Роман Колток: «На наших домашніх матчах завжди присутня якась неймовірна аура»\n09.09.2021 Исаев Богдан\nКапітан івано-франківського «Урагана» Роман Колток – про початок сезону, підготовку до протистояння з «ХІТом» та свої очікування від майбутніх поєдинків Ліги чемпіонів\nКапітан івано-франківського «Урагана» Роман Колток розповів про початок сезону для команди, підготовку до протистояння з «ХІТом», а також поділився своїми очікуваннями від майбутніх поєдинків Ліги чемпіонів.\n– Романе, для «Урагана» сезон починався поєдинком за Parimatch Суперкубок України. На Вашу думку, чого не вистачило команді, щоб вдруге поспіль завоювати цей трофей?\n– Безумовно, результат для нас виявився невтішним. Почали зустріч досить добре, адже вдалося повести з перевагою у два голи. На жаль, перемогу ми не здобули й не привезли трофей до Івано-Франківська. Однак, вже після матчу у Харкові ми разом з тренерським штабом розібрали помилки й будемо намагатися лише покращувати командну гру впродовж сезону.\n– Ви починаєте сезон в якості нового капітана команди. Чи відчуваєте додаткову відповідальність?\n– Перед суперкубковим матчем капітанську пов’язку мені вручив головний тренер команди й, відповідно, довірив виводити з нею «Ураган» цього сезону. Безумовно, є додаткове хвилювання й відповідальність. Намагаюся як можу допомагати партнерам. Однак, звичайно, хотілося б розпочати сезон краще.\n– За підсумками попереднього сезону Вас було обрано найкращим воротарем чемпіонату. Як загалом ставитеся до індивідуальних нагород?\n– Насправді, я б віддав належне команді, разом з якою став чемпіоном. Відзнака для мене стала досить неочікуваною. Насправді, впродовж сезону ми з Володимиром Кардашем проводили приблизно рівну кількість часу у воротах. Безумовно, приємно отримати таку статуетку, але я не зациклююся на індивідуальних нагородах. Потрібно виходити на паркет і грати далі.\n– З сезону 2018/2019 «Ураган» не втрачав очок у протистояннях з «Соколом». Ця серія перервалася у матчі, другого туру цьогорічного розіграшу Parimatch Екстра-ліги. Чому не вдалося її продовжити?\n– Звичайно, були певні індивідуальні помилки. Не обійшлося і без неточності у моїх діях під час третього пропущеного м’яча. Не вдалося закріпити нашу перевагу, коли рахунок став 3:2. Могли отримати гандикап у два голи й спокійно довести матч до переможного завершення. Однак, не зуміли реалізувати свої моменти. Можливо, дається взнаки факт старту сезону. Існують певні непорозуміння у діях команди. Є новачки, четвірки потроху змінюються. Втім, ми дійсно досить давно не втрачали очок у поєдинках з «Соколом». Перемагали впродовж трьох сезонів. Тож, шукати якесь виправдання, котре пов’язане зі стартом сезону буде неправильно.\n– Щодо зіграності. Наскільки цікавим став досвід гри двома складами під час Кубка Водяна в Одесі? Адже Ви виступали за «Ураган-2-КФВ» поруч з низкою молодих партнерів.\n– Таке рішення прийняв головний тренер, який зробив різні четвірки. Спробували себе на турнірі у відповідному складі. Як тренери, так і більш вікові та молоді гравці отримали досвід та зробили висновки.\n– Якщо оцінювати старт сезону у Parimatch Екстра-лізі, то можна відзначити, що без очкових втрат після двох турів рухається лише «Енергія». Як вважаєте, те, що трійка минулорічних призерів вже встигла недорахуватися очок лише додає інтриги цьогорічному чемпіонату?\n– Напевно, максимально детально цю картину можуть оцінити експерти. Ми готуємося до матчів, виходимо на паркет і граємо. Для «Урагана» метою у кожному поєдинку є перемога. У команд ці очкові втрати залежать від різних аспектів. Всі мають конкретний підхід до матчу чи певного ігрового циклу. Насправді, чемпіонат досить довгий, формулу проведення трохи змінили. Побачимо згодом як команди рухатимуться чемпіонатом.\n– Найближчої суботи на «Ураган» очікує поєдинок з «ХІТом». Минулого сезону поєдинки між командами стали справжньою окрасою 1/2 фіналу плей-оф. Як готуєтеся до протистояння одних з фаворитів чемпіонату вже у сезоні 2021/2022?\n– Тренери обирають підготовку до протистояння з кожним суперником і, відповідно, роблять якісь тактичні напрацювання. «Ураган» та «ХІТ» завжди ставлять перед собою максимальні завдання, тому наші очні матчі є цікавими. Глядачів тішить безкомпромісність поєдинків, а гравці і тренери мають що проаналізувати після цих протистоянь. Можу сказати, що команда готується з максимальною відповідальністю до майбутнього поєдинку.\n– Цьогоріч саме «Ураган» представлятиме Україну в єврокубку. Наскільки це додає мотивації перемогам на внутрішій арені?\n– Звичайно, кожна перемога – це психологічна впевненість й гарний настрій. Будемо намагатися підходити саме у такому стані до матчів основного раунду Ліги чемпіонів. Для частини гравців такий досвід стане дебютним, хтось повернеться на євроарену після тривалої перерви. Представляти свій клуб, своє місто та свою країну на міжнародному рівні – це велика честь!\n– Як оціните жереб для «Урагана»?\n– Цікавий склад суперників. Однак, поки що всі думки спрямовуємо на поєдинкок з «ХІТом» та інші матчі чемпіонату. Про поєдинки Ліги чемпіонів можна буде більш розлого поговорити трохи пізніше.\n– Дуже приємним фактором стане й те, що «Ураган» прийматиме матчі своєї групи в Івано-Франківську.\n– Всюди добре, але найкраще у себе вдома! Івано-Франківські глядачі завжди відзначалися своїм колоритом і вмінням вболівати. На наших домашніх матчах завжди присутня якась неймовірна аура. Сподіваюся, що це стане однією з запорук наших перемог на євроарені!\nДжерело – Богдан Ісаєв, пресслужба Асоціації футзалу України\nСуддівська післямова. Сезон 2021/22. Випуск 2


Кава з міським головою і запрошення на чемпіонське весілля\n16 серпня 2018 67\nМи вже повідомляли про те, що на першому чемпіонаті Європи з літніх видів спорту українська збірна виборола вісім золотих нагород, три з них здобули рівненські спортсмени: легкоатлетка Наталія Прищепа швидше за інших пробігла 800-метрівку; два «золота» додав плавець Михайло Романчук на дистанціях 400 і 800 метрів, який також приніс нам «срібло» у запливі на 1500 метрів.\nЗвичайно, рівняни вболівали за своїх земляків, раділи їхнім спортивним перемогам. Після повернення з чемпіонату на ранкову каву до міського голови Рівного Володимира Хомка завітав Михайло Романчук. Молодий перспективний спортсмен і справжня гордість Рівного прийшов у традиційно піднесеному настрої, до того ж не сам, а з віце-чемпіонкою Європи зі стрибків у довжину Мариною Бех, котра незабаром стане його дружиною, мамою Оленою та тренером Петром Нагорним (на знімку).\n— Рівне не може дозволити собі 50-метрового басейну, необхідного для підготовки плавців такого рівня. Навіть якщо б ми могли такий збудувати, то утримувати його буде нереально. Але місто усіляко підтримує свою обдаровану і цілеспрямовану молодь, яка прославляє Рівне на цілий світ, — наголосив Володимир Хомко. — Я переконаний, що у вас попереду велике спортивне майбутнє, і міська влада зробить усе від неї залежне, щоб цьому сприяти і допомагати.\nПід час зустрічі Володимир Хомко отримав від зіркових спортсменів запрошення на весілля, яке відбудеться у Хмельницькому, звідки родом наречена.\nФото Миколи ПРОКОПЧУКА.


У Кремлі здивовані наміром Києва отримати компенсацію збитків через анексію Криму\n15 Жовтень 2015, 13:37\nУ Кремлі здивовані наміром України отримати від Росії компенсації збитків через анексію Криму.\n«Крим – це територія Росії. Донбас – це територія України. При чому тут 1 трильйон, неясно», – заявив російській агенції «ТАСС» речник президента Росії Дмитро Песков.\nРаніше сьогодні прем’єр-міністр України Арсеній Яценюк нагадав, що Україна ініціювала низку судових спорів з Росією, зокрема в Європейському суді з прав людини, щодо російської анексії Криму. За його словами, у цьому позові йдеться про збитки на загальну суму понад 1 трильйон гривень.


Олег ПЛОТНИЦЬКИЙ: «В Італії мене називають Калашніковим»\nУ другій частині інтерв’ю прес-службі ФВУ капітан збірної України розповів, як він освоївся в італійському клубі «Монца»\n(Першу частину інтерв'ю можна прочитати за цим посиланням - http://fvu.in.ua/interview/553-oleh-plotnytskyy-vzhe-chotyry-roky-ya-praktychno-bez-vidpustky)\nУ листопаді 2017-го волейбольну громадськість нашої країни сколихнула новина про те, що найперспективніший на сьогодні український гравець переходить до італійського клубу «Gi Group Monza». Так, почавши сезон у складі 17-разового чемпіона України, Олег Плотницький закінчив його в п’ятій команді Серії А. При цьому внесок українця у вихід «Монци» до плей-офф, а разом з тим і завоювання путівки в єврокубок, виявився досить вагомим. У цілому, з листопада по травень, він провів за італійський клуб 23 матчі, заробив 257 очок (36 ейсів, ефективність атаки 47,9%). Тому не дивно, що «Монца» охоче продовжила з ним контракт ще на два роки...\nП’ЯТНАДЦЯТЬ ПІЦЦ – ТРАДИЦІЯ!\n- Знаєте, на якому із турнірів на вас вперше звернули увагу італійські селекціонери, або, може, це сталося, коли восени минулого року ви з «Локомотивом» всуху виграли у своїх майбутніх одноклубників із «Монци» на Кубку мера Кросно?\n- Я думаю, що в Кросно. Після першої гри мені і польський клуб пропонував контракт, але там було все складно. Італійці ж почекали початку сезону, і після невдалого старту вирішили підсилити склад. Зробили ставку на мене - ніби не прогадали.\n- Якби в той момент, як ви дізналися, що вами цікавиться клуб Серії А, була включена відеокамера - яку реакцію вболівальники побачили б?\n- Я до таких речей ставлюся стримано. Поки не поставив свого підпису в контракті і поки всі сторони його не погодили, нікому нічого не розповідав. Максимум двом людям, яким я повністю довіряю і які, впевнений, будуть мовчати до останнього. Навіть батьки дізналися тільки за три-чотири дні до мого від’їзду до Італії. Тому реакція у мене була досить спокійна. Якщо ти чогось дуже хочеш, то коли це станеться - лише питання часу. Так, у моєму випадку це сталося несподівано. Я налаштовувався на повноцінний сезон у «Локомотиві». Але коли надходить така пропозиція, багато часу на роздуми не потрібно.\n- Новина про те, що ви стали гравцем «Монци», з’явилася на офіційному сайті клубу 23 листопада 2017 року, а вже за три дні ви вийшли на майданчик у матчі Серії А проти «Верони». Пам’ятайте свої відчуття?\n- Я пам’ятаю навіть свій перший забитий м’яч: це було хвилююче. Мене випустили на майданчик, мені хотілося добре почати. Я так переживав, що в момент стрибка у мене навіть ноги трохи підкосилися, і тіло ніби не моє стало. Але я забив той м’яч, і далі було вже легше. Мені дали зіграти приблизно полпартіі, я подав ейс, пару очок набрав - це було непогано для початку. Мене кинули в бій, перевірили - і я сам відчув, що здатний гідно грати в італійському чемпіонаті і досягати там успіхів.\n- Не минуло й місяця після дебюту, як ви отримали свою першу нагороду MVP в Серії А за матч проти «Равенни». У Монці є традиції відзначати з командою такі індивідуальні призи?\n- Так, наступного тижня, у вівторок або четвер, ти повинен купити піццу. Точніше, п’ятнадцять піцц. Після тренування усі разом сідають і їдять. Команда допомагає тобі на майданчику, ти потім її годуєш - ось така традиція. І так щоразу, коли отримуєш MVP. Неважливо - перша це для тебе нагорода, п’ята або десята.\n- До речі, до того як опинилися в Італії, піццу і пасту ви як часто їли?\n- Хіба що коли з батьками або друзями зустрічався в якихось закладах, а це було нечасто. В Італії ж мене від макаронів уже нудити почало. І тут, уявіть, приїжджаю я в Україну. Друг мене зустрічає, ми йдемо до нього додому. Він запитує: «Будеш їсти?» Я кажу: «Звичайно, буду!». А він ставить переді мною тарілку з макаронами! Я хотів просто встати і вийти: «Серйозно, друг? Я тільки приїхав з Італії. І ти пропонуєш мені макарони?! Ну, ти - красунчик»...\nВзагалі, я не особливо перебірливий в їжі - поїв, звичайно. Насправді смачно було, але ситуація, погодьтеся, смішна.\nІТАЛІЙЦЯМ ВАЖКО ДАЄТЬСЯ ІМ’Я ОЛЕГ\n- У «Монці» тренувальний процес і вимоги до вас, як до гравця, сильно відрізняються від того, до чого ви звикли в «Локомотиві»?\n- Складно порівнювати український чемпіонат з італійським - поки ми дуже сильно відстаємо. Там набагато більше можливостей і техніки, щоби відпрацьовувати окремі елементи в грі - той же блок або прийом. Є навіть вправи на концентрацію. Ти стоїш і дивишся в якусь одну точку, рахуєш цифри або кольори. Спочатку я сміявся над цим. Але це реально працює! Не відразу, але через два-три місяці тобі стає легше фокусуватися на майданчику в певні моменти, коли потрібно зіграти максимально відповідально.\n- А в якому режимі проходили тренування в «Монці»?\n- Вранці ми тренувалися не більше півтори години - це міг бути тренажерний зал або відпрацювання подачі й прийому. Нам давали певні завдання: наприклад, треба було подати три рази в одну точку, три - в іншу, з певною силою і швидкістю. Вечірнє тренування зазвичай тривало дві години, максимум доходило до 2.45. Але це тільки тоді, коли був великий проміжок між іграми.\n- Фізичні навантаження були більшими чи меншими за ті, до яких ви звикли в чемпіонаті України?\n- Перші два з половиною місяці після тренуваннь я говорив: «Ми дійсно закінчили, треба йти додому? Я можу ще грати». Напевно, це з тієї причини, що спочатку мені все було дуже цікаво. Я став відчувати втому вже ближче до кінця чемпіонату. Якщо перші два місяці мені давали грати трохи, то останні три я все частіше потрапляв до складу, а матчі у нас проходили буквально кожні три-чотири дні. По-суті, не встигали навіть тренуватися.\n- У «Монці» колектив інтернаціональний: тренер - іспанець, легіонери з Чехії, Німеччини, США, Канади і навіть Нігерії. З ким ви найбільше спілкуєтесь?\n- З чехом і нігерійцем - він, до речі, дуже веселий хлопець. Взагалі, нігерієць грає у вищій лізі, але коли хтось із першого складу хворів або отримував травму, його підключали. У нас своя міні-команда, так би мовити. Ми багато часу проводимо разом.\n- Одноклубники звертаються до вас на ім’я або вже прізвисько встигли отримати?\n- В Італії мене стали називати Калашніковим. (Посміхається). А взагалі в клубі до мене звертаються по імені, тільки говорять Оле. Олег їм чомусь складно вимовити. Ми з Джава, дозвольте - я так буду його називати, а то мені якось незвично говорити Донован Джаворонок, звертаємося один до одного на чеський манер - Братко. Мартінса (вищезгаданий нігерійський легіонер «Монци» Мартінс Арасомван - Прим. Авт.) називаємо так само, але тільки через букву «ч», тобто Брачком. По-перше, він «чорний». Тільки не подумайте нічого поганого - ми не расисти! А, по-друге, він сам спочатку не міг вимовити Братко.\n- Мова спілкування в команді англійська, італійська чи універсальна?\n- На тренуваннях все пояснюють на італійській мові. Спочатку мені ще перекладали англійською, плюс - допомагає Джава. Він теж італійську знає.\nВПЕРШЕ В ЖИТТІ ВІДЗНАЧАВ ЗАКІНЧЕННЯ СЕЗОНУ БЕЗ МЕДАЛЕЙ\n- Як команда відзначала п’яте місце і вихід в єврокубки?\n- Це було дуже круто! Я, напевно, вперше в житті так відзначав з командою закінчення сезону без медалей. Просто п’яте місце дуже високе для «Монци». Плюс - ми потрапили в єврокубки, що було нашою головною метою. Відразу після гри, прямо в спортивній формі (шорти, футболка, кросівки), ми поїхали в ресторан: тренери, менеджери, лікарі... Там нам накрили величезний банкетний стіл, і ми десь до п’ятої ранку сиділи.\n- Вирішальний матч плей-офф проти «Падуї», який «Монца» виграла з рахунком - 3:2 (21:25, 25:21, 25:18, 23:25 15:10), був найскладнішим для вас за ту частину сезону, що ви провели в чемпіонаті Італії?\n- Однозначно! При тому, що по ходу сезону ми дуже добре грали з «Падуєю». Проводили з нею й товариські зустрічі, тож відмінно знали цю команду,. Однак через те, що гра була тільки одна, це виявилося дуже складно. Ми подолали великий шлях, перемогли хороші команди в плей-офф, залишалося викластися в останній раз, але ми дуже сильно втомилися. Щоправда, втому відчували і наші суперники - в цьому плані ми були в рівних умовах. «Падуя» мала певну перевагу, тому що поєдинок проходив на її майданчику. Мені здається, якби ми зустрілися у нас вдома, то перемога далася б нам трохи легше, може 3:1. У три партії не виграли б точно, тому що це фінальний матч, нехай на кону і було лише п’яте місце.\n- Судячи з ваших постів у соцмережах, граючи в плей-офф за «Монцу», ви встигали стежити і за тим, як розвивалися події в дуелі «Локомотива» з «Барком-Кажанів» в чемпіонаті України. Як вважаєте, шанс захистити чемпіонський титул ваші колишні одноклубники втратили в п’ятій грі чи, все ж на самому початку, коли програли вдома?\n- Я подивився чотири матчі фінальної серії, п’ятий вирішальний не зміг, тому що він був в той же день і в той же час, що і гра «Монци». Сто відсотків шанс було втрачено в ньому. Я багато спілкувався з гравцями, дізнавався, який їхній стан, як проходять тренування, яка взагалі обстановка в команді. Третю і четверту гру хлопці провели дуже добре, діяли розкуто. «Барком» такого не очікував. У Львові усі вже готові були повісити «кажанам» медалі на шию. А «Локомотив» такий клуб, який так просто ніколи не здається. Але в п’ятій грі вийшла зворотня ситуація: вже він був у себе вдома, тиск на нього був сильніший, ніж на «Барком». Хлопці розуміли, що зобов’язані виграти - це їм десь і завадило. Якби вони грали так само розкуто, як у Львові, якби так само кайфували від гри, думаю, справа б не обмежилася чотирма партіями. А п’ята - це вже лотерея. Я дуже переживав за «Локомотив». Мені хотілося, щоби він зробив камбек і виграв. Але, як кажуть, кожній історії коли-небудь приходить кінець, і її потрібно буде писати знову.\n- А як гадаєте, хто б переміг (по децибелам), якби на трибунах зустрілися фанати «Монци» і «Локомотива»?\n- Сто відсотків - фанати «Локомотива»! Тому що вони настільки відчайдушні, що, не сумніваюся, перекричали б італійців. У Монці на ігри зазвичай ходить тисячі дві, двічі збирався повний зал - це чотири з половиною. У кожної команди є свій фан-сектор, можна сказати, ультрас. У «Монци» він не найбільший, але чоловік п’ятдесят збирається. З піснями, барабанами - все як годиться ...\n- Після закінчення цього сезону на тренерському містку «Монци» відбулися зміни: на місце іспанця Мігеля Анхеля Фаласка прийшов Фабіо Солі, який цьогоріч виграв Кубок виклику з «Равенною». Свій контракт ви перепідписали ще на два сезони до або після того, як про це стало відомо?\n- Контракт перепідписав до, тоді ніхто не знав - чи залишиться Фаласка. Президент клубу в результаті вирішила, що він буде тренувати жіночу команду, яка також посіла п’яте місце і виборола право грати в єврокубках. Фаласка продовжить працювати в тому ж залі, тож, думаю, ми все одно будемо далі досить близько спілкуватися. Щодо Фабіо Солі, то мені небагато про нього відомо. Я спілкувався з діагональним збірної Австрії, який торік грав за «Равенну». За його словами, це дуже хороший тренер, із ним комфортно працювати. Та й той факт, що команда під його керівництвом виграла Кубок виклику, вже багато про що говорить.\n- Чи були у вас пропозиції від інших клубів?\n- Я поки не хочу розглядати інші пропозиції. У будь-якому випадку вони будуть від клубів або вище, або нижче рівнем. «Монца» - це міцний середняк, у якого є свої завдання і в якому, я знаю, що буду затребуваний і зможу грати. Плюс тут хороший колектив і відмінна організація: зал, проживання, харчування - все робиться для гравців. Тож поки інші пропозиції мій агент відхиляє. Треба більше «обкататися» в чемпіонаті Італії. Я провів там лише п’ять місяців. Гадаю, наступного сезону мені буде вже складніше показувати такий рівень гри, як у цьому. Чемпіонат посилюється, приїжджають зірки світового волейболу, загалом, грати буде ще цікавіше.\nЗНАЄТЕ, ЩО БУДЕ, ЯКЩО СКАЖУ, ЩО МОЄ СЕРЦЕ ВІЛЬНЕ?\n- Цей сезон ви відіграли під 17-м номером. Залишите його або все ж спробуєте відвоювати у Давіде Брунетті свій улюблений п’ятий, який був у вас в «Локомотиві», і зараз - у збірній України?\n- П’ятий номер в «Монці» вже вільний. І я став перед дилемою: що мені робити? Схиляюся до того, щоби в збірній грати під п’ятим, а в клубі залишитися під сімнадцятим. Для мене це теж символічне число.\n- І в чому ж його символізм, якщо не секрет?\n- Тут ціла історія, досить довга, як для номера. (Посміхається). Якщо хочете, розповім. Я завжди грав під першим номером у пляжному волейболі. Там їх всього два, але мені другий ніколи не подобався. Мій тато все своє життя грав під сьомим номером. А якщо скласти мою цифру один і татову сім, і розділити на два, то вийде чотири - номер, під яким грала моя мама.\n- Схоже, в школі у вас із математикою все було гаразд?\n- Не дуже, якщо чесно. Але до десяти рахувати, додавати і ділити вмію. (Сміється).\n- В Італії в плані побуту ви освоїлися так само швидко, як і на майданчику? Чи з’явилися у вас улюблені місця в Монці?\n- З побутом все нормально, хоча італійською знаю всього кілька фраз: привіт, як справи, бувай, ну й ще якісь погані слова. Часто з командою збираємося разом за вечерею: були в німецькому ресторані, в китайському, окрім, зрозуміло, італійських. Монца - маленьке місто, але там проходить Формула 1. А ще є гарний парк із будинком, де колись жив принц. Зараз там внизу ресторан, вгорі екскурсії проводять. У парку є великий зелений луг, туди люди приходять у вихідні. Лежать, відпочивають, спілкуються, грають у волейбол, бадмінтон або футбол, а діти просто бігають.\n- І ви теж на цьому лузі помічені були?\n- Я був в парку, коли мама і сестра приїздили. Та й з хлопцями ми туди час від часу ходимо. У будні там дуже тихо, пташки співають, повітря свіже, травичка зелена, сонце світить ... Лежиш, насолоджуєшся - все ідеально!\n- Наскільки нам відомо, ваші близькі встигли побувати на іграх «Монци». Які у них залишилися враження?\n- Мама була на матчі проти «Трентіно», ми перемогли - 3:2. Я добре зіграв. Їй все дуже сподобалося, навіть те, як ми на тренуваннях працюємо. Щоправда, погуляти вдалося зовсім трішки, і тільки в Монці. Італію подивитися не було можливості. Але ми провели час разом, а це - головне. Також тиждень гостювала у мене сестра з чоловіком і племінником, вони попали на гру плей-офф проти «П’яченци», яку ми виграли з рахунком - 3:1. Щодо розваг, то сходили в аквапарк - все було для племінника. Я дуже старався, щоби він залишився задоволений.\n- Якщо вже пішла така романтика, дозвольте поцікавитися, чи вільне серце самого завидного волейбольного нареченого України або його вже підкорила якась красуня з Італії?\n- Ви знаєте, що може бути, якщо ви напишете, що моє серце вільне? (Сміється). Насправді воно і вільне, і не зовсім: є симпатії. Але мені здається, що коли ти справді прагнеш чогось досягти, то повинен боротися за це до кінця: будь то місце, робота, нагорода чи людина. Тож, гадаю, у кожного є шанс...


Чернівецькі пластуни передали Вифлиємський Вогонь Миру громаді міста та скаутам Молдови :: Новини\nЧернівецькі пластуни передали Вифлиємський Вогонь Миру громаді міста та скаутам Молдови\n19-20 грудня чернівецькі пластуни передавали Вифлеємський Вогонь Миру.\nЦими вихідними чернівецькі пластуни долучилися до прекрасної передріздвяної традиції розповсюдження Вифлеємського Вогню Миру. Світло Надії і Добра передали в церкви, лікарні, громаді міста, а також скаутам Молдови.\nЦьогоріч Вифлеємський Вогонь Миру до Чернівців потрапив якраз у День Святого Миколая, 19 грудня вранці. Пластуни одразу ж кількома групами розпочали добре діло і понесли символ тепла, надії любові до чернівчан. Насамперед під час святкових богослужінь Вогонь передали парафіянам греко-католицької церкви Успіння Пресвятої Богородиці та до православного храму Преподобної Параскеви Сербської. А наймолодші пластуни-новаки понесли Світло в дитячі лікарні і побажали всім маленьким пацієнтам швидкого одужання.\nПо обіді Вифлеємський Вогонь запалав у лампадці Різдвяної шопки, яку урочисто відкрили біля міської Ратуші. Тепер кожен, хто бажає, може підійти сюди зі свічкою і взяти його додому. А на святі відкриття головної ялинки столиці Буковини Вогонь із рук пластунів прийняв Чернівецький міський голова Олексій Каспрук.\nНаступного дня Світло Добра передали тій частині чернівецької громади, яка святкуватиме Різдво найшвидше. Вже вп’яте Вогонь запалав у костелі Воздвиження Святого Хреста. Пластуни спільно з парафіянами помолилися за мир в Україні.\nА найбільша делегація вирушила до державного кордону України. Там за традицією вона передала Вифлеємський Вогонь Миру скаутам Молдови на прикордонному пункті пропуску "Мамалига-Крива". Обмінявшись подарунками, теплими словами і побажаннями, скаути обох країн повернулися до своїх домівок, щоб і далі нести Вогонь, даруючи любов усім.


1. Дитячі та юнацькі роки. Формування особистості.\n2. Трудова діяльність.\n3. Участь діяльності в русі соціальної партії.\nБеніто Муссоліні (29 липня 1883, Предапіо — 28 квітня 1945) — фашистський диктатор Італії з 1922 по 1943 роки. Він сконцентрував всю владу в своїх руках як провідник (il duce) Фашистської партії та спробував створити Італійську імперію, яка була б у військовому союзі з гітлерівською Німеччиною. Поразка Італії у Другій Світовій війні привела також до втрати влади Муссоліні.\nНародився у Предапіо, біля Форлі, в Романьї. Його батько Алессандро був ковалем, мати Роза — шкільною вчителькою. Беніто назвали на честь мексиканського революціонера Беніто Хуареса. Як і його батько, Беніто став переконаним соціалістом, а пізніше марксистом. Великий вплив на нього справили твори Фрідріха Ніцше. Мав брата Арнальдо, який став визначним теоретиком фашизму.\nБувши депортований з Австрії, став у Форлі редактором соціалістичної газети La Lotta di Classe («Класова боротьба»). У 1910 році Муссоліні став секретарем місцевого осередку Соціалістичної партії. В цей час його політичні погляди дуже відрізнялися від тих, якими вони стануть пізніше. Він називав себе «антипатріотом». Коли Італія 1911 року оголосила війну Туреччині, його заарештували за пацифістську пропаганду.\nМета роботиполягає в тому, щоб на основі доступної літератури проаналізувати та з’ясувати роль Б.Мусоліні в історії.\nохарактеризувати дитячі роки Мусоліні, формування особистості;\nдослідити трудову діяльність Мусоліні;\nпроаналізувати участь діяльності в русі соціальної партії.\nОб’єктом дослідженняє життєвий шлях Б.Мусоліні.\nПредметом дослідженнявиступає постать Б.Мусоліні.\n1. Дитячі та юнацькі роки. Формування особистості\nУ новітній історії Італії немає ім'я, що повторювалося б настільки часто й настільки емоційно, як Беніто Муссоліні. Це з’ясовано не тільки тим, що дуче був лідером фашистського руху й держави, але й самою його особистістю - досить неординарною, суперечливою.\nНевгамовна спрага влади була життєвою домінантою Муссоліні. Влада визначала його турботи, думки й учинки й не була до кінця задоволена навіть тоді, коли він виявився на самій вершині піраміди політичного панування. Його власна мораль, а моральним він уважав тільки те, що сприяло особистому успіху й збереженню влади, як щитом закривала його від навколишнього світу. Він постійно відчував себе самотнім, але з його не обтяжувало: воно було віссю, навколо якої оберталося все інше життя.\nБлискучий актор і позер, у надлишку наділений характерним італійським темпераментом, Муссоліні обрав для себе широке амплуа: затятий революціонер і впертий консерватор, великий дуче й свійський " сорочка-хлопець", неприборканий коханець і благочестивий сім'янин. Однак за всім цим - спокушений політикан і демагог, що вмів безпомилково розрахувати час і місце для удару, стравити між собою супротивників, зіграти на людських слабостях і низинних страстях.\nВін щиро вважав, що сильна особиста влада необхідна для керування масою, тому що "маса - це не що інше, як череда овець, поки вона не організована". Фашизм, по думці Муссоліні, і повинен був перетворити це "череда" у слухняне знаряддя побудови суспільства загального благоденства. Тому маса повинна, мол, любити диктатора "і в той же час боятися його. Маса любить із чоловіків. Маса - це жінка". Улюбленою формою спілкування з масою були для Муссоліні публічні виступи. Систематично він з'являвся на балконі палаццо "Венеція" у центрі Рима перед заповненою до відмови площею, що вмится 30 тисяч чоловік. Юрба вибухала бурою захвату. Дуче повільно піднімав руку, і юрба завмирала, жадібно слухаючи кожному слову вождя. Звичайно дуче не готовив свої мови заздалегідь. Він тримав у голові лише основні ідеї, а далі цілком покладався на імпровізацію й інтуїцію. Він, подібно Цезареві, роз'ятрював уяву італійців грандіозними планами, міражем імперії й слави, великих досягнень і загального благополуччя.\nБеніто Муссоліні - основоположник італійського й фактично європейського фашизму, що принесло незлічимі нещастя мільйонам людей і поставившого людство на грань катастрофи. В 1920 - 1930-ті роки ім'я Муссоліні знала вся Італія від мала до велика. Його профіль із голеною головою й випнутою нижньою щелепою друкувався на монетах, його численні портрети, погруддя, фотографії красувалися у всіх державних установах і житлових будинках. Його ім'я набиралося великим шрифтом на кожній сторінці у всіх газетах, неодноразово протягом дня звучало по всіх програмах національного радіо. Кінохроніка запам'ятовувала його на численних парадах, мітингах, змаганнях. Це був найбільший у Європі культ особистості, що безроздільно панував в Італії з жовтня 1922 року по липень 1943 року[15, c. 117-118].\nБатько Муссоліні промишляв ковальською справою, зрідка "прикладаючи руку" і до виховання первістка (потім у Беніто з'явилися ще брат і сестра), мати була сільською вчителькою. Як усяка дрібнобуржуазна родина, Муссоліні жили небагато, але й не бідували. Вони змогли оплатити навчання старшого сина, якого систематично відраховували зі школи за бійки. Одержавши середню освіту, Муссоліні якийсь час намагався викладати в молодших класах, вів зовсім безпутне життя й одержав венеричне захворювання, від якого так і не зміг до кінця вилікуватися.\nОднак його діяльна натура шукала іншого поприща, а честолюбні задуми штовхали до авантюрних рішень, і Муссоліні відправився у Швейцарію. Тут він перебивався випадковими заробітками, був муляром і чорноробом, прикажчиком і гарсоном, жив у звичайні для емігрантів того часу тісних комірках, за бродяжництво його заарештовувала поліція. Пізніше при кожному зручному випадку він згадував цей період, коли пізнав "безвихідний голод" і випробував "масу життєвих труднощів".\nНароду Муссоліні представлявся людиною сміливою, всемогутньою, що постійно думає про громадян Італії, стурбованою її благом. Ідучи зі свого кабінету, він любив залишати запаленим світло, щоб самотні перехожі зупинялися й під немиготливими поглядами охоронців дуче, думали про вождя, що працює до глибокої ночі.\nБеніто Муссоліні народився в 1883 році в родині сільського коваля в провінції Форлі області Емілія- Романья, у невеликому сільці Довіа. Його мати була шкільною вчителькою, що вірує, батько - ковалем, затятим анархістом і безбожником. Ім'я Бенедетто, запропоноване з, що в перекладі з італійського означає "благословенний", батько при хрещенні переробив на Беніто - на честь відомого тоді в Італії мексиканського ліберала Беніто Хуареса. Дитячі роки Беніто Муссоліні нічим особливим не були відзначені. Правда, він навчився добре грати на скрипці. Потім це послужило для дуче приводом говорити про свою приналежність до артистичних натур. Взагалі він любив підкреслювати свою винятковість, вибраність. Навіть привласнив собі титул "пілот Італії №1", тому що із задоволенням управляв літаком. Любив він порівнювати себе й з героями Древнього Рима, особливо з Юлієм Цезарем (можливо, тому, що в цей час швидко лисів).\nЯк і його батько, Беніто став переконаним соціалістом, а пізніше марксистом. Великий вплив на нього справили твори Фрідріха Ніцше. Мав брата Арнальдо, який став визначним теоретиком фашизму[6, c. 10].\nУ Довіа родина Муссоліні жила в "палаці Варано" - напіврозваленому особняку, де Розі як учительці школа виділила службове приміщення із двох кімнат. В одній вона займалася з учнями, інша служила спальнею їй, чоловікові й маленькій дочці. Сини - Беніто з молодшим братом, товстим тихонею Арнальдо, ночували на кухні. У будинку було мало їжі, але багато книг. Батько волів роботі політичні дискусії. І Розі - жінці доброї, благочестивої - доводилося вертітися як білці в колесі, щоб зводити кінці з кінцями. На виховання власних дітей часу майже не залишалося. Дорослий Беніто не раз згадував, що в дитинстві недобрав материнській любові й ніжності, через що ріс замкнутим, озлобленим, "майже диким".\nМуссоліні був важкою дитиною. Батько, що свято вірив на користь тілесних покарань, часто хапався за широкий шкіряний ремінь, намагаючись приборкати шалений темперамент норовливого сина, але незабаром зрозумів, що приборкати перекірливого йому не під силу. Хлопчика віддали на піклування церкви у відому своєю твердою дисципліною приватну школу- інтернат чернечого ордена Св.Франциска Сальского у Фаенце. Від природи маленький Беніто був не тільки забіякою, але й мрійником. Він міг годинами любуватися околицями Романії, із захватом слухати спів птахів і міркувати, дивлячись на хмари. "Одного чудового дня , -пообіцяв він матері, - я здивую світ".\nОднак коли за Беніто закрилися двері школи, у душі хлопчика залишився тільки боєць. Він зненавидів батьків-селестинців, "з диявольською жорстокістю кращі роки, що отруювали, мого життя", - як писав згодом Муссоліні. Коли батько - викладач ударив його, Беніто жбурнув у кривдника чорнильницю. З тих пор Муссоліні часто сидів у карцері. Від суворого обігу Бенито озлобився. Дійшов в одній з бійок зі старшокласниками до шаленства, він уперше шпирнув супротивника ножем. Його ледве було не виключили зі школи, але після слізних прохань матері й втручання єпископа Форлі все-таки дозволили довчитися до кінця року[14, c. 113-114].\nШкола, у якій він продовжував навчатись, розташовувалася в маленькому містечку Форлімпополі й мала ім'я знаменитого італійського поета, нобелівського лауреата Джозуе Кардуччі. Там і порядки були гуманніші, і їжа краща, і на неділю додому відпускали. Проте, почуття незадоволеності й самітності продовжували мучити підлітка. Беніто хотілося верховодити. Стати лідером він міг, лише вселивши страх навколишнім. І хлопчисько прийнявся битися - запекло, жорстоко, по найменшому приводі. Він завжди починав побоїще першим і часто закінчував його переможцем. Один раз Беніто знову пустив у хід перочиний ніж, і його відразу виключили зі школи. А незабаром, як раніше у Фаенце, відновили, виявивши поблажливість до здатного учня. Слід зазначити, що неприборканий темперамент і похмура незалежність сполучалися в Беніто з невгамовною тягою до знань і бажанням учитися. У ньому виявилася пристрасть до декламації. Юнак часто йшов на природу й, стоячи на вершині одного з пагорбів, читав потужним, гарним голосом вірші улюбленого Кардуччі. У Форлімпополи він одержав і свій перший тріумф як оратор. Емоційного, із драматизму мова Муссоліні, присвячена Джузеппе Верді, із захватом була сприйнята учасниками ювілейного вечора композитора. В 18 років Беніто одержав свідоцтво про середню освіту із правом займатися викладацькою діяльністю, чим не преминув незабаром скористатися[14, c. 116].\nВитримавши конкурс на посаду вчителя початкової школи, Муссоліні відправився працювати в село Пьеве-Салічето, що славились самою "червоною" в Італії. З довгим нечесаним волоссями, у чорному крислатому капелюсі, чорному плащі й металевому кастеті в кишені Беніто походив на поета-романтика або революціонера. Сам він волів уважати себе й тим, і іншим одночасно. "У той період я вів богемний спосіб життя", - з гордістю писав Муссоліні у своїй біографії. Він дійсно складав вірші, безуспішно намагаючись їх де-небудь опублікувати, з жадібністю поглинав масу літератури, віддаючи перевагу романам і політичним трактатам, пилок, грав у карти й завів бурхливий роман з молодою гарною солдаткою. Деякий досвід спілкування з жінками Беніто нагромадив ще у Форлимпополі, де, по розповсюдженому серед підлітків звичаю, з 15 років почав відвідувати місцевий публічний будинок. Свої враження Муссоліні докладно описав у першому варіанті автобіографії, однак пізніше, у міру ліплення образа "великого дуче", їх звідти вилучили. Вони компрометували міф.\nУ Пьеве-Солічето Беніто Муссоліні вперше активно прилучився до політики: його вибрали секретарем місцевої групи соціалістів. Він з гордістю відчував себе революціонером, правда ще не міг розібратися, якої саме революції йому хочеться. Позначалися гени батька, що легко міняв політичні переконання, випробовуючи задоволення від самого факту їхньої наявності. Беніто почав писати замітки в ліві журнали, виступати з мовами, подовгу імпровізуючи на його теми, що цікавлять. Однак застрявати на все життя в селі Муссоліні не збирався. Якщо вже бути вчителем, то не жменьки дітлахів, а широких мас трудящих, так що там трудящих, усього італійського народу. Він почував у собі величезний потенціал лідера. Але колись треба було набратися досвіду. І Беніто втік у Швейцарію - від шкільної рутини, боргів, скандального зв'язку, військової повинності й батьків. Муссоліні виїхав за кордон на правах "робітника без засобів". У Швейцарії він пройшов через голод, хвороби, розпач, тюремні ув'язнення, залишившись без гроша в кишені, ночував у картонних коробках під мостом, у суспільному туалеті на парі з польською студенткою-медичкою. "Лише нікелевий медальйон із зображенням Карла Маркса зігрівав моє серце", - пізніше писав Муссоліні.\nФізична праця Беніто не любив з дитинства. У спокійній і ситій Швейцарії він вкусив його сповна, до кривавих мозоль і непритомностей. Але так тривало недовго. На будівництві син учительки явно виділялося із загальної маси ерудицією й інтелектом. Незабаром йому запропонували з у секретаріаті лозанського відділення профспілки мулярів. Муссоліні став відповідальним за пропаганду. Викриваючи й призиваючи, критикуючи й роз'ясняючи, він розвив свій природний дарунок публічного оратора. Набивши руку на творі політичних статей ще в Пьеве- Салічето, Беніто із задоволенням продовжив це заняття у Швейцарії. Відсутність глибоких теоретичних знань Муссоліні намагався заповнити читанням, пропасним і безсистемним. Як одержимий він накинувся на праці Лассаля, Каутського, Кропоткіна, Маркса, Шопенгауера, Ніцше, Бланки, Канта, Спінози, Гегеля й Фіхте, запозичаючи, спотворюючи й розвиваючи ідеї кожного з них. "Його філософські погляди завжди відбивали думки останньої прочитаної їм книги", - відзначали Муссоліні, що знали, люди[13, c. 24-25].\nМаркса він так і не зрозумів, зате праці гнівного француза Бланки, російського анархіста князя Кропоткіна й книгу "Психологія юрби" Гюстава Лебона майбутній дуче простудіював досить ретельно.\nАмбіційна й владна натура Муссоліні шукала способу виявитися. Благодатним живильним для середовищем його "" розуму, що бродив, стало суспільство російських студентів. Вони здалися йому "дивними, дикими, розбещеними, цинічними й притягальними". "Бенітушко", як росіяни на свій лад прозвали шаленого італійця, з головою занурився в богемне життя. Він сперечався з таким самозабуттям, згадував один зі студентів, "начебто вважав, що кожний його день міг стати останнім". "Коли ж наступить день мести?" - постійно викликував Муссоліні, що вимагав, щоб його йменували "апостолом насильства". За словом пішло справу. Беніто спробував підбити своя профспілка на загальний страйк із використанням насильницьких засобів, і миролюбні швейцарці не витримали. Бунтаря на 12 днів посадили у в'язницю, а потім видворили за межі країни. Однак не пройшло й тижня як "авторитарний комуніст" Беніто Муссоліні знову з'явився у Швейцарії, щоб трясти "демократію сосисочників".\nВін рано подорослішав і у свої 20 років виглядав загартованим революціонером. "Але за помітним і самовпевненим фасадом, - писала близько знала Беніто російська соціалістка Анжеліка Балабанова, - ховався легко збудливий, украй боязкий, невпевнений у собі людина... у той час багато хто його любили, він не викликав ненависті". Новий тюремний строк Муссоліні відсиджував із самими похмурими передчуттями: по виходу з висновку у Швейцарії його чекала в'язниця в Італії за відхилення від військової повинності. Доля була до нього прихильна - Беніто зсадили з поїзда перед самою границею, і він зміг повернутися в Лозанну, де жили тисячі італійських емігрантів.\nДо цього часу Муссоліні добре, без акценту, говорив французькою мовою, трохи по-німецькому, небагато знав англійський і іспанський. Невеликий заробіток приносили йому уроки італійської мови, переклади філософських і політичних книг, які °н робив за допомогою своїх російських і польських друзів, заняття публіцистикою. Беніто відвідував деякі лекції в Лозанському Університеті й літні курси при Женевському, але систематичного вищого утворення не одержав, що згодом часто заперечував.\nТільки восени 1904 року він зміг безбоязно повернутися на батьківщину: король Італії оголосив амністію дезертирам з нагоди народження сина. У Романью Муссоліні прибув з репутацією політичного екстреміста. Вісімнадцять місяців Беніто відслужив в одному із кращих італійських полків. Демобілізувавшись, поховав матір. То був рідкий випадок, коли, не подолавши із собою, Муссоліні ридав як дитина[5, c. 108-109].\nБеніто знову подався у вчителя й виїхав у Венеціанські Альпи. Однак сонна провінція його вже явно не задовольняла. Потужний темперамент рвався назовні й не знаходив застосування. Учні тільки дратували, і Муссоліні часто репетував на них, стукав кулаками по столі, за що в школі носив прізвисько "тиран". Беніто намагався завантажити себе до межі читанням книг, брав уроки латинської мови в місцевого священика, вивчав індійську арифметику, вів конспекти по історії філософії й критику німецької літератури, давав приватні уроки. Але маса нерозтраченої енергії усе ще залишалася й терзала його. Тоді він пустився в усі тяжкі. Муссоліні сам визнавався потім, що рік, проведений у Тольмеццо, був періодом "моральної деградації". Контракт із дебоширом і п'яницею не продовжили. Кому був потрібний учитель, скитавшись по місту після нічних пиятик на цвинтар і лякавший місцевих жителів шаленим ором віршів Кардуччі? Муссоліні зопалу ледве з не застрелився. Однак причина його переживань полягала зовсім не у втраті роботи. Він підхопив сифіліс. Знайомі ледве вмовили Бенито звернутися до лікаря. Усе обійшлося більш-менш благополучно. Життя не закінчувалось. Навпроти, те життя, про яку мріяв Муссоліні, тільки-тільки починалися.\nВ Онельї, на Італійській Рив'єрі, Беніто в третій і останній раз спробував стати педагогом, попередньо здавши екзамен із французької мови, щоб одержати право йменуватися професором і працювати в середній школі. Примітно, що аналогічний екзамен з німецької мови Муссоліні здати не смог. Він володів німецьким, але не так блискуче, як думав сам, що згодом зіграло з ним злий жарт на переговорах з Гітлером.\nШкола знову рішуче відмовилася від його послуг і він повернувся обличчям до журналістики. Завдяки своїй політичній публіцистиці Бенiто вже придбав популярність у Романьї. Переконання "товариша" Муссоліні являли собою якийсь коктейль із футуризму Марінетті, пацифізму Ерве, анархізму Ма-Латести, революційного синдикалізму Сореля й націоналізму Оріани. У Ніцше, що поразили Беніто "духовним еротизмом", Муссоліні почерпнув ідею надлюдини й знайшов виправдання своєму "хрестовому походу" проти основних християнських чеснот: смиренності, милосердя й доброти. Там же він відшукав кілька фраз, що стали улюбленими вираженнями майбутнього дуче: "Живи небезпечно" і "воля до влади"[3, c. 219-221].\nМуссоліні спробував випускати в Романьї газету на засоби профспілок, але витівка провалилася. Тоді він виїхав у Тренто, місто в австрійському Тіролеві, де одержав місце секретаря в Бюро по праці. Там він став писати передовиці для соціалістичної преси. Зачастивши в австрійські бібліотеки, які були незрівнянно краще італійських, Беніто відкрив для себе творчість Едгара Алана По. Під його враженням він теж склав новелу, напичкав її надміру вбивствами, жахами й перекрученнями, але бажаючих опублікувати цей "шедевр" не найшлося.\nНезабаром Бенито влаштувався помічником, а потім головним редактором газети "Аввенире дель Лавораторе", перемінивши на цьому пості лідера ірредентистів (прихильників приєднання до Італії прикордонних земель Австро-Угорщині, де з переважно італійське населення) відомого італійського політичного діяча й журналіста Чезаре Баттисти. Саме Баттисти присвятив настирного юнака в таїнства професії, навчивши його, у тому числі, трюку "висмоктування новин з пальця". Вигострюючи своє перо, журналіст Муссоліні волів нападати, розносячись дощенту супротивника. Природно, не обійшлося без конфіскацій тиражів і арештів. Зі знанням справи, маючи одиннадцятикратний досвід відсиджування у в'язницях Італії, Швейцарії й Франції, Беніто оцінив австрійські пенітенціарні заклади, поліцію й суди як самі гуманні у світі. Проте, від нього зажадали покинути Трієст, і Муссоліні повернувся в Італію.\nНа початку XX століття Муссоліні жив і працював у Швейцарії. Перепробував професії муляра, помічника коваля. Був і чорноробом. У цей час він став членом Соціалістичної партії, активно пропагував соціалістичні ідеї серед італійських робітників-емігрантів.\nПовернувшись на батьківщину Беніто Муссоліні почав займатися журналістикою й літературою, працював учителем. В 1908 році він написав невелику статтю про Ніцше "Філософія сили", виразивши в ній своє замилування "самим геніальним мислителем останньої чверті XІ століття". У цей же час він працює над капітальною працею по історії філософії. Популярність Муссоліні росте. Він вибраний головним редактором соціалістичної газети "Аванти!". Незадовго до початку Першої світової війни виступає з лекціями "Із сьогодні й завтра", "Від капіталізму до соціалізму". Тираж "Аванти!" подвоюється. В одній зі статей Муссоліні пише: "Італія має потребу в революції й одержить її"[8, c. 19].\n3. Участь діяльності в русі соціальної партії\nДосить швидко замкнутий простір Форли став тісним Муссоліні-політикові. Побувавши в 1910 році на конгресі соціалістичної партії в Мілані, майбутній дуче спробував сходу відновити партійне керівництво проти парламентаризму. В 1911 році спробував створити свою, більше революційну партію. Однак скрізь потерпів фіаско. Урятувало Муссоліні лише необачне рішення прем'єр-міністра Джолитти завоювати Лівію. Беніто разом з іншими революційними соціалістами затаврував цю колоніальну війну, потрапив у в'язницю й вийшов з її з ореолом героя-мученика. Тепер він вирішив виступити за єдність партії, а потім відбити її в реформістів.\nНе пройшло й напівроку, як виконком партії одностайно вирішив призначити професора Муссоліні редактором газети "Аванти!", офіційного органа Соціалістичної партії Італії. Прибувши в Мілан, Беніто негайно взяв кермо влади у власні руки. "Я вирішив сам писати всі політичні статті", - оголосив він співробітникам. "Не знаю, як розуміти дії цього дивного хлопця. Ясно одне: він далеко піде", - уклав один з редакторів.\nУ Мілані Беніто раптом згадав, що крім дружини на світі існують і інші жінки. Він закохався в Іду Дальсер, яка народила від нього сина. Їхній роман тривав кілька років і закінчився дуже сумно для Іди. Побоюючись шантажу, Муссоліні сховав її в психушку, де та й померла наприкінці тридцятих. Маргарита Сарфатті, художній критик з "Аванти!", була, мабуть, єдиною серйозною суперницею Ракелі, доти поки Муссоліні не втратив розум через молоденьку Клару Петаччи. Сарфатти написала першу офіційну біографію дуче. Зрештою, Маргарита впала жертвою антиєврейських законів Муссоліні.\nКолеги Беніто з подивом відзначали, що більшість його подруг були чи ледве не виродливі. Виключення становила лише Леда Рафанеллі, анархістка, що прийняла іслам. Добре освідчена, далека умовностей натура, зачарована чудачиствами характеру Муссоліні. Але його гучне дезертирство з партії поклало кінець їхнім відносинам. Це саме їй Беніто зізнався: "Я хочу бути володарем доль". "Як Наполеон?" - запитала Леда. "Ні, більше", - відповів Муссоліні. Потім, ставши диктатором, він переводив її поліцейськими переслідуваннями[9, c. 349-350].\nЗ початком Першої світової війни Муссоліні розійшовся в поглядах із соціалістами й покинув "Аванти!" Відомий видавець Ф.Нальди допоміг створити йому нову, власну газету -"Пополо д'италия" ("Народ Італії"). По обох сторони її заголовка красувалися два програмних афоризми: "У кого є залізо, є й хліб" (Бланки) і "Революція - це ідея, що знайшла багнети" (Наполеон). У передовиці, озаглавленої "Зухвалість", Муссоліні писав: "Я обертаю своє перше слово... до молодих людей... Є слово, що лякає й чарівне, котре у звичайні часи я ніколи не вимовив би, але зараз, керуючись щирою вірою, змушений зробити це привселюдно - "Війна".\nСоціалісти були обурені його відступництвом. З деякими Муссоліні довелося навіть битися на дуелі. Партія формально виключила його зі своїх рядів. Однак завдяки різанням зміні поглядів, воно придбав більше прихильників, чим супротивників. Наприкінці грудня 1914 року Муссоліні об'єднав під своїм початком "фашио" (пучок) - групи тиску, які боролися за вступ Італії у війну, - і написав для них маніфест, заснований на ідеях Маццини, що мріяли про патріотичну війну.\nСам Муссоліні потрапив на війну по заклику, а не добровольцем, як затверджував у біографії. Його зарахували в полк берсальєрів. Він був старанним і хоробрим солдатом. Незважаючи на моторошні умови (залиті водою окопи, що кишів вошами одяг), Беніто на війні, як раніше у в'язниці, залишався життєрадісним і бадьорим. Йому привласнили звання капрала, але нагородами обійшли. Він почав займатися на офіцерських курсах, але його відрахували, політичні погляди Беніто зіграли в цьому чималу роль. У підсумку Муссоліні дослужився всього лише до сержанта, у той час як його молодший брат одержав патент на чин офіцера.\nМуссоліні не заспокоївся, поки не "відновив" справедливість на папері: він також яскраво й винахідливо описав у мемуарах свої "військові подвиги", як раніше - "зустрічі" у Швейцарії з Леніним, що нібито захоплювався талантом і ідеями Беніто. Факт поранення, що дозволив Муссоліні повернутися в мирне життя на милицях, трохи заспокоїв його скажене самолюбство. "Я пишаюся тим, що, виконуючи свій небезпечний борг, офарбив у червоний колір своєю кров'ю дорогу в Трієст", - писав він. Міномет, що вибухнув у час навчальних стрілянин, що забрали життя п'яти чоловік і Мусоліні, що залишив у тілі, 40 осколків, він згадував із вдячністю. А милицями користувався ще довгий час після того, як потреба в них зовсім відпала[12, c. 274-275].\nВ умовах післявоєнної нестабільності Муссоліні став ратувати за появу в Італії диктатора, "людини твердого й енергійного, здатного вичистити всі", прозоро натякаючи, що сам не ладь претендувати на цю роль. Він об'єднав навколо себе дивний конгломерат з розчарованих соціалістів, синдикалістів, республіканців, анархістів, що не піддається класифікації бунтарів і заколотних солдатів, багато хто з яких належали до "Ардити" - непокірливих "коммандос" італійської армії Намагаючись стати "мандрівником всіх доріг" або всім для всіх, Мусоліні обрав еклектику як політичний курс. На його настійну вимогу 23- го березня 1919 року в приміщенні Асоціації торговців і крамарів на Пьяцца Сан-Сеполкро послідовники дуче організаційно оформилися в бойову групу, названу Муссоліні "Фашио ди комбаттименто" ("Союз боротьби"). Згодом так звані "сансеполкристи" склали еліту фашизму.\nНа виборах фашисти із тріском провалилися. Темпераментні італійці захоплено тягали взад і вперед по місту бутафорську труну Беніто. Однак, через усього два роки, депутат Муссоліні вже формував з депутатів - фашистів групу відданих людей, готових захопити владу від імені робітників. Щоб залишатися лідером нового руху, Беніто довелося виявити максимум спритності, обережності й ризику. Зрештою, йому вдалося переконати фашистів, що Муссоліні - єдина людина, що може привести їх до перемоги.\nПід його початком з перетворився в дисципліновану партію. За аналогією з "тисячею" краснорубашечників Гарібальді, фашисти одяглися у форму анархістів Маркові й Емілії - чорні сорочки військового зразка. Від поета-анархіста Д'аннунціо у Фіуме вони перейняли відроджене їм давньоримське вітання підняттям руки й пісню Сальваторе Готта "Джовинецца". Фасції лікторів стали спочатку емблемою з, а пізніше держави.\nМуссоліні прагнув до того, щоб фашисти досягли влади при схваленні народу. Коли одне за іншим змінилося півдюжини урядів і безсилля парламентського режиму, що не зумів забезпечити надійний захист закону й порядку, стало очевидним фактом, дуче вирішив: "Настав час діяти". Для італійців це був час депресії, безнадійності й страху. Багато хто боялися мов соціалістів не менше, ніж революції, і були готові дивитися на Муссоліні з надією. Їх лякало відсутність порядку. Назрівала громадянська війна.\nЗдавалося, що в дуче немає певного плану, насправді ж він усе тримав під контролем. Йому хотілося перемогти легальними методами, але й для збройного захоплення влади в нього вже все було готове. Своїми суперечливими заявами й інтерв'ю в пресі, Муссоліні змушував політиків губитися в здогадах і тим самим послабляв можливий опір[11, c. 217-219].\n24-го жовтня 1922 року на мітингу фашистів у Неаполі дуче, нарешті, вимовив: "Або нас добровільно допустять до керування, або ми захопимо владу, зробивши похід на Рим". "Рим! Рим!" - закричала група підтримки. "Рим! Рим!" - вторив їм народ. У ніч із 27 на 28 жовтня в ряді міст Італії фашистські сквадри стали захоплювати телефонні станції й урядові заклади. А на наступний ранок 25 тисяч фашистів чотирма колонами рушили на столицю. Завдання маршу на Рим полягали в тому, щоб продемонструвати силу фашистського руху, але його успіх виявився настільки значним, що був рівносильний безкровної революції. У той же день король призначив Муссоліні прем'єр-міністром Італії. Однак дуче жадав більшого - йому потрібний був міф про похід на Рим трьохсот тисяч збройних фашистів, що пред'явили королеві "ультиматум". Зрештою , він створив легенду про себе, що переходить Рубикон на чолі легіонерів (насправді Муссоліні приїхав у Рим на поїзді), про збройне повстання, у якому, борючись, загинуло три тисячі фашистів. До короля він з'явився в чорній сорочці, неголеним. "Вибачите мене за зовнішній вигляд, - звернувся він до монарха й утомилося пояснив, - я прямо з поля бою". На той час у Рим прибутку чорносорочечники. Опору не було, навпроти, вічне місто охопило святковий настрій. Веселі юрби римлян прямували по вулицях, аплодуючи рішенню короля не вводити воєнний стан.\n"Юрба любить сильних людей, - із задоволенням повторював Муссоліні. - Все залежить від уміння мистецьки маніпулювати нею". Він явно переоцінив свої можливості. Спроба дуче виставити себе надсильним і надумілим обійшлася Італії дуже дорого, а самому Муссоліні - коштувала життя.\nПочаток Першої світової війни змінило долю майбутнього дуче. За пропаганду серед народу ідеї участі у війні в жовтні 1914 року Муссоліні був виключений із Соціалістичної партії. Треба сказати, що сам він не квапився почати воювати. Одержавши поранення в навчальному підрозділі, більше в жодному бої не брав участь.\nПісля війни багато фронтовиків, що розчарувалися у війні, особливо політично малограмотні й схильні у всіх лихах винити парламент і демократію, а також стремившиеся воєнізувати цивільне життя, організують загони "Ardіtі" (сміливців). Бенито Муссоліні пригравав їм, затверджуючи: "Я завжди був упевнений у тім, що для порятунку Італії треба розстріляти кілька десятків депутатів. Я вірю, що парламент - бубонна чума, що отруює кров нації. Її потрібно винищити". У березні 1919 року Муссоліні збирає своїх прихильників в "Союз боротьби" - "fashіo dі compattіmento". (Звідси й вульгарно "фашизм"). Головною метою Союзу проголошена боротьба за інтереси націй.\nБувши депортований з Австрії, став у Форлі редактором соціалістичної газети La Lotta di Classe ("Класова боротьба"). У ] році Муссоліні став секретарем місцевого осередку Соціалістичної партії. В цей час його політичні погляди дуже відрізнялися від тих, якими вони стануть пізніше. Він називав себе "антипатріотом". Коли Італія 1911 року оголосила війну Туреччині, його заарештували за пацифістську пропаганду[2, c. 241-242].\n1919 - 1920 роки - час підйому революційного руху в Італії. Велика буржуазія, що зміцнила свої позиції в період війни й що бажала зберегти їх, перелякана масштабами робочого руху й не мала своєї серйозної політичної партії, починає вкладати кошти в організації Муссоліні. Таким чином, найбільш імовірним для Італії шляхом виходу з революційної кризи стає шлях репресій і терору з домішкою шовінізму. 2 жовтня 1922 року Муссоліні зі своїми прихильниками, побудованими в багатотисячні колони, здійснює похід на Рим. Парламент Італії більшістю голосів передає йому влада. Так Італія стала першим у світі фашистською державою.\nДо 1926 року Муссоліні не насмілювався відкрито діяти тільки насильством. 1926 рік він уважав для себе "наполеонівським". Саме тоді він, нарешті, знищив залишки опозиції: були видані надзвичайні закони, по яких всі політичні партії, крім фашистської, заборонялися й розпускалися. А депутати від них виганяли з парламенту. В 1926 році Муссоліні створив фашистський трибунал, що засудив з 1927 по 1937 рік 2947 антифашистів. Вищим законодавчим органом країни стала Велика фашистська рада. В Італії остаточно сформувалася відкрита фашистська диктатура: всі демократичні волі скасовані, заборонені вільні профспілки, проти всіх антифашистських діячів став застосовуватися відкритий терор, початок якому було покладено вбивством депутата від Соціалістичної партії Маттеоні. Муссоліні називав свій режим тоталітарним. В 1930- е роки була створена нова поліція. Влади стали заохочувати доноси, розпалювати підозрілість громадян друг до друга. Стара мораль була оголошена буржуазним пережитком, а нова полягала в повному підпорядкуванні інтересів особистості фашистській державі.\nВ умовах спаду революційного руху, коли безпосередня погроза існуючому ладу минула, він відкрито заявив про свої претензії на завоювання політичної влади. "Фашизм - це гігантська мобілізація моральних і матеріальних сил, - писав він 23 березня 1921 року. - Чого ми домагаємося? Говоримо про це без удаваної скромності: керування націями". У травні 1921 року Муссоліні був вибраний в італійський парламент. 35 мандатів, отриманих фашистами, дозволяли їм брати участь у парламентській грі, закулісних комбінаціях і угодах. І хоча Муссоліні називав все це "мишачою метушнею", а парламентську групу фашистів - "каральним взводом", він тим "е менш уважно придивлявся до внутріпарламентської кухні, прораховував шанси на успіх. У листопаді 1921 року, у момент створення фашистської партії, він демонстративно відмовився від поста генсека: він повинен був бути вище поточних партійних справ. Цей жест був типовий для Муссоліні, що став членом керівництва партії, але на ділі мав всією повнотою влади. Восени 1922 року в Італії фактично встановилося двовладдя: фашисти захоплювали всі нові міста й провінції. Муссоліні зробив ставку на збройний переворот. 24 жовтня в Неаполі, у театрі Сан-Карло відкрився черговий з'їзд фашистських союзів[14, c. 116-118].\nМуссоліні виступив на ньому з агресивною мовою, ультимативно зажадавши в уряді надати фашистам п'ять міністерських портфелів і комісаріат авіації. У той же час він заявив про свою відданість монархії, тому що усвідомлював силу монарха.\nУвечері того ж дня в отеленні "Везувій", де зупинився дуче, зібралися його найближчі сподвижники й квадрумвіри (І. Бальбо, Ч. М. Де Викки, Е. де Боно, М. Б’янки) - члени оперативного керівництва фашистськими загонами. Після недовгих дебатів рішення було прийнято: 27 жовтня - загальна мобілізація фашистів, 28 - атака на головні центри країни. Три колони сквадристів - членів фашистських бойових загонів (сквадр) - повинні були ввійти в Рим з боку Перуджи, пред'явити ультиматум уряду Л. Факту й опанувати основними міністерствами. У випадку провалу операції передбачалося проголосити створення фашистського уряду в Центральній Італії й готовити новий "похід на Рим".\nВідразу полилася кров: у Кремоне, Болоньї й Алессандрії сквадристи стали вже некеровані. Кабінет міністрів прийняв рішення про відставку, але попередньо затвердив і навіть розіслав на місця декрет про облогове положення, відповідно до якого армія одержувала необхідні повноваження для наведення порядку. Однак в останній момент викликаний із заміської резиденції король Віктор-Еммануїл ІІІ відмовився підписати цей декрет.\nМуссоліні порвав з соціалізмом через їхню позицію щодо неприєднання Італії до 1-ї світової війни, що і стає початком його відходу від пацифістських позицій.\nУ листопаді 1914-го року він заснував нову газету Il Popolo d'Italia ("Народ Італії") та провійськову групу Fasci d'Azione Rivoluzionaria. Муссоліні сподівався, що війна призведе до розпаду суспільства, і в хаосі він зможе прийти до влади. Термін "фашизм" він виводив від слова fasces (іт. fascio) (зв'язка прутів, яку несли ліктори перед римськими магістратами і яка була символом державної влади). Фашизм став для італійців символом сили та порядку.\nОрганізованим політичним рухом фашизм став 23 березня 1919 року, коли в Мілані пройшла зустріч фашистської партії Fasci de Combattimento (ця дата вважається днем народження італійського фашистського руху, хоча фактична дата заснування - 23 лютого 1919 року). Провалившись на виборах 1919 року, він пройшов до парламенту 1921 року, ставши членом правого крила. Фашисти формували озброєні загони, щоб тероризувати колишніх соратників Муссоліні - соціалістів. Влада рідко коли втручалася. В обмін на підтримку групи промисловців та землевласників Муссоліні надавав підтримку штрейкбрехерству та припинив революційну пропаганду. Коли ліберальні уряди Джованні Джолітті, Іваное Бономі та Луїджи Факта не змогли зупинити розповсюдження анархізму, та після того, як фашисти 28 жовтня 1922 року організували демонстративний Marcia su Roma (Марш на Рим), король Вітторіо Еммануеле ІІІ запросив Беніто Муссоліні сформувати новий уряд. 31 жовтня 1922 року Муссоліні став наймолодшим прем'єр-міністром в історії Італії.\nПереїхавши в Рим, Муссоліні залишив родину в Мілані й кілька років вів безпутне життя не обтяженого сімейними турботами донжуана. Це не заважало йому займатися державними справами, тим більше що зустрічі з жінками, яких були сотні, відбувалися в робочий час або в обідню перерву. Його поводження й стиль були далекі від аристократичної витонченості й небагато вульгарні. Муссоліні демонстративно нехтував світські манери й навіть на офіційних церемоніях не завжди дотримував правил етикету, тому що толком не знав і не хотів знати їх. Зате він швидко засвоїв звичку зарозуміло розмовляти з підлеглими, не пропонуючи їм навіть сісти у своєму кабінеті. Він завів собі особисту охорону, а на службу волів їздити за кермом спортивного автомобіля яскраво-червоного кольору[16, c.174-175].\nДо кінця 1920- х років в Італії встановилася тоталітарна фашистська диктатура: всі опозиційні партії й об'єднання були розпущені або розгромлені, їхня печатка заборонена, а супротивники режиму арештовані або вислані. Для переслідування й покарання дисидентів Муссоліні створив спеціальну таємну поліцію (ОВРА) під своїм особистим контролем і Особливий трибунал. За роки диктатури цей репресивний орган засудив більше 4 600 антифашистів. Розправу з політичними супротивниками дуче вважав справою цілком природним і необхідним при ствердженні нової влади. Він говорив, що воля завжди існувала лише в уяві філософів, а народ, мол, просить у нього не волю, а хліб, будинку, водопроводи й т.д. І Муссоліні дійсно намагався задовольнити багато соціальних потреб трудящих, створивши таку широку й багатопланову систему соціального забезпечення, який у ті роки не було ні в одній капіталістичній країні. Дуче добре розумів, що одним лише насильством не можна було створити міцний фундамент свого панування, що було потрібно щось більше - згода людей з існуючими порядками, відмова від спроб протидії влади.\nВ Італію Муссоліні повернувся вже переконаним революціонером і, працюючи в провінційній газеті "Лотта ди класі" ("Класова боротьба"), виявив себе обдарованим публіцистом. Його статті були образними, категоричними й напористими. "Міжнародний мілітаризм, - писав він, - продовжує віддаватися оргіям руйнування й смерті. З кожним днем росте кривава вершина гігантської піраміди з пожертвуваних життів, на якій чекаючи коштує Марс зі своїм ненаситним, перекошеним у пекельній усмішці ротом". У листопаді 1912 року Беніто Муссоліні очолив редакцію газети соціалістичної партії Італії "Аванти!" ("Уперед!"), а через два роки у зв'язку з початком Першої світової війни зненацька виступив за участь у ній Італії. Тут виявилася ще одна риса, що завжди відрізняла Муссоліні, - він легко піддавався впливу навколишніх, щиро міняючи свої переконання навіть на діаметрально протилежні. "Лихо Муссоліні полягає в тім, - помітив один з його соратників, - що він бажає загального благословення й міняє свою позицію по десяти разів у день, щоб одержати його".\nІз соціалістичної партії Беніто Муссоліні був з ганьбою виключений, після чого, треба віддати йому належне, відправився на війну як рядовий стрілець - берсальера. Незабаром він одержав звання капрала. У наказі було сказано: "за зразкову службу, високий моральний дух і хоробрість щирого берсальера".\nЗображення людини з великим гідроцефальним черепом і "рішучим, вольовим поглядом" супроводжувало обивателя всюди. На честь дуче складали поеми й пісні, знімали кінофільми, створювали монументальні скульптури й штампували статуетки, малювали картини й друкували листівки. Нескінченні славослів'я лилися на масових мітингах і офіційних церемоніях, по радіо й зі сторінок газет, яким категорично заборонялося друкувати що-небудь про Муссоліні без дозволу цензури. Вони не мали можливості навіть поздоровити його із днем народження, оскільки вік диктатора був державною таємницею: він повинен був залишатися вічно молодим і служити символом нев'янучої юності режиму[17,c. 169-170].\nЩоб створити "новий моральний і фізичний тип італійця", режим Муссоліні почав люто впроваджувати в суспільство сміховинні, а часом просто ідіотські норми поводження й спілкування. Серед фашистів були скасовані рукостискання, жінкам заборонялося носити штани, для пішоходів установлювався однобічний рух по лівій стороні вулиці (щоб не заважати один одному). Фашисти обрушилися на "буржуазну звичку" пити чай, спробували витравити з мови італійців звичну їм увічливу форму звертання "Leі", нібито далеку своєю м'якістю "мужньому стилю фашистського життя". Цей стиль зміцнювали так звані "фашистські суботи", коли всі італійці поголовно повинні були займатися військово-спортивною й політичною підготовкою. Муссоліні сам виявляв приклад для наслідування, улаштовуючи запливи через Неаполітанську затоку, біг з бар'єрами й перегони на конях[14, c. 119].\nБеніто Муссоліні - основоположник італійського фашизму, глава італійської фашистської партії та уряду Італії в 1922-43 р.р. і уряду Республіки Сало в 1943-45. Народився в сім’ї сільського коваля у провінції Форлі. На початку XX століття Муссоліні жив і працював в Швейцарії, де перепробував професії каменяра, помічника коваля, був чорноробом.\nВін вступив до соціалістичної партії, що активно пропагувала соціалістичні ідеї серед італійських робітників-емігрантів. Повернувшись на батьківщину, Муссоліні зайнявся журналістикою та літературою, працював учителем. В 1912-14 Муссоліні був редактором центрального органу Італійської соціалістичної партії (ІСП) газети «Аванті!» («L’Avanti!»). За агітацію на користь вступу Італії до війни на стороні Антанти в листопаді 1914 року він був виключений з ІСП.\nУ листопаді 1914-го року він заснував нову газету Il Popolo d'Italia («Народ Італії») та провійськову групу Fasci d'Azione Rivoluzionaria. Муссоліні сподівався, що війна призведе до розпаду суспільства, і в хаосі він зможе прийти до влади. Термін фашизм він виводив від слова fasces (іт. fascio) (зв'язка прутів, яку несли ліктори перед римськими магістратами і яка була символом державної влади). Фашизм став для італійців символом сили та порядку.\nОрганізованим політичним рухом фашизм став 23 березня 1919 року, коли в Мілані пройшла зустріч фашистської партії Fasci de Combattimento (ця дата вважається днем народження італійського фашистського руху, хоча фактична дата заснування — 23 лютого 1919 року). Провалившись на виборах 1919 року, він пройшов до парламенту 1921 року, ставши членом правого крила. Фашисти формували озброєні загони, щоб тероризувати колишніх соратників Муссоліні — соціалістів. Влада рідко коли втручалася. В обмін на підтримку групи промисловців та землевласників Муссоліні надавав підтримку штрейкбрехерству та припинив революційну пропаганду. Коли ліберальні уряди Джованні Джолітті, Іваное Бономі та Луїджи Факта не змогли зупинити розповсюдження анархізму, та після того, як фашисти 28 жовтня 1922 року організували демонстративний «Марш на Рим» (Marcia su Roma), італійський король Віктор Мануїл ІІІ запросив Беніто Муссоліні сформувати новий уряд. 31 жовтня 1922 року Муссоліні став наймолодшим прем'єр-міністром в історії Італії.\nПісля Першої світової війни багато фронтовиків, які розчарувалися у війні, були ладні в усіх бідах звинувачувати парламент і демократію, прагнули воєнізувати громадське життя і створювали загони «ардитів» (смільчаків). На цій хвилі Муссоліні в 1919 березні утворив «Союз боротьби» - «Фашио ді компаттіменто», головною метою якого він проголосив боротьбу за інтереси нації.\n2 жовтня 1922 року Муссоліні зі своїми прихильниками, вишикуваними в багатотисячні колони, здійснив похід на Рим. Парламент Італії більшістю голосів передав йому владу. Найвищим законодавчим органом в країні стала Велика фашистська рада.\nПрихід у 1933 до влади в Німеччині Адольфа Гітлера забезпечив Муссоліні гідного союзника. Починаючи з 1943 для Муссоліні і його режиму наступили погані часи. В липні 1943 США і Англія почали військові дії на Сицилії, а потім і в самій Італії. Ця операція закінчилася капітуляцією Італії 3 вересня 1943, підписаної на острові Сицилія королем Віктором-Еммануїлом III.\nВагман И. 100 знаменитых тиранов/ Илья Вагман, Наталья Вукина, Валентина Мирошникова. - Харьков: "Фолио", 2007. - 509 с\nВеликие правители ХХ века: енциклопедія/ Авт.-сост. А. А. Островцов, М. А. Островцова. - М.: Мартин, 2002. - 479 с.\nГригорьева М. Взлет и падение Бенито Муссолини/ Марина Григорьева //Украина-центр. - 2004. - 17 декабря. - C. 10\nИльинский М. "Муссолини" //Книжное обозрение. - 2006. - № 49. - C. 19\nМакдермотт А. Бенито Муссолини: Дорога в никуда //Караван историй. - 2008. - № 2. - C. 216-229\nМирошникова В. 100 знаменитых политиков: збірник біографічної інформації/ Валентина Мирошникова, Дарья Мирошникова,. - Х.: Фолио, 2002. - 509 с.\nМуссолини Б. Доктрина фашизма / В.Н. Новиков (пер.). — Б.м. : Триасъ, 1995. — 60с.\nОнуфриенко Г. Дуче-мифотворец: Бенито Муссолини //Культура в современном мире: опыт, проблемы, решения. - 2001. - № 2. - C. 109-129.\nРидли Д. Муссолини / Е.Ф. Левина (пер.). — М. : ООО "Фирма "Издательство АСТ", 1999. — 446с.\nСоколов Б. 100 знаменитых политиков: збірник біографічної інформації/ Борис Соколов,. - М.: Вече, 2006. - 536 с.\nСмит Д. Муссолини: Пер.с англ.. — М. : ИнтерДайджест, 1995. — 384с.\nХибберт К. Бенито Муссолини: Пер. с англ.. — М. : РОССПЭН, 1996. — 416с.


У Польщі затримали 58 українців за підозрою в нелегальному виробництві тютюнових виробів | Україна онлайн\nУ Польщі затримали 58 українців за підозрою в нелегальному виробництві тютюнових виробів\nКоментарі Вимкнено до У Польщі затримали 58 українців за підозрою в нелегальному виробництві тютюнових виробів\nПравоохоронні органи Польщі затримали 58 українців, які підозрюються в нелегальному виробництві тютюнових виробів. Відповідна інформація була оприлюднена прес-службою Центрального бюро розслідувань поліції Польщі.\nЯк повідомляється, затримання відбулося неподалік від Варшави, де, за інформацією правоохоронців, українські громадяни організували підпільну тютюнову фабрику.\nЗа словами прес-секретаря бюро, безпосередніми організаторами бізнесу були троє українців. Для виготовлення своєї продукції вони використовували конвеєр, який позмінно обслуговувався 10 людьми. Крім того, ще кілька десятків співробітників відповідали за упаковку товару.\nПовідомляється, що в ході спецоперації правоохоронці конфіскували більше 5 000 000 сигарет, 3,5 тонни тютюну, а також кілька десятків пристосувань для упаковки. Загальна вартість конфіскованої продукції оцінюється в 1,3 мільйона євро.\nПримітно, що це не перший випадок, коли українських громадян затримують в Польщі через нелегальне виробництво тютюнових виробів.\nСпецоперація із затримання українців (відео):


Конкурс з призом! - задачка про» економний бутерброд " - Nitrobox\nДодому Без рубрики Конкурс з призом! – задачка про» економний бутерброд “\n«сучасні двигуни зі змінним ступенем стиснення, – якось згадував на гаражних посиденьках семенич, – це круто, але в мою молодість ступінь стиснення тільки знижували, щоб їздити на дешевому бензині. Наприклад,“ бутерброд»робили”.\nконкурс з призом! – як накачати колесо без насоса, знаєте?\n” та ну, який бутерброд?”- засумнівалися молоді автолюбителі…\nХто згадає всі способи пристосувати автомобілі радянського періоду до низькооктанового палива?\nВідповідь з позначкою “конкурс” відправте до 1 жовтня 2021 року за адресою: 107045, москва, селіверстов пер., д. 10, стор 1. E-mail: [email protected]\nПідводимо підсумки «конкурсу знавців» з червневого випуску «за кермом» за 2021 рік.\nЗнавцям було запропоновано розгадати, яким чином петрович примудряється, не використовуючи електричний насос і не перепруждаясь, накачати спущене колесо, та ще й підтримувати тиск в шинах однаковим. Багато читачів відразу згадали про ідею застосувати довгий шланг з двома наконечниками, що надягають на вентилі коліс. І написали про це-у два рядки.\nТільки переможець детально розповів про переваги і недоліки цього способу.\nПетрович за допомогою шланга з’єднує шини і перекидає стиснене повітря в ту, яку треба накачати. Звичайно, використовуючи зовнішні джерела повітря, ми можемо надути покришки, а за допомогою манометра більш-менш зрівняти тиск в них. Однак» тютелька в тютельку ” збігатися воно буде тільки якщо з’єднати їх внутрішні обсяги між собою.\nшланг з наконечниками.\nЯкщо в шині, яку ми збираємося накачати, тиск хоч трохи вище атмосферного, то треба максимально зберегти його, не давши повітрю вирватися назовні. Тому перегинаємо шланг, щоб він не пропускав повітря. Якщо ми приєднуємося до порожньої шини, цього можна не робити. Надягаємо наконечник спочатку на вентиль шини, яку треба накачати, а потім — на вентиль шини-«донора». Відпускаємо перегнутий шланг. Чекаємо, поки тиск в з’єднаних шинах зрівняється. Тепер воно в них “тютелька в тютельку”, але-приблизно вдвічі нижче норми.\nЩоб ще трохи підвищити тиск, скористаємося повітрям з інших коліс. Двічі повторюємо операцію, досягаючи приблизно ¾ норми.\nШланг повинен витримувати тиск в пару атмосфер. Довжину його доцільно робити не менше трьох метрів. Інакше для того, щоб з’єднати між собою колеса, їх доведеться знімати з машини. У той же час збільшення довжини і внутрішнього діаметра шланга збільшує його внутрішній обсяг і підвищує втрати тиску при його від’єднанні від вентилів. Щоб не залишити без повітря відразу пару коліс, шланг щоб уникнути зіскакування треба зафіксувати на наконечниках, наприклад, хомутами.\nОднак скепсис слухачів петровича цілком виправданий. Перш за все, пристосування не забезпечить необхідного тиску в шинах! якщо накачується колесо спочатку було повністю спущеним, то в результаті всієї процедури тиск у всіх колесах не перевищить 75% від норми — тобто складе близько 1,5 бар. Тривала їзда при такому тиску чревата пошкодженням шин і коліс (руйнування каркаса і розшарування шин через їх нагрівання, «пробої» при наїзді на перешкоду і деформації боковини шини і обода колеса), погіршенням керованості і зростанням витрати палива.\nЦим способом не накачати докатку, адже в ній повинно бути приблизно 4,2 бару. Але вони теж бувають різні, з різним об’ємом шини — ті, що побільше, можуть самі поділитися з колесами автомобіля своїм запасом повітря. Така процедура виправдається, якщо спускає переднє колесо. Вперед докатку ставити небажано, і тоді має бути перекидання двох коліс.\nА можна тримати в багажнику повнорозмірну запаску, накачану до 4 бар. Справна шина таке витримує, і «дозаправлятися» від неї ефективно.\nАле краще мати в машині справну (і накачану) запаску, а також возити з собою компресор. Якщо дуже хочеться, на додаток до них покласти пристосування, як у петровича. Триметровий шланг може виявитися корисним не тільки для перерозподілу повітря між шинами, але і в якихось непередбачених ситуаціях.\nпопередня статтяNiva legend позбулася одного з кольорів кузова\nнаступна статтяGreat wall представила» клону “volkswagen beetle


Лев Парцхаладзе ініціює стратегічні кадрові зміни — БЦ News\nГоловна Події Лев Парцхаладзе ініціює стратегічні кадрові зміни\nСуть започаткованого проекту кадрових змін перший заступник голови Київської обласної державної адміністрації Лев Парцхаладзе пояснює просто: "Ми не хочемо працювати по-старому". Адже для впровадження реформ, необхідних, щоб зробити Київщину найбільш привабливим в Україні інвестиційним регіоном, потрібна по-справжньому сильна команда, всі члени якої розуміють вимоги часу та пов'язані з цим завдання.\n“Ми не збираємось набирати співробітників за знайомством. На те є професіонали, котрі зможуть підібрати мотивований та націлений на результат персонал», ─ пообіцяв Лев Парцхаладзе і запросив до співпраці найбільш успішні й авторитетні рекрутингові та консалтингові компанії у сфері стратегічного управління і кадрів. На безоплатній основі свою допомогуКиївській обласній держадміністрації наразі надають Hudson, WardHowell, Ancor, EBS тощо.\n«Змінюючи людей, не обов'язково брати тих, у кого був досвід роботи чиновником. Потрібні люди зі свіжим поглядом. Не ті, хто вміє вправно заповнювати папери, а ті, хто може докорінно змінити саму систему. І якщо ми хочемо якісно працювати, то про наші кроки повинні знати всі. Людина не повинна вишукувати інформацію тільки на сайті облдержадміністрації, де вона може подаватися в обмеженій кількості. Вся інформація має бути максимально доступною і прозорою».


Седан Audi A3 — Покращений автомобіль\nЧерез кілька тижнів у Європі розпочнуться продажі нового седана останнього покоління Audi A3 . Першим, за рішенням автовиробника з Інгольштадта, до серійної збірки цих автомобілів приступлять на заводі міста Дьєре (Угорщина).\nВже опубліковано новий прес-реліз нового чотиридверного седана A3, який містить свіжу інформацію про технічні дані цього автомобіля.\nДовжина кузова: 4,46м.\nКолісна база: 2,64м.\nОб’єм багажника 425 л. (Спинки задніх сидінь піднято)\nХоча у продаж надійдуть седани з трьома різними модифікаціями двигуна, проте для цього автомобіля базовим вважається 1,4 літровий бензиновий TFSI двигун, з потужністю 140 к.с., у якого 250 Нм. обертаючий момент.\nДо 100 км/год автомобіль оснащений базовим двигуном, прискорюється за 8,4 секунд – максимальна швидкість 217 км/год.\nВитрата бензину в комбінованому режимі (міський та траса) становить 4,7 літра. Вироблення CO2 – 109 г/км.\nДруга модифікація двигуна — це агрегат TFSI, об’єм якого 1,8 літра, потужність 180 к.с., момент, що крутить, 250 Нм. Цей мотор розганяє машину до першої сотні за 7,3 секунди, гранична швидкість становить 235 км/год.\nПорівняно з попереднім базовим двигуном, 180-сильний «жер» бензину трохи більше — 5,6 літра на 100 кілометрів комбінованої дороги. Викиди CO2 становлять 129 г/км.\nНаступна модифікація двигуна – це дволітровий дизель, TDI, потужність якого 150 к.с., а момент, що крутить, 320 Нм. Дизельні двигуни негаразд економні бензинових двигунів. Цей дизельний агрегат витрачає 4,1 літра палива на 100 км. дороги.\nРозгін до сотні за часом становить 8,7 секунди, а викиди CO2 – 107 г/км. Максимальна швидкість із дизельним двигуном – 220 км/год.\nНамічається, що в руховому ряду автомобіля Audi A3 незабаром з’являться 1,4 літровий бензиновий мотор, а також 1,4 і 2,0 літрові дизелі.\nКрім перерахованих вище модифікацій, компанія Audi готується випустити спортивну версію A3, з шильдою S3. Машина буде комплектований 2-літровим бензиновим двигуном TFSI. Двигуни цієї категорії здатні розвивати 300 л. потужності, і 380 Нм крутного моменту.\nОсобливістю спортивної модифікації є роботизована трансмісія. Завдяки цій трансмісії машина розвиває 100 км/год за 4,9 секунди. Для порівняння нагадаємо, що з механічною коробкою передачі цей показник зростає до 5,3 секунд. Максимальна швидкість спортивного седана – 250 км/год.\nАвтомобілі з базовими комплектаціями, у продаж надійдуть із тканинними оббивками сидінь. В інтер’єрі салон знайдуть своє місце металеві декоративні атрибути.\nКондиціонером, електропакетом та аудіосистемою оснащені всі модифікації AUDI A3.\nЗа бажанням покупці мають можливість вибрати для свого автомобіля шкіряний салон, люк, GPS навігацію, а також музику Bang Olufsen.\nНа російський ринок будуть представлені автомобілі з п’ятьма модифікаціями двигунів.\nПопередня мінімальна ціна для седана Audi A3 становить 870 000 рублів.\nMy blog | Седан Audi A3 | Tourist |\nPrevious Post Як правильно вибрати диски R14\nNext PostAudi RS 6 Avant


Bravis Телевізор Bravis LED-43H7000 Smart + T2 - Tehnoland\nГлавная / Телевизоры / LED-Телевизоры / Телевізор Bravis LED-43H7000 Smart + T2\nНазва: Телевізор Bravis LED-43H7000 Smart + T2\n264 USD | 7088 ГРН\nТелевизор BRAVIS отримав міцний корпус чорного кольору і тонким рамкам, завдяки чому він ідеально впишеться в будь-яку сучасну вітальню. Доповнюють лаконічний дизайн дві V-подібні ніжки, за допомогою яких модель надійно встановлюється на рівну поверхню столу або тумби.\nВИСНОВОК ЗОБРАЖЕННЯ І ЗВУК\nНасолоджуйтеся яскравою картинкою на 32-дюймовому екрані телевізора BRAVIS 43H7000 Smart. Виконаний на базі високоефективної LED-підсвічування матриці, він відрізняється багатою передачею кольору, високою контрастністю і реалістичністю зображення. Роздільна здатність екрану складає 1920 х 1080 пікселів. За звуковий супровід в телевізорі відповідають вбудовані динаміки сумарною потужністю 16 Вт. Музичний контент виходить чистим і насиченим.\nДЛЯ ЯСКРАВОГО ДОЗВІЛЛЯ\nBRAVIS стане для вас більше, ніж просто телевізор, так як дозволить вам користуватися інноваційними рішеннями. З підтримкою Smart TV ви зможете за лічені миті знайти найцікавіший контент і відтворювати медіа в режимі онлайн. Переглядайте нові фільми, слухайте улюблені музичні композиції або грайте в ігри. ОС Android з простим і зручним інтерфейсом дасть можливість швидко працювати з пошуком і змінювати налаштування. Підключення до мережі Інтернет реалізується завдяки вбудованому модулю Wi-Fi.\nТелевізор оснащений трьома інтегрованими ТВ-тюнерами: DVB-C, DVB-T і DVB-T2. Саме завдяки підтримці цифрового мовлення вам ніколи не доведеться стикатися з проблемами неякісної трансляції в результаті особливостей розведення в вашому домі. Широкі можливості підключення забезпечені повним набором сучасних інтерфейсів. Серед них: HDMI, USB, LAN (Ethernet), композитний роз'єм, антенний вхід, коаксіальний роз'єм і аудіовихід для навушників.\n43 "(1920 x 1080 пікселів)\nПотужність звуку 16 Вт (2 х 8 Вт)\nDVB-C, DVB-S2, DVB-T2, аналоговий\nEthernet, USB, VGA, Вихід на навушники, Композитний вхід


Сезонні перельоти і міграції птахів - ПЛАЗУНИ - Біологія 8 клас - С.В. Межжерін\n§ 45. Сезонні перельоти і міграції птахів\nПтахів, що живуть на території нашої країни, поділяють на три групи: осілі, кочові та перелітні.\nОсілі птахи не відлітають на зимівлю. Це домовий горобець, велика синиця, тетерук, глухар, ворона, сорока та ін. Горобці, синиці, ворони можуть прилітати на зимівлю в міста, де температура повітря вища, немає надто пронизливих вітрів, а часом можна живитися кормом, що залишила людина. Деякі птахи (сойка, повзик) навіть роблять запаси їжі на зиму. Повзики в щілини під кору ховають спійманих комах, павуків та насіння, а сойки в дуплах чи лісовій підстилці роблять сховище жолудів.\nМал. 123. Схема міграції сільської ластівки. Території: 1 — де ластівка гніздиться; 2 — де зимує.\nКочові птахи не здійснюють регулярних перельотів, але залежно від зимових умов у пошуках їжі перелітають на певну відстань у південні райони, де менше снігу й більше корму. Вони кочують у межах тієї самої природної зони. До таких птахів належать грак, куріпка сіра, снігур, омелюх.\nПерелітні птахи відлітають на зимівлю у теплі тропічні країни. Ці перельоти називають сезонними міграціями. Куди ж відлітають на зимівлю птахи, що живуть на території України? Сільська ластівка (мал. 123), лелека білий, стриж та соловей зимують на півдні Африки; мартини — на Середземному морі або в південній частині Чорного моря, вільшанка та перепілка — в Північній Африці, вухата сова та грак — у Південній і Центральній Європі.\nПтахи здатні здійснювати тривалі перельоти. Рекордсменом у цьому є крячок полярний. Гніздиться цей птах у тундрі й на островах Північного Льодовитого океану, а на зимівлю відправляється на острови Антарктиди.\nПричиною масових перельотів птахів вважають періодичні зміни погодних умов, пов’язані зі зміною сезонів року. Внаслідок цього птахи втрачають основну їжу: восени зникають комахи, а взимку птахи не спроможні відшукати насіння рослин під щільним сніговим покровом.\nВесна і перша половина літа — це сезон розмноження, коли птахи насиджують яйця і вигодовують пташенят. Майже відразу після того як пташенята виростають, починається сезон міграцій. Стриж, вивільга, зозуля і соловей залишають наші краї наприкінці липня — на початку серпня, коли пташенята вже вміють добре літати. Крячки і плиски ще деякий час набираються сил перед далекою мандрівкою. Вони відлітають наприкінці серпня або у вересні, а водоплавні птахи (качки й гуси) — у жовтні, коли холоднішає.\nОтже, не всі птахи чекають настання осені, холодів і нестачі їжі. Вчені вважають: скорочення світлового дня є для птахів основним сигналом, який породжує інстинкт перельоту.\nУ тропічних країнах для птахів справжній рай: завжди літо, вдосталь їжі — комах, рослин і плодів, але навесні вони повертаються на північ. Деякі з них летять на узбережжя Північного Льодовитого океану, туди, де тільки скелі, надзвичайно холодна морська вода, а інколи сніг може накрити птаха, що сидить у гнізді.\nБатьківщина птаха — це місце, де він з’явився на світ. Але батьківщина його предків — місце, де зародився вид, часто-густо зовсім не там, де він нині поширений. Здебільшого птахи, які розмножуються в помірній зоні, походять з тропіків. Звідти лелеки, стрижі, ластівки, зозулі, вивільги, вівчарики, славки, очеретянки та багато інших. Тому жителі тропіків кажуть: «Північ — не батьківщина птахів, а пологовий будинок». Вони мають рацію, адже споконвічно наші птахи (синиці, повзики, дятли, вівсянки тощо) в Африку не відлітають. Відданим помірному клімату виявився горобець, хоча за походженням він — тропічний птах.\nЧому саме тропічні птахи багатьох видів обрали собі за другу батьківщину територію нашої країни? На це запитання досі немає однозначної відповіді. Можна лише припустити, що на півдні через доволі сприятливі умови життя стало тісно. І ті, що гірше пристосувалися до цієї тісноти, або ті, які занадто розмножилися, почали відлітати на північ, де умови життя влітку кращі, ніж у тропіках. Птахи-прибульці чудово прижилися, деякі навіть стали численнішими видами, ніж їхні тропічні «брати» й «сестри».\nОрієнтація птахів під час перельотів. Птахи мають власні міграційні шляхи (мал. 124), якими вони з року в рік летять на південь, а потім повертаються в місця гніздування для розмноження. Для багатьох видів птахів пролітні шляхи збігаються з берегами морів, з долинами великих річок. Досі не з’ясовано, яким чином птахи, долаючи десятки тисяч кілометрів над поверхнею океану, знаходять ті невеликі острівці, де вони щороку гніздяться. Відомо лише, що під час польоту птахи відшукують чимало орієнтирів за допомогою високорозвинених органів слуху й зору, які перевершують органи чуття людини в кілька разів. Учені навіть не виключають, що мігруючі птахи здатні орієнтуватися за розташуванням Сонця, Місяця і зірок.\nКулик — таїтянський кроншнеп, що гніздиться на Алясці, на зимівлю вирушає за 9000 км на невеликі острови, розташовані в центральній частині Тихого океану. Йому не перешкоджають ані вітри, ані шторми, ані величезна відстань льоту над водою, де немає жодного орієнтира.\nМал. 124. Головні міграційні шляхи птахів на території України:\n1 — поліський: 2 — дніпровський; 3 — південний.\nПід час Другої світової війни чимало льотчиків, які служили на аеродромах, розміщених на цих островах, не мали змоги навіть за допомогою навігаційних приладів віднайти зворотний шлях, і їхні літаки, відпрацювавши запас пального, падали в океан. . кулики справляються із цим завданням протягом десятків тисяч років.\nМетод кільцювання птахів. Міграційні шляхи і місця зимівлі птахів вивчаються зокрема за допомогою методу кільцювання. Птахам, що перебувають на гніздовищах або готуються до польоту, на ногу прилаштовують легке металеве кільце, на якому зазначають номер кільця і назву країни, де окільцьовано птаха. Якщо птах із кільцем потрапить до людини, за цими даними можна дізнатися про місце і час кільцювання. А після повторного вилову — з’ясувати, куди і якими шляхами рухається птах, термін перельоту і місце зимівлі. За допомогою методу кільцювання було доведено, що птахи завжди повертаються в ті місця, де вони з’явилися на світ.\nКожна країна має власний Центр кільцювання птахів, куди передаються відомості про окільцьованих на території цієї країни птахів, які потрапили до рук людини.\n• В Україні Центр кільцювання розташований в Інституті зоології Національної академії наук. Якщо до тебе потрапить окільцьований птах, кільце (або відомості про номер і назву країни) треба надіслати за адресою:\nІнститут зоології Національної академії наук України\nЗавдяки польоту птахи мають змогу рухатися в пошуках сприятливих місць існування на такі величезні відстані, на які не здатна пересуватися жодна інша жива істота. Щороку птахи багатьох видів здійснюють сезонні міграції за тисячі кілометрів, безпомилково знаходять місця зимівлі й завжди повертаються туди, де вони з’явилися на світ.


Сіамська косатка, косатка сіамська (Leiocassis siamensis, Pseudomystus siamensis), акваріум, опис, зміст догляд, годування, біологія, середовище проживання, фото, вирощування, тривалість життя, реферат, розведення, розмноження, нерест, хвороби і лікування\nDogServiceClub.ru » Рибки » Сіамська косатка (leiocassis siamensis, pseudomystus siamensis) bumblebee catfish, barred siamese catfish\nНазва: сіамська косатка\nАреал: Таїланд, Кампучія, Камбоджі, Шрі-Ланка.\nСередовище проживання: прісноводні річки та водойми.\nОпис: тіло витягнуте, хвостовий плавець з сильно розвиненими лопатями. Жировий плавець добре розвинений. Тіло оперізують широкі темні смуги різної форми. У спинному і грудних плавниках колючки.\nЗабарвлення: жовто-срібний з темними смугами. Інтенсивність забарвлення залежить від розміру і віку.\nРозмір: сіамська косатка виростає до 20 см.\nРаціон: живі (заморожені креветки, дафнії, комахи, мотиль, коретра) і сухі корми.\nЧастота годування: дорослі - часто дрібними порціями у вечірній і нічний час, молодь;\nХарактер: мирний, іноді хижий, нічний, боязкий. При вмісті в дрібному акваріумі самці стають територіальними.\nВодна зона: середній шар води.\nМожна містити з: рибами, такого ж розміру.\nНе можна утримувати з: дрібною рибою і з рибою, що має довгі плавники.\nСтатеві відмінності: самка повніше і більша за самця.\nСезон розмноження: сезон дощів.\nНерестовий акваріум: від 100 л, dH до 10 ', рН 7,0, t 26-28 'С.\nШлюбні ігри: ікра відкладається на коріння рослин.\nКількість ікри: до 800 жовтуватих ікринок (діаметр 1 мм).\nВигодовування молоди: коловертка.\nСіамська кішка. підготовка до виставкової кар'єрі


Такі рідні і улюблені іграшки з СРСР - Развлекуха\nдодому Різне Це цікаво Такі рідні і улюблені іграшки з СРСР\n«Так у мене в дитинстві були іграшки, прибиті до підлоги!» — цю фразу часто можна зустріти від людини, чиє дитинство пройшло в СРСР. Але насправді, іграшок була тьма! Причому найрізноманітніші. Ми годинами могли збирати літак, грати в ляльки з подружками або кататися на новенькому велосипеді. Давайте пригадаємо разом, що ж ще було класного!\nСкільки годин ми проводили, збираючи колечка!\nМосквич з відкидним капотом\nШвейна машинка ДШМ18\nМи були дуже допитливі, наприклад, збирали модель електродвигуна\nВантажівка, яка постійно ламався\nУтюжок для маленьких помічниць\nЗ такою тачкою дитина відразу ставав королем двору!\nОсь такий вертоліт\nВсюдихід від фірми «Вятка»\nНічник «Останкінська вежа»\nЛогічна гра «П’ятнашки»\nТакі милі ялинкові іграшки\nВ лото грала взагалі вся країна!\nпопередня статтяЯк проходить навчання в американському гетто (17 фото)\nнаступна статтяМаска, я тебе знаю


Плаття на випускний для мами на Pani-style.com.ua\nЦіна 380 - 1980грн.\n48 47 50 81 52 93 54 99 56 93 58 87 60 68\nжовтий 11 квітковий принт 2 коричневий 10 малиновий 3 синій 71 фіолетовий 4 червоний 48 сірий 8 зелений 36 бірюзовий 4 клітинка 4 білий 8 чорний 51 рожевий 35 полоска 1 бежевий 15 горошок 6 кораловий 2 персиковий 6\nа-силует 22 з пишною спідницею 98 прямий 42 трапеція 42 приталений 92 плаття сорочка 1\nдо коліна 58 довгі 70 міді 169\nкостюмна тканина 37 софт 57 трикотаж 26 атлас 15 мікромасло 1 штапель 2 трикотаж Алексі 1 гіпюр 62 трикотаж люрекс 21 віскоза 6 креп-шифон 4 стрейч-котон 3 креп дайвінг 56 французький трикотаж 2 шовк 15 масло 7 шифон 22 льон 2 трикотаж жаккард 8 креп-трикотаж 13\nПлаття на випускний для мам випускників\nВинне плаття великих розмірів для особливої події\nПлаття на випускний для мами - особливості вибору.\nАсортимент сучасних суконь великих розмірів є дуже цікавим, масштабним та різноплановим. Вони представлені різними фасонами, тканинами та кольоровими гамами, аби модниці могли обирати саме те, що їм припаде до вподоби. Ознайомившись з варіантами товару, представленими на віртуальних полицях магазину Pani Style, ви побачите багато цікавого та зможете обрати сукню відповідно до своїх побажань. Наприклад, у цьому розділі представлені випускні плаття для повних дівчат та їх мам. Елегантні вечірні та коктейльні вбрання потішать сучасних модниць та відкриють можливості для вигідного придбання.\nПлаття для повних на випускний 2022: як обрати\nЯкщо ви обираєте сукню на випускний, важливо для початку визначитися з тим, якому її типу ви надаєте перевагу. Це може бути розкішна сукня довжини максі – яскравий приклад варіанту вечірнього вбрання. Бодай одна така річ повинна бути в гардеробі будь-якої жінки, якщо вас запрошуватимуть на бал, весілля чи іншу урочистість. Тому, купуючи цю річ, ви точно будете знати, що вона ще не раз стане в нагоді, адже в житті є чимало ситуацій, які просто зобов’язують нас виглядати розкішно.\nМожна також надати перевагу коктейльному варіанту вбрання. Така сукня є більш універсальною, тож ви після випускного зможете носити її суттєво частіше, аніж вечірній варіант. Таку річ ви однаково успішно вдягнете на День народження до подруги, вирушаючи до ресторану, та на романтичне побачення. У ній можна і просто прогулятися вечірнім містом, відчуваючи себе стильною та жіночною.\nЯкщо у випускниць може виникнути питання, який варіант сукні обрати, то для мам очевидним пріоритетом стануть коктейльні фасони, адже у цей день вся увага має бути прикута передусім до їх доньок.\nВ асортименті інтернет-магазину Pani Style ви побачите чимало стильних моделей суконь, які відповідають сучасним модним тенденціям та здатні стати запорукою й основою вашого неперевершеного образу на урочистій події. Це випускні плаття великих розмірів з різними елементами декору та пошиті в найрізноманітніших фасонах.\nВипускні плаття для повних дівчат та їх мам: критерії вдалого придбання\nЩоб сукня справді подобалася та приносила вам радість не лише на самому випускному вечорі, а й після нього, зважайте під час купівлі на наступні аспекти:\nУніверсальність. Якщо ви обираєте вбрання, котре пасуватиме під ваші сумки, взуття та інші аксесуари, то робите вдалу інвестицію, адже зможете у подальшому комбінувати сукню з різними елементами образу, будучи стильною та елегантною.\nПрактичність. Цей критерій важливий навіть для тих суконь, купуючи які ви передусім ставите в пріоритет фактор естетики. Навіть якщо мова про вечірнє вбрання, яке ви вдягатимете рідко, воно має бути зручним та комфортним.\nВдала тканина. Сукні з надто цупкої тканини можуть мати громіздкий вигляд на пишних леді. Що стосується суконь з дуже легкої тканини, то при облягаючому силуеті вони можуть підкреслити недоліки. Тому потрібно уникати обох крайнощів. Це саме стосується надто блискучих тканин та масивного декору. Якщо ви хочете, щоб сукня стильно виблискувала, коли на неї падають сонячні промені, оберіть варіант з атласу.\nСтильний крій. Від вдалого крою великою мірою залежить те, як сукня сидітиме на людині. Тому дуже важливо підбирати такі фасони, котрі відповідають тенденціям моди – так ви виглядатимете актуально. А ще вагомо, щоб річ пасувала під індивідуальні особливості вашої фігури. Якщо вбрання поєднує в собі відповідність модним трендам та здатність підкреслювати ваші переваги, можна сміливо говорити про вдалу купівлю.\nВартість. Якісні плаття на випуск для мами та випускниці можуть вартувати недорого. Ознайомившись з асортиментом нашого магазину, ви отримаєте нагоду в цьому переконатися.\nФормуючи асортиментний ряд не лише цієї, а й інших категорій товару, ми намагаємося робити усе необхідне для того, щоб ви мали достатній вибір та могли придбати саме ті випускні сукні, які вам оптимально підійдуть.\nПеревагами нашого магазину суконь великих розмірів ПаніСтайл є:\nдемократичні ціни, які роблять купівлю вигідною;\nЗнайомтеся з великим вибором суконь в нашому магазині. Купуйте їх за вигідною ціною.


Під стінами Верховної Ради скандували «Ні, гомосексуалізму!» (ВІДЕО)\n04 грудня 2020, Київ 13:14\n14 травня 2013, 15:33\nПід стінами Верховної Ради скандували: «Ні, гомосексуалізму!»\nБіля Верховної Ради Коаліція громадських організацій України провела мітинг проти ухвалення законопроекту «Про внесення змін до законодавчих актів України щодо запобігання та протидії дискримінації в Україні».\nПротестувальники вимагали не дозволити проведення гей-параду у Києві 25 травня, а також вимагали законопроекту про заборону пропаганди гомосексуалізму.\nБільше сотні людей тримали в руках плакати з гаслами: «Депутати та міністри тримайтесь подалі від збочення», «Гомосексуалізм руйнує родинні цінності», «Ненько Україно, захисти свою родину», при цьому скандуючи: «Одностатевої любові не буває», «Міцна сім’я – міцна держава».\nЗгодом протестувальники перемістились до Київської міськради.\n«Ми написали відкритий лист президенту України та народним депутатам. Ми зібрали під ці листи 11 тисяч 500 підписів зі всієї України. Громадяни України не можуть погодитися з легалізацією гомосексуалізму, вони не можуть погодитися з тим, щоб у травні цього року в Києві проходив перший легальний гей-парад. Ми оголошуємо у мінімум 15 регіонах нашої країни акцію загального незадоволення проти цього законопроекту», – сказала в коментарі Радіо Свобода віце-президент ВСГО «Україна для життя» Олена Костирко.\nУ Верховній Раді наразі зареєстровані два законопроекти, що стосуються запобігання та протидії дискримінації в Україні. Один з них внесений Кабінетом міністрів, інший, альтернативний – депутатами від ВО «Свобода».\nУ вівторок, 14 травня, Верховна Рада перенесла розгляд цих законопроектів, оскільки над ними ще потрібно попрацювати.\nЗаконопроекти гостро критикують у європейських установах.