди? Ти не священик нашого обряду, а злодій, вовк і хижак, бо входиш не дверими, а кудою інде!" Після такої твердої постави Єпископа Раковський мусив повернутися додому, а ректором став правовірний священик Йоан Шакальський. Муханов пробував ширити між селянством апостазію, але результати тієї агітації були незачні: хоч і бували окремі апостазії, але й вони, завдяки добрій праці греко-католицького духовенства, зазвичай закінчувалися поверненням до віри.\nЄпископа Терашкевича, що досі був лише адміністратором дієцезії, в січні 1863 р. Свята Столиця призначила дієцезіальним холмським Єпископом. Та вже 1 березня того року він помер. Його наступником став номінат Йоан Калинський (1863-1866), призначений ще за життя Терашкевича його наступником. Це ясна постать, гідна свого високого становища. На час його керування дієцезією припадають гострі репресії з боку уряду. Це було саме після польського повстання 1863 р., коли російський уряд нищив усе польське, включаючи сюди й Унію на Холмщині. У 1864 р. на чолі комісії у справах Унії став князь Черкаський (хоч за походженням татарин, проте ворог усього немосковського). Він усякими способами старається "навертати" людей на православ'я, наприклад, обіцяючи по сто рублів першому священикові в кожному повіті, який виголосить проповідь, імпортовану з Галичини, по-українськи. Він домігся (1864) ліквідації патронатів, щоб таким чином унезалежнити обсаду парохій дідичами-католиками. Довго противився консекрації Калинського на Єпископа, воліючи посилати кандидатів на свячення до Львова або на Мадярщину, пробував стягати на Холмщину галичан, відомих прихильністю до апостазії, але Калинський їх не приймав. Нарешті заходами Черкаського цар Олександр II видав 1866 р. указ про пенсії для духовенства й обмеження влади Єпископа, який відтепер не міг переводити парохів і позбавляти їх бенефіцій, а вибір деканів віддано в руки парохів (фактично іменувала їх комісія). Старався Черкаський оправославити й семінарію, але це йому не вдалося. Вже відомого нам Войціцького, що був денунціянтом і шпигуном, товариші бойкотували. Тоді Войціцький сказав їм, що всіх їх погубить, - зокрема ж був лютий на Єпископа Калинського, який знав справжню ціну Войціцькому й позбавив його всіх урядів, які той займав з ласки Терашкевича. Своїми інтригами Войціцький довів до арешту й вивезення Єпископа Калинського (1866), який через місяць після вивезення помер.\nПісля його смерті з волі уряду Войціцький незаконно посів адміністрацію дієцезією й керував нею два роки (1866-1868). До того ж, він ще й поганив пам'ять покійного Єпископа. Тоді Папа (Пій IX) засудив його як людину підозрілої віри, під церковними карами, з те, що в незаконний спосіб посів із рук світської влади управу дієцезією (Енцикліка від 17 жовтня 1867 р.). Попри те той продовжував керувати дієцезією й звернув особливу увагу на семінарію. Того самого року, щойно обнявши управу, Войціцький покликав на звільнене місце ректора семінарії священика-москвофіла Іполита Криницького з Галичини, котрий уже давніше покинув Перемиську дієцезію (без дозволу Єпископа) й тепер завів викладання по-московськи. З того часу починається наплив апостатів з Галичини - таких як Дячан, Лаврівський, Ливчак і інші "цінні набутки", як назвав Дячана Черкаський. Пізніше прийшли завербовані Войціцьким галичани: Маркел Попель, Цибик, Семик, Стецула, Сітницький та ін. Вони, самі католики, "оправославлювали" Холмщину...\nВідставка князя Черкаського в 1867 р. не змінила режиму. Услужливі галичани-москвофіли на кшталт Попеля грають на руку російському урядові. Попель, колишній катехит у Тернополі, видав тепер підручник літургіки в дусі уряду. Войціцький назвав його "Месією, віддавна очікуваним у Холмщині". Вони, ті галицькі москвофіли, допомагали Войціцькому в "чищенні обряду". Пізніше Попель подав проект заведення православ'я на Холмщині. Але проти чищення обряду протестувало населення.\nКоли Войціцький своїм обіжником (1867 р.) змушував до запровадження обрядових реформ, підляське духовенство подало звернення до царя на руки намісника графа Берга. Підписанти домагалися усунення Войціцького і призначення іншого адміністратора згідно з церковним правом. Та цар велів їм відповісти, що колективне подавання просьб - незаконне. Тоді губернатор Громека, сприкрений невдачами православної пропаганди і злий на безуспішність своїх заходів, заарештував 17 греко-католицьких священиків, в основному деканів, посадив їх у чорній, брудній тюрмі в Сєдльці й тримав їх там, мучивши голодом, чотири місяці. Але їхньої твердості не захитав і випустив їх із тюрми. Кілька з них незабаром померли. На в'язнях пізніше мстився ще й Войціцький, насилаючи на них жандармів і стягаючи їх до духовної тюрми в Холмі. У тій тюрмі о. Велинович помер, о. Харламповича вивезено в глибину Росії. Та уряд побачив, що Унію трудно знищити й послав Войціцького у відставку (у вересні 1868 р.) з ласкавим хлібом - 3000 руб. на рік. Треба було ще раз поставити Єпископа.\nУряд не шукав його вже серед місцевого духовенства, а запропонував цю гідність Михайлові Куземському, святоюрському канонікові у Львові, офіціалові Галицького Митрополита. В Галичині Куземський був відомий, окрім своїх католицьких переконань, ворожістю до польщизни й латинства. Він радо погодився на пропозицію й після консекрації у Львові обняв управу Холмською дієцезією (18671871). "Весь мій вік я боровся з латинізмом і полонізацією", - сказав він, прощаючись зі своїми львівськими приятелями. Цю боротьбу він мав намір продовжувати й на Холмщині. Поява Єпископа збудила тут нові надії. З ентузіазмом вітали люди Єпископа, коли він в'їздив до Холма (вересень, 1868 р.). Скрізь по дорозі, якою він їхав, наш нарід плакав і просив благословення. Зібралося близько десяти тисяч людей. Єпископ Куземський розмовляв зі своїми вірними лише по-українськи. Одразу після свого приїзду він видав Пастирський лист (6 вересня), де заповідає свою працю в єдності з Католицькою Церквою, у якій, як він сподівався, уряд не буде перешкоджати.\nІ справді, вже з початку своєї управи Єпископ Куземський повернув уніатський обряд: процесії, дзвінки при Богослуженні, урочисте святкування свята Пресвятої Євхаристії й Непорочного Зачаття Пресвятої Богородиці, занедбані за Войціцького, організував капітулу, усунув православні підручники з семінарій і розпочав візитацію дієцезії. Та незабаром отримав від російського намісника з Варшави листа, що дієцезії не виконують обіжників Войціцького у справі "руської мови" й "чистоти обряду". Єпископ одразу наказав виконувати ці розпорядження, чим зразив собі місцеве духовенство й людність. До того ж апостати-галичани денунціювали Єпископа. Внаслідок цього всього він подав, на бажання міністра освіти графа Толстого, звіт про обрядові справи, в якому дуже гостро атакував латинство й полонізацію, яка, на його думку, йшла в парі з "латинщенням обряду". Для нього "чищення обряду" було метою, а для російського уряду - засобом. Різниця у розумінні справи виринула врешті, коли виявилося, що дрібні поступки не задовольняють влади. Єпископ представив Толстому меморіал щодо того, як далеко можна піти в обрядових справах, і поставив вимогу: або більше не будуть вимагати, або дозволять йому відійти. Та на це йому навіть безпосередньо не відповіли, лише передали керівництво дієцезією Попелеві (1871), а Куземський без протесту покинув свою дієцезію й доживав віку в Галичині (1879).\n"Як метеор показався на холмськім горизонті, - пише про Куземського історик Унії, - заяснів, розтріснувся й погас, залишаючи за собою велику пітьму. О, справді груба, пекельна темрява заснувала бідну холмську дієцезію після його уступлення! А з тієї темряви долітають до нас іздалека стогони жертв, катованих і добиваних на команду галицьких апостатів" ... Це були часи адміністрації Мар- кела Попеля (1871-1875), однодумця й послідовника ганебної пам'яті апостата Семашка.\nПопель з самого початку видав "патріотичний" обіжник обсягом у п'ять друкованих аркушів, де багато говориться про "чистоту обряду", про національність, про ворогів нашого обряду й народу, але ніде ані словом не згадується про Апостольську Столицю, ані про вірність Унії. Він спроваджує до себе нові кадри галичан, які, крім єдиного о. Омеляна П'ясецького, були його послушним знаряддям. Щоб не висвячувати питомців у католицьких Єпископів, але поки що й не безпосередньо в православних, Попель спроваджує з Києва Йосифа Сокольського, в минулому уніатського болгарського Єпископа, тобто відступника. Той скоренько висвятив сотню священиків; кожний з них, ідучи на парохію, одержував від Попеля літургічні православні книжки з наказом - служити Богослуження лише з них.\nМаючи таку фалангу помічників, Попель міг уже відверто розпочати свою злочинну акцію. І справді розпочав її - з "чищення обряду", як звичайно. Позаводив у катедральній церкві православні книги, усунувши уніатські. Усунув образ св. Йосафата, бічні вівтарі, читані Служби Божі, деякий одяг і т. п. Крім того, заборонив згадувати в Богослуженнях Папу й викинув із Символу віри слова "і Сина". Одне слово, "відчистив обряд" так докладно, що залишалося лише зробити лише один крок - явно розірвати з Католицькою Церквою. Але зробити це було не так легко. На стокількадесят місцевих священиків лише вісімнадцять зрадило Унію; навіть галицькі апостати не діяли досить скоро. Попель, скориставшись допомогою російського губернатора Громеки та жандармів, після безуспішних репресій відправляв "непокірних" до Галичини, де вони не отримували жодної підтримки. Холодно прийняв їх офіціал Галицького Митрополита о. Малиновський, який не дозволив їм навіть відслужити Служби Божої, доки не вивчилися місцевого (галицького) обряду. Попель розраховував на те, що вони з часом зламаються, але - прорахувався. Підпорою й потіхою для священиків було те, що вірні ставили опір "очищуванню Унії", хоч російський уряд карав їх за це контрибуціями й насилав на їхні села карні експедиції.\nЦе дещо остудило запал урядових кіл, але Попель не зупинився. У 1873 р. він представляє новий проект, який цар затвердив. Тоді Попель видав обіжник, у якому велів заводити "чистий" обряд, посилаючись облудно на папські заборони змін у східному обряді. Тепер переслідування посилилися. Бо священики не тільки не вводили змін, але ще й самі утверджували людність у вірності Унії. За погрозами прийшло переслідування. Непослушних обіжникові масово кидали до тюрем.\nОстаточний термін запровадження "чистого обряду" призначено на 1(13) січня 1874 р. Деякі священики, а саме висвячені Сокольським і галичани-відступники, послухали наказів Попеля. Але тоді сама людність спротивилася. Внаслідок цього приходило військо, розганяло нагайками зібраних біля церкви людей, часом доходило навіть до використання зброї. Найгучнішими були випадки у Дрелеві Радзинського повіту і в Пратулині Константинівського повіту.\nУ Дрелеві був парохом п'яниця Велинович. Він пристосувався до інструкції Попеля й служив по-православному на Новий рік. Тоді люди випровадили його з церкви й відібрали ключі. Він заденунціював, прийшло військо й 5(17) січня 1874 р. за наказом із Петербурга "перебити всіх", що ставили опір, вистрелило залпом і положило трупом п'ятеро людей, а кілька десятків заарештували й розвезли по тюрмах. Ще страшніше було в Пратулині дев'ятьма днями пізніше. Тут парохіяни не впустили до церкви священика Урбана, висвяченого Сокольським. Тоді в село вступило військо, яке спочатку намагалося переконати людей. Коли це не вдалося, а люди присягли вмерти за віру, розпочалася битва. Військо без зброї не могло собі дати ради. Люди повклякали на землю й співали "Святий Боже" та інші пісні. У цей час пролунали постріли, але спів тривав далі. Дев'ятеро людей упало трупом на місці, а четверо померло від тяжких поранень. Кілька десятків селян було ув'язнено.\nПобачивши такий опір, російський уряд вдався до інших заходів. Губернатор кликав до себе селян і переконував змінити віру, але вони вимагали допущення до Апостольської Столиці, щоб почути, чи Святіший Отець дозволяє на ці зміни. Не допомогли нові репресії й карні експедиції; наш нарід тримався своєї віри з героїзмом мучеників. Люди гинули під російськими буками, покидали села, траплялися навіть випадки самогубства внаслідок постійних переслідувань. У 1874 р., коли цар переїздив через Варшаву, депутація наших селян, здолавши всі перешкоди, стала перед ним і подала йому скаргу на переслідування. Його відповідь зруйнувала в них віру у справедливість монарха: цар наказав скоритися розпорядженнням...\nТепер у бідних холмських уніатів залишилася надія лише на Святу Столицю. Ця надія не підвела. Отець католицького світу, перевіривши правдивість вісток про жахливе переслідування уніатів на Холмщині, 13 травня 1784 р. видав Енцикліку до греко-католицьких Єпископів у Галичині, в якій висловлено біль Святішого Отця, спростовано аргументи Попеля й авторитетом непомильного Вчителя Церкви відкинуто облудну аргументацію з негідними посиланнями на постанови Пап у справі обряду. Ця Енцикліка разом із благословенням Святішого Отця для переслідуваних масово переписувалася від руки й дісталася таким чином на Холмщину. Люди були піднесені на дусі. Жандарми розшукували енцикліку, люди признавалися, що мали її, але казали, що не видадуть ні за що. Населення ставилося тепер пасивно до нових порядків і бойкотувало церкви. Тоді російський уряд зрежисерував провокацію: він розіслав усюди агітаторів, які, вдаючи з себе добрих католиків, переконували людей повернутися до давнього обряду. Коли ж обмануті таким чином люди кинулися до церков робити зміни, восени 1874 р. було послано військо, відновлено контрибуції, ув'язнення, вивезення на Сибір і різні жорстокі знущання: голими виганяли на мороз (Чоломия), били аж до смерті (Ломази, Рудно) та ін.\nНарешті катам погрозами й прикладом інших сіл вдалося примусити до апостазії дві парохії: коденецьку й верещинську. Тоді розпочалися оргії "добровільного" (!) приєднання до православ'я: вивезення сотнями на Сибір, зганьблення жінок, щоб у такий спосіб тиснути на чоловіків (Ломази) та ін. Проте непросто було домогтися апостазії, бо наш нарід тримався на славу. У Шпиколосах засланці озвалися до своїх родин: "Дивіться, чим нас за нашу вірність цареві обдаровують! Дивіться на наші сковані руки й ноги - це все ми терпимо для Господа Ісуса! Але не плачте за нами й не відбирайте нам заслуги перед Богом. Пам'ятайте, не слухайте ніяких намов: у небі побачимося!"\nУ 1875 р. на Люблінщині, де духовенство трималося слабше, взялися просто за підписування "добровільних" заяв про "прилучування" до православ'я. Різними способами вдалося роздобути підписи з 45 парохій і 26 священиків. Тоді було вирішено урочисто проголосити "злуку з православ'ям". Уперше про апостазію було проголошено в Білій після того, як силою примушено до "добровільних" заяв по кілька людей із парохій. Нещасні люди вибухнули плачем. Присутній при цьому Архієпископ варшавський (православний), що прибув туди з волі уряду, наблизився до людей після Богослуження і сказав до них: "Ви - правдиві мученики!", а про галицьких апостатів сказав: "Як Бог дасть, ця справа скінчиться, то вижену геть ту прокляту галицьку сволоч!" Той православний Владика був, очевидно, людиною з почуттям справедливості.\nПриготувавши таким чином грунт, "ревнителі" на чолі з Попелем вирішили завершити справу, подаючи просьбу про "прийняття на лоно православ'я". Склали вони таку просьбу 18 лютого 1875 р. й вислали делегацію до царя, який "милостиво" їх прийняв.\nПопеля іменовано суфраганом Холмської дієцезії, яку підпорядковано варшавському Архієпископові. Але маса нашого народу в душі й у практиці на православ'я не пристала.\nТак закінчила своє існування остання уніатська дієцезія в Росії.\n("Нова Зоря", Львів -1934, ч. 2 (700), 3 (701), 5 (703)\nДжерело: Українське видавництво "ДОБРА КНИЖКА".\n- Торонто, 1961. Випуск 168.


Родичі затриманого в Індії росіянина перерахували за нього заставу — Надзвичайні події, катаклізми, катастрофи – новини, фото, відео\nРодичі затриманого в Індії росіянина перерахували за нього заставу\nРодичі затриманого в індійському штаті Гоа росіянина Анатолія Валенко, в багажі якого був виявлений патрон, вже перерахували за нього заставну суму, зараз ведеться пошук поручителя, повідомив в середу МЗС РФ.\nРосійський громадянин Анатолій Валенко був арештований в аеропорту індійського курорту Гоа 13 січня при проходженні контролю перед посадкою в літак до Росії. При ньому був виявлений патрон від рушниці. По індійських законах, спроба пронести в літак зброя або боєприпаси вважається серйозним злочином, тому Валенко був узятий під варту. У вівторок суд задовольнив прохання адвоката про звільнення Анатолія Валенко під заставу, сума якого складає 40 тисяч індійських рупій (близько 800 доларів США).\nТридцять першого січня Валенко відвідали співробітник генконсульства РФ в Мумбаї і індійському адвокаті, відбулася їх зустріч з підслідним, а також з представниками адміністрації в’язниці.\n«Для звільнення росіянина під заставу відповідно до рішення суду необхідне поручительство того, що постійно проживає в Гоа індійського громадянина. Пошук поручителя в даний час ведеться. Заставна сума родичами Валенко перерахована», — наголошується в повідомленні МЗС РФ.\nЯк мовиться в документі, «дана справа знаходиться на постійному контролі Генконсульства Росії в Мумбаї».\n«Стан здоров’я Валенко задовільний. Скарг на поводження з ним російський громадянин не має. У бесіді з керівництвом в’язниці особлива увага була приділена умовам змісту затриманого», — повідомили в МЗС.\nАвтор adminОпубликовано 11 февраля 2012 19 апреля 2012 Рубрики Новини\nНазад Предыдущая запись: У Гондурасі — рибний дощ\nДалее Следующая запись: Два потяги зіткнулися на півдні Польщі — 14 загиблих, 60 поранених


Поліна Лазова: «До батьків — з різдвяним калачем»\nУ січні, коли за народними повір’ями активізується нечиста сила, саме час дізнатися, що несе день прийдешній. Ворожба на Україні зазвичай припадає на Різдво, Старий Новий рік та Водохреща. У магічні формули, добрих чарівників, домовиків вірять і співробітники банків, і власниці модних салонів — Напередодні Різдва ми зустрілися з провідною актрисою Національного театру ім. І.Франка, заслуженою артисткою України Поліною Лазовою. Минулого сезону вона знову (після «Сни за Кобзарем») чудово виступила у ролі Відьми. Такої чарівної відьмачки, як у виставі «Брат Чичиков», київська сцена ще не бачила…\n— Поліно, чи вірите Ви у різдвяні ворожіння?\n— Так, але сама не ворожу. Боюся. Жодного разу не зверталася до віщунок, навіть звичайні гральні карти до рук не беру. А ось моя бабуля Поля була не лише переконана в існуванні домових, лісовиків, перевертнів, а й «спілкувалася» з ними. Вона розповідала найвірогідніші історії, а ми, діти, слухали її, роззявивши рота. Все це відбувалося вночі, коли місяць світить у вікно. Лячно і цікаво. Дівчата ворожили із дзеркалами. Потрібно було запалити дві свічки й уважно вдивлятися у люстерко, не реагуючи на те, що відбувається в кімнаті. Але одна з бабусиних подруг все ж таки озирнулася, почувши шурхіт у дверях, і дзеркало вдарило її по обличчю. Шрам залишився на все життя. Після цієї історії я вирішила — ворожінням — зась! Скажу по секрету: смілива я лише на сцені, а у житті боюся відчайдушних вчинків.\n— Чи намагалися Ви колись передбачувати власну долю?\n— Ніколи. Навіщо знати своє життя наперед! Вірю у Бога, що дасть, те й буде.\n— Як святкуєте Різдво?\n— Зазвичай відвозимо вечерю батькам і зустрічаємо свято разом із ними. Це ще з дитинства. Коли я ще була маленькою, мама, хоча й жили ми без особливого достатку, обов’язково загортала калач і усякі інші смачні речі у хустку або чистий клапоть матерії, і ми з іншими дітьми йшли по численних родичах поздоровляти їх зі святом. Відвідували навіть віддалені хутори. Те, що на вулиці — ніч, нас не турбувало. Снігові кучугури перешкодою не були. У кожній хаті нас тепло вітали, приймали дарунки, дарували й свої солодощі, саморобні іграшки, тканини на платтячка. Додому поверталися щасливими із торбою незвичайних, як нам здавалося, скарбів. Ці спогади я зберігаю у серці й сьогодні. Коли іду до батьків, обов’язково беру калач і до нього...\n— Свята завершаться, почнуться будні, репетиції...\n— Я радію паузі. Минулого року у мене були чотири нові вистави: «Кін IV», «Брат Чичиков», «За двома зайцями», «Пігмаліон». Це велике навантаження. А ще ж у мене є й інші ролі. Останній передноворічний тиждень виходила на сцену майже щовечора. Нині у мене період реабілітації, роздуми щодо створення нових образів.\n— Поліно, Ви багато співаєте у виставах, виступаєте з вокальними номерами. Чи не виникає бажання випустити музичний альбом, диск?\n— Над цим я серйозно думаю. Хочу записати один диск з музикою із вистав, другий — з українськими народними піснями. Але я — актриса поважного театру, маю ім’я і хочу, щоб до співу був гарний інструментальний супровід, цікаве аранжування. На це потрібні великі гроші. Але я не втрачаю надію, працюю...\n— А ще ж і вірші пишете...\n— Так, але лише за велінням душі.\n— У Вас чудова родина: люблячий чоловік, сини. Чи не докоряють, що Ви не приділяєте ім належної уваги?\n— Час образ минув. Раніше частенько чула: «Ти надто любиш театр. Ми — на другому плані». Певно, частина правди у цьому була. Але така у нас професія. Чимось потрібно жертвувати. Зараз все стабілізувалося. Побутові проблеми розв’язуємо разом і з повагою ставимося одне до одного. Здається, мною пишаються.\n— З якими почуттями входите у Нове тисячоліття?\n— З радістю і надією.


Зуби хом’ячка ростуть протягом всього його життя, тому дуже важливо їх регулярно сточувати. Від цього залежить формування прикусу, і можливість приймати їжу. Різці гризунів частково сточуються при поїданні твердого корму, зерен, злаків, але цього недостатньо. Подбайте про те, щоб в клітці завжди був мінеральний камінь для хом’яків або корисні гілочки, які малюк із задоволенням погриз. Краще не експериментувати і запропонувати улюбленцю спеціальні палички, куплені в зоомагазині. Щоб не нашкодити, важливо знати, які гілочки можна давати хом’яка. Він любить фруктові дерева – вишню, яблуню, сливу, черешню та інші. Якщо ви вперше вирішили завести маленького пухнастиків, запам’ятовуйте, ніж точити зуби хом’якам, адже без цього крихти гризуть клітку, тим самим завдають шкоди зубам і доставляють незручності господарям.\nМінеральний камінь можна дати хом’яка для сточування різців. Крім того, він поліпшує травлення, забезпечує організм тварини вітамінами і мікроелементами. Мінеральні камені хом’ячки сгризают із задоволенням.\nХом’ячки – нічні тварини, швидше за все, вони будуть гризти камінь ночами, враховуйте це, виносьте клітку подалі від спальні!\nДля зручності використання каміння для хом’яків оснащені спеціальними кріпленнями, що дозволяє швидко їх замінити при необхідності. У зоомагазинах така продукція представлена ??в великому асортименті. Ваш джунгаріков гідно оцінить мінеральний камінь з водоростями, пробіотиками, різними смаками і вітамінними добавками. Вартість такої продукції копійчана.\nПереваги мінерального каменю:\nдоставляє гризуна смакове задоволення;\nЯкщо не давати мінеральний камінь для сточування зубів, у улюбленця виникне малокклюзія. Ця проблема стоматологічного характеру. Вона властива гризунам, тягне за собою вростання зубів, рясне слиновиділення, зміна прикусу, відмова від їжі. При підозрі на малокклюзію, покажіть звірка ветеринара.\nМінеральний камінь для хом’яка високої якості містять більше 10 корисних речовин, в їх числі кальцій, цинк, кобальт та інші.\nУ зоомагазинах можна придбати крейдяний камінь для джунгаріков. Хом’якам не можна соляні і мінерально-сольові камені, оскільки сіль гризунам протипоказана. Краще придбати спеціальний крейда.\nМел для хом’яків корисний: крім можливості поточити зубки, постачає організм кальцієм та іншими мікроелементами. Виробники випускають його з різними смаками – трав’яними, овочевими, фруктовими.\nКрейдяні камені, так само як і мінеральні, кріпляться на клітку, сприяють природному сточуванню зубів. Якщо хом’як НЕ гризе крейду, а «пробує на зуб» клітку або будиночок для сну, значить, «крейдяний точилка» йому не сподобалася. Спробуйте запропонувати дерев’яні іграшки. Помітивши у улюбленця звичку гризти залізні прути, помістіть в клітку металеві кільця, багато заводчики стверджують, що їх хом’яки точать зуби за допомогою таких предметів.\nСьогодні зоомагазин може запропонувати ще один варіант для сточування зубів – зернові палички. Вони бувають різні за складом зерна з додаванням різних мінералів і мікроелементів. Таке ласощі вже точно припаде до смаку вашому улюбленцю!\nКрім того, якщо ласощі підв’язати таким чином, щоб хом’яку довелося потрудитися добираючись до нього, то воно послужить ще хорошим розвагою і додаткової фізичним навантаженням для вашого вихованця.\nЗвичайний шкільний крейда гризти хом’яка не варто, все-таки він нехарчової і не призначений для подібних цілей. Харчові продукти проходять кілька ступенів очищення, тому вони безпечні для звірка.\nЧим точити зуби хом’якам, які ігнорують камінці і спеціальні іграшки, продовжуючи гризти клітку? Спробуйте покласти спеціальні гілки для хом’яків, придбати які можна в зоомагазинах. Заготовлювати гілочки самостійно потрібно з обережністю, оскільки в них містяться шкідливі смоли. Якщо, не дивлячись на застереження, ви вирішили самостійно заготовити гілочки, обрізайте сучки, щоб малюк не поранився, збирайте гілки подалі від дороги. Можна зрізати кілька гілочок груші, вишні або іншого плодового дерева, але за умови, що вони не оброблялися хімікатами, інакше шкоди буде більше, ніж користі.\nВибирайте молоді гілочки плодових дерев, товщиною в мізинець, довжиною 5-6 см. Дерево – хороша і екологічно чиста точилка для різців. Кору обдирати не потрібно, вона дуже подобається гризунам. За допомогою деревини відбувається рівномірне і м’яке сточування різців.\nЧи не каприз, а необхідність\nТепер ви знаєте, що дати погризти хом’яка, щоб його різці були здоровими, регулярно сточувалися, що не вростали в небо або защічні мішки. Слідкуйте, щоб гризун міг в будь-який момент їх поточити, адже це непросто його каприз, а необхідність, передбачена природою. Неважливо, якої породи хом’ячок: сирійський, Кемпбелла або джунгарский, якщо він не буде сточувати зуби, то з часом не зможе приймати їжу. Все Хоми різні, але як люблячий господар, ви зможете знайти для крихти підходящий варіант.\nМінеральний камінь для хом’яків, які гілочки можна давати хом’яка Ссылка на основную публикацию


Бишків, Жовківський район - Довготривала оренда будинків - Львівська обл.. Оренда будинку довготривало у Львівській області.\nОренда будинків у Львівській області довготривало. Зняти будинок - Львівська обл., Бишків, Жовківський район\nОренда будинків у Львівській області, Бишків, Жовківський район. Зняти будинок - Львівська обл.\nОтримувати нові оголошення по запиту: Оренда будинків у Львівській області, Бишків, Жовківський район\nЯкщо Вам потрібно зняти будинок, котедж, дім, дачу у Львівській області, Бишків, Жовківський район, то наш сайт стане Вам у нагоді. Тут Ви зможете знайти як оренду будинків без посередників, так і пропозиції від маклерів, рієлторів, як недорогі будинки, кімнати у будинках, котеджі, дачі так і маєтки, садиби класу люкс.\nТакож Ви можете здійснювати пошук будинків по місту, вулиці, кількості кімнат, цінах та ін. Переглянути фото будинків, котеджів прямо на сторінці пошуку. Власники будинків зможуть без посередників визначити ціну на оренду свого будинку, котеджу, садиби чи дачі. Використовуйте наш сайт, щоб у рамках свого бюджету зняти найкращий будинок в оренду у Львівській області, Бишків, Жовківський район.


InfoPath Edit Mode 2007 Більше... Менше\nХоча фактичні процес введення даних у формі виконується просто, є кілька функцій, які дають змогу зробити її більш ефективно.\nЗа допомогою функції автозаповнення в програмі Microsoft Office InfoPath для збереження попередніх записів, введених у поля для будь-якої форми, яка є заповнений на вашому комп'ютері. Під час введення кількох перших символів у полі на форми InfoPath, автозаповнення наведено можливі варіанти з-поміж записи, які ви ввели перед. Потім можна вибрати потрібний запис, або якщо жоден із запропонованих варіантів відповідає тому, що ви вводите, можна просто продовжувати введення тексту в полі.\nНа рисунку нижче автозаповнення показано раніше Введене значення 8:00 як можливий варіант під час введення 8.\nУ розділі системавиберіть пункт Властивості браузера.\nКлацніть вкладку вміст .\nУ розділі особисті відомостінатисніть кнопку автозаповнення формул.\nУ розділі Використання автозаповнення для у діалоговому вікні Параметри автозаповнення установіть прапорець форм .\nПримітка.: У формі конструктора можете вимкнути автозаповнення формул для деякі або всі поля у формі. За таким сценарієм ви не зможете використовувати автозавершення під час заповнення цих полів, незалежно від того, чи потрібно ввімкнути автозаповнення у браузері Internet Explorer.\nІноді може знадобитися очистити список запропонованих записи зберігаються в автозаповнення формул. Робити це допомагає запобігти перегляду приватні відомості, які ви ввели раніше інших користувачів комп'ютера.\nОчистити список запропонованих автотексту\nЩоб видалити елементи, який ви зробили у поля у формі, натисніть кнопку Очистити форм в розділі журнал очистити автозаповненняі натисніть кнопку OK , коли буде запропоновано.\nПорада.: Під час заповнення форми одного елемента можна видалити зі списку автозавершення. Коли відобразиться список, наведіть вказівник миші на елемент, який потрібно видалити і натисніть клавішу DELETE.\nХоча переміщення вказівника миші зазвичай можна швидко отримати доступ до іншого поля у формі, іноді навіть найшвидший спосіб – переміщення між полями за допомогою клавіатури. Щоб переходити між полями у у формі послідовність переходу, виконайте одну з наведених нижче дій.\nЩоб перейти до наступного поля, натисніть клавішу TAB.\nЩоб перемістити назад до попереднього поля, натисніть сполучення клавіш SHIFT + TAB.\nЩоб перемістити курсор вгору або вниз між рядків у таблиці, натисніть клавішу зі стрілкою вгору або стрілка вниз, відповідно.\nПід час заповнення форми, можна додати рядки таблиці, які входять до складу шаблону форми або додавання рядків і стовпців до таблиць, вставлених у полів форматованого тексту. Щоб заощадити час під час виконання цих завдань, виконайте одну з таких дій:\nЩоб додати рядок до таблиці, яка входить до складу шаблону форми, натисніть сполучення клавіш CTRL + ENTER.\nЩоб додати рядок або стовпець таблиці, який буде вставлено в поля форматованого тексту, клацніть правою кнопкою миші таблицю, наведіть вказівник на пункт Вставити в контекстному меню та виберіть потрібний параметр.\nПорада.: Щоб швидко додати рядок до таблиці, вставлені в поля форматованого тексту, переміщення курсору до останньої клітинки в таблиці а потім натисніть клавішу TAB.\nПід час заповнення форми, InfoPath перевіряє відомості, введені на наявність помилок. Якщо InfoPath знаходить будь-які проблеми з інформацією, яку ви ввели, ви побачите діалогове вікно з оповіщенням або на вбудоване оповіщення. Для оповіщення вбудоване пунктирну межу червоний зазвичай відображається навколо поля у формі. У випадках, коли поля обов'язкові Червона зірочка відображається в елементі керування. Щоб дізнатися більше про певного вбудоване оповіщення, наведіть вказівник миші на поле або клацніть його правою кнопкою миші. Форми в конструкторі також можна вказати, що з'явиться діалогове вікно з повідомленням пояснювальний. На зображенні нижче показано, як вбудоване оповіщення та повідомлення в діалоговому вікні.\nЩоб швидко переглянути помилки даних і описи цих помилок, виконайте одну з наведених нижче дій.\nЩоб перемістити поле, що містить дані про помилку, натисніть сполучення клавіш CTRL + SHIFT + E.\nЩоб прочитати Опис проблеми, виберіть поле, яке містить помилку і натисніть сполучення клавіш CTRL + SHIFT + S.


ᐈ Individual English lessons Одеса — Ціна 2021, відгуки — Buki.com.ua\nIndividual English lessons в місті Одеса\nЩо бажаєте вивчати? Виберіть предметАнглійська моваНімецька моваПольська моваПрограмуванняФранцузька моваРумунська моваІспанська моваІталійська моваТурецька моваАрабська моваКитайська моваЯпонська моваКорейська моваГрецька моваЛатиньПортугальська моваБолгарська моваВірменська моваІвритМистецтвознавствоЖивописМалюванняГрафікаАрхітектураУроки вокалуГра на фортепіаноГра на гітаріГра на скрипціГра на віолончеліГра на саксофоніГра на баяні, акордеоніГра на сопілціГра на флейтіГра на барабанахГра на контрабасіГра на бандуріМузикаРежисураАкторська майстерністьХореографія і танціФізичне вихованняФітнес тренерУроки фотошопа (Photoshop)КаліграфіяФотографіяРозвиток пам'ятіОраторське мистецтвоШашкиШахиМова жестівКомп'ютерна грамотність\nМене звуть Наталія. Мені 24 роки. Люблю англійську мову, на ньому говорити, читати, дивитися. Здорово володіти мовою і ділитися цим з іншими. Освіта магістра Гуманітарного факультету. Англійська вчу п'ять років і викладаю більше трьох років. Сама продовжую підвищувати свій рівень і не планую зупинятися. Використовую методи: • Grammar-Translation • Communicative language teaching Працюю з підручниками Oxford and Cambridge. У роботі використовую різні матеріали: відео, аудіо, ігри, перегляд фільмів, читання статей. Зі мною студенти мо...\nАнглійська мова Українська мова Живопис\nТолерантна, доброзичлива, оптимістична, креативна, впевнена в собі, працьовита, терпляча, люблю читати, прагну до знань. Закінчила художню школу ім. Осмьоркіна, в Кіровоградській області, 4 роки. Здала ЗНО з української мови, набравши 185 балів. Займаюся англійською, рівень знань - B2. Вчуся в Національному університеті "Одеська юридична академія" на факультеті "Прокуратура і наслідок" (кримінальна юстиція). Вас чекають якісні знання і приємне проведення часу.\nАнглійська мова Фізичне виховання АнатоміяБільше Зоологія Фізіологія Психологія Няня для дітей\nМене звуть Софія і мені 21 рік. Написала в цьому році міжнародний іспит IELTS на результат 8.5 з 9 можливих. Якщо в учня є базові знання мови, то ми перемикається на англійську повністю. Підбираю програму для юних студентів індивідуально. Мої учні були готові до здачі іспитів в школі. Вчу граматиці цікаво, дивимося різні короткометражні фільми та потім розбираємо їх.\nЯ студентка. Вчуся на спеціальності філологія (англійська та німецька). Добре володію російською, українською, англійською. Вивчаю німецьку(рівень A-1). Пропоную свої послуги з вивчення англійської. До кожної дитини індивідуальний підхід. Дуже люблю дітей і намагаюся зробити заняття не тільки корисним але і цікавим. Є досвід спілкування з носіями мови. Є досвід роботи з дітьми початкових класів. Допомога з домашнім завданням, розвиток англійської мови. Займаюся з дітьми дошкільного віку і з дітьми початкових класів. Є можливість онлайн занять. Так...\nАнглійська мова Гра на гітарі Сольфеджіо\nАнглійська мова Математика Українська моваБільше Біологія Історія України Географія Молодші класи\nПочатківець викладач англійської мови. Привіт! Мене звуть Сашко, мені 17 років. Я студентка.\nМене звуть Еліна, я студентка. Вивчаю міжнародні економічні відносини. Маю досить високий рівень володіння англійською мовою. Нещодавно закінчила курс рівня С1. Безпроблемно лажу з дітьми. Можна буде налаштувати цілі та методику навчання, або я можу підказати на місці, судячи по знаннях дитини. Можу підтягувати за шкільною програмою або прагнути до поліпшення навичок поза нею.\nОсвіта: Волзький Державний Університет Водного Транспорту\n20 років зарубіжної фахової практики. Вивчаємо: розмовний, діловий, технічний, морський англійська. Проходимо тести, іспити, співбесіди. Курс підходить для людей бажаючих легко і швидко вийти на необхідний рівень володіння мовою. Використовую авторську систему інтенсивного НЕ академічного навчання. Це розмовні і граматичні тренінги, спеціальні програми і інструменти, що настроюються під індивідуальні особливості засвоєння матеріалу. Враховуємо найсучасніші лінгвістичні методики. Ви отримаєте задоволення від живого спілкування і нав...\nВчу англійську більше 10 років. Знайду підхід до будь-якої дитині, працюю на результат. Перше заняття - безкоштовно) Мене звуть Іра, я студентка Одеського Національного університету імені Мечникова. Вчуся на факультеті романо-германської філології. Перша мова - англійська, другий - французький. Можливо, надалі буду викладати так само і французький. Досвід роботи є. Буду рада знайомству)\nЗнайдено 401 анкет викладачів\nАнглійська для початківців дорослих Одеса\nАнглійська для стюардес Одеса\nУчитель англійської мови носій російської мови Одеса\nMedical English Одеса\nПсихологи при ігроманії Одеса\nРепетитор гри на гармоні Одеса\nІндивідуальні заняття бальними танцями Одеса


У Генічеському районі відзначили День медичного працівника - Генічеська районна рада\nПо-родинному тепле 15 червня в залі Генічеської школи естетичного виховання пройшло святкування Дня медичного працівника. Саме тут зібралися люди, які за покликанням серця обрали благородну і гуманну професію – допомагати пацієнтам зберігати їх здоров’я та життя.\nУ цей день медичних працівників вітали: голова Генічеської РДА Олександр Воробйов, заступник голови Генічеської РДА Гульнара Бекірова, голова Генічеської районної ради Андрій Євстратов, секретар міської ради Юрій Кукса, головний лікар ЦРЛ Ельдар Фетієв, головний лікар Центру ПМСД Леонід Торубар, директор Генічеського медичного училища Лілія Піжук, голова профспілки медичних працівників Генічеського району Олена Ісакова. Усі вони дякували людям у білих халатах за професіоналізм, чуйність та готовність завжди бути корисними своїм пацієнтам.\nА ще говорили про те, що зараз йде реформування медичної галузі і на цьому етапі важливо зберегти заклади охорони здоров’я й їх колективи та зробити все для покращення умов по наданню медичних послуг населенню. У районі продовжуються вирішуватися питання забезпечення транспортом сільських амбулаторій. Також у кожну з них проведено Інтернет. Завдяки районному, місцевому, селищним і сільським радам було закуплено комп’ютерне обладнання та ліцензійні програми на суму більше ніж 1 млн. грн. для впровадження системи «Електрона охорона здоров’я». Все це надало змогу розпочати роботу по укладанню договорів із сімейними лікарями.\nВже 4 роки існує Генічеська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги, яка обслуговує три райони: Генічеський, Новотроїцький, Іванівський. За цей час кількість бригад збільшилася з чотирьох до шести. А головне – тут працюють кваліфіковані фахівці, які завжди готові прийти на допомогу.\nГрамоти районної державної адміністрації вручили: Неллі Ахмеджановій, лікарю – психіатру ЦРЛ, Ірині Ткачовій, лікарю функціональної діагностики діагностичного відділення ЦРЛ, Ользі Зінов`євій, медичній сестрі гінекологічного відділення ЦРЛ, Зері Городецькій, фельдшеру Новоолексіївського пункту постійного базування бригад Генічеської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги, Ользі Солоп, викладачу Генічеського медичного училища, Вікторії Войловій, лікарю Генічеської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги, Ользі Котлюбі, завідувачу амбулаторії ЗПСМ села Петрівка, Олені Філоненко, завідувачу ФАП села Велетнівка. Подяку від районної державної адміністрації отримала Земфіра Рамазанова, медична сестра амбулаторії ЗПСМ смт Новоолексіївка.\nТакож керівництво району відмітило грамотами головного лікаря ЦРЛ Ельдара Фетієва, головного лікаря Центру ПМСД Леоніда Торубара, головного лікаря Генічеської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги Валерія Дронова.\nСвято це можливість підвести певні підсумки та розповісти про перспективи. У зв’язку з майбутніми змінами в системі фінансування закладів охорони здоров’я за принципом «Гроші йдуть за пацієнтом» , з 2017 року було розпочато роботу з Центром медичної статистики Міністерства охорони здоров’я з обліку всіх стаціонарно пролікованих пацієнтів. Це перший крок до впровадження страхової медицини. Велику роботу по створенню бази даних виконала статист ЦРЛ Марія Ступак. В даний час ця система впроваджується спільно з прийомним покоєм, яке почало працювати в січні цього року з трьома ліжками досуточного перебування пацієнтів. Основне завдання цього відділення – своєчасний перерозподіл хворих, які звернулися за медичною допомогою в ЦРЛ. Тут працює молодий та небайдужий до чужих бід лікар – Леонід Багрін, який зарядив колектив своєю енергією. У відділенні зроблений косметичний ремонт, є обладнання й медикаменти для невідкладної медичної допомоги. За 6 місяців роботи пацієнти та колеги відчули необхідність у створенні такого відділення.\n← У Генічеську зводять потужну базу для розвитку спорту\nВідбудеться сесія районної ради →


Дорослі у ці дні відпочивають у теплих країнах, на присадібних ділянках, у кафе чи барах, а українські скаути використали великі травневі вихідні для чергового табірного збору. Вони обрали для себе спартанські умови проживання під гаслом "Молодь за здоровий спосіб життя". Навіть старшокласники тут не п'ють спиртне і не курять, а порушників режиму суворо карають.\nЩо ви знаєте про українських скаутів? Які скаутські організації існують у вашому місті чи у вашій країні?\nЧи ви приймаєте участь у таких організаціях?\nЯкщо так, обговоріть ваш досвід у цих організаціях і також ваші враження про такі організації.\nприсадибна ділянка cottage\nпорушники режиму offenders of the law\nподаткова адміністрація revenue/tax agency\nвласна справа one’s own business\nтаксопарк taxi service\nпарова банька steam bath house\nЗАГС = відділ запису актів громадянського стану registry office, marriage license services\nпологовий будинок birth clinic\nбудні working days\nкрупи grains, porridge\nтушонка canned meat\nохоронець body guard\nзміна shift, term\nПро яку молодь йдеться у цьому епізоді?\nЯке гасло вибрали для себе українські скаути?\nКуди з'їжджаються українські скаути щороку на табір?\nЗа якими принципами живуть скаути і волонтери на таборі?\nЯким чином скаути у таборі намагаються бути схожими на дорослих?\nЯк працює скаутський таксопарк?\nЯкі розваги крім таксопарку та казино ще існують у таборі?\nЯк скаути вітаються один з одним?\nЧи скаути загартовують тіло і дух?\nЯкі продукти завозять у табір?\nЧому один з багатих бізнесменів вирішив привезти у табір свого сина?\nКоли скаути роз'їдуться по своїх домівках?\n"Пласт" — найбільша та найстаріша українська скаутська організація, яка діє у багатьох країнах світу (США, Аргентині, Канаді) та об'єднує пластунів України й української діаспори. Дата заснування "Пласту" — осінь 1911 р. Перша пластова присяга відбулася 12 квітня 1912 р. Метою організації є сприяння всебічному патріотичному самовихованню української молоді на засадах християнської моралі, на свідомих, відповідальних та повноцінних громадян місцевої, національної та світової спільнот, і на провідників українського суспільства. Нині в Україні кількість пластунів становить 6 000 осіб. Діє організація у 24 регіонах України. (Докладніше на офіційному сайті «Пласту»)\nУкраїнські скаути використали травневі вихідні для чергового табірноги збору.\nУривки з репортажу. Автор: Вадим Задорожний. Оператор: Валентин Шилко (12.05.2002)\nУже не перший рік у мальовничу місцевість на Черкащині з'їжджаються півтори тисячі дітей з усієї України. Скаути і волонтери живуть за демократичними принципами. Великий табір поділений на містечка, в яких таємним голосуванням обрано мерів. Діти люблять бути схожими на дорослих, а тому вигадали власні гроші "майстрики". На них вони, після отримання патенту від тутешньої ж податкової адміністрації, можуть відкрити власну справу. Наприклад, таксопарк, де за п'ять майстриків двоє з носилками довезуть у будь-який кінець табору. Анатолій Михайлов з Хмельницького замахнувся на п'ятизірковий готель "Парадиз", щоправда, без джакузі та щоденної зміни постільної білизни.\n"Планується зробити тут баньку парову, де ... ребята [хлопці] пішли зібрати камушки [камінчики] і хочем зробити тут парову баньку, щоб може дівчата чи хлопці могли сюди прийти і попаритися, саме в цьому готелі".\nЄ у скаутській державі казино, де грають на виконання бажання і навіть свій ЗАГС. Юні пари можуть тут офіційно зареєструватися і зіграти весілля у відкритому їхнім приятелем ресторані. Щоправда, у пологові будинки маленькі українці не граються.\n"Свадьба [весілля] - ну це так, - міське свято, можна сказать, для цього лагеря [табору]. Всім дуже весело... після цього... в нас взагалі є таксі ... після цього, значить, можна просто прокататися, якось поїздити по території, ну а далі - це вже річ у кожного своя".\nАле, це розваги. Суворі ж будні полягають у загартуванні тіла і духу. Скаути вітаються піднятими вгору трьома пальцями, що означає відповідальність перед Богом, самим собою і державою. Щоранку біля лісової каплички відбувається загальний молебінь. Поспілкуватися із Всевишнім можна і індивідуально. Мета дітей заробити якомога більше категорій за різні лісові звання. Скажімо, іспит на звання пантери передбачає день мовчати, другий нічого не їсти, а потім зробити на дереві, так зване, гніздо, де й прожити добу, харчуватися також на дереві, а ось спати там краще на спині.\n"Взагалі найважче - це день не говорити. Це саме важче, бо так уже по привичці [за звичкою] хочеться щось сказати".\nУ табір завозять тільки хліб і воду. Решту страв готують із продуктів, привезених із собою. Маленький Льоня сумує за солодким, але вирішив перевірити свій характер.\n"Я з собою взяв цукерки, я ними розділився і ми їх з'їли разом, а зараз ми їмо, ну, крупи там, тушонку, таке інше...".\nКажуть, торік у табір відправив свого сина багатий бізнесмен. Так би мовити, перевиховувати нащадка-хлюпика. Спочатку малий був з охоронцем. Потім попросив батька його забрати і жив з усіма на рівних. Щорічні табірні збори організовує Державний комітет сім'ї та молоді. Ця зміна закінчиться четвертого травня. Діти до червня роз'їдуться по домівках, де на маленького Льоню чекають солодкі великодні паски.\n(Джерело: випуск ТСН студії 1+1 від 2 травня 2002 р.)\nЗнайдіть у тексті прийменники, виясніть з якими відмінками вони вживаються і для яких функцій. Складіть свої власні речення з новими словами з цього епізоду та прийменниками, які ви знайшли у тексті.\nУявіть, що ви приїхали у цей табір. Сплануйте ваше перебування і опишіть все, що ви плануєте робити у таборі. Використовуйте різні вирази опису процесу: спочатку..., після того як..., потім..., перед тим як... і т.д.


Стаття про вибір захисту для вікон. Віконні захисні віконниці, рольставні віконні та решітки є хорошим захистом вікон.\nСучасні вікна відмінно захищають нас від пилу, шуму, вологості і протягів. Однак вони не завжди можуть вберегти нас від грабіжників і злодіїв. Як можна захистити вікна і все, що знаходиться за ними? Найбільш простий спосіб захисту для вікон – установка грати, як звичайної, так і складносурядної.\nВстановити решітки на вікна\nЯкщо ви вирішили вибрати грати як захист для вікон, найкраще буде звернутися до спеціалізованої фірми, де вам запропонують різноманітні і оригінальні по дизайну вироби. При цьому ви зможете не тільки зупинити вибір на певному малюнку з каталогу, але також зробити свій унікальний варіант дизайну.\nЗахисно-декоративні грати не обмежуються тільки гнучкою конструкцією. Хороші фахівці застосовують оснащення для штампування або машинного кування, що допоможе урізноманітнити дизайн звичних всім кілець, завитків, пік, квадратів, смуг. За допомогою кованих елементів є можливість зробити малюнок набагато цікавішим. Майстри вільного кування, що виготовляють вручну кожен елемент решітки, показують високий рівень мистецтва.\nГрати, призначені служити захистом для вікон зовсім не обов’язково являють собою міцно приварене залізо. Також вони можуть складатися із стулок, відкриватися на зразок дверей, а також бути орними. Є також решітки розсувні, що складаються за допомогою шарнірів, бувають знімні грати, що закріплюються болтами, які є можливість вкручувати і викручувати.\nУ розсувних конструкцій є значна перевага – в будь-який момент вони можуть бути прибрані з вікна, тому вони не тиснуть на людську психіку. Однак подібні решітки робляться з тонкої смуги, в зв’язку з цим вони мають більшу кількість зчленувань, легко згинаються.\nЗнімні грати вважаються надійним захистом, однак знімати і знову встановлювати їх дуже важко, в зв’язку з цим краще робити це не частіше, ніж один раз за сезон. Найбільш надійними і простими, таким чином, продовжують залишатися стаціонарні грати, тому саме вони настільки популярні.\nСерйозний недолік таких решіток полягає в тому, що в разі виникнення пожежі мешканці потрапляють в пастку, в зв’язку з цим рекомендується хоча б на одному вікні встановлювати інший захист (наприклад, поставити орні грати, що закривається зсередини на замок). При виникненні екстремальної ситуації саме таке вікно буде служити виходом для евакуації.\nНеодмінно треба стежити, щоб ключ від орної решітки знаходився поблизу від вікна.\nТакож як захист для вікон використовуються віконниці. Цей старий і випробуваний спосіб підходить переважно для заміських приватних будинків. Віконні ставні сьогодні в основному металеві, що є головним їх відмінністю від старовинних конструкцій. Захисні віконниці коштують трохи дорожче, ніж прості решітки, однак вони більш надійні, так як повністю закривають отвір вікна і допомагають захистити його від розбивання скла, а не просто від незаконного проникнення.\nВіконниці по конструкції схожі з металевими дверима, так як складаються з профілю і металевого листа. Елітні закордонні віконниці відрізняються використанням оцинкованих деталей, надійним поліефірним покриттям, ретельністю виготовлення, установкою клямки і замка спеціальної конструкції.\nСьогодні як захист для вікон все частіше використовуються рольставні, які відрізняються жорсткістю і високою міцністю. Рольставні являють собою механічні пристрої, що захищають отвори вікон.\nРольставні зі сталі мають підвищену міцність і найбільш часто їх застосовують для захисту від злому. Однак вони досить важкі і коштують досить дорого.\nЩоб керувати ролетами зі сталі, потрібно оснащення більш сильним двигуном. Також недоліком можна вважати те, що захисна емаль з часом стирається, тому вони можуть іржавіти.\nАлюмінієві рольставні віконні є найбільш затребуваним на ринку видом рольставней. Вони виготовляються з алюмінію, який стійкий до корозії, ультрафіолету, і іншим впливам. До того ж алюміній має прекрасний зовнішній вигляд.\nУправління ролетами може бути автоматичне, ручне, або комбіноване.\nRockwool «Сауна Баттс»: характеристики базальтової вати для лазні розміром 1000х600х50 мм, відгуки\nПлівка для гідроізоляції покрівлі: як зробити правильний вибір\nАварійне електропостачання заміського будинку


Повноцінна сім'я – запорука благополуччя дітей | OtiumPortal\nПовноцінна сім’я – запорука благополуччя дітей\n19.06.2012 18.03.2018 Еді Тор\nУ кожній сім’ї можуть виникати різні негаразди, суперечки, але це не завжди є приводом для розлучення. Адже подібним вчинком батьки можуть нанести психічну травму дитині. Розірвання шлюбу, яке для дорослих видається виходом із ситуації, для дітей є великою трагедією, яка назавжди закарбується в пам’яті. Тільки повноцінна сім’я формує необхідний психоемоційний стан дитини, оскільки батьки вважаються невід’ємною часточкою її життя.\nТепло сімейного вогнища\nКожен із нас мріє про ідеальну сім’ю. Але чи це можливо? Для багатьох жінок словосполучення “ідеальний” чоловік зазвичай означає і симпатичний, і забезпечений, а найголовніше – без шкідливих звичок. Представник протилежної статі ж трактує це по-своєму: головним критерієм при виборі дружини є насамперед краса, а вже потім усі чесноти. Знайшовши одне одного, молоді люди вирішують одружитися.\nЯкщо опитати багатьох людей, для чого їм потрібна сім’я, то відповіді будуть різними. Деякі вважають, що для продовження роду, інші – для відновлення фізичних і духовних сил. Доводилося чути й дуже дивні думки, наприклад, сім’я потрібна для відпочинку. Відповідно до цього кожна подружня пара по-своєму будує сімейне гніздечко та виховує дітей. У щасливих родинах панує любов, взаєморозуміння й повага одне до одного.\nПсихологи провели своєрідне соціологічне дослідження для з’ясування цього питання й дізналися, які особистісні риси чоловіка й дружини сприяли зміцненню сім’ї. Як показали результати опитування, на п’єдесталі з’явилися насамперед такі якості, як терплячість, поступливість, чуйність, уміння прийти на допомогу, винахідливість. Цікавим є те, що на останньому місці виявилися такі, які на перший погляд здаються суто сімейними, – економність, господарчі навички, зовнішня привабливість.\nЩоб не згасла сімейна ватра\nЗауважте, навіть кохання, яке є основою шлюбу, не завжди гарантує міцність сім’ї. І це не вигадки, а результати соціологічних опитувань. Серед новостворених сімей майже кожна друга – кризова. Здається, ще вчора молодята присягали одне одному: “Із тобою – хоч на край світу”, “Тільки смерть розлучить нас”, а сьогодні зростає кількість неповноцінних сімей і нещасних дітей, які виховуватимуться без батька чи матері.\nПрикро, але у спільному побуті подружня ідилія чомусь часто дуже швидко закінчується. У сім’ї виникають суперечки: чоловік і дружина починають з’ясовувати, хто з них головний. Та коли справа доходить до “смертельної зброї” – ревнивості, то кожен із молодих людей намагається не привертати увагу сторонніх, щоб не допекти дружині чи чоловікові до живого. Згодом між цими людьми зникають взаєморозуміння й довіра. Урешті-решт усе це закін\nчується простою фразою: “Не зійшлися характерами”.\nТому треба вчитися оберігати сімейне вогнище, щоб воно не погасло, вибудовувати культуру подружнього спілкування. Адже знання цих правил дозволяє уникати багатьох інцидентів і зберігати добрі стосунки, навіть якщо виникають серйозні розбіжності. Уміння знайти компроміс – це дуже важливо. Відвертий егоїзм, упертість призводять лише до більшого загострення розбіжностей. І, відповідно, до розірвання шлюбу.\nЦе гірке слово “розлучення”\nРозлучення – одна з найгостріших проблем сучасності. Це дуже сильне емоційне та психічне потрясіння, яке залишає помітний відбиток на житті й здоров’ї і жінки, і чоловіка. Є чимало подружніх пар, які, зіштовхнувшись із життєвими негараздами, вирішують розлучитися. Добре, якщо їхня сім’я складається лише з двох осіб. А як бути в тому разі, коли вже є діти? Нехтувати їхнім психоемоційним станом? Батьки чудово розуміють, що малюк буде здоровим та життєрадісним, маючи повноцінну сім’ю.\nАле вони інколи одягають маску байдужості, занурюються у свої проблеми й не помічають дитячих переживань. Після розлучення часто трапляється таке: один тиждень дитина живе в мами, а наступний – у тата (або взагалі бачиться з котримось із батьків лише на вихідних). Так чи інакше, дитина не отримує тієї любові, теплоти стільки, скільки б мала у повноцінній родині. І якоюсь мірою вона відчуває себе обділеною. Обділеною не іграшкою чи цукеркою, а материнською чи батьківською любов’ю. У дитини виникає психологічна травма.\nКоли страждають діти\nЯкщо ж у кожного з батьків згодом будується своя нова сім’я, то дитина відчуває себе нікому не потрібною. Через деякий час, коли виникають проблеми з навчанням чи поведінкою, мама з татом починають звинувачувати одне одного в неправильному вихованні дитини. Але про це треба було думати раніше.\nОсь я розповідає про свої дитячі спогади одна дівчина, яка побажала залиши\nтися анонімною: “Мої батьки часто сварилися, інколи здавалося, що ворожість між ними посилювалася з кожним днем все більше й більше. Коли я була в сьомому класі, батьки розлучилися, але намагалися це приховувати від мене. Згодом я дізналася про все й було дуже важко, оскільки доводилося розриватися між татом та мамою. Мені жаль було маму, яка поринула вся в роботу й намагалася вдавати, ніби нічого не сталося. Батько взагалі перестав приходити додому. А я бачила його все рідше. Через деякий час дізналася, що тато одружився й у нього з’явилася дитина. Мене переповнювала ненависть, злість, було байдуже до всього. Я не бажаю нікому опинитися в такій ситуації”.\nДумка психолога про батьківські чвари й дитячі травми\nПро те, як на психіку дитини впливає розлучення батьків, розповіла психолог Плохіх Алла Григорівна: “На мою думку, родина – це основа зростання здорової дитини. Саме вона вводить її у світ стосунків з іншими. Родина дає дитині відчуття належності до певної групи, реалізує потребу в безпеці, комфорті, дає реальні докази своєї значущості для інших, від чого в людини розвивається почуття повноцінності. Родина формує почуття своєї неповторності та індивідуальності, дає зразок для наслідування. Всі ці потреби життєво важливі для кожної дитини, якого б віку вона не була. Важливим фактором психічного здоров’я дитини є психологічний “клімат” сім’ї. Він суттєво впливає на дитину, викликає стан комфорту або ж дискомфорту. Розлучення батьків може стати справжньою трагедією, великим горем. Часто розлучення породжує в дитини цілий шквал емоцій: сором, злість, провину, тривогу, страх бути покинутим, подавленість, відчуття важкої втрати та навіть бажання помститися. Інколи батьки приховують свої проблеми від дітей. І навіть коли вони постійно сваряться між собою, їхнє розлучення для дитини може видатися повною несподіванкою. Нерідко батьки розлучаються тому, що один із них винен у сімейній зраді. В інших випадках гнів і крик переростають в насилля й одному з батьків доводиться остерігатися як за власне життя, так і за життя своїх дітей. Деякі батьки прагнуть розлучитися не за зовсім обґрунтованими причинами. Один проявляє свій егоїзм і, замість того щоб подолати труднощі, вони розлучаються, заявляючи при цьому, що “сумісне життя більше не приносить їм щастя” або ж, що вони “вже не люблять одне одного”.\nНе повторити батьківську помилку\nЯк показує досвід, людина, яка не отримала в дитинстві материнської й батьківської любові, теплоти, яка часто зіштовхувалася з сімейними проблемами батьків та чварами, намагається будь-яким способом зберігати у своїй сім’ї мир і злагоду, аби його (її) діти ніколи не знали, як це рости без тата чи мами.\nТа ж сама анонімна дівчина на наше запитання “Якщо ви не зможете жити зі своїм чоловіком, як тоді вчините?” відповіла так: “Я намагатимуся вирішити наші сімейні проблеми, знайти компроміс із чоловіком, але ніколи не залишу своїх дітей, оскільки знаю, як це, рости без батька”.\nДобре, коли люди усвідомлюють, що вони повинні вчитися не тільки на чужих помилках, але й на своїх власних, прагнути створити сімейну гармонію, вміти пробачати й задумуватися над тим, що роблять, щоб своїми діями не травмувати близьких.\nПсихолог дає чимало порад батькам, які розлучилися, що стосуються правильної поведінки з дітьми . Серед них варто виокремити такі:\nСвоє рішення про розлучення повідомте дитині разом, поясніть, що її провини тут немає, ви любите її, як і раніше;\nСпілкуйтеся з дитиною, цікавтеся її особистим життям, допомагайте матеріально,\nНе налаштовуйте дитину проти іншого з батьків;\nЯкщо вона дуже переживає, зверніться до психолога, дитина повинна точно знати, як розлучення вплине на її життя, з ким вона буде мешкати й де, чи потрібно буде змінювати школу;\nЧесно кажіть дитині про фінансові та інші труднощі;\nПовідомте вчителів про розлучення, щоб вони могли зрозуміти дитину й допомогти їй, якщо виникнуть проблеми з поведінкою чи успішністю;\nНе намагайтеся купити любов дитини дорогими подарунками;\nНе сваріться одне з одним у присутності вашого чада;\nНе змушуйте дитину приймати дорослі рішення, наприклад, із ким вона залишиться, але враховуйте її побажання;\nЯкщо у вас нова сім’я, дайте їй час звикнути до цього, налагодити стосунки з вітчимом чи мачухою, у вашому домі повинні бути улюблені іграшки, фільми та їжа, щоб дитина відчувала себе у вас, як вдома;\nКоли дитина залишилась не з вами, не перетворюйтеся в “недільного тата” чи “Діда Мороза”, спілкуйтеся з нею регулярно, проводьте дозвілля.\nПристосуйтеся до її режиму. Приводьте дитину додому вчасно, щоб вона могла провести час із мамою та повернутися до повсякденного життя.\nПригадалися слова Л. М. Толстого про те, що всі щасливі сім’ї схожі одна на одну, а кожна нещаслива нещаслива по-своєму. Дорогі батьки, перед тим, як прийняти рішення про розірвання шлюбу, ще раз подумайте. Насамперед про подальше життя ваших дітей.\nЖінка й авто – як це?\nПрограми для студентів: учись, працюй, подорожуй\nШанхайський аеропорт протестував співробітників на Covid-19\n24.11.2020 24.11.2020 Чжан Мінчуань\nДохід United Airlines зменшився на 67%\n24.11.2020 23.11.2020 Юань Цун


Половина українців не хочуть незалежності » Новини Чернівці: Інформаційний портал «Молодий буковинець»\nПоловина українців не хочуть незалежності\nЗа 20 років в українців значно змінилося ставлення до незалежності. Якби референдум про незалежність України проводився цього року, суверенітет підтримали б удвічі менше людей, ніж у 1991 році.\nПро це свідчать результати соціологічного дослідження, проведеного Інститутом соціології Національної академії наук і фондом "Демократичні ініціативи", пише ТСН.\nЗ 1992 року соціологи щорічно опитували 1800 громадян України старше 18 років. Як розповіла директор фонду Ірина Бекешкіна, за 20 років у наших співвітчизників помінялося ставлення до незалежності. "Якби референдум про незалежність України проводився цього року, її підтримали б 47% українців проти 91% в 1991 році", - цитує Бекешкіну видання "Коммерсант-Украина".\nЗа даними опитування, в 2011 році про розпад СРСР жалкують 47,4% українців, а в 1994 році число тих, хто бажав повернутися до Радянського Союзу, складало усього 17%.\nСоціологи також зазначили, що до 2011 року українці стали більше терплячими. Якщо в 1998 році 60% опитаних заявили, що "терпіти скрутне становище неможливо", то в 2011 році 53% респондентів вважають, що становище важке, але терпиме. "Ми відчували себе нещасними за будь-якої влади, про що говорять характеристики, які не міняються за роки незалежності: 47% вважають, що ми живемо в суспільстві шахраїв, 44% - в суспільстві політиканів, 36% - авантюристів", - розповіла Бекешкіна.\nНа думку опитаних, важливу роль в українському суспільстві відіграють мафія і кримінальний світ (39%), підприємці і бізнесмени (37%), лідери політичних партій (31%). При цьому роль робітників та інтелігенції, на їх думку, в житті суспільства порівняно з 1994 роком знизилася майже в два рази - з 16 до 9%.\nЗаступник директора Інституту соціології НАН Євген Головаха вважає, що в українському суспільстві присутня "двоїстість". "Населення прагне до європейської демократії, розуміє і цінує свої права. При цьому в країні домінує тіньовий сектор економіки, соціально-культурна сфера фінансується за залишковим принципом, а представники влади мають безмежні привілеї", - відзначив Головаха.\nПолітолог Андрій Окара вважає, що зміни споживчих настроїв українців - це світовий тренд, а ностальгія за Радянським союзом свідчить про невдоволення суспільством. "Це не прагнення назад у СРСР. Зрозуміло, що назад дороги немає. Це прагнення українців жити в ідеологічно побудованому і соціально захищеному суспільстві, а не в такому несправедливому, як зараз", - пояснив Окара.


Улюблені смаки печива тепер у зручному форматі снеку!\nМаленькі упаковки ласощів здобувають все більшу популярність в Україні та за кордоном, їх можна взяти з собою на роботу та в подорож, забезпечивши швидкий і поживний перекус за доступною ціною. ТМ «Домашнє Свято» розпочинає випуск найпопулярніших ласощів компанії у снековому форматі. Лідери продаж у сегменті печива — «Для нашої сім’ї» та «Ti&Ko» — тепер продаються у зручній для споживача формі снеку, їх легко знайти на полицях завдяки яскравим шоу-боксам у фірмових кольорах.\nЗбільшене цукрове печиво «Для нашої сім’ї» з ароматом пряженого молока тепер можна придбати у зручній упаковці «Family Club», кожна індивідуальна упаковка має вагу 125 г і містить 6 штук печива. У шоу-боксі — 20 упаковок.\nАсортиментний ряд печива у снековому форматі продовжує фірмове цукрове печиво «Ti&Ko» з ароматом пряженого молока, трюфеля та «кунжут і пряжене молоко». У шоу-боксі міститься 22 упаковки, по 40 г і 4 штуки печива у кожній.\nНасолоджуйтеся улюбленим печивом у модному снековому форматі за доступною ціною!


Автобусні квитки до Долгая\nЗа вікном 21 століття, більше немає потреби гаяти час у чергах автовокзалів та автостанціях. Купити квиток на автобус до Долгая можна онлайн лише за декілька кліків. Сайт Tickets.ua має зручну систему пошуку, яка дозволяє знайти необхідні рейси, переглянути розклад маршруток та придбати автобусні квитки. Щоб ознайомитися зі всіма доступними пропозиціями, достатньо зазначити дату відправлення, кількість пасажирів та місце призначення. Оплата квитка здійснюється за допомогою банківських карт Visa/MasterCard.\nМаршрутка у Долгая\nЩоб замовити недорогі автобусні квитки в Долгая, варто переглянути розклад автобусів. Чим швидше ви почнете пошук, тим більшим буде вибір пропозицій від перевізників. Це можливість обрати та придбати найдешевші автобусні квитки з запропонованих. Для вашої зручності на сайті Tickets.ua система автоматично проставляє позначки «краща ціна» та «найшвидший». Щоб якомога краще спланувати поїздку, звертайте увагу на час і пункти відправлення та прибуття.\nЯк купити автобусні квитки у Долгая онлайн?\nУнікальний ідентифікатор користувача сесії для повідомлення в Cлужбу турботи про клієнтів: 2805878850


У Центральному парку готуються до боїв часів УНР : 13:10:2018 - vn.20minut.ua\nУ Центральному парку готуються до боїв часів УНР\nСьогодні, 13 жовтня, в парку відбудеться реконструкція битви між армією УНР та білогвардійцями. Організатори обіцяють багато пострілів, панцерник та навіть гармати.\nВійськові гуртуються в Центральному парку біля Райдуги. Сюди вони прийшли з Європейської площі, де була виставка військової техніки.\nІсторик Олександр Федоришен розповів, що сьогодні відтворюватимуть події наступу армії УНР проти білогвардійських полків у жовтні 1919 року. У нападі прийматимуть участь кілька десятків бійців, які матимуть рушниці та піротехніку. Крім того, в боях візьме участь панцерник Петлюра.\nНа підтвердження його слів боєць з панцерника каже - Увага! Та лунають гучні постріли. Усі набої - холості.\nПочаток битви - 14.00 в Центральному парку між Міні-Вінницею та Райдугою.\nНевиспані і роздратовані: як після карантину повернутися до нормального режиму сну Танки з Росії їхали біля хати. Розповідь переселенки, яка була у чорних списках бойовиків Не дитсадком єдиним. Як вибрати няню для дитини та скільки це буде коштувати Ніякої логіки. Підполковника, пійманого із 200 тисячами хабара, оштрафували на 25 тисяч\nЛюди живут в другой вселенной .\nВася reply Петров Пётр\nНу чому одразу так?\nКожен народ хоче мати славетну історію, щоб було про що розповідати діткам та онукам.\nБитва під Полтавою, Голодомор, Крути, киборги тримали аеропорт доки не втікли, Іловайськ...\nА как они Москву брали, тоже будет?\nпогроми теж будуть?\nА від червоних побіжуть чи ні?\n12:01 Підозрюється у тяжкому злочині: розшукують Дмитра Вінніка з Бару 11:52 Онлайн замовлення квітів та подарунків у Вінниці (Новини компаній) 11:46 188 проєктів перемогли у 17 обласному конкурсі проєктів розвитку територіальних громад (Пресслужба Вінницької обласної Ради) 11:11 У Вінницькій області зафіксували 932 випадків коронавірусу. Цифри по районах Від читача 11:37 74 млн грн витрачено на медичні закупівлі на Вінниччині 10:51 Вінничанам відключили гарячу воду. Перелік адрес, де монтують тепломережу 10:17 Важливе за вчора. Найцікавіші новини 26 травня, які ви могли пропустити 09:21 Дані по СOVID-19 на 27 травня: в Україні вже 21 905 хворих, на Вінниччині +22 за добу 09:13 Пожежа у 16-поверхівці на Київській: 19 рятувальників гасили квартиру photo_camera 08:58 У цей день 90 років тому запатентували скотч. Історія, заборони і прикмети 27 травня 21:01 Підозрюється в особливо тяжкому злочині: поліція просить допомогти впізнати чоловіка photo_camera 20:40 Невиспані і роздратовані: як після карантину повернутися до нормального режиму сну stars 20:07 Вінничанка Євгенія Мазур перемогла на проєкті «Від пацанки до панянки» play_circle_filled photo_camera 19:43 Танки з Росії їхали біля хати. Розповідь переселенки, яка була у чорних списках бойовиків stars 19:21 У Вінниці зник 17-річний Денис Тимчук. Хлопця знайшли (ОНОВЛЕНО) 19:01 У МОН розповіли про нововведення в навчанні через карантин play_circle_filled 18:39 Взяли під варту водія, який п’яним на Таврії збив насмерть людину play_circle_filled 18:18 Не дитсадком єдиним. Як вибрати няню для дитини та скільки це буде коштувати stars 18:01 Героя Володимира Мовчанюка нагородили Орденом «За мужність» – посмертно 17:18 Біля Людавки разом з товаром згоріла вантажівка Mercedes Sprinter play_circle_filled\nДелала колорирование в салоне красоты "Фея". Осталась очень довольна! Это первое окрашивание для моих волос и очень рада,...


Всеукраїнський ультрапробіг єдності "Сталевий гарт" цьогоріч стартує із Харкова - Новини спорту в Харковi\nВсеукраїнський ультрапробіг єдності "Сталевий гарт" цьогоріч стартує із Харкова\n09 серпня 2021 14:42\nУчасники ультрапробігу за 10 днів подолають відстань у 500 км. Старт 15 серпня о 7:00 від Військового інституту танкових військ НТУ "ХПІ" (Полтавський Шлях, 192).\nВсеукраїнський ультрапробіг єдності "Сталевий гарт" - вже третій рік поспіль проходить 15-24 серпня і присвячується Дню Державного прапора України та Дня незалежності України. Кожного разу, щоб охопити всю країну, пробіг йде за новим маршрутом. Цьогоріч він пролягатиме зі сходу до столиці - з Харкова в Охтирку, потім на Суми, Ромни, Прилуки, Бровари та Київ.\nМета заходу - популяризація здорового способу життя, зокрема серед молоді, демонстрація прикладу сили волі і незламності духу українців, об'єднання суспільства у сучасній боротьбі за незалежність.\nПоказове тренування учасників та прес-конференція для представників ЗМІ відбудеться 13 серпня о 16:00. Збір в саду Шевченка біля пам'ятника Кобзарю.\nДовідка. Ультрапробіг єдності "Сталевий гарт" - це унікальний спортивно-патріотичний захід, який не має аналогів у нашій країні. Подолання кожним учасником пробігу (5-6 атлетів) всієї дистанції, коли асфальт нагрівається до +50 ℃, вимагає надзвичайної витривалості, навіть для професійних спортсменів-ультрамарафонців це справжнє випробування.\nЗ метою безпеки учасників відбувається постійний супровід автомобілем, який кожні 5 км створює мобільні пункти гідратації та прийому спортивного харчування. А ще форматом заходу передбачена підтримка з боку любителів спорту в містах, через які проходить маршрут, тому до безпосередніх учасників ультрапробігу в різних населених пунктах тимчасово приєднуються представники спортивних федерацій, клубів та команд того чи іншого міста.


Арктична рада: білий прапор перемоги співпраці? | ADASTRA\nАрктична рада: білий прапор перемоги співпраці?\nАрктична рада точно не є одним із найвідоміших прикладів регіонального співробітництва між державами у світовій політиці. Однак навіть такий відвертий факт жодним чином не означає, що ця платформа кооперації на Крайній Півночі є маловпливовим механізмом урегулювання актуальних питань розвитку стратегічно важливого регіону Землі. Із цієї статті ви дізнаєтеся про історію створення Арктичної ради, особливості її структури та організаційного складу, еволюцію, основні досягнення та сучасний стан справ.\nЦікавий приклад регіоналізму\nОднією з фундаментальних характеристик міжнародних відносин упродовж останнього століття є зростання кількості міжнародних і регіональних організацій. У більшості випадків інституційного будівництва держави, що належать до певного регіону, усвідомлюють доцільність консолідації зусиль для розв’язання спільних питань. Саме тому вони засновують регіональні структури для кращої координації політик на національному рівні та іноді навіть делегують частину свого суверенітету наднаціональним інституціям. У кожної з таких організацій є свої внутрішні особливості, однак їх об’єднує належність держав-членів до конкретного регіону: наприклад, до Європи, Південно-Східної Азії чи Африки. Однак у випадку з найпівнічнішим регіоном планети трохи складніше. Лише окремі та неколосальні за розміром території восьми різних держав на двох континентах перетинаються Північним полярним колом. Отже, географічно тільки деякі складові території Канади, Сполучених Штатів Америки, Росії, Данії, Норвегії, Фінляндії, Ісландії та Швеції належать до Арктики. Перші п’ять з цих восьми держав також мають прямий вихід до Північного Льодовитого океану.\nЧитайте також: Нариси арктичної політики США в ХХІ столітті\nНезважаючи на те, що в деяких країнах арктичні території мають суттєвий ступінь автономії, як-от у Канади, вони все одно належать суверенним державам. Тому логічним видається той факт, що саме політичні лідери восьми держав з територіями в Арктиці стали ініціаторами процесів регіонального будівництва на Крайній Півночі.\nКолом виділені арктичні території восьми держав-членів Арктичної ради. US Department of State\nПолітичне "потепління" в Арктиці та колапс біполярності\nУпродовж періоду Холодної війни Арктичний регіон виступав одним із майданчиків конфронтації між протилежними таборами. Співробітництво в Арктиці між СРСР і державами західної орбіти на чолі з США було мінімізоване. Однак процес перебудови в Радянському Союзі та поступове послаблення глобального суперництва між наддержавами створили сприятливі умови для ініціатив на Крайній Півночі.\nПолітичне керівництво Фінляндії найкраще усвідомило можливість налагодження безпрецедентної співпраці в арктичному регіоні та її юридичного оформлення. Тому саме з ініціативи офіційного Гельсінкі в 1991 році після низки попередніх зустрічей компетентних представників восьми арктичних держав було затверджено "Стратегію охорони довкілля Арктики".\nДля втілення цієї стратегії, покликаної захистити арктичну регіональну екосистему, створювалися такі 4 робочі групи:\nØ із реалізації програми арктичного моніторингу та оцінки;\nØ зі збереження арктичної флори та фауни;\nØ із захисту арктичного морського середовища;\nØ із попередження, готовності та реагування на надзвичайні ситуації.\nЯк бачимо, робочі групи, у яких працювали спеціалісти з усіх арктичних держав, були безпосередньо пов’язані з екологічною тематикою. Виникає логічне запитання: хіба в умовах завершення Холодної війни та переходу до мирного світоустрою не можна було розширити сферу співробітництва держав в Арктиці та зайнятися повномасштабним інституційним будівництвом у цьому регіоні?\nПівнічноамериканські альтернативи та застереження\nВідповідь на вищепоставлене запитання необхідно шукати на північноамериканському континенті в період останньої декади попереднього тисячоліття. Річ у тім, що після розпаду Радянського Союзу, а з ним і біполярної системи міжнародних відносин, Сполучені Штати мали підстави вважатися гегемоном в однополярному світоустрої. Таким чином увага Вашингтона була сконцентрована на підтримці видозміненого світового порядку на свою користь у ключових стратегічних регіонах земної кулі. Варто визнати, що Арктика точно не фігурувала в списку цих регіонів, адже за відсутності загрози з радянського боку питання "жорсткої" безпеки на Крайній Півночі ставали для США неактуальними.\nТим часом їхні північні сусіди були набагато більш зацікавленими в створенні потужних інституцій в Арктичному регіоні, у сферу компетенції яких входили б військово-політичні питання. Саме такі амбітні ідеї проголошували прем’єр-міністр Канади Браян Малруні та міністр закордонних справ Ллойд Аксворсі. Тут слід зауважити, що для Канади Арктика є пріоритетним регіоном і невід’ємною складовою національної ідентичності. Тому політики держави кленового листка активно намагалися переконати північноамериканських колег приділяти більше уваги Арктиці та сприяти створенню міжнародної організації, яка б займалася питаннями "жорсткої" і "м’якої" безпеки.\nДетальніше за темою: Арктична політика Канади: кленовий листок на полярній кризі\nТобто, на відміну від фінського варіанту міждержавного співробітництва в Арктиці з екологічних питань, Канада пропонувала альтернативну концепцію потужного інституційного будівництва в регіоні. Однак американські застереження щодо "жорсткої" безпеки залишалися непохитними, і тому зрештою вирішили піти за більш помірним фінським, а не канадським сценарієм співпраці.\nТрансформація стратегії в Арктичну раду\nНаступним кроком інтенсифікації міждержавного співробітництва восьми держав на Крайній Півночі стало безпосередньо заснування Арктичної ради як міжурядового форуму високого рівня згідно з Оттавською декларацією 1996 року. Варто одразу зауважити, що засновницький документ цієї регіональної структури був формою так званого “soft law”, що не передбачає обов’язкової юридичної сили. Це пояснюється вищезгаданою позицією Сполучених Штатів, які не прагнули брати на себе юридичні зобов’язання стосовно периферійного регіону для своєї зовнішньої політики.\nБільш того, американцям вдалося утримати сферу військово-політичної безпеки за межами мандату новоствореного форуму. Так, Арктична рада включила в себе налагоджені за 5 років робочі групи "Стратегії охорони довкілля Арктики", додавши групу зі сталого розвитку, а пізніше ще одну – із питань ліквідації забруднень регіону. Таким чином було збережено та поглиблено пріоритетний екологічний аспект міждержавної співпраці, що відображало компромісну природу нової регіональної структури.\nОсновні зміни стосувалися складу учасників нової платформи та їхнього статусу. Справа в тому, що до створення Арктичної ради організації корінних народів Арктики не мали значного впливу на прийняття рішень урядами арктичних держав. А до цієї категорії належить приблизно пів мільйона людей з сумарних чотирьох, що становлять населення Арктики. Політичні керівники восьми арктичних держав зрозуміли, що необхідно розширити можливості для участі корінних народів у процесах управління регіоном, у якому ці люди історично мешкають.\nСаме тому таких 6 організацій, як "Союз саамів", "Кучинська міжнародна рада", "Асоціація корінних малочисельних народів Півночі, Сибіру та Далекого Сходу Російської Федерації", "Алеутська міжнародна асоціація", "Інуїтська циркумполярна рада" та "Рада арктичних атабасків", офіційно стали постійними учасниками Арктичної ради. Це означає, що всі вісім держав Крайньої Півночі мають неодмінно консультуватися з наведеними організаціями корінних народів для обговорення всіх актуальних питань, що входять до компетенції Арктичної ради.\nВам варто знати: Вікно в Арктику: нариси зовнішньої і внутрішньої політики Росії в регіоні\nЦі організації не наділені правом вето, яке де-факто має кожна з восьми держав, адже рішення Арктичної ради затверджується консенсусом. Однак не можна недооцінювати той факт, що об’єднання корінних народів отримали розширені можливості впливати на рішення, що стосуються їхнього майбутнього. Деякі зі згаданих організацій узагалі були формально організовані саме у зв’язку з можливостями, створеними Оттавською декларацією.\nБільш того, таке залучення місцевого корінного населення суттєво підвищило інклюзивний характер Арктичної ради, а також її легітимність серед міжнародної спільноти. Усім стало зрозуміло, що уряди арктичних держав потребуватимуть зважання на думки корінного населення при формуванні та реалізації стратегій розвитку Крайньої Півночі.\nЕмблема "Інуїтської циркумполярної ради" – впливової організації корінних народів Арктики і постійного учасника Арктичної ради. Inuit Circumpolar Council\nСпостерігачі – інсайдери\nОкрім постійних учасників, у роботі Арктичної ради також бере участь своєрідний тріумвірат спостерігачів: міжурядові та міжпарламентські організації; неурядові організації; а також неарктичні країни. Серед першої категорії можна зазначити, наприклад, Північну екологічну фінансову корпорацію та Програму ООН з довкілля; з другої категорії можна згадати, скажімо, Міжнародний арктичний науковий комітет і Всесвітній фонд дикої природи. Однак місце таких суб’єктів у діяльності Арктичної ради точно не центральне, а їхня ключова функція полягає дійсно в спостереженні. Тим не менш, вони мають робити конструктивні внески в межах робочих груп експертів та можуть висувати власні ініціативи через держав-членів або постійних учасників. Діяльність цих двох груп спостерігачів дуже рідко піддається суспільному розголосу. Діаметрально протилежний стан справ з третьою категорією – неарктичними державами.\nАрктика дрейфує на південь?\nРозширення складу країн-спостерігачів уже стало предметом дебатів та несподіваних міжнародних новин. Справа в тому, що спочатку країнами-спостерігачами Арктичної ради без територій на Крайній Півночі були європейські гравці з досвідом наукової діяльності в Арктиці – Німеччина, Великобританія, Нідерланди, Польща, трошки пізніше – Франція та Іспанія.\nОднак у 2013 році після дискусій серед "арктичної вісімки" було вирішено не відхиляти заявки на отримання статусу спостерігачів таких екзотичних для Арктики країн, як Китай, Японія, Індія, Південна Корея та навіть Сінгапур. Багато оглядачів були глибоко здивовані таким поворотом подій, адже ці азійські держави географічно розташовані не в безпосередній близькості до Північного полюса.\nДізнавайтеся більше: Острів розбрату: чому наддержави змагаються за Ґренландію?\nПроте слід зазначити, що місце країни на глобусі не є фундаментальним критерієм, за яким арктичні держави вирішують, чи надати їй статус спостерігача. Натомість вимагається конкретна зацікавленість держави в Арктиці, готовність брати участь у наукових дослідженнях регіону та ділитися досвідом. І сюди ідеально підходять азійські країни з їхніми потужними науково-дослідними базами, передовими технологіями та експертами у сфері кліматичних змін та енергетики.\nАрктичні держави схвалюють приєднання до форуму нерегіональних акторів також через юридичне закріплення важливого факту: спостерігачі погоджуються з суверенними правами та юрисдикцією арктичних країн у цьому регіоні. Звісно, таке додаткове підтвердження визнання їхнього суверенітету дуже вигідне для формальних арктичних держав.\nСесія Арктичної ради в місті Кіруна (Швеція), на якій було надано статус спостерігачів багатьом неарктичним країнам, 2013 рік. The Barents Observer\nОсновні перемоги Арктичної ради\nСтаном на сьогодні вже можна говорити про низку беззаперечних успіхів у діяльності цього міжурядового форуму. Насамперед варто виділити робочу групу з реалізації програми арктичного моніторингу та оцінки. Саме експертами з неї було запроваджено ідею здійснення комплексних наукових досліджень з актуальних питань для найпівнічніших територій Землі. А інші робочі групи доволі швидко перейняли цю продуктивну практику.\nЯк і планувалося, результати таких багатосторонніх досліджень стали відправною точкою для подальших дій вже на вищому політичному рівні. Наприклад, наукове дослідження 2004 року про оцінку впливу на клімат Арктики привернуло увагу міжнародної аудиторії далеко за межами Крайньої Півночі. У ньому наводилися переконливі наукові дані про безпрецедентні кліматичні зміни у світі, що матимуть довгостроковий вплив і проявляються в Арктиці. Це дослідження заклало фундамент цілої низки подальших рішень зі сталого розвитку, прийнятих Арктичною радою.\nОднак ключовими тріумфами Арктичної ради слід визнати підписання юридично зобов’язувальних документів. Ідеться насамперед про "Угоду про пошук та рятування в Арктиці" 2011 року та "Угоду про співробітництво у сфері готовності та реагування на забруднення моря нафтою в Арктиці" 2013 року. Незважаючи на те, що Арктична рада не є міжнародною організацією, а її рішення носять уже згаданий характер "м’якого" права, конкретно ці угоди виходять за межі просто політичних зобов’язань держав-підписантів і створюють юридичні. Тому їхня поява – доказ здатності восьми арктичних держав до конструктивної співпраці для розв’язання важливих спільних питань.\nГеополітичне напруження в Арктичній раді?\nСеред своєрідних констант, які залишалися справді незмінними упродовж як мінімум двох десятиліть існування цього форуму, було виключення питань "жорсткої" безпеки зі сфери компетенції Арктичної ради. Сполучені Штати найбільш послідовно з усіх держав підтримували цю позицію, а без американської згоди інші сім арктичних країн не змогли б розширити мандат цього форуму.\nОднак час у міжнародних відносинах є змінною, а не константою. Ще на початку ХХІ століття важко було навіть уявити, що засідання Арктичної ради стане майданчиком геополітичних суперечок щодо міжнародної безпеки на Крайній Півночі. Проте сигнали, що саме це може відбутися, дуже голосно пролунали в травні 2019 на черговій сесії Арктичної ради в містечку Рованіемі в Фінляндії. Тоді державний секретар США Майк Помпео не став використовувати традиційний арсенал дипломатичних термінів для характеристики міжнародних відносин в Арктиці.\nНатомість він відверто заявив про "агресивну поведінку" Росії та Китаю та висловив стурбованість щодо майбутньої безпеки в Арктиці. Більше того, Помпео наголосив на незаконності пропонованого союзницькою Канадою статусу для Північно-Західного проходу, про який детальніше можна прочитати в попередніх статтях про арктичні політики США та Канади. Така офіційна риторика Вашингтона на засіданні Арктичної ради продемонструвала, що на цьому форумі вже артикулюються питання "жорсткої" безпеки, і ця тенденція, найімовірніше, лише посилюватиметься. Щоправда, станом на сьогодні вона кардинально не позначилася на погіршенні діяльності Арктичної ради як продуктивного форуму співробітництва.\nОтже, Арктична рада як регіональна платформа співпраці з питань "м’якої безпеки" стала результатом усвідомлення політичним керівництвом восьми арктичних держав необхідності плідної кооперації на Крайній Півночі. Цей форум вдалося заснувати завдяки потеплінню в міжнародних відносинах наприкінці ХХ століття й згоді держав на зосередженні уваги на пріоритетних екологічному та соціально-економічному аспектах співробітництва. За понад два десятиліття свого існування ця структура створила умови для посиленої ролі організацій корінного населення у прийнятті рішень арктичними урядами щодо розвитку Арктики. Робочі групи висококваліфікованих експертів налагодили практику систематичних досліджень з актуальних наукових питань на Крайній Півночі.\nЩобільше, чимало позарегіональних країн виявили свою зацікавленість у діяльності Арктичної ради та були прийнятими державами-засновницями як спостерігачі, які мають робити внески у функціонування форуму. А затвердження юридично зобов’язувальних угод арктичними державами символізувало серйозне зміцнення позицій і статусу Арктичної ради. Майбутнє покаже, чи вдасться цій платформі впоратися з викликами "жорсткої" безпеки в регіоні та геополітичним суперництвом. Однак можна з впевненістю стверджувати, що досвід продуктивної співпраці в інтересах Крайньої Півночі є найпотужнішим аргументом Арктичної ради на користь остаточної перемоги партнерства та дипломатії.