Свастика (Частина 2) | Птаха - Українські вірші, проза. Сучасна література.\nОпубліковано 28.10.2012 / 13768\n10 По Кучманському шляху йде Орда\nНеспокійно було на дівочому серці, незатишно. Мізерне віконце, зап’яте у волячий пухир, здригалось від вітру. У сінах* плаксиво мекала єдина годувальниця, не даючи спокою темряві, що розповзлась по земляній долівці та затертих свіжою глиною кутках мазанки. Терпкий запах сухоцвіту, розіпханий турботливими руками Уляни всюди, попід самісіньку стелю, відганяв тужливі думи. Настя притисла до грудей камінь роду.\nЛедь дівчина віддхилила двері прохолодне повітря вірвалось до похнюпленої, згорбленої оселі, що наполовину вросла у матінку-землю … Боса ніжка відчула поцілунок вузької, порослої з боків густою травою та бур’яном, стежини. Світало. Блідніли зорі у ранковому небі. З-за горизонту пробивались рожеві кольори, розважаючи блакитно-сірі хмари. Край чарівного диску ліниво випливав над темним лісом. Доріжка повернула на захід та вмилась у водах річечки Вовк. Прозорі хвилі навипередки, штурхаючи одна одну, випліскували свій неспокій на трав’янистий беріг. Дівчина вдихнула на повні груди річкову свіжість. Всі хвилювання, думки, відчуття свого я, ніби сорочка повільно сповзаючи з тіла, просочувались у землю. Ярило-Сонце повисло величезним яблуком над горизонтом і тіло ніби розчинялось у його промінні. В уяві родовий камінь збільшувався у розмірах та ставав прозорою сферою, малюючи невтішні образи. Древній символ роду вказував на страшну правду — застогне під вражою ходою земля руська, омиються кров’ю рідні простори, закують ланцюги живий товар, повториться гірка данина девширме, посохне коріння роду, перетворюючи слов’янських синів у яничарів, що зневажають свою і чужу смерть. Челенк, знак потрійний смерті, нашитий на тюрбан ** стане їх символом роду.\nНещасний рідний край. Поляки не триматимуться за Поділля. Турки не Литва. Один клич «Аллах акбар» чого вартий!\nНастя побачила Івана в Дикому полі ***. Теплі почуття до парубка з’явилися з першої хвилини знайомства. Не потрібно було йому шукати цвіт папороті…\nА завтра прийде його рідний брат. Дівчина бачить в сфері це залізне обличчя. Вона гортає час. Стамбул. Фатальні обранці кривавої повинності девширме готуються стати яничарами. Важка праця обирає найбільш витривалих, караючи непокірних. Але, досягнувши 25 річного віку, вони стають ідеальними воїнами — воїнами безстрашної Орди. Це нелюди. Їх свідомість практично виключає особисті думки. За них думають і вирішують. Вони завжди спокійні, ідеально дисципліновані, холоднокровні… вбивці.\n-Доню, замерзнеш! Підемо до хати, — лагідно обійняла дівчину за плечі тітка Уляна.\n-Ні, тітонько. Пора гукати жінок, дітей та тікати… подалі. По Кучманськім шляху йде біда!\n-Ех, немає вже нашого вовчого каменю … Від нашого захисника сіромахи тільки малюнок залишився****. Вже піввіку як пропав мій Степан і залило місцину водою!\nРізкий порив вітру кинув до ніг жінок смарагдову хвилю річки …\n* сіни — назва входу до будинку\n** Головний убір яничара\n*** Незаселена територія стародавньої України і Росії\n**** Вовк, що йде на Срібному щиті -це зображення на гербі Летичіва, що отримав від польського короля Магдебурзьке право в XIY столітті. По легенді було таке місце, що скільки б людей не прийшло до нього у скрутній час, всі могли сховатись. На думку автора це є описане підземелля.\n11 Пости степового барокко\nВільний небокрай заплітав зоряну косу Чумацького шляху. Місяць мрійливо прислухався до степового барокко та тягнув свій ріжок до туманних вод Дніпра. Раптово різкий вітер кинув під ноги Івана смарагдову хвилю. На мить притихла козача пісня та солодке тепло відізвалось під серцем. Це було відчуття, що його Настя, його кохана поряд… Побратим Івана не відчув зупинки. Він у думках теж був далеко, там, де його жінка та діти. Ось такі вони козаки: степ, воля, кінь - рідний товариш, колчедан зі стрілами на плечі та кобза на боці.\nДобряче на днях побили турка. Повезло… Омріяний порох, рушниці, багатий куш поповнили козацькі запаси. Військо відпочивало. Сторожеві пости оберігали стан. У козаків надійна та хитромудра охорона — за багато верст попереджає про ворога. Були у них свої секрети. Козак Фесько навчив. То крики* розкидають, то сигнальний дим аж до неба жбурнуть, а то в верцало дивляться — що де та як на світі робиться знають чи туман в очі напустять… І били ворога добряче и гуляли вміючи. А все тому, що родове коріння берегли, старійшину слухались, а, головне, мати з батьком, то була святиня. Коріння роду — воно міцне, як камінь. Вірність та відданість землі рідній з цих коренів і росте.\nСлужба козацька сувора, але душа своє знає. Вона у козаків вільна. Ось піснею на волю і рветься. Багато пісень козацьких про славу землі рідної, але ще більше про чорні брови та карі очі. Завмерли зорі, слухаючи оксамитові звуки Іванового голосу, затих соловей-птаха співуча…\n—Добра пісня, душевна… любив її батько Фесько. Ох, помню как вороги йшли, їх тьма, а нас було сімь братчиків… він поставив усіх нас по колу серед степу, татари йдуть мимо і не бачуть нас… ото був чолов’яга…як дуб… столітній… характерний… заспіваймо, Іван, нашу.\nНизький тихий бас и шовковий баритон обласкали теплу осінню ніч…\n«Тиха вода, тиха вода,\nПусти мене, полковничку,\nТак ти довго будеш,\nТи напийся води холодної,\nТай не напивався,\nЛюбить буду я, не забуду я,\nКого обіцявся. ….»*****\n— Розкажи, Данило, про Феська…\n— Той козак самого чорта підманути міг… Я йому й у очі боявся глянуть… Перед боєм сам виходив на заспівочку***… У нього стріляють**… а він зніме керею****… витрусить усі кулі… та сміється над супротивником… а як братчики рвануть в бій, рубають ворога, а ті, як кам’яні, стоять и не можуть з місця зрушити … Один батько міг тьму здолати… але як жінка його с донькою малою пропала, так лютим став… так про нього говорили в стані… дух на ньому тримався. Він довго померти не міг… доки не передав силу свою… щоб коріння наше козацьке зберегти... щоб земля для нас матінкою була … щоб рід не перервався. Вмираючи заповів птахам небесним душу відкривати. Ось гляди, Іван, ми тут співаємо, а маленький соловейко слухає. Думаєш, це просто так? Ні, брат, він оберіг наш, він думи наші по світу разносить. Він знає таємницю сили нашої. Ось скажи йому, що на душі у тебе, він почує і допоможе.\n—Дивно так — скільки співаю, а він сидить, слухає, ніби все розуміє… Що ж, братику-соловейко, понесеш моїй Настенькі привіт мій сердешний?\nПташка тьохнула у відповідь. У козака ніжним теплом все серце зомліло.\n*Характерники (козаки, що мали магічний талан)\n** Османскі хроніки заявляли, що у них вогнепальна зброя (рушниці-тюрфенг) появились в 1421 года\n*** — заспівочка або герць — ритуальний танок козаків перед боєм\n**** верхній одяг у запорожських козаків\n*****старина народна козацька пісня «Пив я воду, Пив холодну..»\n12 Чорнії брови, карії очі\nСтрашна звістка прилетіла до краю. Те, чому не вірили до останньої хвилини, здійснювалось. Люди поспішно тікали до лісової хащі. Крони старезного Летичівського дубу давно загубились з виду. Матрона, що йшла попереду зі своєю ватагою, раптом зупинилась і почала кликати старшенького Гришку.\n- От вертихвіст, куди ж він подівся? Боже, що робити? Господи, біда-то яка! Люди, допоможіть!\nЖінки, як могли, заспокоювали матір. Але треба було поспішати, кожна хвилина дорога.\n- От гаденя, залишився-таки у фортеці. Воювати йому захотілося! — побивалась мати.\n- Ідіть тітко! Я повернуся за вашим сином. Дивіться за дітьми малими …\n- Та що ж ти дівонька і сама згинеш і малого не повернеш. Місто наглухо при нас ще закрили … ой біда!, - Уляна суворо подивилася на Настю. Що ще дівка надумала? Але переконувати було ніколи. Жінка почала квапити біженців. Настя поцілувала теплий камінь. Настав мій час. Ніхто й не помітив, коли зникла дівчина. Але в метушні було не до цього. Та, що запалює зірки, сповільнила час, місяць закрив сонце, на землю опустився морок.\nМалий втікач зіщулився від раптової темряви. Вже минула година або дві, а дуба Летичівського не було видно. Серце хлоп’яти забилося спійманою у клітку пташкою. В його вухах виразно почувся гул. Хлопчина пригорнувся до тоненької берізки. Він побачив як сіра маса, стираючи під собою все живе, рухається на нього. Вони наближалися стрімкою силою. Вже чітко були видні їхні силуети. Зіниці дитини розширилися від наступаючого жаху. Кілька вершників, що першими вгледіли хлопчину, оточили його. Один, з цих трьох, в відстроченому хутром жупані *, віддав наказ. Інший, підхопивши хлопчиська під руки, кинув його на сідло. Так Гришка опинився в Орді Великої Османської імперії. Кетюда-бей **, залишивши «трофей» на підлеглих, злився з болотною масою.\nХлопчина тремтів, як осиковий листок, гойдаючись на сідлі яничара. Залізна рука лягла на його спину важким каменем. Раптом кінь під сідоками спіткнувся і встав, як укопаний. Вся болотна маса, включаючи другого охоронця, поплила далі. Залізна рука обм’якла і випустила Гришку. Зізковзнувши з коня, хлопчина гепнувся додолу. Залізний погойдувався у сідлі і посміхався у весь рот п’яною усмішкою. Гришка підвів голову і побачив перед собою Настю. Чорні розпущені коси огорнули стрункий стан. Очі магією притягували до себе, зачаровуючи оксамитом та шовком темної ночі. Яничар покірно чекав наказу від ангельського образу. Це тривало недовго. Потім, різко гойднувшись у сідлі, пересилюючи чаклунські ланцюга, він прогарчав: «Шайтан!»\nНастя зламала в руках тоненьку гілочку, яничара скорчило, але розриваючи пута залежності, він повторив свої слова. Настя побачила в сфері Стамбул. І зрозуміла, це був він — рідний брат її Івана. Тільки рідна кров в змозі чинити опір її родовій силі. Настя підняла до неба камінь. Той, блиснувши на сонці, стер час, залізний воїн раптом пізнав крони столітнього дуба, згадав все своє дитинство, свою матір, батька, брата Івана, він згадав рідну мову. Гаряча сльоза, викотилась із самого серця та, обпекла губи Андрія.\n- Матінко, — простогнав він.\nВін все згадав. Згадав, як двадцять років тому на його очах була по-звірячому вбита чужинцями мати, як його відірвали від мертвого, але ще теплого рідного тіла, як везли через море, як вбивали віру і пам’ять. Дугою злетіли Настині брови, вона пом’якшила магічні пута. Андрій почав тверезіти. Він уже не міг згадати рідну мову, але серце його вже було зі своїм краєм, відчувши своє коріння. Залізна рука вп’ялася у гриву коня, зуби стиснулися від болю пам’яті, очі жадібно притягували рідне небо.\nГришка відвів погляд від Насті і побачив навколо себе, Насті, Залізного і навіть його коня тонку прозору сферу, за нею виднілась, болотна масса, що так налякала його. Ця маса рухалася і рухалася і, здавалося, їй немає кінця. Вирішивши, що це просто поганий сон, хлопчина простягнув руку крізь оболонку сфери. Краї маси пройшли через його руку як привід…\n-Люди, люди, — посміхнулась Та, що запалює зірки, — вам не зрозуміти, що я зрушила час і перебуваючи в одній точці простору, але в різні проміжки часу, ви ніколи не перетнетеся …\n* У яничар командного складу верхній одяг називалася теннуре\n13 Міняю карму\nНовий, прохолодний ранок зустрів біженців терпким запахом хвої, палого осикового листя, бентежними думками. Тьмяні промені сонця, ледь пробившись крізь густий листяний одяг лісу, потривожили дивовижно-однаковий та неспокійний сон Мотрі та Уляни.\nЇм обом наснилася зіткана з місячного сяйва хмарина, що несла їх до середини річки і опускала у воду на самісіньке дно до вовчого каменя. Там їх чекала Настя. Дівчина поглядом веліла жінкам слідувати за нею через підземелля аж поки не опинились у таємничій келії з гранітною підлогою та вибитим на ній знаком. Настя розташувала всіх по краях знака. Матрона підняла очі — навпроти неї на четвертому краю знака стояв Гришка. Чернечого виду силует в центрі келії промовляв слова незнайомого обряду. Це була скоріше тінь, ніж людина. Келію залило смарагдове сяйво. Краплі води, що просочились крізь стіни, луною відгукувалися по підземеллю. Останнім увійшов Залізний чоловік. Він опустився на коліна перед джерелом сяйва.\nКрапля холодної води впала Уляні на лоба. Вона інтуїтивно струсила головою, чим, видно, порушила ритуал і чернець, що стояв до неї обличчям, підняв голову. Накидка його чорного плаща сповзла. В Уляни похолола душа — на неї дивився зовсім молодий, але дуже блідий Степан.\nЇх підганяв їдкий дим попелища, що раніше мало назву Летичів. Щасливчики, що вижили, несли страшну звістку до Козачківських курганів про стерті одним днем людські долі, про пекельну муку, з якою прийняли смерть кілька десятків відчайдух, що залишились вберегти місто від турецької нечисті. Перед очима стояло кільце змії, прапори з тамгою*, що чекали сигналу до бою, насміхаючись з деревяних частоколів містечка. Під звуки сурми небо чорним рядном впало на бідолашну землю. Смерть вправно працювала косою, залишаючи жах у мертвих очах. Біда заповзла в місто, шукаючи поживи, натомість зустріла холодний погляд презирства. Помста була страшною. Вогонь діставав піднебесної, лякаючи на багато верст обездолену округу.\nТурки пішли на захід, знищуючи непокірні деревяні споруди, залишаючи жах пролитої крові. Стони, плач, божевілля чулося по всьому Поділлі.\nЛюди проклинали смерть, убиваючись, чому ж до них вона не йде. Від сліз розливались стомлені серця. Хто на Христа нарікав в біді, засуджуючи предків, що церкви побудували і дітей навчили молитись**. Хтось все святе проклинав і благав Магомета.\n*- Тамга — турецький символ, що схожий на перевернутий тризуб, означає птаху, що падає на жертву\n** — це думка слов’ян про Христову віру від прямого джерела (джерело Мікола Гусовський, народився 1480 »\n15 Чужий або Спокусила дівка парубка\nПройшло чимало часу, як Андрій пристав до біженців. Молодий, чорнявий, спритний зразу припав до серця дівчатам, біда, що не балакучий. Виживати в лісовій хащі трьом сотням людей було важко. Тому сильний парубок був потрібною людиною і про його минуле ніхто не допитувався. Уляна з Мотрею приглядались до чужака, згадуючи дивний сон. Ось і Настя на очі попалася. Нехай тепер розповість, що ж за диво таке, що і дитя Грішка, там був? Настя поглянула на них віддаленим поглядом і сказала:\n- Мати завжди дитя відчуває. Тому він і привидівся, душа материнська — вона далеко бачить!\n- Ну а Степан мій, що він обом приснився? Адже піввіку пройшло! — додала з надією Ульяна.\n- І Ви, тітка Уляна не вигадуйте, і ти, мати, не про те думаєш — головне син цілий! А тепер про нас думати потрібно. Біда на рідну землю прийшла. Місто вороги спалили. Дим від хзгарища у болото наше несе. Три сотні людей галявину витоптали. Ледь висунешся — біду на всіх накличеш. Хлоп’ят за ягодами посилаєш кожного разу, як на смертушку. І скільки ж це тягнутися буде? Нашого життя не вистачить! Ой, не вистачить! Пани скубуться — а в мужиків чуприна тріскотить.\nЯкщо хтось думає, що жінок легко переконати проти їх волі, то він глибоко помиляється. Відмовки Насті лише підсилили інтерес бувалих подруг. Тепер вони весь час були разом і при кожному зручному випадку говорили про дивний сон.\nПішли баби по гриби, хлоп’ята рибу вудити, а мужики на звіра. Наші змовниці, дотримуючись одна одної, брели повз лісове озерце. Зирк, на галявині Андрій капкани ставить. Ну, вже у нього спробують хоч щось довідатися. Хоч в очі поглянуть і то здогадаються — було, чи не було. Але Уляні з Мотрею не судилося утамувати цікавість, зате побачили таке… Легкою ходою, що погойдується, йшла до Андрія синьоока Марина. Посміхаючись, вона намотувала кінець русої коси на зап’ясті руки. Жінки завмерли. Їх чуття відразу підказало — дівка спокушатиме парубка. Жінок розібрав інтерес і вони присіли за густим чагарником.\nАндрій, як завжди похмурий, лише краєм ока глянув на білявку. Але цього було достатньо, щоб краса вразила серце. Марина зробила плавний рух стегнами, торкнувшись рукою ноги, що чітко виділилася в м’яких складках полотняної спідниці. Матрона з Уляною переглянулися між собою кмітливою догадкою. Як тиха кішечка, підійшла дівчина, до вже збентеженого парубка. Наївно поглянувши в очі, вона торкнулася своїми м’якими пальчиками до лози Андрієвого силка і повільно провела по шматочку довгої лози. Цей дотик і цей бездонний погляд повністю підкорили бувалого воїна. Марина попросила показати, як робити сильце. Їх руки перепліталися, торкаючись гарячими хвилями молодої любові. Дихання і биття сердець вже знайшло одну ритмічну мелодію, один такт. Дівочі чари подоляночки зробили залізне серце слабким і м’яким. Марина зрозуміла, що перший рішучий крок потрібно робити їй.\nСвіжий осінній вітер грав хвилями. Вода для купання була не дуже придатною. Скинувши одяг, в одній спідній сорочці, дівчина входила в озеро. Полотняна забава, повільно піднімаючись, оголювала всю красуню. Знаходячись по пояс у воді, білявка спокусливо кинула одежинку на берег... Андрій остовпів — з озерної купелі виходила неземна краса. Розпущене волосся ледве прикривало дівочий стан, настирливо прилипаючи до мокрої шкіри. Пружні, бездоганні груди, без сорому засліплювали парубка своєю красою. Гнучкі лінії божественної русалки чарували тонкою осиною талією, м’якими округлими стегнами, що манили і оп’яняли. Андрій зробив крок назустріч. Дівчина кинулася в його обійми.\n-Зігрій мене, — почули жінки і далі відвернулися, що б не підглядати за чужим щастям.\n16 Реінкарнація любові\nНесподівано побачена любовна сцена знову стривожила пам’ять Уляни. Півстоліття пройшло, як пропав Степан. Але лише тепер жінка відчула душею, що те, що вона вважала сном було дійсністю. Нехай Настя приховує таємницю, малий Грішка нічого не пам’ятає, а Андрій просто відмовчується — жіноче серце уміє бачити і відчувати, а, тим більше, серце вічної діви. За секунду перед очима промайнуло все життя. З молодих років чекати, сподіватися і жити лише снами, де вони обидва молоді і щасливі. Її вже давно не радує сонце, все живе довкола здається нереальним і чужим. Баби ненавидять за красу, відьмою прозвали. Вічно молода, вічно стара, вічно самотня, вічно закохана. Рішення дозріло миттєво. Мотря, що намагалася обговорити пікантну історію, зрозумівши їх марність, замовкла. Так тихо вони підійшли до зимовища. Побачивши Настю, Мотря лише кивнула у бік подруги і пішла до своєї землянки. Уляна підняла очі на Настю і дівчина прочитала в них біль і благання вже мертвої людини. Це потрібно було зробити зараз. Жінки попрямували до річки. Настя зігріла камінь своїм диханням. Прозора сфера, обкутавши їх, підвелася над густою травою і повільно поплила до заповітного місця вовчого каменя. Гранітна ущелина із знаком Сваті приймала гостей. Відчуття внутрішнього світла, легкості, невагомості всього тіла, а в теж час безконечної любові охопило Уляну повністю. На очах мінявся відтінок шкіри. Вона світилася, як у напівпрозорої німфи набуваючи ніжного відтінку. Каскад волосся живим водопадом спадав по контурам ідеального тіла. Її чистому і божественному погляду, наповненому надією, знов відкрилася свята святих древнього знаку Сваті і зап’ятий у чорний плащ, силует людини. Чоловік підвів голову, накидка повільно сповзла на плечі і молодий, але смертельно блідий, Степан поглянув на неї з глибини минулого.\nДля них і лише для них Та, що запалює зірки стерла час. Лише ради їх вірності один одному поверталася молодість. Їх душі зливалися, стаючи одним цілим. Навіки. Ріка відпускала Степана – охоронця Родового знаку, Земля вже не тримала Уляну . Вічність зустрічала нову пару.\n-Скільки терпіти цей сором будемо? Зграя злодюг і розбійників сколотили те царство погане? Схаменіться, християнські серця! Проникніться Духом, ідіть на турка, що з жиру скаженіє. То він воює, то миру просить! По шматочках від нас відриває! Хай панство дрімає. Все християнство нехай не вірить в ті порожні обіцянки і клятви брехливі, яким кінця немає. Як тільки поганець братається з нами – платимо кров’ю та ланцюгами. Дорогою ж ціною ми платимо за ту краплю спокою? А ви, москалі, хоча ваша столиця там, де небесна ведмедиця, та багниста місцина, лютими морозами дороги засніжило, ставайте з нами до гурту ! Нас свята справа чекає! Ми, що є сили, ударимо разом. Хай тікає в дикі поганські землі і забере своє право тирана. Нас яничарами лише страхає. Та ж яничари – то кров наша бідна! Силу йому дає кров християнська, щоб злочини чинити! Вітер нам лише запах згарищ несе! Сусіди на допомогу кличуть! Брати, вставайте на святу битву. Змію підколодну в море скиньмо. Сурміте, бийте в дзвони! Хай ворогові не спиться! Хай впаде турецька столиця! Не пошкодуємо ради землі руської ні життя, ні крові!\nСерця мужніх воїнів, що слухали ту полум’яну мову, клятвено вторили отаманові. Звістка рознеслася по окрузі. Богобоязливі мужі впали перед святим чудотворцем Христовим Миколою на коліна і, помолившись богові, пригадавши славу і хоробрість Антіоха і могутнього гетьмана царя Олександра Македонського, не жаліючи себе проти сили ворожої стали. Та збудеться пророче Ісаї, сина Амосова*, що говорив: «За примноження злості людей і багаточисельну неправду проллється кров їх, як вода сильна, хоробрі і сміливі від мечів впадуть, один ратник праведний пожене неправедних 100, а від 100 побіжить тисяча, і плоть їх буде на поживу звірам і птицям, а кістки їх на огляд всьому живому».\nДень вставав кривавий ради слави землі рідної. Вершники були готові до бою. Легко рушили з місця. По росі задзвеніли стремена. Зблідли в блакитному піднебінні ранішні зірки. Лише день ясний почав випливати із-за моря. Козаки підійшли попід самий край ворожого стану, з нетерпінням чекаючи сигналу, що б кинутися на ворога. Турки, як завжди, послали наперед себе чати. Русичі обережно рухалися їм назустріч, уважно стежачи за тим, що ж задумав ворог. Ворожі прапорці сигналили в тон сумним турецьким сурмам. Раптом із-за могил прорвалося хижа нечисть під звуки нової громовесної бойової мелодії. Блискавично кинувшись в бій бусурмани в гієні шукали жертви для своїх клинків. Але козаки тут же пригощали ворога стрілами. З обох боків в густу траву покотилося смертельно поранене життя. Поле заповнив дикий крик. Ехом розносилися відчайдушні благання турків до аллаха. Русичі стрімко тіснили відступаючих хвалених головорізів, розчищаючи дорогу козацькими клинками. Ті, повністю розгубившись, відкрили свій тил. Летять тютбани разом з головами, хто вижив - кидався у воду де попало, не питаючи броду. Раптом несподіване «Алла» до самого піднебіння криком розірвало простори. Із-за могил з’явилися нові свіжі сили бусурман. Козацькі руки вже втомились різати, але мужні серця не здригнулись, зустрічаючи грізного повелителя темряви. Полетіли хмари стріл, змішуючи із степовим пилом людські душі. Фортуна служила обом сторонам однаково, рівно відважуючи число життів. Турок отримавши перевагу в силі, почав тиснути на козачі ряди. Сміливих і сильних знайшла на цьому полі бою зрадницька доля. Нещасним став кінець і гіркою слава. Честь і доблесть стали на захист матері-вітчизни. З останніх сил трималися козаки. Піднебесна промацувала землю очима ворона.\nНастя дивилась у сферу… Іван, чорний від ворожої крові, ламав залізну яничарську завісу. У цьому бою один був проти десяти. Схрестилися клинки. Ось вже відносять чорні ангели турецькі душі. Раптом занеслась над головою Івана рука смерті. Все сталося блискавично. Маленька пташка, що невідомо звідки взялася, черкнула крилом по обличчю яничара… клинок дав осічку. Удар у відповідь не забарився. Яскраво-червоний струмінь вирвався з тіла. Туман лягав на обмиті кров’ю трави. Іван підніс до серця поранену пташину.\n18 Так буде\nІван схилився над крихітним тілом маленької пташки, торкаючись пір’їнок, що злиплися від крові. Новий світанок чаклував над туманом. Сонце схрестило свої спиці, володарюючи над спіраллю часу. Назустріч Івану з березового гаю виходила Настя. Два зустрічні вітри злилися в одному поцілунку.\nНічний туман, залитий холодним місячним сяйвом, розтанув у тому поцілунку та зняв важку втому минулого дня. Ніжна насолода торкнулась кінчиків вік та тихо сповзала, проникаючи крізь усе тіло трепетними голочками. Серце відчуло той шовковий дотик і стало за мить неймовірно великим, огорнувши в собі взаємне кохання. Все завертілось, ніби у танку невгамовних метеликів, лоскотом розбудивши сонячне сплетіння. Руки, плечі, відданість гнучкого стану, дихання в унісон… благання не зупинятись… хвилі божественного торкання по шкірі… очі, губи … згорання…\nПіднебесна та земля освячували новий союз. Іван підхопив дівчину на руки і закрутив в неземному танці любові. Це був їх день і їх ніч. Та, що запалює зірки опустила до ложа земної любові три іскри небесної сили. Знак Сваті креслив доленосні круги цієї пари, пари, що дасть початок нескінченності роду хранителів родових коренів. Святославові, Любомиру та Володимиру відкриється таємниця Подільської землі, що оберігає величні скарби свого народу.\nРіздвяний вечір кидав мерехтливі тіні на стіни затишної хатини козачки Ольги. Я слухала її неквапливу мову про дивовижну легенду, почуту в далекій юності. Із старої картини проїжджого художника на мене дивилася чорнява молода Ольга. Легка посмішка напіврозкритих губ, трохи дитячі, замріяні очі… У двері постукали. На порозі стояли три кремезні парубки. Сніг припорошив їх силуети і зоряний купон блищав на мужніх плечах.\nВірші про кохання | Птаха\nПопередня публікація: 28.10.2012 Проза / Повість\nСвастика (частина 2)\nПереглядів: 206 Коментарів:


02.11.2018 / 17:15\n► «Вісник» звітує про Національний агрофорум, який був проведений у Києві 26 жовтня 2018 року (с. 9). Сподіваємося, що чисельні представники агробізнесу отримали вичерпну інформацію щодо трансфертного ціноутворення у цій галузі, цьогорічних особливостях сплати податку на прибуток та ПДВ, застосування сільгоспвиробниками спрощеної системи оподаткування та запобігання земельному рейдерству.\n► Судячи з усього, з 01.12.2018 р. усі податкові накладні та розрахунки коригування складатимуться за оновленою формою. Тому у цьому номері наш попередній аналіз внесених змін. Незабаром на сторінках журналу — офіційні роз’яснення на цю тему.\n► ДФС не погоджується з позицією про те, що справляння земельного податку за лісові землі можливе лише з 01.01.2020 р. Вона не виключає, що вже у наступному році може виникнути необхідність сплати цього податку.\n► Мінфін підтвердив, що у разі нарахування роялті на користь ІСІ у платника податку на прибуток немає приводу для коригування фінрезультату до оподаткування. Експерти погоджуються з цією позицією.\n► ДФС стверджує, що у разі якщо внаслідок розірвання договору дарування дарунок повернуто дарувальнику, у нього виникає об’єкт оподаткування ПДФО та ВЗ. Втім, такий погляд потребує коментування.\n► Вибуття об’єктів основних засобів — одне з найпоширеніших на підприємстві явищ. Тому на практичних прикладах розглянемо, як такі операції відображаються в обліку та як вони впливають на оподаткування. Поговоримо про продаж ОЗ, їх безоплатну передачу, бартер, ліквідацію та випадки нестачі ОЗ.\nОплата труда женщин и мужчин: Минэкономики инициирует уменьшение гендерного разрыва в зарплатах\nCOVID-19: украинские сертификаты в «Дії» успешно прошли техническую оценку со стороны ЕС\nДоступ к открытым данным: какую информацию может получить каждый украинец?\nНалоговые социальные льготы: какие права на них имеют лица с инвалидностью?


Якими повинні бути короткі і прикольні тости на весілля своїми словами? Які слова будуть слушними, а яких краще уникнути, щоб не зіпсувати захід.\nКожен гість на весіллі любить молоду пару, і немає причин, щоб не сказати їм про це у вигляді тосту. Сьогодні ми з вами спробуємо продумати те, якими мають бути короткі і прикольні тости на весілля своїми словами. Ми розповімо, які слова будуть слушними, а яких краще уникнути, щоб не зіпсувати захід. Пам’ятайте, що всі привітання повинні йти від душі, так що не бійтеся сказати вашій подрузі, отцю або двоюрідному братові слова радості і гордості.\nЧому саме короткий тост?\nНа весіллях зазвичай дуже багато гостей, бажаючих висловитися і сказати слова вітання не тільки молодятам, а й їхнім батькам. Щоб на кожну людину вистачило час, а святкування не затримувалося до наступної ночі, новоспечена подружня пара зазвичай просить кожного вимовляти коротку і лаконічну мова, а як вмістити все слова побажання в пару хвилин? Для цього ви або повинні максимально вкоротити і зібрати в парі пропозицій всі свої думки, або дуже швидко виголошувати свою промову. Другий варіант – не весільний, адже говорити потрібно від душі, значить, ми повинні знайти хороший варіант короткого тосту.\nЦікавий варіант привітання, який більше підходить друзям пари або навіть самому ведучому. Анекдотів від одного на весілля в Інтернеті можна знайти безліч, але ми радимо придумати його самостійно. Звичайно, це не дуже легко, і тоді ви можете взяти за зразок смішні вирази відомих коміків, трохи переробивши їх під ваших друзів-молодят. Замініть імена, місце дії або деякі слова, і у вас вийде відмінний тост з гумором, який розрядить обстановку за столом після зворушливих промов.\nДосить схожий з попереднім варіант, що відрізняється життєвістю і реальністю описаної ситуації. Найчастіше для тосту беруть забавну історію з життя, але не виключений варіант і зворушливих і ніжних моментів. Подібну мова на весільному торжестві зазвичай читають сестрі або брату, а також рідним дочки чи сина, адже саме цих людей говорить тост челочек знає дуже добре. Також тільки близькі люди знають, які слова не образять подружжя.\nЗнову варіант для тосту близьким одного і подрузі, так само, як і попередній, пов’язаний з історіями. Ви можете придумати щось безглузде і з гумором, щоб розвеселити натовп, а можете розповісти глибоко філософську історію з мораллю в кінці. Зазвичай такий тост читається в прозі, і для нього просто необхідний гарний склад. Звичайно, ви можете підглянути історію в Інтернеті, але розповідати її ви повинні нібито від себе, не запинаючись і з виразом.\nРеальні факти історії весіль\nВи дуже допитливі, і вам хочеться урізноманітнити атмосферу ніжних поздоровлень і красивих слів? Знайдіть один-два цікаві факти про весілля і піднесіть їх, доповнивши мова якимось побажанням, пов’язаним з ними. Наприклад, нареченій буде дуже смішно почути від подруги, що в Стародавньому Єгипті на удачу наречену щипали її подруги, так що пригрозіть їй це обов’язково зробити.\nСтарша може розповісти молодшій сестрі про повір’я на Русі, згідно з яким не вийшла заміж старша сестра повинна станцювати босоніж на весіллі молодшої, щоб не залишитися без любові в житті. Ну а розповідь від батьків нареченої, про те, що в Єгипті їх сім’я повинна була б готувати їжу для молодих протягом тижня, даючи парі вільний час на особисті справи, і зовсім змусить сміятися весь стіл.\nЗдивувати красою свого тосту можна, заглянувши в народний фольклор наших предків. Всі знають, що на Русі люди любили співати пісні на будь-яких святах і важливих заходах, ось і для весільного торжества в наші дні ви можете підготувати коротеньку весільну пісеньку про любов. Вам необов’язково вміти співати, адже досить зімітувати заколисуючий і легкий стиль співу російських жінок.\nПодібний тост у віршах точно не забудеться гостями і молодими. Органічно в такому ключі зробити тост від матерів молодят, адже слова матері, які звучать немов наспів, будуть схожі на затишну колискову, яка начебто зупинить час на торжестві і заспокоїть, можливо, занадто расшумевшуюся атмосферу свята.\nІснує думка, що великі і відомі особистості вже все сказали за нас куди краще і правильніше. Ми пропонуємо вам врахувати цю точку зору і підібрати гарну цитату про весілля, яка підійде під ваші побажання молодим. В історії не тільки світу, а й нашої країни накопичилося безліч мудрих думок письменників, коміків, політиків і філософів, які гідно прозвучать на урочистому заході. Ось приклад цитати Генрі Менкена, яку може сказати свідок весілля свого друга-нареченому:\n«Жоден одружений чоловік не може вважатися по-справжньому щасливим, якщо він змушений пити джин гіршого сорту, ніж до одруження».\nКороткі і прикольні тости на весілля – вчимося складати своїми словами Ссылка на основную публикацию\nМаски з гліцерином для особи в домашніх умовах: кращі рецепти\nЯк правильно робити маски з гліцерином для особи? Позитивні і негативні ...\nМаска для обличчя з активованим вугіллям: очищає, від прищів\nАктивоване вугілля активно застосовується в медицині як ефективний абсорбент. ...\nМаска для волосся від посічених кінчиків: кращі рецепти\nМаска з кефіру для посічених кінчиків Причиною посічених кінчиків часто стають ...\nПерманентний татуаж губ, особливості процедури\nПерманентний татуаж губ, ніж він цікавий? Що потрібно знати перед тим, як ...


Програма “Зелена країна” – це спільна праця для нащадків. – radiokor.com.ua\nПрограма “Зелена країна” – це спільна праця для нащадків.\nВ рамках програми Президента України «Зелена країна», у Житомирській області триває активна фаза Всеукраїнської акції Держлісагентства «Створюємо ліси разом». Так, 18 жовтня на Житомирщині посадили мільйон дерев.\nПліч-о-пліч з коростишівськими лісівниками дерева садили народні депутати, депутати обласної ради та представники територіальних громад.\nЦього дня у ДП «Коростишівське ЛГ» до відновлення лісу долучився народний депутат України Анатолій Остапенко та депутат Житомирської обласної ради Валентина Донець.\nУ спільній справі з озеленення нашого краю також взяли участь секретар Коростишіської міської ради Євгеній Защипас, Старосілецький сільський голова Олег Куцаківський, Харитонівський сільський голова Зінаїда Зубленко та провідний спеціаліст відділу реєстрації місця проживання управління ЦНАП Коростишівської міської ради Ірина Приборецька. Разом з директором Коростишівського лісгоспу Валентином Ейсмонтом, головним лісничим Леонідом Костюком та працівниками лісгоспу усі садили майбутні дерева.\nАкція, вкотре, демонструє свою масштабність. Садили дерева по всім лісництвам ДП «Коростишівське ЛГ». Гуртом заліснили 7 гектарів та посадили 47600 сіянців, з яких 35200 шт – хвойні породи, 12400 шт – листяні.\n“Звичайно, акція «Створюємо ліси разом» триватиме до кінця листопада. І вона дає можливість кожному не тіьки оцінити своє відношення до лісу, природи, а також власними руками зробити свій внесок у збереження та примноження зелених легенів нашої планети”, – зазначив Валентин Ейсмонт.\nТак, дійсно, це чудовий приклад того, як спільна справа озеленення країни єднає українців. Це праця для нащадків, яка направлена в далеке майбутнє.\nДякуємо, що Ви з нами: Коростишівське радіо\nPrevious У Житомирі відкрито пам’ятний знак “Захисникам України у війні з російським агресором”\nNext Нові пандуси – безпека та доступність у використанні


Коли і де в Києві включать опалення | Рідний Київ\n8 Жовтня 2016 12:40\nДИТСАДКИ І ШКОЛИ. “Через похолодання і зниження середньодобової температури я дав доручення розпочати подачу тепла до лікарень, поліклінік, шкіл, дитячих садків та інших установ соціального спрямування за індивідуальними заявками з 10 жовтня”, – заявив мер Києва Віталій Кличко. У садочках, де діти вже мерзнуть, тільки раді такій новині. “У нас помітно стало прохолодніше в кімнатах, батьки дітей одягають в теплі светри і колготи. Багато діток вже підхопили нежить. Чим раніше включать тепло, тим краще, ми заявку вже подали”, – розповідають в одному з садочків Святошинського району.\nЗате в деяких школах поки що температурою в класах задоволені. “Зараз у нас в кабінетах +21 градус, у коридорах – +17. Це нормальна температура, але як тільки істотно похолодає, ми відразу подамо заявку”, – пояснила “Сегодня” директор школи №99 Галина Собчук.\nЖИТЛОВІ БУДИНКИ. У житлових будинках почне з’являтися тепло лише з 17 жовтня. І вже підготовлений графік підключення до опалення. “Пуск тепла до житлового сектору доцільно почати 17 жовтня для того, щоб до 26 жовтня, коли очікується серйозне похолодання, вся система вже була запущена і налагоджена”, – пояснив директор підрозділу “Київенерго” “Київські теплові мережі” Євген Глушак.\nУ “Київенерго” зазначили, що 76% житлових будинків уже отримали акти готовності до початку опалювального сезону. У КМДА запевняють, що в районах створюються бригади, які будуть відповідальними за роботу теплових мереж. “Їхнє завдання – цілодобова телефонна комунікація, виконання графіків підключення будинків, оперативне усунення аварій, які можуть виникнути в житлових будинках і на вуличних тепломережах”, – розповів нам заступник голови КМДА Петро Пантелєєв.


Як розпакувати, укласти, запах матраца і початок експлуатації - aMebli - Інтернет-магазин - купити в Києві, Україні. Ціни\nПідготовка матраца до експлуатації: як розпакувати, усунути заводський запах та укласти\nНарешті настав заповітний день: ви купили новенький ортопедичний матрац. І вже в передчутті комфорту, який він вам подарує. Але щоб виріб радувало довгим періодом експлуатації, важливо правильно підготувати його до використання. Як саме це зробити — читайте в нашій статті.\nЯк упаковують матраци для доставки\nКожен ортопедичний матрац, незалежно від його типу та цінової категорії, упаковується в поліетиленову упаковку. Поліетилен надійно захищена від впливу зовнішніх факторів (волога, пил, забруднення). А також від механічних пошкоджень під час транспортування.\nМатраци-топпери та топпери-футони доставляють, як правило, згорнутими в рулон. Класичні пружинні та безпружинні моделі — в такому ж вигляді, в якому вони будуть експлуатуватися в майбутньому.\nРозпакування матраца: все, що потрібно знати\nВідразу ж після доставки зніміть з матраца поліетиленову упаковку. Етикетку обов'язково збережіть: на ній зазначена корисна інформація по догляду за виробом, його розмірні характеристики та інші дані. Характерний заводський запах відразу ж після зняття поліетилену вважається нормою. І легко усувається.\nЯк позбутися від запаху матраца:\nПовністю зніміть поліетиленову упаковку. Якщо чохол у виробу — теж знімний, вчиніть з ним аналогічним способом. Це прискорить провітрювання.\nПомістіть матрац в добре вентильоване приміщення. Приблизно через 1 добу запах почне поступово зникати. Залежно від ступеня вентиляції кімнати, цей процес може зайняти від 1 дня до тижня.\nДля ортопедичних матраців з натуральними наповнювачами (кокосова койра, бавовна, шерсть) легкий та ненав'язливий запах природного матеріалу є нормою. У деяких випадках, він може зберігатися на весь період експлуатації.\nЗверніть увагу: ортопедичний матрац не повинен перебувати у вертикальному положенні понад 1-2 дні. Не залишайте його поблизу опалювальних приладів, під впливом вологи та прямих сонячних променів. Максимально допустимий рівень вологості повітря становить не більше 70%. Температура — не більше 30 градусів Цельсія.\nПідготовка ортопедичного матраца до використання\nПравила підготовки до експлуатації для топперів та класичних матраців відрізняються. Класичну модель достатньо витягти з упаковки та провітрити способом, який вказано в попередньому пункті. Відразу ж після цього, виріб готовий до використання.\nЯкщо ж ви вирішили купити ортопедичний матрац типу "топпер", то на його підготовку знадобиться близько 48 годин. Як правило, такі вироби поставляються скрученими в рулон. Необхідно, щоб перед початком експлуатації матрац повернув свою початкову форму.\nПідготовка ортопедичного матраца-топпер до використання:\nАкуратно зніміть верхні шари плівки, яка утримує рулон.\nПоступово розкручуйте матрац, паралельно знімаючи захисний поліетилен.\nРозмістіть матрац на жорсткій рівній основі. Наприклад, на чистій підлозі або ліжку. Залиште його в такому положенні на термін від 1 до 4 днів.\nПеріод, який потрібний матрацу-топперу для відновлення форми, залежить від наповнювача. Як правило, підготовка ортопедичного матраца до використання займає менше часу, якщо всередині — піна "Меморі", латекс. Кокосова койра відновлюється трохи довше.\nНе хвилюйтеся, якщо відразу ж після розпакування топпер виглядає сильно деформованим. Виріб поступово поверне форму.\nПідготовка матраца: коротко про головне\nОтже, підсумуємо все вищесказане. Щоб правильно підготувати ортопедичний матрац до використання, потрібно:\nЗняти поліетиленову упаковку відразу ж після доставки.\nПровітрити виріб в добре вентильованому приміщенні для зникнення заводського запаху.\nДля матраців-топперів, які поставляються в рулоні — додатково покладіть на рівну поверхню приблизно на 1-4 дні, щоб виріб повернув початкову форму.\nПісля цих нескладних процедур матрац повністю готовий до експлуатації. Ви можете насолоджуватися усіма його перевагами, і оцінити комфортний сон по-новому.\nПравильна упаковка та транспортування матраца — це важливо\nКомпанія аМеблі піклується про те, щоб ви отримали свій ортопедичний матрац в ідеальному стані. Всі вироби доставляємо в заводській вакуумній поліетиленовій упаковці. Поліетилен захищає матрац від забруднень і пошкоджень, впливу зовнішніх факторів (враховуючи вологу). Тому якщо ви вирішили купити ортопедичний матрац у нас — можете бути впевнені в тому, що виріб буде доставлено з дотриманням всіх норм. Ваш комфорт — в пріоритеті для нас!\nОтримати детальну консультацію з вибору ортопедичних матраців та догляді за ними ви можете у наших менеджерів.