Наказ МОЗ України від 23.04.2021 р. № 799 | Еженедельник АПТЕКА\nАптека online » МОЗ » Наказ МОЗ України від 23.04.2021 р. № 799\nНаказ МОЗ України від 23.04.2021 р. № 799\n23 Квітня 2021 11:29 Поділитися\nВідповідно до частини третьої статті 74 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров’я», підпункту 10 пункту 4 Положення про Міністерство охорони здоров’я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), з метою приведення нормативно-правових актів у відповідність до законодавства,\n23.04.2021 р. № 799\n1) після пункту 11 доповнити пунктом 12 такого змісту:\n«12. ЛІКАР-ГЕМАТОЛОГ-ОНКОЛОГ ДИТЯЧИЙ\nЗавдання та обов’язки. Керується чинним законодавством України про охорону здоров’я, нормативно-правовими актами, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров’я, організацію педіатричної, гематологічної, онкологічної допомоги дітям.\nНадає орієнтовану на пацієнта третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу дітям з онкологічними (гематологічні та солідні пухлини) та гематологічними захворюваннями. Застосовує сучасні методи профілактики, діагностики, лікування та реабілітації; проводить детальне вивчення анамнезу на основі знань про періоди розвитку дитини; розробляє план діагностичних досліджень, методи та об’єми лабораторних та інструментальних обстежень дітей з гематологічними та онкологічними захворюваннями відповідно до галузевих стандартів у сфері охорони здоров’я, маршрути дітей з гематологічними і онкологічними захворюваннями з урахуванням діагнозу, віку, перебігу захворювання, сімейного анамнезу, даних фізикального обстеження, лабораторних та інструментальних методів діагностики; визначає тактику лікування захворювань; здійснює нагляд за побічними реакціями/діями лікарських засобів; проводить забір гемопоетичних стовбурових клітин, підбір донора, режими кондиціювання; аспіраційну та трепанобіопсію кісткового мозку, люмбальну пункцію, трансфузійну терапію; здійснює моніторинг ефективності та безпеки лікарських засобів; проводить супровідну терапію при лікуванні онкологічних та гематологічних захворювань з метою попередження виникнення ускладнень під час лікування, а саме: профілактику та лікування інфекційних ускладнень, контроль болю, лікування мукозиту, парентеральне харчування, протиблювотну терапію, замісну трансфузійну терапію, догляд та використання пристроїв центрального венозного доступу, психосоціальну підтримку; прогнозує, попереджає та лікує ускладнення, побічні дії, реакції, які виникають в результаті діагностичних чи терапевтичних маніпуляцій; розвиває та застосовує навички емпатичного та ефективного спілкування з сім’ями дітей, у яких діагностовано злоякісне новоутворення чи тяжку форму гематологічного захворювання; надає пацієнту та членами його родини інформацію про стан здоров’я, розробляє разом з ними план проведення діагностичних процедур та план лікування; інтерпретує широкий спектр діагностичних досліджень, у тому числі: морфологічний аналіз периферичної крові; результати проточної цитометрії; показники гемостазу та тромбозу, результати цитогенетичних, молекулярних, гематологічних, патоморфологічних та радіологічних досліджень; визначає необхідність проведення медичної реабілітації при гематологічних та онкологічних захворюваннях у дітей; працює в тісному контакті з лікарями інших спеціальностей, проводить консультації дітей з гематологічними і онкологічними захворюваннями, в тому числі і вдома, залучає лікарів інших спеціальностей до консультацій дітей з гематологічними і онкологічними захворюваннями; визначає доцільність та час проведення діагностичних досліджень, терапевтичних втручань спільно з спеціалістами мультидисциплінарної команди, яка забезпечує надання медичної допомоги дітям з онкологічними та гематологічними захворюваннями; проводить консультації за направленнями інших спеціалістів; планує роботу та аналізує її результати. Керує роботою середнього медичного персоналу; бере участь в проведенні протиепідемічних заходів в разі виникнення осередку інфекції; бере участь у клінічних та трансляційних дослідженнях в гематології/онкології; постійно удосконалює свій професійний рівень; веде лікарську облікову документацію; бере участь у поширенні медичних знань серед батьків і дітей; дотримується принципів медичної деонтології та медичної етики.\nПовинен знати: чинне законодавство про охорону здоров’я та нормативні документи, що регламентують діяльність органів управління і закладів охорони здоров’я; організацію педіатричної, гематологічної та онкологічної допомоги дитячому населенню, в тому числі швидкої та невідкладної медичної допомоги; сучасну класифікацію онкологічних та гематологічних захворювань; основи доказової медицини; методи діагностики та лікування злоякісних новоутворень та поширених ускладнень (лихоманка, нейтропенія, синдром лізису пухлин, медіастинальний синдром, гіперлейкоцитоз, синдром компресії спинного мозку, синдром верхньої порожнистої вени); показання та принципи трансплантації гемопоетичних стовбурових клітин; принципи хіміотерапевтичного лікування, клінічну фармакологію хіміотерапевтичних препаратів та критерії оцінки відповіді злоякісних новоутворень на хіміотерапевтичне лікування; визначати медичні показання та протипоказання для проведення замісної трансфузійної терапії; методи профілактики та лікування інфекційних ускладнень; контроль болю; лікування мукозиту; принципи проведення парентерального харчування, протиблювотної терапії; замісної трансфузійної терапії; основи нормальної та патологічної анатомії, фізіології, кровотворення та гемостазу, клітинну та молекулярну біологію, біохімію, фармакологію та імунологію; етіологію та патофізіологічні процеси розвитку гематологічних порушень (дефіцитні анемії, генетичні порушення транспорту і метаболізму фолатів та кобаламіну, структуральні порушення мембрани еритроцитів, ферментопатії еритроцитів, порушення біосинтезу гема, гемолітичні анемії, еритроцитози, розлади гранулоцитопоезу і функції гранулоцитів, імунні розлади, синдроми недостатності кісткового мозку, гематологічні захворювання неонатального періоду, розлади системи гемостазу та тромбозу) та новоутворень, закономірності їх метастазування; особливості хірургічних методів лікування, особливості променевої терапії онкологічних захворювань; методи супровідної терапії при лікуванні онкологічних та гематологічних захворювань; режими хіміо-, імуно- та таргетної терапії, показники захворюваності, тимчасової непрацездатності, інвалідності, смертності і шляхи їх зниження; основи нормальної та патологічної анатомії, фізіології, кровотворення та гемостазу, клітинну та молекулярну біологію, біохімію, фармакологію та імунологію; етіологію та патофізіологічні процеси розвитку гематологічних порушень (дефіцитні анемії, генетичні порушення транспорту і метаболізму фолатів та кобаламіну, структуральні порушення мембрани еритроцитів, ферментопатії еритроцитів, порушення біосинтезу гема, гемолітичні анемії, еритроцитози, розлади гранулоцитопоезу і функції гранулоцитів, імунні розлади, синдроми недостатності кісткового мозку, гематологічні захворювання неонатального періоду, розлади системи гемостазу та тромбозу) та новоутворень, закономірності їх метастазування; принципи профілактики, діагностики, лікування, реабілітації дітей з гематологічними та онкологічними захворюваннями; психологічні процеси у дітей з гематологічними та онкологічними захворюваннями; вплив генетичних факторів на розвиток гематологічних та онкологічних захворювань у дітей; загальні та спеціальні методи дослідження, роль та значення біопсії в гематології та онкології; основи рентгенології та радіології; основні принципи проведення морфологічного аналізу периферичної крові, проточної цитометрії; аспіраційної та трепанобіопсії кісткового мозку, люмбальної пункції, трансфузійну терапію; алгоритми обстеження в дитячій гематології/онкології; принципи клініко-лабораторного спостереження для моніторингу ефективності лікування, ремісії та визначення побічних ефектів від терапії; принципи проведення паліативного лікування онкологічних та гематологічних захворювань; принципи проведення профілактичних щеплень у пацієнтів з гематологічними та онкологічними захворюваннями, принципи розробки індивідуальних планів вакцинопрофілактики з урахуванням медичних показань та протипоказань; показання для проведення програм реабілітації дітей з гематологічними та онкологічними захворюваннями; форми і методи санітарної освіти; правила оформлення медичної документації; сучасну літературу за фахом та методи її узагальнення.\nЛікар-гематолог-онколог дитячий вищої кваліфікаційної категорії:\nвища освіта другого (магістерського) рівня у галузі знань 22 «Охорона здоров’я» за спеціальністю «Медицина». Проходження інтернатури за спеціальністю «Педіатрія» або «Дитяча хірургія» з подальшою спеціалізацією за фахом «Дитяча гематологія-онкологія». Підвищення кваліфікації (курси удосконалення, стажування, тощо). Безперервний професійний розвиток. Наявність сертифіката лікаря-спеціаліста та посвідчення про присвоєння (підтвердження) вищої кваліфікаційної категорії з цієї спеціальності. Стаж роботи за фахом понад 10 років.\nЛікар-гематолог-онколог дитячий I кваліфікаційної категорії: вища освіта другого (магістерського) рівня у галузі знань 22 «Охорона здоров’я» за спеціальністю «Медицина». Проходження інтернатури за спеціальністю «Педіатрія» або «Дитяча хірургія» з подальшою спеціалізацією за фахом «Дитяча гематологія-онкологія». Підвищення кваліфікації (курси удосконалення, стажування, тощо). Безперервний професійний розвиток. Наявність сертифіката лікаря-спеціаліста та посвідчення про присвоєння (підтвердження) І кваліфікаційної категорії з цієї спеціальності. Стаж роботи за фахом понад 7 років.\nЛікар-гематолог-онколог дитячий II кваліфікаційної категорії:\nвища освіта другого (магістерського) рівня у галузі знань 22 «Охорона здоров’я» за спеціальністю «Медицина». Проходження інтернатури за спеціальністю «Педіатрія» або «Дитяча хірургія» з подальшою спеціалізацією за фахом «Дитяча гематологія-онкологія». Підвищення кваліфікації (курси удосконалення, стажування, тощо). Безперервний професійний розвиток. Наявність сертифіката лікаря-спеціаліста та посвідчення про присвоєння (підтвердження) II кваліфікаційної категорії з цієї спеціальності. Стаж роботи за фахом понад 5 років.\nЛікар-гематолог-онколог дитячий: вища освіта другого (магістерського) рівня у галузі знань 22 «Охорона здоров’я» за спеціальністю «Медицина». Проходження інтернатури за спеціальністю «Педіатрія» або «Дитяча хірургія» з подальшою спеціалізацією за фахом «Дитяча гематологія- онкологія». Безперервний професійний розвиток. Наявність сертифіката лікаря-спеціаліста. Без вимог до стажу роботи.»;\nУ зв’язку з цим пункти 12-98 вважати пунктами 13-99 відповідно;\n2) після пункту 91 доповнити пунктом 92 такого змісту:\n«92. ЛІКАР-ХІРУРГ- ДЕРМАТОЛОГ\nЗавдання та обов’язки: Керується законодавством України про охорону здоров’я та нормативно-правовими актами, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров’я, регламентують діяльність лікаря-хірурга-дерматолога. Проводить диференційну діагностику хвороб та новоутворень шкіри. Діагностує зміни шкіри при захворюваннях внутрішніх органів і систем, а також порушеннях обміну речовин. Оцінює ураження інших органів та систем, що входять до симптомокомплексу основного захворювання. Визначає ступінь тяжкості перебігу захворювання та стану хворого, виявляє показання до термінової або планової госпіталізації. Надає, за необхідності, невідкладну медичну допомогу визначає її обсяг та послідовність заходів. Визначає профіль стаціонару, вид транспортування хворого та потребу в супроводі. Визначає комплекс необхідних лабораторно- інструментальних (інвазивних та неінвазивних), в тому числі спеціальних, методів обстеження. Володіє методами: дерматоскопії, забору матеріалу (різних видів біопсій шкіри) для проведення патоморфологічного дослідження, проведення шкірних прик- та патч- тестів для діагностики алергії, дерматохірургії (обробка операційного поля, місцева анестезія, накладання швів, методи закриття дефектів шкіри різних локалізацій), забору біоматеріалу для лабораторної діагностики, світлової мікроскопії. Формулює попередній, основний та супутній клінічний діагнози, а також зазначає ускладнення. Визначає прогноз захворювання для життя, працездатності, одужання. Розробляє тактику ведення хворого, складає план його лікування з урахуванням впливу методів терапії на ураження шкіри, проводить профілактику ускладнень захворювання, вносить необхідну корекцію в план лікування за відсутності ефекту або розвитку ускладнень. Застосовує апаратні та оперативні методи лікування патологічних процесів у шкірі, підшкірній клітковині та видимих слизових оболонках, зокрема, методи видалення новоутворень шкіри та її придатків, підшкірно-жирової тканини та сполучної тканини. Виявляє та запобігає можливим побічним ефектам лікарських засобів та ускладненням фармакотерапії. Визначає потребу в консультаціях суміжних лікарів-спеціалістів для дерматологічних хворих та організовує їх з наступним використанням для уточнення діагнозу і методів лікування. Визначає характер (вид) і тривалість непрацездатності хворого, доступні і протипоказані умови і види праці. Визначає потребу та можливість застосування (види, терміни) засобів і методів медичної та соціальної реабілітації. Складає програму реабілітації осіб з захворюваннями шкіри в зоні обслуговування, виділяє «групи ризику», організовує та проводить реабілітаційні заходи, аналізує її якість і ефективність. Розробляє для хворого заходи профілактики та складає їх план. Оцінює ефективність використання нових методів і засобів діагностики, лікування, реабілітації і профілактики. Узагальнює клінічні спостереження; бере участь у наукових форумах різного рівня або організовує їх та проводить. Використовує в роботі з хворими і колегами принципи медичної деонтології та етики і зберігає лікарську таємницю. Збирає специфічні скарги та анамнез захворювання. Встановлює за можливості причину або провокуючі фактори виникнення або загострення захворювання. Визначає та диференціює первинні і вторинні морфологічні елементи висипу на шкірі і видимих слизових оболонках, дає їм клінічну оцінку. Співвідносить виявлений симптомокомплекс з групою захворювань, об’єднаних за принципом провідних клінічних ознак. Проводить експертизу тимчасової та стійкої втрати працездатності, оформляє відповідні документи для лікарської консультативна комісії та медико-соціально-експертної комісії. Надає спеціалізовану консультативну допомогу за направленням лікарів інших спеціальностей. Бере участь в організації, розробці та проведенні протиепідемічних заходів стосовно заразних шкірних хвороб в регіоні обслуговування населення; організовує спільну роботу з лікарями- онкологами, лікарями загальної практики – сімейними лікарями та лікарями- педіатрами. Складає план та проводить санітарно-просвітницьку роботу серед населення з профілактики дерматологічних захворювань, пропагує медичні та гігієнічні знання (лекції, бесіди, виступи в засобах масової інформації). Веде необхідну медичну облікову та звітну документацію. Складає план і графік роботи (особистий, підлеглого персоналу, кабінету, відділення, лікарні), проводить аналіз її результатів, складає звіти та вказує перспективи розвитку. Керує роботою молодшими спеціалістами з медичною освітою; оцінює показники діяльності дермато-венерологічних закладу (кабінету, поліклініки, стаціонару, лікарні), за основними захворюваннями, проводить аналіз ускладнень і летальності із з’ясуванням їх причин, робить статистичну обробку отриманих даних і складає звіт. Підвищує свій фаховий рівень шляхом безперервного професійного навчання. Веде лікарську облікову документацію. Бере участь у поширенні медичних знань серед пацієнтів. Дотримується принципів медичної деонтології та медичної етики. Проводить пошук, скринінг, відбір, читання і оцінку літератури за фахом.\nПовинен знати: законодавство України про охорону здоров’я, нормативно-правові документи, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров’я, в тому числі дерматологічних (постанови, накази, інструкції); основи права в медицині; основи законодавства про працю; професійні права, обов’язки і відповідальність лікаря-хірурга- дерматолога; принципи організації і сучасний стан хірургічної дерматологічної допомоги, в тому числі швидкої і невідкладної, дорослому та дитячому населенню на різних рівнях і в різних установах, в тому числі в умовах надзвичайних ситуацій, перспективи її розвитку та шляхи подальшого поліпшення; основи управління дерматологічної служби, включаючи планування, економічні та фінансові аспекти її діяльності; організацію роботи лікувально-профілактичного закладу, в якому він працює, взаємодія всіх його підрозділів і служб; порядок взаємодії дерматовенерологічних закладів охорони здоров’я з іншими установами охорони здоров’я; статистичні методи оцінки показників діяльності дерматовенерологічних закладів, стаціонару, поліклініки, кабінету; структуру захворюваності в зоні обслуговування (територіальної, виробничої); організацію боротьби з поширенням заразних шкірних захворювань і спільної роботи з лікарями-епідеміологами, організацію, проведення і аналіз якості та ефективності реабілітаційних заходів для хворих на шкірні захворювання; показання до госпіталізації осіб з захворюваннями шкіри; шляхи раціонального (економічно ефективного) використання ліжкового фонду; систему і правила медичного страхування; правове регулювання в сфері професійних захворювань шкіри; медичну облікову та звітну документацію, правила їх заповнення та видачі; показання до напрямку і порядок направлення на лікарську консультативну комісію та медико-соціально-експертну комісію; методи, форми і засоби санітарної освіти та гігієнічного виховання населення; питання лікарської етики і деонтології в роботі з хворими і у взаєминах у колективі; деонтологічні, етичні та юридичні аспекти лікарської таємниці; анатомію, фізіологію та біохімію людини; анатомію, гістологію, фізіологію, біохімію, мікробіологію, імунопатологію, патоморфологію та патофізіологію шкіри і видимих слизових оболонок у віковому аспекті; первинні та вторинні морфологічні елементи висипу на шкірі і видимих слизових оболонках; сучасну класифікацію, етіологію, патогенез, епідеміологію, методи діагностики та клініку шкірних захворювань, новоутворень шкіри та її придатків, підшкірно-жирової та сполучної тканин, в тому числі у дітей та осіб літнього віку; загальні принципи взаємодії між пацієнтом і лікарем, які включають в себе: детальний збір анамнезу, навички комунікації і забезпечення безпеки пацієнта; спеціальні опитувальники і шкали для оцінки якості життя та визначення важкості хвороби; сучасні загальні (клініко-лабораторні, функціональні, інструментальні) та спеціальні методи обстеження хворих, зокрема, апаратну діагностику стану шкіри, дерматоскопію, світлову мікроскопію, забір біоматеріалу для лабораторної діагностики, УЗД, а також показання та протипоказання до їх проведення; проведення шкірних прик-тестів, елімінаційних і провокаційних алергологічних тестів, шкірних патч-тестів, внутрішньошкірних тестів; організацію проведення скринінгових методів діагностики інфекцій, що передаються статевим шляхом, зокрема серологічного обстеження представників із груп ризику; методи забору зразків /проб (мазки, аспірації, розрізи і біопсії) для діагностики на місці і для відправки в зовнішні лабораторії, включаючи in vitro підготовку зразків отриманих при дослідженні на паразитарні, бактеріологічні та мікологічні захворювання; інтерпретацію серологічних, молекулярних та бактеріологічних досліджень, зокрема полімеразної та лігазної ланцюгових реакцій, ДНК-чіпування, ІФА, імуноблотингу; основи клініки, діагностики та принципи лікування коморбідних станів суміжних спеціальностей: терапії, хірургії, гінекології, урології, інфекційних хвороб, вірусології, педіатрії, алергології, імунології, стоматології, неврології, онкології, пластичної хірургії, фтизіатрії, професійних хвороб, медичної генетики тощо; клініку, діагностику і лікування невідкладних станів; сучасні методи та способи лікування (механізм дії, лікарські форми і способи їх застосування, ускладнення від застосування і методи їх попередження, вибір оптимального поєднання основних лікарських речовин, врахування вікових особливостей); апаратні та оперативні методи лікування патологічних процесів в шкірі, підшкірній клітковині та видимих слизових оболонках; реєстрацію, діагностику, консервативне і хірургічне лікування пацієнтів з новоутвореннями шкіри, її придатків, підшкірно-жирової та сполучної тканин і видимих слизових оболонок, включаючи видалення новоутворень за допомогою скальпеля, Мос-хірургію (включаючи метод повільної Мос-хіргії та кріостатну методику), дерматохірургічні методики з повною оцінкою країв резекції, панч-біопсію, бритвену-біопсію, радіохвильову хірургію, електрокоагуляцію, кріотерапію, лазерні методи, а також хіміо-, таргетну, імунотерапію та паліативний догляд з розробкою заходів реабілітації та профілактики; сучасні методи лікування ран, патологічних рубців, методи функціональної та косметичної корекції вад шкіри, хірургічні та консервативні методи лікування виразкових дефектів шкіри, хірургічні методи пересадки волосся; методи інтракорпоральної та екстракорпоральної детоксикації; методи алерген-специфічної імунотерапії та імунопрофілактики; основи раціонального харчування та принципи дієтотерапії; правила використання і призначення фізіотерапевтичних методів лікування, зокрема, фототерапії; показання та протипоказання до санаторно-курортного лікування, вибору основного профілю курорту; основні засоби та методи медичної і соціальної реабілітації; профілактику шкірних захворювань; показання до проведення медико-генетичного консультування; основи корекційної, косметичної і естетичної дерматології (визначення естетичних недоліків шкіри, мікроігольная терапія, використання філерів і ботулотоксину, контурна пластика, апаратна епіляція, використання фізичних і хімічних агентів (хімічний пілінг, фотодинамічна терапія, ультрафіолетове випромінювання, лазери, імпульсний лазер на барвнику, кріотерапія), основні принципи косметичного догляду за шкірою, а також організацію косметологічної допомоги; національні керівництва, керівництва Європейського дерматологічного форуму, Міжнародну класифікацію хвороб; сучасну літературу за фахом та методи її узагальнення; інформаційні та Інтернет-технології.\nЛікар-хірург-дерматолог вищої кваліфікаційної категорії: вища освіта другого (магістерського) рівня у галузі знань 22 «Охорона здоров’я» за спеціальністю «Медицина». Проходження інтернатури за фахом «Дерматовенерологія» з подальшою спеціалізацією «Хірургічна дерматологія». Підвищення кваліфікації (курси удосконалення, стажування, передатестаційні цикли тощо). Наявність сертифіката лікаря-спеціаліста та посвідчення про присвоєння (підтвердження) вищої кваліфікаційної категорії з цієї спеціальності. Стаж роботи за фахом понад 10 років.\nЛікар-хірург дерматолог I кваліфікаційної категорії: вища освіта другого (магістерського) рівня у галузі знань 22 «Охорона здоров’я» за спеціальністю «Медицина». Проходження інтернатури за фахом «Дерматовенерологія» з подальшою спеціалізацією «Хірургічна дерматологія». Підвищення кваліфікації (курси удосконалення, стажування, передатестаційні цикли тощо). Підвищення кваліфікації (курси удосконалення, стажування, передатестаційні цикли тощо). Наявність сертифіката лікаря-спеціаліста та посвідчення про присвоєння (підтвердження) I кваліфікаційної категорії з цієї спеціальності. Стаж роботи за фахом понад 7 років.\nЛікар-хірург дерматолог II кваліфікаційної категорії: вища освіта другого (магістерського) рівня у галузі знань 22 «Охорона здоров’я» за спеціальністю «Медицина». Проходження інтернатури за фахом «Дерматовенерологія» з подальшою спеціалізацією «Хірургічна дерматологія». Підвищення кваліфікації (курси удосконалення, стажування, передатестаційні цикли тощо). Наявність сертифіката лікаря-спеціаліста та посвідчення про присвоєння (підтвердження) II кваліфікаційної категорії з цієї спеціальності. Стаж роботи за фахом понад 5 років.\nЛікар-хірург дерматолог: вища освіта другого (магістерського) рівня у галузі знань 22 «Охорона здоров’я» за спеціальністю «Медицина». Проходження інтернатури за фахом «Дерматовенерологія» з подальшою спеціалізацією «Хірургічна дерматологія». Наявність сертифіката лікаря- спеціаліста. Без вимог до стажу роботи.»;\nУ зв’язку з цим пункти 92-99 вважати пунктами 93-100 відповідно.\nРозділ «ПРОФЕСІОНАЛИ В ГАЛУЗІ СТОМАТОЛОГІЇ» доповнити пунктом 7 такого змісту:\n«7. ЛІКАР-ХІРУРГ ЩЕЛЕПНО-ЛИЦЕВИЙ\nЗавдання та обов’язки: керується чинним законодавством України про охорону здоров’я та нормативно-правовими актами, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров’я, організацію хірургічної допомоги щелепно-лицевого профілю; проводить клінічне обстеження хворих, визначає обсяг додаткових методів дослідження (лабораторних, рентгенологічних, функціональних і інших), інтерпретує їх результати. Визначає ступінь тяжкості захворювань щелепно-лицевої ділянки, визначає фактори, що сприяють розвитку патології. Проводить диференційну діагностику захворювань щелепно-лицевої ділянки, що вимагають хірургічного лікування. Визначає показання до госпіталізації за профілем захворювання, здійснює передопераційну підготовку, хірургічне лікування та післяопераційну реабілітацію хворих. Встановлює попередній і клінічний діагноз відповідно до вимог чинної версії Міжнародної класифікації хвороб. Складає план лікування, визначає показання і протипоказання до операційного втручання, визначає тактику лікування; надає третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу при гнійно-запальних захворюваннях, травматичних пошкодженнях, пухлинах та пухлиноподібних новоутвореннях, вроджених та набутих дефектах і деформаціях щелепно- лицевої ділянки; визначає обсяг передопераційної підготовки з урахуванням віку, порушень гомеостазу, характеру і тяжкості основного захворювання та супутньої патології; оцінює важкість операційної травми з метою вибору адекватного методу знеболення, виконує всі види місцевого та провідникового знеболення щелепно-лицевої ділянки, визначає показання до різних видів загального знеболення; розраховує обсяг потенційної крововтрати, визначає доцільність і методи її корекції; обирає методику хірургічного втручання, щоб виконати його в необхідному обсязі. Здійснює післяопераційне лікування пацієнта. Оцінює необхідність участі лікарів суміжних спеціальностей в комплексному лікуванні; здійснює профілактичні, діагностичні, лікувальні та реабілітаційні заходи при наступних патологіях: запальні захворювання щелепно-лицевої ділянки різної етіології; специфічні запальні захворювання щелепно-лицевої ділянки; травми, поранення м’яких тканин щелепно-лицевої ділянки і переломи кісток лицевого черепа різної етіології; ускладнення, що виникають в процесі лікування захворювань і травм щелепно-лицевої ділянки; вроджені та набуті диспластичні ураження щелепно-лицевої ділянки; передракові захворювання і новоутворення щелепно-лицевої ділянки; вроджені та набуті дефекти і деформації щелепно- лицевої ділянки, що вимагають хірургічного лікування і реабілітації; надає відповідну медичну допомогу при невідкладних станах, визначає її обсяг і послідовність; організовує, проводить і бере участь в експертизі тимчасової непрацездатності пацієнтів з травмами та іншими захворюваннями щелепно- лицевої ділянки хірургічного стоматологічного профілю, у випадках наявності стійкої втрати працездатності скеровує пацієнтів на медико-соціальну експертизу; надає невідкладну допомогу хворим у термінальних станах, з груповими та масовими ураженнями. Здійснює нагляд за побічними реакціями/діями лікарських засобів. Працює в тісному контакті з суміжними спеціалістами та службами. Керує роботою середнього медичного персоналу. Дотримується принципів медичної деонтології. Планує лікувальну роботу та проводить аналіз її результатів. Освоює і впроваджує в медичну практику сучасні методи діагностики, лікування, реабілітації і профілактики хвороб і станів щелепно-лицевої ділянки. Веде лікарську документацію. Постійно удосконалює свій професійний рівень.\nПовинен знати: законодавство про охорону здоров’я та нормативні документи, що регламентують діяльність органів управління та закладів охорони здоров’я; організацію хірургічної допомоги щелепно-лицевого профілю, в тому числі швидкої і невідкладної за умов екстремальних ситуацій; основи права в медицині; права, обов’язки та відповідальність лікаря-щелепно-лицевого хірурга; організацію роботи лікарсько- консультативної та медико-соціальної експертної комісій; етіологію, патогенез, клінічну симптоматику основних хірургічних стоматологічних захворювань, їх профілактику, діагностику та принципи лікування, клінічну симптоматику пограничних станів в практиці щелепно-лицевої хірургії; показання та протипоказання до екстрених та невідкладних операційних втручань; топографічну анатомію голови та шиї у дорослих та дітей; інтерпретацію результатів лабораторних, ендоскопічних, рентгенологічних, включаючи комп’ютерну та магнітно-резонансну томографії, ультразвукових методів дослідження; топографічну, нормальну та патологічну анатомію, фізіологію; загальні питання біохімії, мікробіології; морфогенез захворювань щелепно-лицевої ділянки; константи гомеостазу, водно-електролітного обміну, взаємозв’язок функціональних систем у здорових та хворих; загальні, функціональні та спеціальні методи дослідження; сучасну класифікацію захворювань ротової порожнини та щелепно-лицевої ділянки; сучасні методи профілактики, діагностики та хірургічного лікування стоматологічних захворювань; порядок надання медичної допомоги при хірургічній патології щелепно-лицевої ділянки у дорослих і дітей; порядок організації роботи швидкої та невідкладної допомоги населенню при травмі та хірургічній патології щелепно-лицевої ділянки та суміжних станів; всі види місцевого знеболювання при різних операціях у щелепно-лицевій ділянці; принципи передопераційної підготовки хворих з захворюваннями/ураженнями щелепно-лицевої ділянки залежно від віку, наявності соматичної патології тощо; операції типового та атипового видалення зубів, операції кістотомії, кістектомії, періостотомії, альвеолоектомії, техніки зупинки кровотечі після видалення зубів, техніки аугментації лунки, лікування альвеоліту; хірургічні розтини при одонтогенних абсцесах та флегмонах різної локалізації, принципи лікування гнійного лімфаденіту і аденофлегмони щелепно-лицевої ділянки та шиї; хірургічну обробку ран м’яких тканин ротової порожнини та щелепно-лицевої ділянки, принципи їх ушивання, профілактики утворення рубців та їх усунення; принципи та методи лікування травматичних пошкоджень кісток щелепно-лицевої ділянки, зокрема техніки відкритої репозиції та фіксації кісткових фрагментів (остеосинтезу), тимчасової/постійної іммобілізації щелепних кісток, методи репозиції та фіксації зубів при травмі, усунення вивиху нижньої щелепи, роль щелепно- лицевого хірурга в комплексі заходів при лікуванні політравми; методи лікування травматичних пошкоджень орбіти, принципи корекції ендокринної орбітопатії; принципи менеджменту доброякісних та злоякісних новоутворень щелепно-лицевої ділянки, їх диференційну діагностику, види лікування, включаючи променеву та хіміотерапію, основи реабілітації онкохворих; методи проведення біопсії; методи підготовки порожнини рота до ортопедичного лікування, кістково-пластичні та м’якотканинні операції перед проведенням дентальної імплантації; методи стоматологічної імплантації; принципи та методи лікування вроджених, зокрема незрощення верхньої губи і піднебіння, і набутих дефектів та деформацій щелепно-лицевої ділянки; принципи та методи ортогнатичної хірургії, дистракційного остеогенезу; хірургічної корекції порушень пропорційності та симетричності обличчя; методи лікування дегенеративних, запальних та дистрофічних захворювань скронево-нижньощелепного суглоба; методи хірургічного лікування захворювань слинних залоз, у тому числі паротидектомію із збереженням гілок лицевого нерва; методи трансплантації тканин з віддалених ділянок тіла, як вільних так і з відновленням кровопостачання; принципи та методи кісткової трансплантації в щелепно-лицевій ділянці, види трансплантатів; застосування алопластичних матеріалів в щелепно-лицевій хірургії, зокрема черепно-щелепно-лицевих імплантатів; відновлювальні операції верхньої, середньої і нижньої зон обличчя з використанням шкірно-м’язово-кісткових клаптів, відновлення вушних раковин при часткових або повних дефектах, відновлювальні операції на верхніх і нижніх повіках з використанням місцевих тканин, відновлення носа при повних і часткових дефектах, операції зі зміни форми носа, принципи ектопротезування; методи хірургічного лікування парезів і паралічів лицевого нерва; загальнохірургічні та специфічні ускладнення при операціях у щелепно-лицевій ділянці; обсяг і послідовність реанімаційних заходів при комбінованих та поєднаних пошкодженнях щелепно-лицевої ділянки; методи серцево-легеневої реанімації та принципи лікування невідкладних станів (раптова зупинка кровообігу, гостра дихальна недостатність, алергічні, коматозні стани, переохолодження, утоплення, електротравма); методи реабілітації пацієнтів після хірургічних втручань в черепно-щелепно-лицевій ділянці; особливості надання невідкладної допомоги лікарями суміжних спеціальностей; профілактику і терапію шоку, методи знеболювання, інтенсивної терапії та реанімації; питання надання медичної допомоги хворим із добро- та злоякісними новоутвореннями, зокрема принципи променевої та хіміотерапії; основи фармакотерапії та імунології; клінічний перебіг специфічних та загальних ускладнень, методи їх профілактики та лікування; методи фізіотерапії та дієтичного харчування в шелепно-лицевій хірургії; правила безпеки та гігієну роботи в операційній, організацію роботи та оснащення відділення щелепно-лицевої хірургії; правила асептики і антисептики, форми і методи санітарної освіти; правила оформлення медичної документації; основи трудового законодавства; правила охорони праці та пожежної безпеки; санітарні правила і норми функціонування медичної організації, сучасну літературу за фахом та методи її аналізу.\nЛікар-хірург щелепно-лицевий вищої кваліфікаційної категорії:\nвища освіта другого (магістерського) рівня у галузі знань 22 «Охорона здоров’я» за спеціальністю «Стоматологія». Проходження інтернатури за фахом «Стоматологія» з подальшою спеціалізацією за фахом «Щелепно- лицева хірургія». Безперервний професійний розвиток. Наявність сертифіката лікаря-спеціаліста та посвідчення про присвоєння (підтвердження) вищої кваліфікаційної категорії з цієї спеціальності. Стаж роботи за фахом більше 10 років.\nЛікар-хірург щелепно-лицевий І кваліфікаційної категорії: вища освіта другого (магістерського) рівня у галузі знань 22 «Охорона здоров’я» за спеціальністю «Стоматологія». Проходження інтернатури за фахом «Стоматологія» з подальшою спеціалізацією за фахом «Щелепно-лицева хірургія». Безперервний професійний розвиток. Наявність сертифіката лікаря- спеціаліста та посвідчення про присвоєння (підтвердження) І кваліфікаційної категорії з цієї спеціальності. Стаж роботи за фахом більше 7 років.\nЛікар-хірург щелепно-лицевий II кваліфікаційної категорії: вища освіта другого (магістерського) рівня у галузі знань 22 «Охорона здоров’я» за спеціальністю «Стоматологія». Проходження інтернатури за фахом «Стоматологія» з подальшою спеціалізацією за фахом «Щелепно-лицева хірургія». Безперервний професійний розвиток. Наявність сертифіката лікаря- спеціаліста та посвідчення про присвоєння (підтвердження) ІІ кваліфікаційної категорії з цієї спеціальності. Стаж роботи за фахом більше 5 років.\nЛікар-хірург щелепно-лицевий: вища освіта другого (магістерського) рівня у галузі знань 22 «Охорона здоров’я» за спеціальністю «Стоматологія». Проходження інтернатури за фахом «Стоматологія» з подальшою спеціалізацією за фахом «Щелепно-лицева хірургія». Наявність сертифіката лікаря-спеціаліста. Без вимог до стажу роботи.».\nВ абетковому покажчику назв професій:\n1) позицію 3 розділу «Керівники» викласти в такій редакції:\n«3. ЗАСТУПНИК ГЕНЕРАЛЬНОГО ДИРЕКТОРА (ДИРЕКТОРА)/НАЧАЛЬНИКА (ЗАВІДУВАЧА) ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ’Я»;\n«10. МЕДИЧНИЙ ДИРЕКТОР»; позицію 13 виключити;\nу зв’язку з цим позицію 14 вважати позицією 13;\nпозицію 13 викласти в такій редакції:\n«13. НАЧАЛЬНИК (ЗАВІДУВАЧ, КЕРІВНИК) СТРУКТУРНОГО ПІДРОЗДІЛУ ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ’Я»;\n2) підрозділ «Професіонали в галузі лікувальної справи (крім стоматології)» розділу «Професіонали» викласти в такій редакції:\n2. Лікар з авіаційної медицини\n5. Лікар-алерголог дитячий\n7. Лікар-анестезіолог дитячий\n9. Лікар-гастроентеролог дитячий\n11. Лікар-гематолог дитячий\n12 Лікар-гематолог-онколог дитячий\n15. Лікар-гінеколог дитячого та підліткового віку\n18. Лікар-дерматовенеролог дитячий\n20. Лікар-ендокринолог дитячий\n21. Лікар загальної практики – сімейний лікар\n23. Лікар-імунолог дитячий\n24. Лікар-імунолог клінічний\n26. Лікар-інфекціоніст дитячий\n29. Лікар-кардіолог інтервенційний\n30. Лікар-кардіолог дитячий\n31. Лікар-кардіоревматолог дитячий\n35. Лікар-нарколог дільничний\n36. Лікар з народної та нетрадиційної медицини\n38. Лікар-невролог дитячий\n40. Лікар-нейрохірург дитячий\n42. Лікар-нефролог дитячий\n44. Лікар-онколог дитячий\n46. Лікар-ортопед-травматолог дитячий\n48. Лікар-отоларинголог дитячий\n51. Лікар-офтальмолог дитячий\n53. Лікар-педіатр дільничний\n55. Лікар приймальної палати (відділення)\n56. Лікар з променевої терапії\n58. Лікар-психіатр дитячий\n59. Лікар-психіатр дитячий дільничний\n60. Лікар-психіатр дільничний\n61. Лікар-психіатр підлітковий\n62. Лікар-психіатр підлітковий дільничний\n67. Лікар-пульмонолог дитячий\n68. Лікар пункту охорони здоров’я\n70. Лікар з радіонуклідної діагностики\n72 Лікар-ревматолог дитячий\n75. Лікар з медицини невідкладних станів\n76. Лікар судновий\n79. Лікар-терапевт дільничний\n80. Лікар-терапевт підлітковий\n81. Лікар-терапевт цехової лікарської дільниці\n85. Лікар з ультразвукової діагностики\n87. Лікар-уролог дитячий\n89. Лікар-фтизіатр дитячий\n90. Лікар-фтизіатр дільничний\n93. Лікар-хірург дитячий\n95. Лікар-хірург пластичний\n97. Лікар-хірург серцево-судинний\n98. Лікар-хірург судинний\n99. Лікар-хірург торакальний\n100. Лікар фізичної та реабілітаційної медицини\n3) підрозділ «Професіонали в галузі стоматології» розділу «Професіонали» доповнити позицією 7 такого змісту:\n«7. ЛІКАР-ХІРУРГ ЩЕЛЕПНО-ЛИЦЕВИЙ».


Внаслідок війни на Донбасі отримали інвалідність до 60 тисяч людей — заступник міністра у справах ветеранів - Останні та актуальні новини України та світу, новини дня онлайн - Україна Молода\nГоловна > Новини > Внаслідок війни на Донбасі отримали інвалідність до 60 тисяч людей — заступник міністра у справах ветеранів\nВнаслідок війни на Донбасі отримали інвалідність до 60 тисяч людей — заступник міністра у справах ветеранів\n«Скажу як військовий: повернутися з війни — це ще не все. Війна не відпускає, і це має дуже жахливі наслідки. Ти можеш вціліти на війні, але, повертаючись сюди, вона, повторюю, не відпускає тебе. І ми маємо зараз дуже багато проблем психологічних, суїцидів», — сказав заступник міністра у справах ветеранів України Олександр Терещенко під час «круглого столу» в Києві.\nВін додав, що, за даними міжнародних організацій, більше солдатів iдуть iз життя, ніж гинуть.\nВ Україні донині не існує реєстру ветеранів війн. Його створення буде одним iз перших завдань ветеранської інституції.\nНині, за словами Олександра Терещенка, у країні вже близько 400 тисяч учасників бойових дій на сході України. Близько 80 тисяч українських ветеранів не стоять на обліку в жодному закладі, i з цих причин про них невідомо нічого, зокрема, чи отримують вони хоч якусь медичну допомогу.\n«Вони звільняються і фактично розчиняються в цьому житті... Це є величезною проблемою. Створення єдиного електронного реєстру дасть нам можливість робити вибірки та слідкувати за тим, щоб кожен ветеран отримав достойний соціальний пакет. Це дуже фінансово затратна стаття, але ми це зробимо обов’язково», — сказав Олександр Терещенко.\nЩе одна вражаюча цифра: внаслідок війни на Донбасі отримали інвалідність до 60 тисяч людей. Понад 250 iз них — це чоловіки та жінки, які пережили ампутацію.\n«Це такі самі, як я», — сказав Олександр Терещенко, який був на війні під час подій у Донецькому аеропорту та втратив обидві руки.\nНагадаємо, за даними Моніторингової місії ООН, у результаті збройного конфлікту на сході України з квітня 2014 року до кінця 2018 року загинули від 12 800 до 13 000 людей.\nПриблизно 3300 загиблих на Донбасі були цивільними особами, 4000 — військовослужбовцями української армії, а 5500 — підтримуваними Росією озброєними бойовиками. Ще від 27 тисяч до 30 тисяч осіб отримали під час конфлікту поранення.\nУнаслідок обстрілу окупантів Зайцевого з мінометів загинула 80-річна жінка\nЗа минулі чотири доби збройні формування Російської Федерації, їхні найманці та посіпаки 54 рази порушили режим припинення вогню, застосувавши при цьому заборонені Мінськими домовленостями артилерійськi системи калібру 122 мм, міномети калібру 120 та 82 мм, а також гранатомети різних систем >>\nПід Верхньоторецьким гатили з мінометів: травмовано захисника України\nРосійські окупанти та проросійські найманці продовжують порушувати режим припинення вогню на Донбасі. >>\nВипуск №060 за 30.05.2019


Температура тіла shram.kiev.ua\nЗдоров'я та Ліки → ... Температура тіла ...\nТемпература тіла - комплексний показник теплового стану організму тварин, включаючи людину. Є одним з основних і найстаріших біомаркерів.\nТварини, здатні зберігати свою температуру в вузьких межах незалежно від температури зовнішнього середовища, називаються теплокровними, або гомойотермним. До теплокровних тварин відносяться ссавці і птиці. Тварини, позбавлені такої здатності, називаються холоднокровними, або пойкілотермнимі. Підтримка температури тіла організмом називається терморегуляцією.\nУ холоднокровних тварин температура тіла мало відрізняється від температури навколишнього середовища, і тільки при інтенсивній м'язовій діяльності у деяких видів вона може значно перевищувати навколишнє температуру.\nОральна температура (лат. Oris - рот) - температура, яка вимірюється в порожнині рота.\nРектальна температура (лат. Rectum - пряма кишка) - температура, яка вимірюється у прямій кишці.\nТимпаническая температура - температура в слуховому проході. Вимірюється спеціальним тимпаническим термометром.\nVia Доктор Комаровський & wiki


Які частування чекають на відвідувачів Lutsk Food Fest цього року? - lutsk.eu\nЯкі частування чекають на відвідувачів Lutsk Food Fest цього року?\nУже цими вихідними, у Луцьку відбудеться фестиваль їжі “Lutsk Food Fest: Гастро-Тур”. Lutsk.eu розповість, які частування чекають на лучан та гостей міста.\nП’ятий ювілейний фестиваль “Lutsk Food Fest: Гастро-Тур” відбудеться 11-12 травня на території Луцького замку - повідомляє “Волинь Online”.\nОрганізатори події розповіли декілька цікавих фактів про те, чим учасники фестивалю будуть пригощати відвідувачів.\nРесторатори, які прийматимуть участь у фестивалі, приїдуть з різних куточків України: Київ, Рівне, Тернопіль, Вінниця, Кам’янець-Подільський, Житомир, Львів і Луцьк. Вони приготують для відвідувачів страви таких країн: Тайвань, Мексика, Мальта, Франція, Індія, Китай, Японія, США, Монголія, Мексика, Бельгія, Грузія, Австрія, Іспанія, Італія, Фінляндія, Чехія, Аргентина.\nДва дні кожен з учасників буде вражати своїми кулінарними здібностями та новинками в меню: бебі-восьминоги, тіт-боли, пастила, самса, різнокольорові пельмені з телятиною, хачапурі, рвана свинина, копчені ребра та чорноморські мідії - це справжня палітра смаків. Також, учасники пригощатимуть всіх бажаючих справжнім крафтовим пивом та авторськими коктейлями.\nОрганізатори свята наголосили, що вегетаріанці теж голодними не будуть - тут дбають про задоволення і комфорт кожного гостя.\nЦікавою особливістю свята їжі вважають і розважальну частину заходу, яка включає в себе різноманітні молодіжні та сімейні конкурси, виступи діджеїв, майстер-класи, дитячі аніматори, а також подарунки та призи.\nЦього року на фестиваль завітає український дует YUKO - фіналісти національного відбору “Євробачення 2019”.\nНагадаємо, Lutsk Food Fest - це фестиваль їжі, який щороку проходить у Луцьку на території замку Любарта. Він збирає представників кафе, піцерій, ресторанів з усіх куточків України.\nПерший Lutsk Food Fest відбувся 3-4 травня 2015 року.\nпн, 05/06/2019 - 15:28 Inna Reznikova


Кожна епоха має свої яскраві особистості, які стають дороговказом для розвитку нації. Кіровоградщина народила такі історичні постаті як Володимир Винниченко, Євген Маланюк, Юрій Яновський, Арсеній Тарковський та багато інших. Одним із найяскравіших сучасників став професор, доктор наук і борець за незалежність України Володимир Панченко, який казав, що здобуття незалежності – це не віденський вальс, а боротьба. Держава мусить бути сильною. Його слова, як ніколи, актуальні сьогодні, коли на сході країни шостий рік іде війна. На жаль, занадто рано він пішов в інший світ, але залишив по собі неоціненну спадщину і мудрість, які ще має засвоїти суспільство. Одним із таких уроків є останнє інтерв’ю Володимира Панченка «Українському радіо. Кропивницький», записане у січні 2018 року. 14 жовтня минулого року Володимира Панченка не стало… Але його мудрі думки варті того, щоб повертатися до них, перечитувати і робити висновки.\n– Акт Злуки і проголошення Соборності України дещо перекрили значимість проголошення ІV Універсалу, утворення УНР, битва під Крутами. Сьогодні історики більше говорять про значення того бою в історії держави. А Євген Маланюк вважав, що саме там відбулося народження нової української нації…\n– Ми дуже часто у своїх дискусіях, розмовах і намаганнях з’ясувати історичні істини ходимо інколи по колу. Багато тих питань, які обговорюються сьогодні у зв’язку з подіями історичної давності, обмірковувалися багатьма розумними людьми задовго до нас. Євген Маланюк – один із таких людей. У нього є багато есеїв, статей, присвячених подіям української революції 1917-1921 років, учасником якої він сам був. Він був одним із вояків, офіцерів армії УНР. Задовго до теперішніх розмов, дискусій і обговорень історичної проблематики він багато чого осмислював, йому було що згадувати, зокрема і про Крути. Я до однієї такої статті хотів би звернутися безпосередньо, яка називалася «Крути. Народини нового українця». Вона написана 26 січня 1941 року, за кілька місяців до початку тієї війни, яка в історіографії довгий час називалась Великою Вітчизняною, тобто до нападу гітлерівської Німеччини на Радянський Союз. За півроку до цієї війни Маланюк написав статтю, в якій осмислював події під Крутами. Ви знаєте, те, що написав Маланюк, мені здається, є дуже важливим для сучасних розумінь нашої власної історії. Він починає свої роздуми з того, що українці трохи зациклені на власних поразках. І це правда. Він правильно пише, чому ми святкуємо битву під Берестечком в часи Богдана Хмельницького, а чому не відзначаємо свої перемоги: під Конотопом, під Жовтими Водами, під Корсунем. Це ж були колосального значення для всієї Європи битви. Під Корсунем було знищено всю армію Речі Посполитої. Ми ж повинні здобувати різні уроки з нашої історії. Не тільки уроки поразок, а й уроки своїх перемог. От чого бракує українцям різних поколінь, у тому числі і нинішнім поколінням. Варто пам’ятати ще й слова Михайла Драгоманова: «Не треба думати, що світ любить слабких, світ любить сильних». І зараз ми, можливо, гостріше, ніж будь коли, це усвідомлюємо за останні десятиліття. Не треба думати, що світ плакатиме разом із нами. Світ достатньо цинічний, жорстокий. Навіть демократичний світ, навіть наші союзники керуються передусім власними національними інтересами. Єдиний наш вихід тепер і завжди – бути сильними. В усіх сенсах: економічно, мілітарно, психологічно, інформаційно. По-різному треба бути сильними. Є багато чинників національної державної сили.\nЯкщо повернутися до історії безпосередньо до 1918 року, коли відбулася битва під Крутами, важливо відтворити всю панораму цих подій. Її військовий компонент і водночас її політичний і геополітичний компонент. Річ у тім, що битва під Крутами відбулася 29 січня 1918 року, за тиждень до проголошення ІV Універсалу, який на відміну від трьох попередніх універсалів, проголошував самостійну українську державу.\n– Які історичні паралелі можна провести між Крутами і сьогоденням?\nБитва під Крутами в оті останні дні на переломі січня і лютого 1918 року відбувалася в неймовірно драматичній міжнародній ситуації. У Бресті відбувалися переговори, які зрештою закінчаться Брестським миром, на підставі якого в Україну повернеться українська влада, а більшовики-муравйовці втечуть із Києва. Але разом з українською владою прийде до нас німецька армія, яка дала гарантії, що нас підтримуватиме, в тім числі і збройно. От уявіть собі, як дивовижно все повторюється в історії далекій і теперішній, сторічної давності і нинішній. Є Брест 1918 року, в яких брала участь українська державна делегація, наші дипломати. І є лютий 2015 року, коли у Мінську (знову-таки білоруська земля), відбувались дуже важкі переговори в рамках нормандської четвірки. Вони завершилися підписанням мінської угоди. Брестський мир – Мінська угода. Можна дуже багато паралелей проводити між цими ситуаціями і між цими документами, але я хотів би наголосити на тому, що стосується Крут безпосередньо. Там важливо було хоча б на день затримати більшовицьку армію для того, щоб встигнути завершити брестські переговори. І там кожна година відігравала свою роль. В Крутах вдалося, хоч і не на довго, але все ж таки затримати більшовицьке військо, яке йшло на Київ. І брестський мир встигли підписати. Та хіба не те саме було в лютому 2015 року? Коли йшла дуже тяжка битва за Дебальцеве, журналісти і очевидці розповідають, що Петро Порошенко, Президент України, час від часу виходив під час переговорів в іншу кімнату і слухав доповіді військових. Він мав знати, Дебальцеве ще тримають чи ні. І за мінською угодою Дебальцеве належить нам. Інша річ, що цю угоду Росія порушила, як це вона часто робить. Але важливо було, щоб хоч якось цю важку ситуацію витримати з честю, важливо було там триматися до останнього. Тому що Росія, коли погоджувалася прийняти ці мінські документи, ставила дуже дивну вимогу: ми підписуємо зараз, але хай ця угода вступить в дію через три дні. Тобто вони знали, що Дебальцеве ще не взяте. Історична аналогія: Крути з одного боку і Дебальцівська ситуація зараз, переговори одні, переговори інші. Такі дивовижні аналогії через сто років продемонструвала наша історія. Власне, про цю історію, близьку і далекосяжну, розмірковує Євген Маланюк. Він говорить, що історію битви під Крутами треба бачити у великому історичному контексті, у великій історичній перспективі. Він говорить, що ця битва, до якої долучилися київські гімназисти, студенти, військова школа, продемонструвала дивовижний унікальний факт в українській історії: народився новий українець. Це нам треба дуже добре пам’ятати. Тобто, бій можна програти, але, водночас, цей бій обростає новими смислами. Маланюк пише про те, що Крути дуже швидко стали легендою. Вони стали історичним міфом. І ці легенди та історичні міфи важливі для наступних поколінь, тому що вони потім матимуть дивовижну можливість відтворювати ті героїчні події і героїчний дух, який колись демонструвався іншими молодими людьми. Можливість мовби воскресати і заново про себе заявляти.\nЧим було унікальне це народження нового українця? Маланюк дуже жорстко пише про те, що драма України 1917-18-20-го років полягала в тому, що у нас була дуже слабка еліта, національний провід. Він говорить, що вийшло так, що українську революцію, національно-визвольну революцію очолили люди, які внутрішньо, психологічно були напівукраїнцями-напівросіянами. Вони були етнічно українцями, а психологічно – громадянами Російської імперії. Це правильна констатація. Правильне спостереження. Якщо озирнутися на історію універсалів, то ми почитаємо, що вони закликали до створення федерації, що Україна претендує на скромну автономію. І тільки вже обставини Брестського миру змусили провід, очолюваний Грушевським, Винниченком, підписати ІV Універсал із гаслом «Самостійна Україна». Зовнішні обставини спонукали нас проголосити ІV Універсал. Інакше ніхто б не підписав брестські угоди. В Бресті 1918 року можна було підписати угоду тільки з суверенною державою. А суверенної держави не було. І ось під тиском зовнішнього чинника (дуже знайома ситуація і для сьогоднішнього дня) – ми приймаємо відповідальні рішення. Отак було і тоді, коли приймався ІV Універсал. Так що нікуди не ділася ця проблема. Сьогоднішнє начебто реформування України відбувається великою мірою під тиском зовнішніх обставин, від нас вимагають цих реформувань. І тут я ще один наголос хотів би зробити слідом за Євгеном Маланюком. Він цитує одного зі своїх ровесників Володимира Дорошенка, який, підсумовуючи події 1917-1921 років, писав таке: «Ми поборювали царат, а не Росію». Це теж дуже важливий акцент. Ми повинні чітко називати ворога ворогом, і знати, що з нами воює не Путін, а воює Росія. Історія нас вчить, і за Маланюком у тім числі, якою важливою для держави є збройна сила – армія.\n– Наведу ще одну цитату зі статті Маланюка: «Фактом є те, що тип новітнього українця проявився передовсім у війську».\n– Головний рецепт – ставати сильними. Для того, щоб ставати сильною державою, треба ставати внутрішньо сильними. Маланюк не даремно говорить про народини нового українця. Що значить «нового українця»? Мається на увазі, духовно, психологічно, морально іншого українця. Тому що той українець, який програв українську революцію 1917-1920 років, був напівукраїнець. Це був напівукраїнець-напівросіянин, який не готовий був до власної держави. Разом із проводом своїм. Інколи навіть навпаки. Маси тиснули на свій провід, який був ще заражений соціалістичними проєктами. І зараз у нас із проводом теж є великі проблеми. Пам’ятаймо слова Євгена Маланюка про те, що історія Крут вчить: «Крути – це перше прозріння, що влада – то боротьба, а держава – то кров і залізо». Ці слова, очевидно, варто розуміти таким чином: коли йдеться про великі цінності, то треба бути готовим до жертовності і до того, що мусимо інколи платити високу ціну. Історія держави взагалі така. Ми не є чимось особливим і винятковим. За свободу треба платити. І між іншим такий трагічний парадокс історії полягає в тому, що жертви зміцнюють націю. Понесені жертви, полита кров робить нації сильнішими. Це гірко констатувати, але завжди так було. Нам якось легко впало все в 1991 році. Ми думали, що здобуття незалежності – це віденський вальс. А це, цитуючи Євгена Маланюка, боротьба за волю, а держава – то кров і залізо. Мається на увазі, що держава потребує захисту. Вона мусить бути сильною. Зокрема, і збройно.\nтекст: Леся Журавська\nКіровоградська правда.- 2020. - 4 червня.\nТрагедія долі Івана Микитенка\nШостого вересня виповнилося 120 років з дня народження класика української літератури Івана Кіндратовича Микитенка. Народився він у родині середняка с. Рівного (нині Новоукраїнський район).\nОсвіту здобував спочатку у місцевій однокласній школі, потім учився у двокласній міністерській, де завідувачем працював хороший учитель і порядна людина – Іван Юхимович Зима. Він і допоміг Іванові Микитенку продовжити освіту далі – у військово-фельдшерській школі, яка знаходилася у Херсоні.\nВосени 1911 року Іван Микитенко разом з батьком пішки прийшов з Рівного до Херсона, щоб улаштуватись у школу. Вступні іспити склав блискуче. Школа надавала середню медичну освіту, навчання й утримування в ній було безкоштовне. У грудні 1914 року І.Микитенко успішно скінчив фельдшерську школу, із званням помічника лікаря за кілька місяців потрапив на Західний фронт. З осені 1917 року служив у Житомирському військовому шпиталі, на цей час припали і перші його літературні спроби.\nУ березні 1918 року він демобілізувався і хворий з обмороженими ногами повернувся в Рівне. У лютому 1919 року І.Микитенко активно прилучився до культосвітньої роботи (грав у п’єсах, які ставились на самодіяльній сцені у с. Рівному), а дізнавшись про нову грізну небезпеку – висипний тиф, пішов працювати у лікарню у недалекому селі Ганнівці. На початку 1920 року І.Микитенко – епідемічний лікпом у Єлисаветградській 1-й лікарні, а звідти у липні його посилають завідувачем фельдшерського пункту у селі Нечаївка, за 20 кілометрів від Рівного. У серпні 1922 року Нечаївський комітет незаможних селян дав Івану Кіндратовичу направлення в Одеський медичний інститут. Cаме під час навчання публікуються його перші твори. Це вірш «Сьогодні свято», а дещо пізніше популярні пісні на його слова «Ой, що ж то за шум учинився?» та десятки публікацій у пресі. У 1926 році І.Микитенко переїздить до Харкова і вже там в 1928 році закінчує медичний інститут і здобуває звання лікаря, проте літературна творчість вже стала основним покликанням. Він став письменником-професіоналом. З-під його пера виходять прозові і драматичні твори. Багато часу він приділяє громадсько-політичній роботі. Палкий прихильник соціалістичних ідей, активний громадський діяч, автор чітко ідеологізованих п’єс, він однак теж потрапив під каток сталінських репресій. Життя і літературна творчість Микитенка припадали на складний і драматичний час вітчизняної історії. Він належав до тих, хто ревно і щиро утверджував у літературі принципи спершу «пролетарського», а потім – з початку 30-х років – соціалістичного реалізму, часто виступав у ролі оспівувача нового життя. Не в усьому І.Микитенко був об’єктивним і почасти сліпо вірив у проголошувані догми та гасла, переносив їх на сторінки своїх творів. Процес його прозріння, окреслений п’єсою «Соло на флейті», на жаль, залишився незавершеним, оскільки й сам письменник став жертвою сталінського беззаконня.\nМикитенко майже 10 років був одним з керівників Всесоюзного об’єднання асоціацій пролетарських письменників, Міжнародного об’єднання революційних письменників, потім Всеукраїнської спілки пролетарських письменників, членом правління Спілки письменників СРСР.\nНавесні 1937 почали з’являтися перші «сигнали» про начебто ворожу діяльність організації письменників України. На початку квітня відбулися звітно-виборні партійні збори Спілки радянських письменників України, на якому І.Микитенко разом з Я.Городським, А.Патяком, І.Ле і П.Усенком був обраний до складу парткому. Окрилений довірою, І.Микитенко тоді не надав значення звинуваченню, що прозвучало на цьому зібранні, про те, що його батько – куркуль, а брат – бандит. У ті страшні часи подібна легковажність могла обернутися трагедією. Правда, доля до І.Микитенка поки що була милостива, але хмари над його головою згущалися.\n3 жовтня 1937 року на партійних зборах Спілки радянських письменників України Івана Микитенка виключили з партії як людину, яка «приховувала від партії під час вступу і весь час перебування у партії своє куркульське походження, яка надавала притулок своєму братові – куркульському бандитові, яка мала зв’язки з заклятими ворогами радянського народу – троцькістами і буржуазними націоналістами, яка свідомо допомагала шкодити українській літературі».\nНаступного дня І.Микитенко повідомив дружині, що йде в НКВС здавати особисту зброю, і не повернувся. З прокуратури УРСР дружина письменника Зінаїда отримала повідомлення: «Ваш чоловік – Микитенко Іван Кіндратович, 18 жовтня 1937 року був знайдений мертвим на околиці міста Києва в районі «Шовкобуду» з вогнепальною раною в області скроні… На основі судово-медичного огляду смерть настала в результаті самогубства…». «Органи» його боялися як мертвого, так і живого, адже необхідно було порушувати кримінальну справу, розслідувати, хто довів письменника до самогубства і чи дійсно це було самогубством…\nУ другій половині 50-х років ім’я Микитенка знову з’явилося на книжкових полицях і театральних афішах. Це сталося після того, як у 1956 році парторганізація Спілки письменників України розглянула питання «Про посмертну реабілітацію в партії І.Микитенка». Рішення партосередку було одностайним: «Скасувати постанову партійних зборів 1937 року про виключення з членів КПРС т. Микитенка Івана Кіндратовича як безпідставну».\nПоставили й наші кропивничани його «Соло на флейті» (1957 р.) та «Дні юності» (1958 р.). Режисер-постановник – І.Казнадій.\nУ ювілейному 1967 році у селі Іванівка, фактично на околиці села Рівного Новоукраїнського району, було урочисто відкрито меморіально–літературний музей у новозбудованому приміщенні. На місці, де стояла хата батьків, встановлено пам’ятник. Його іменем назвали другу рівнянську школу. На жаль, на сьогодні музей в первісному вигляді не зберегли.\nЛідія КУШНІР, молодший науковий співробітник обласного краєзнавчого музею.\nНародне слово. - 2017. - 14 вересня.\nЛеонід Куценко - дослідник творчості Євгена Маланюка\nУкраїнська революція 1917-1923 рр.. Євген Маланюк був воїном за часів Української Народної Республіки. В переломні 1980-1990 роки – державотворчий процес і за національне відродження, повернення забутих і втрачених імен, зокрема літературних. Леоніду Васильовичу хотілося зрозуміти, осмислити і донести до сучасників думки поета-вигнанця, його гнів, любов, відчай, одкровення. В 1989 році він написав першу статтю, присвячену Євгену Маланюкові, яка визначила подальшу долю науковця, як він сам говорив, «прислужитися дослідженню життя і творчості письменника».\nЛітературознавчі праці дослідника різних років знаходяться у фонді бібліотеки. Звернемося до монографії «Dominus Маланюк: тло і постать». Це дослідження витоків та еволюції творчої особистості письменника стало основою докторської дисертації Леоніда Васильовича. У вступі до видання автор розповідає: «1990 року у Бресті віднайшлася племінниця поета Євгенія Маланюк, котра поділилася щедрими розповідями своєї матері про письменника. А згодом відгукнувся із Братислави Мікулаш Неврлі, який надав у моє розпорядження зібрані ним матеріали до життєпису митця. А ще він познайомив із поетовим сином Богданом Маланюком, з яким ми зустрілися 1995 року та здійснили спільну подорож слідами Є. Маланюка в Чехії. Незабутня мандрівка була багато в чому відкриттям поета не лише для мене, але й для його сина. Дякую долі, що пану Богдану довелося з дружиною Євою та сином Гонзою побувати в Україні, «потоптати ряст» на Маланюковому обійсті побіля Синюхи, відкрити на честь 100-річчя від дня народження поета його погруддя на центральній площі Новоархангельська, меморіальну дошку на приміщенні колишнього Єлисаветградського реального училища».\nЯк бачимо, творчими, напруженими були пошуки матеріалів, щоб осягнути «внутрішню сутність і закономірність таланту й особистості митця». Результатом такого вивчення стали видання, які розкривають різні періоди життя Є. Маланюка: «Ні, вже ніколи не покаюся…» (Євген Маланюк: історія ісходу» (1997); «Так розчахнулось дерево родини…» (1999); «Як перший пелюсток весни…». «Обраниці поетової музи» (2000); «Євген Маланюк: дорогами втрат і сподівань» (2002); «Князь духу» (2003); «І спомину непроминуча кара… (Євген Маланюк: подорож Україною 1926-1943)» (2006).\nШаною літературознавцю є книга «Я обрав свій шлях: Леонід Куценко у спогадах, листах, пам’яті», в якій творча особистість дослідника розкривається крізь призму поглядів письменників, літературознавців, добрих знайомих, думка яких для науковця була важливою.\nНасамкінець хочеться звернути увагу на слова літературного критика Т.Салиги, висловлені у квітні 2011 року в листі до літературознавця І.Задої: «Представляти нам світлого і великого, але понівеченого і сплюндрованого радянським режимом Є.Маланюка міг тільки одержимий духом української героїчної історії Льоня Куценко. Ми багато що починали робити з ним вперше. Він багато зробив для відродження маланюкознавства. Це ми мусимо знати і маємо берегти. Я завжди стоятиму у поклоні перед Леонідовою пам’яттю».\nНа Батьківщину повернулося поетичне слово Маланюка, і в цьому, безсумнівно, є заслуга його дослідника Л.Куценка. Читачам залишається лише долучитися до творчої спадщини українського митця минулого століття, збагнути велич постаті поета-емігранта. Він був переконаний, що запорукою відродження України є активність, воля і наполегливість народу, вміння не тільки досягти, а й зберегти свободу.\nВшановуючи пам’ять видатного земляка, обласна рада у 2002 році заснувала обласну літературну премію імені Євгена Маланюка. Щорічно другого лютого, в день народження поета, за результатами літературного конкурсу авторові твору-переможця присвоюється звання лауреата. Ознайомитися з повними текстами книг лауреатів премії та біографіями авторів можна на сайті Кіровоградської обласної бібліотеки для юнацтва ім.Є. Маланюка. Фахівцями книгозбірні зроблено вже чимало для увічнення пам’яті видатного земляка, історіософа та культуролога, та після того, як сесія обласної ради прийняла рішення про присвоєння бібліотеці імені Євгена Маланюка, ця постать і все, що пов’язане з нею, набуває особливого значення для закладу. Бібліотекарі вбачають своїм безпосереднім обов’язком збирати документи про Є.Маланюка у своїх фондах та популяризувати їх серед користувачів бібліотеки.\nРаїса Твердоступ, завідувач відділу Кіровоградської обласної бібліотеки для юнацтва ім. Є.Маланюка\nНародне слово. - 2018. - 18 січня\n" Український дім" чилійця\n«УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ» ЧИЛІЙЦЯ АЛЕХАНДРА ХОДОРОВСЬКОГО В ЄЛИСАВЕТГРАДІ\nПора покончить с политическими революциями и перейти к поэтическим ре-эволюциям. Как образовалась сеть террористов, так должны создать свою сеть и поэты. Дух поэзии – единственное, что может спасти сейчас мир.\nЯкось в Інтернеті у статті про 15 кращих фільмів трансцендентального кіно (його ще визначають як авангардне, авторське, сюрреалістичне, артхаусне, елітарне, містичне) натрапив на таку думку: «В этом направлении преуспели такие выдающиеся кинорежиссёры, как… Алехандро Ходоровский и Андрей Тарковский». У перелік шедеврів «кіна не для всіх» автор статті включив стрічки «Соляріс» (1972) Тарковського та «Святу гору» (1973) Ходоровського. Глибоко символічним cприйнялося мною те, що геніальні режисери стоять поруч, оскільки обидва мають, хоча й опосередковане, відношення до нашого краю.\nЩодо Андрія Арсенійовича Тарковського (1932-1986), то ми давно вважаємо його своїм, адже його рід єлисаветградського походження. Він – син уродженця Єлисаветграда, геніального поета Арсенія Тарковського, онук народовольця, літератора, поліглота (знав сім мов) Олександра Тарковського, внучатий племінник Надії Тарковської, дружини Івана Карпенка-Карого, на честь якої названо славнозвісний заповідник-музей «Хутір Надія».\nБільше того, деякі вітчизняні кінознавці називають Андрія Тарковського… російсько-українським режисером. Аргументи наводять такі. Величезний вплив на творчість Андрія справила поезія батька, вони обидва захоплювалися філософією Григорія Сковороди; улюбленим фільмом Тарковського була стрічка Олександра Довженка «Земля», яку він у пошуках натхнення завжди переглядав перед початком зйомок нового фільму; практику під час навчання у ВДІКу проходив на Одеській кіностудії; свій перший шедевр «Іванове дитинство» Андрій знімав в Україні, під Каневом; його улюбленим актором був українець Микола Гринько.\nТа от парадокс і загадка – жодного разу Андрій Тарковський не відвідав рідне місто своїх предків Єлисаветград (Кіровоград) та родинне гніздо Тобілевичів-Тарковських «Хутір Надію». Є навіть свідчення того, що, коли йому одного разу в Москві хотіли показати світлини Єлисаветграда та «Хутора Надії», Андрій роздратовано відмахнувся від них. Певно, на таке ставлення до батьківщини своїх предків наклав відбиток комплекс сирітства, який Андрій отримав після того, як батько покинув сім’ю, коли йому було три роки. Це відображено в геніальній автобіографічній стрічці «Дзеркало» (1974).\nА от про те, що один із класиків світового кіно Алехандро Ходоровський – громадянин Чилі, де він народився, та Франції, в якій тривалий час жив і формувався як митець, – через своїх предків має якесь відношення до України і до нашого краю зокрема, мені було відомо давно. Та лише нещодавно завдяки знайомству з автобіографічними книгами Ходоровського «Танець реальності» (2001) і «Там, де краще співає птах» (2001) багато що з’ясувалося, хоча далеко не все. Його предки (дід, баба, батько) мешкали в Єлисаветграді, звідки й емігрували, рятуючись від погромів, у Південну Америку.\nУ родині Ходоровських зберігся надзвичайно цікавий та важливий, передусім для нас, краєзнавців, документ, який Алехандро, названий на честь діда, наводить у своїй книзі «Там, де краще співає птах»: «Я надаю цей сертифікат юридичній особі Олександру Хаїмовичу Ходоровському, тридцяти шести років віку, уродженцеві Златополя Чигиринського повіту Київської губернії. Цим сертифікатом підтверджується, що не існує жодних претензій з боку міського управління Златополя до вищезгаданого Олександра, який емігрує зі своєю дружиною, Терезою Ходоровською, дівоче прізвище Гройсман, тридцяти років віку, та їхніми дітьми Бенджаміном та Хаїмом, нар. 25 липня 1901р., а також Лолою та Фанею, нар. 4 липня 1902р. У відповідності з протоколами міського управління було визначено, що вищезгаданий Олександр та його родина не чинили жодних кримінальних злочинів або громадських порушень. Я, Володимир Григорович Шевченко, нотаріус, чий офіс, розташовано на вулиці Успенській, будинок 27, у Єлисаветграді, вручив оригінал та копію вищезгаданого документа родині Ходоровських, які мешкають по сусідству з третьою поліційною частиною Єлисаветграда, у цей день, 14 березня 1909р.\nНотаріус Єлисаветградського окружного суду Володимир Григорович Шевченко».\nАлехандро Ходоровський, якому 17 лютого 2019 року виповнилося 90 років, ніколи не соромився своїх українських коренів. Більше того, єврейсько-українське походження знайшло відображення у його творчості, в автобіографічних книгах та фільмах «Танець реальності» (2013) та «Нескінченна поезія» (2016). Не випадково Ходоровський наголошує: «Генеалогическое дерево – основа моего подсознания. Я вижу мир глазами всех своих предков».\nЯк бачимо, на бажання, швидше Алехандро Ходоровського можна назвати українсько-чилійським режисером, ніж Андрія Тарковського українсько-російським. Принаймні підстав для цього значно більше.\nУ 2010 році в інтерв’ю російському виданню «Частный корреспондент» Алехандро Ходоровський зізнався, що мріє відвідати батьківщину своїх предків – Україну: «Дуже хочу побувати там. Мої сини теж хочуть там опинитися. Один син недавно з’їздив до Києва, зіграв у виставі і повернувся в захваті». І хтозна, можливо, попри 90-річний вік, він таки здійснить свою мрію, адже не втомлюється стверджувати: «Я молод. Старость – это грех, я буду жить до 120 лет». А привід відвідати колишній Єлисаветград (нині Кропивницький) у Ходоровського надзвичайно поважний. У нашому місті якимось дивовижним чином зберігся «будинок Ходоровських».\nПро його існування дізнаємося насамперед із довідника «Справочная и адресная книга по г. Елисаветграду и уезду», що в 1913 році під назвою «Ежегодник Голоса Юга» побачив світ у друкарні Х.Ш.Немировського: «Третья полицейская часть – ул. Б.-Пермская. Сыскное отделение – ул. Пашутинская, д. Ходоровскаго».\nПошуками «будинку Ходоровського» займалися наші авторитетні краєзнавці Костянтин Шляховий та Володимир Поліщук. Саме їм маємо завдячувати тому, що місто збагатилося ще одним туристичним об’єктом (вулиця Пашутінська, №31). Цікаво, що в радянські часи у «будинку купця Ходоровського» розміщувався Єлисаветградський карний розшук.\nА ще Алехандро Ходоровський, якщо відвідає рідне місто своїх предків Єлисаветград, зможе побувати на місці, де розташовувався будинок нотаріуса, який видав дозвіл родині Ходоровських на виїзд за кордон і якого він за цей вчинок називає «справжнім безумцем». Річ у тім, що дід, готуючись назавжди покинути Росію, «завдяки магічній силі кількох золотих монет, «купив» нове прізвище»: єврейське Леві змінив на польське Ходоровський. В Єлисаветграді народилися бабуся Алехандро Тереза Гройсман та його батько Хаїм.\nЗ історичної довідки про сучасний готельний комплекс «Государь» та кафе-ресторан «Розмарин» у Кропивницькому (адреса: вул. Верхня Пермська, №8) дізнаємося, що у 1900 році розташований на цьому місці постоялий двір належав нотаріусу Єлисаветградського окружного суду Володимиру Григоровичу Шевченку, який добудував другий поверх головної будівлі. Пізніше постоялий двір придбав лікар Сергій Самійлович Мейтус, батько композитора Юлія Мейтуса. Під час війни більша частина будівель була зруйнована. Новим господарям, на превеликий жаль, не вдалося реставрувати архітектуру головної будівлі, хоча первісне призначення їй повернули.\nХодоровський – режисер-постановник восьми фільмів, які називають культовими. Далеко не повне уявлення про Ходоровського-кінематографіста можна скласти з титрів стрічки «Священна гора» (1973), де він виступає як автор сценарію, режисер-постановник, сопродюсер, композитор, монтажер, художник-постановник, художник по костюмах, автор скульптурних композицій та живописних робіт, виконавець головної ролі! А крім того, Алехандро Ходоровський автор 15 книг, перекладених з іспанської на багато мов народів світу, трьох книг поезій. Російською мовою, до речі, перекладено п’ять книг прози Ходоровського. Українською – жодної!\nПерелік феноменальних здібностей Алехандро можна продовжувати й продовжувати. В юності він був цирковим артистом (клоун та мім, учень знаменитого Марселя Марсо), видатний психотерапевт (автор світового бестселера «Психомагия. Воображение как основа жизни»), драматург, автор популярних науково-фантастичних коміксів. В анотації до «Психомагії» (у Росії книга вийшла у 2017 році) мовиться: «Чтение книги Алехандро Ходоровски сродни увлекательной беседе с творческим, мудрым человеком, уже прошедшим огромный путь и продолжающим свои искания. Он ощущает жизнь как непрерывный творческий процесс, в котором для любого человека постоянное и важное место должно быть отведено поэзии как основе жизни».\nПісля перегляду стрічки «Кріт» Алехандро Ходоровський став улюбленим кінорежисером Джона Леннона. Лідер гурту «Бітлз» надав мільйон доларів на зйомки наступного фільму Алехандро «Священна гора». Джон Леннон також погодився взяти участь у фінансуванні одного з найамбітнішого в історії світового кінопроекту Ходоровського – екранізації фантастичного роману Френка Герберта «Дюна».\nПідготовка до зйомок тривала п’ять років. Алехандро умовив взяти участь у роботі над фільмом ціле сузір’я знаменитостей: в якості акторів погодились знятися Орсон Уеллс та Сальвадор Далі. Над художнім оформленням працював французький художник Жан Жіро (Мебіус), над декораціями – Ганс Гігер, над музикою – рок-гурт «Пінк Флойд». Ходоровський написав сценарій 12-годинного фільму, але продюсери зрештою відмовилися його фінансувати як комерційно збитковий. Кінознавці відзначають, що жоден незнятий фільм не мав такого впливу на світовий кінематограф, як «Дюна» Ходоровського».\nДеякі ідеї та візуальні концепції Алехандро були використані його колегами на зйомках інших голлівудських блокбастерів. 3000 малюнків до фільму лягли в основу одного з кращих у світі коміксів «Інкал». У 2013 році в США навіть був знятий повнометражний документальний фільм під назвою «Дюна» Ходоровського» про цю легендарну спробу екранізації.\nА насамкінець декілька афоризмів та віршів Алехандро Ходоровського:\n– Каждый из нас – прекрасный человек, искаженный семьей, обществом и культурой.\n– Нормально – быть другим. Каждая личность – разная личность. И однажды ты должен познать свое отличие. Познать то, что ты не такой, как другие. Это значит быть нормальным.\n– Когда достигнешь внутреннего молчания, услышишь плач мира.\n– Моё сознание – светлячок в темноте бесконечной.\n– Каждая новая боль изменяет цель моей жизни.\n– Какая разница, что у жизни нет смысла, если у неё нет конца.\n– Потихоньку я превращаюсь в отца, которого всегда хотел иметь.\n– Лишь тот стареет, кто в зеркале передо мной.\nЯк тут не погодитись з кінокритиком Миколою Подкопаєвим, який у статті, присвяченій творчості Алехандро Ходоровського, відзначає: «Бежавшая с украинских земель семья подарила миру гения, вклад которого в современное искусство трудно переоценить».\nНародне слово - 2019 - 4 квітня\nПам’ятна дошка випускникам кавалерійського училища\n80 років тому два тирани, вожді тоталітарних режимів (один з класовим ухилом, другий з нацистським), розпочали Другу світову війну. Тоталітарні режими і їхні воєнні машини перемололи на смерть більше 100 мільйонів переважно ще молодих людей й більше 400 мільйонів зробили каліками, сиротами та спричинили неймовірні руйнування.\nПершого вересня в усьому світі, у тому числі й Україні, відзначають День жалоби за жертвами тієї війни, за жертвами тоталітаризму. Серед жертв тих кровавих подій були наші земляки, випускники Єлисаветградського кавалерійського училища Володимир Дунін-Жуховський і Григорій Доліва-Добровольський. Їх позбавила життя безжальна тоталітарна система, яку засудив увесь світ, а також закликав берегти пам’ять про ці злодіяння з тим, щоби ніколи не допустити їх повторення.\nХто вони, ці наші земляки?\nВолодимир Дунін-Жуховський і Григорій Доліва-Добровольський – люди з цікавими і дуже трагічними долями, а саме: обоє народилися в Єлисаветграді, закінчили училище кавалерії; обоє після революції воювали як проти червоних, так і проти білих в польсько-українських загонах під гаслом «За нашу і вашу вольність»; обоє з інтернуванням польських військових загонів за межі України (за ультиматумом німецького командування) потрапили до Польщі; обоє закінчили Вищу воєнну школу у Варшаві; обоє, під час вересневої кампанії 1939 року, потрапили в полон; обоє були розстріляні.\nВолодимир Дунін-Жуховський народився 13 жовтня 1893 р. в Єлисаветграді в родині дворянина польського походження Антонія і Марії (українки, у дівоцтві Сорокіної). Його батько Антоній Костянтинович Дунін-Жуховський багато років був членом Єлисаветградської міської управи. Наприкінці ХІХ ст. міська управа призначила А. Дуніна-Жуховського завідувачем будівельної частини нової жіночої гімназії, що на перетині вулиці Петрівської (тепер Шевченка) і Театрального провулку (вул. Нейгауза). Він ретельно контролював дотримання проекту і якість виконання робіт. Тепер тим, що ним зроблено, ми з вдячністю милуємося, оцінюючи красу старого корпусу педагогічного університету.\nРодина Антонія Дуніна-Жуховського мала, крім апартаментів у місті, ще й свій маєток з наділом землі в Овсяниківці.\nВолодимир закінчив гімназію і офіцерську школу кавалерії (1913). Перед 1917 роком був професійним офіцером царських військ. Після жовтневої революції брав участь у війні проти червоних і проти білих під гаслом «За нашу і вашу вольність». З початку 1918 року – поручик 12 кінного полку в гетьманській армії, згодом підвищений в чин штабс-капітана. Потім брав участь у битві під Каневом (11 травня 1918-го – битва між загонами ІІ польського корпусу і німецькими військами, що прагнули їх роззброїти і не допустити створення Польської держави). Потім боровся за Одесу і з інтернованими з України польськими загонами, через Румунію добирався до Польщі, яка в 1920 р. оголосила про свою незалежність. Після 1920 року служив у війську польському, був асистентом, а пізніше викладачем, завідуючим кафедрою у Вищій воєнній школі у Варшаві, є автором ряду наукових публікацій з військової стратегії. Під час вересневої кампанії 1939 р. потрапив у полон, до радянської неволі. Весною 1940 року був розстріляний НКВСівцями. Спочиває на кладовищі жертв тоталітаризму у Харкові.\nКрім Володимира родина мала ще одного сина Олександра, який народився у 1897 р. Обоє закінчили місцеву гімназію. Олександр пішов шляхом старшого брата, ставши військовим, і його життя в званні капітана артилерії закінчилося полоном і розстрілом за рішенням НКВС СРСР у Катинському лісі біля села Катинь Смоленської області (1940 р.).\nГригорій Доліва-Добровольський народився 9 червня 1898 року в Єлисаветграді в родині Болеслава і Феофілії (у дівоцтві Заханович). Рід Доліва-Добровольських, або Добровольських гербу Доліва має прізвище, складене з двох частин, де перша означає, до якого гербу відноситься. Є приклади написання: Доліва-Добровольський, як і Добровольський гербу Доліва, як і Добровольський – Доліва, або ж просто Добровольський.\nПредок родини, Павло Добровольський, був адміністратором у графа Тушкевича у Білорусії. Мав чотирьох дітей, а серед них Аполінарія (1808-1890), дружиною якого була Вікторія Зінькович. У подружжя народилися дві дівчинки і п’ять хлопців. Четвертим з тих дітей був Болеслав (1861-1939) – інженер з будівництва та експлуатації млинів, його дружиною стала Теофілія Заханович (1874-1960). У них народилися три донечки Станіслава, Марія, Софія та син Григорій (на фото).\nБатько Болеслав Добровольський наглядав і опікувався наладкою парових млинів у різних місцях, у тім числі у Єлисаветграді млинами X.Слободського та М.Ямпольського, що на вул.Московській (про що зберігся папір). Болеслав також працював у Корсунці (біля Умані) у заможного поміщика Гната Журавського, який володів кількома господарствами і млинами. Також опікувався млинами у повітовому містечку Звенигородка (нині Черкаської обл.). В цьому ж містечку у власності Болеслава Добровольського був будинок із садибою 400 кв. м за адресою: вул. Продольна, 18. Описи будинку, складу, конюшні, фруктового саду збереглися завдяки небайдужим селянам.\nДонька Станіслава (1896-1990) народилася в Єлисаветграді, була одружена з Людославом Піонтковським, інженером сільгосптехніки (можливо, з-д «Ельворті»?). У них були син Здіслав та дочка Христина, обоє вже померли. Онуки Марія та Богдан живуть у Варшаві.\nДонька Марія (1903-1964) народилася в Єлисаветграді, закінчила інститут філософії, вийшла заміж за Збігнева Корнашевського, чиновника освіти у м. Косово, бездітними померли у Канаді, родичі по чоловікові проживають в Івано-Франківській обл.\nДонька Софія (1907-1971) народилася у Корсунці, була одружена з Анатолієм Богомазовим, інженером, бездітними померли в Канаді, родичі по чоловікові проживають в Одесі.\nСин Григорій закінчив гімназію і школу кавалерії (1917) в Єлисаветграді. Перед 1918 роком був професійним офіцером корпусу царських військ, сформованих з українців і поляків, які тримали Румунський і Південо-Західний фронти армії Російської імперії. Після став членом II Корпусу ген. Юзефа Галлера, брав участь у битві з німцями під Каневом, захищав Одесу. Пізніше з інтернованими з України польськими загонами через Румунію потрапив до Польщі. Там став солдатом військової розвідки. По закінченні Вищої воєнної школи у Варшаві – дипломований майор кавалерії. У 1927-1930 рр. був офіцером розвідки, діючої в СРСР, у польському дипломатичному представництві в Мінську (військовим аташе).\nГригорій одружився з Софією Квятковською, яка народилася 17 березня 1900 р. в Че́рнихівцях – селі на півдні Збаразького району Тернопільської області. Софія була сестрою віце-прем’єра, міністра промисловості і торгівлі Польщі Євгенія Квятковського. Пізніше Софія згадувала: познайомилася з ним на військовій забаві. Був гарним чоловіком, в мундирі виглядав просто прекрасно. Побралися в 1924 році. Незабаром Доліву-Добровольського направили до консульства Польщі в радянському Мінську, поїхав з таємною місією генерального штабу польських військ. Софія допомагала йому у цій місії. То був дуже добрий період в їхньому житті. Багато подорожували, були в Ленінграді, Москві, в Криму, навіть в Єревані. Після повернення до Польщі народила двоє дітей, доньку Анну, а в 1936 році сина Георгія (Єжи).\nУ вересні 1939 року Григорій потрапив у полон до німців, утік, потім вдруге потрапив до неволі, його утримували в німецьких концтаборах Gross-Rosen, Dora i Bergen-Belsen. Після капітуляції Німеччини був звільнений американськими військами, але, дізнавшись, що Польща відійшла під протекторат СРСР, не одразу повернувся до Польщі, а співчуваючи уряду в Лондоні, хотів йому допомагати. В 1950 р. повернувся до Польщі, був заарештований КДС БП Польщі (назва цієї інституції і її форма була копією КДБ СРСР) і звинувачений в антирадянській і антисоціалістичній діяльності. Був страчений 12 січня 1952 р. Верховний суд нової Польщі в 1993 р. визнав вирок колишнього Верховного суду помилковим.\nМинуло багато часу. Жахливі події тих тоталітарних режимів стали забуватися. Але історія іноді повторюється, саме тому так важливо зберігати пам’ять. В Україні не повинно бути толерантності до тоталітаризму, до людей, які пропагують злобу і ненависть. Не треба замовчувати проблеми расизму і ксенофобії.\nПам’ятаючи, що розуміння історії допомагає запобігти повторенню, наша громадська організація подала на конкурс пропозицію про встановлення пам’ятної дошки на корпусі колишнього Єлисаветградського кавалерійського училища.\nМіська влада своїм рішенням від 27 серпня 2019 року підтримала побажання містян зберегти пам’ять про своїх земляків, що стали жертвою тоталітаризму, з тим, щоб це зло ніколи не повторилося.\nНародне слово. - 2019. - 25 вересня


На Катеринопільщині відбулось обласне свято Колодія «Зиму проводжаємо, весну зустрічаємо»(ФОТО).\nМасляна – це проводи зими й очікування тепла, весняного сонця. Це неповторне, веселе, колоритне свято, сповнене народних ритуалів та обрядів. Головна традиція Масляної, або її ще називають Колодій – випікання млинців, що символізує сонце. За традицією в цей час влаштовуються народні гуляння, готуються вареники з сиром, а всі дійства направлені на те, щоб прогнати зиму і розбудити природу від сну. Масляний тиждень починається з понеділка і закінчується у неділю феєричним спалюванням опудала.\n01 березня на центральній площі селища Катеринопіль відбулося проведення обласного свята Колодія «Зиму проводжаємо, весну зустрічаємо». Відповідними святу декораціями була прикрашена сцена. Урочисто відкрив свято Колодія перший заступник голови райдержадміністрації Володимир Коваленко.\nРозпочався захід театралізацією на основі старовинного обряду Колодія, який підготовили працівники комунального закладу районного будинку культури.\nПротягом всього народного гуляння відбувалися ігри для дітей, козацькі розваги, майстер-класи, виставка декоративного мистецтва, столи достатку. Найменші жителі селища розважалися на каруселях та мали змогу подивитися на голубів, погратися з маленькими тваринками. Відбувся конкурс вареників «Півмісяць у мисці». На площі звучали веселі пісні виступів 24 фольклорних колективів області. Біля площі організовано фотозону для пам’ятних світлин.\nКульмінацією свята стало спалювання опудала Зими, а разом із ним — символічне прощання зі старим роком, що зжив себе, і звільнення місця для прийдешньої весни. Незважаючи на прохолодну погоду, яка панувала в цей день, свято Колодія — вдалося!.\n20 лютого відбулись заходи до Дня увічнення пам’яті Героїв Небесної Сотні.\n20 лютого в Україні відзначається День Героїв Небесної Сотні – на знак вшанування відваги, сили духу і стійкості громадян, які загинули в Києві на Майдані, вулицях Грушевського та Інститутській, які віддали своє життя під час Революції Гідності, захищаючи ідеали демократії, відстоюючи права і свободи людини, європейське майбутнє України.\nЗ нагоди увічнення пам’яті Героїв Небесної Сотні та вшанування подвигу учасників Революції Гідності 20 лютого в залі засідань Катеринопільської райдержадміністрації відбувся захід-реквієм присвячений пам'яті Героїв Небесної Сотні. У заході взяли участь перший заступник голови райдержадміністрації Володимир Коваленко, керівники структурних підрозділів райдержадміністрації, територіальних органів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, учні навчальних закладів, громадськість. В своєму виступі перший заступник голови райдержадміністрації Володимир Коваленко розповідав не лише про подвиги загиблих Героїв Небесної Сотні, а й про подвиги всіх хто воював чи воює тепер на Сході України, закликав не забувати, пам’ятати всіх, хто віддав життя за Україну, всіх, хто стояв і стоїть на захисті нашої волі, миру і спокою, хто стоїть на захисті кордонів нашої держави.\nУчасники зібрання вшанували загиблих на Майдані хвилиною мовчання.\nПрацівники районного будинку культури спільно з учнями Катеринопільського НВК №1 організували і провели захід. В фойє біля зали, працівники Катеринопільського краєзнавчого музею презентували виставку пам'яті Героїв «НЕБЕСНА СОТНЯ: Герої, які змінили хід історії України».\nДо пам’ятного знаку Героям Небесної Сотні та на могили загиблим воїнам АТО покладено вінок, квіти як символ пам’яті.\nНебесна сотня, ці люди— справжні герої. Вони завжди будуть в наших серцях! Безсмертні душі вбитих і закатованих відійшли у небеса, але вони вічно житимуть в народній пам’яті, бо «Герої не вмирають!».\nСлава і пошана нашим хлопцям, які з честю виконуюють свій військовий обов’язок у зоні антитерористичної операції і які вже повернулися в рідні домівки. Ви - мужні захисники і воїни! Ви – наша гордість!\nСумуємо за всіма загиблими на Майдані й у зоні АТО, щиро співчуваємо їхнім родинам!\nНа Катеринопільщині відбувся огляд-конкурс читців «Тарасова вершина»!\n19 лютого в приміщені комунального закладу «Катеринопільський районний будинок культури» відбувся огляд-конкурс читців «Тарасова вершина». Цей конкурс присвячений 206 –й річниці від дня народження Тараса Григоровича Шевченка.\nМетою конкурсу – популяризація жанру художнього читання, гідне вшанування пам’яті великого генія українського народу, поета Т.Г.Шевченка.\nВ конкурсі взяли участь 26 виконавців за різними віковими категоріями. Це представники із с. Бродецького, с. Ямполя, с. Потоків, с. Пальчика, с.Стійкового, с. Петраківки, с. Новоселиці, с. Шостакового, с. Вікниного і представники Катеринопільського НВК №1, №2 та ліцею.\nКращі з кращих були нагороджені грамотами, дипломами та заохочувальними подарунками. А також, матимуть можливість виступити на обласному конкурсі читців.\nвікова категорія 6-10 років - Савранська Жанна (І місце) Катеринопільський НВК №2,Тутаєва Марія (ІІ місце) с. Бродецьке;\nвікова категорія 11-14 років – Дерда Сергій (І місце) с. Пальчик, драматичний гурток «Маска» (ІІ місце) Катеринопільський НВК №2, Слищенко Діана (ІІІ місце) Катеринопільський НВК №2;\nвікова категорія 15-18 років - Коротуненко Каріна (І місце) с. Стійкове, Бадрак Роман (ІІ місце) с. Шостаково, Гранковська Дар’я із Катеринопільського ліцею розділила ІІІ місце з Гонтаренко Софією Катеринопільський НВК №1.\nВ номінації «Авторський твір» переможцем стала Савеленко Вікторія Катеринопільський НВК №2. В дорослій категорії 19 і старші - Оксана Завальнюк с. Бродецьке.\nЧленів журі вразили виступи всіх учасників, деяких нагородили ще й дипломами.\nДякуємо учасникам за талант та гарні виступи. Бажаємо так триматися і надалі. Душа радіє від того, що молодь цікавиться мистецтвом, приймає участь у культурному житті.\nПаспорти бюджетної програми місцевого бюджету 2020 року