Інна Величко: Будь-яке село в Україні може стати привабливим для туристів. Треба просто хотіти, бачити й робити | Український інтерес\nЯскравою візитівкою Житомирщини поступово стає село Городське. А тамтешня садиба зеленого туризму “Поліська хата” – вже магніт, який вабить дітей і дорослих звідусюди. Тому що одного дня сюди приїхали з Житомира українці з гарячими серцями та сталевою волею до втілення мрії. Викладачка образотворчого мистецтва Інна Величко та її друзі-художники знайшли стареньку хату, придбали її та відроджують побут українського Полісся в усій красі, простоті й глибині. Їм це вдається!\n120-літня хата: перший господар був репресований, а остання родина виростила сімох дітей\nЗапитуєте, що таке мультизадачність? Тоді вам – до Інни Величко у село Городське. Ось пані Інна – за кермом автівки. За мить – переодягається в українські строї й зустрічає гостей у “Поліській хаті”. Ось – ця жінка – педагогиня, викладає образотворче мистецтво в школі № 28 міста Житомира. А ось – уже ініціаторка відтворення, провідниця та гід трипільської пам’ятки “Червона гора” в селі Городське. А все тому, що Інна Величко як справжня українка знає відповідь на питання: як з нічого створити щось і як реалізувати, здавалося б, неможливе.\nСама фортуна пішла назустріч пошукачам хатинки під соломою. Хата знайшлася у Городському – і неабияка. Адже першим її господарем був воїн, який після служби на царському флоті мав копійчину, викупив землю та звів оселю. Однак прийшли більшовики: розкуркулили, зробили ворогом народу та вислали. В останньої ж родини, яка жила в цьому обійсті, було семеро діток: усі виросли при глиняній долівці.\nНащадок роду, колишній господар 120-річної хати – Василь Петрович Романюк – просто подарував її митцям, коли дізнався, що хочуть відродити все, як було за життя його дідів-прадідів.\n– Ми тут мешкаємо вже 12 років, – каже господиня “Поліської хати” Інна Величко. – У 2007 році з друзями-художниками спершу хотіли, щоб це була спільна власність, де можна організовувати зустрічі для митців, майстер-класи, або просто переночувати на пленері. Хата кілька років стояла пусткою, і там залишилося лише ліжко, мисник і лавка. Інші предмети українського побуту ми придбали, отримали в подарунок, перевезли, зібрали з інших садиб.\nВажливий факт: ще є серед живих люди, які народилися в цій хаті й можуть розповісти, як жила їхня сім’я в оселі.\nСвято свідомої праці допомогло перекрити дах\nОсобливих грошей на відбудову митці-ентузіасти не мали, тож вирішили реставрувати хатинку за допомогою білої, рудої і червоної глини.\nАле найважливіше – це дах, який потрібно було повністю знімати та вкладати новий. Довелося замінити все, що вище вікон. Звісно, зі збереженням автентичного стилю.\nСтаренька хата в селі коштуватиме більше, ніж квартира на Хрещатику\n– Спершу я сподівалася, що буде якась підтримка з боку держави, – пригадує Інна Величко. – Почала ходити на прийоми до чиновників, розповідати, яка в нас ідея класна – відродити давню українську культуру. Усі нам казали, мовляв, так, ви молодці, але вибачте, це приватна власність і ми нічим допомогти не можемо. А от якби ви робили якийсь фестиваль чи свято, то ми б вам дали грошей на рекламу. Я запитала: “А на автобус дали б?” Так!\nЯ вхопилася за цю ідею і подумала: а чому б нам не зробити свято свідомої праці? І запросили всіх, хто би хотів жати серпами, молотити ціпами. І от кілька років ми організовували таке свято. Обласна адміністрація виділяла автобус і люди з міста їхали в село та допомагали нам жати колоски, щоб потім їх обмолотити й перекрити дах. І це була велика підтримка. Волонтерів знаходилося дуже багато. От і цьогоріч уже маємо житню солому знову для перекриття даху, бо деякі місця протікають.\nТреба не кланятися, а правильно організувати туристичні маршрути\nЩо ж далі? Інна Величко, щоб утримувати й ремонтувати садибу “Поліська хата” – мала лише один ресурс: власну вчительську зарплату. Зважилася взяти кілька кредитів і зрозуміла, що постійно працювати на борги – не вихід. Ноу-хау таки знайшлося.\n– Запропонувала своїм учням-школярам поїхати на екскурсію із заїздом у село Городське, – ділиться спогадами господиня. – Хата була ще аварійна, ми сюди нікого не пускали. Але дорогою заїзджали в Кмитівський музей образотворчого мистецтва, відвідували кургани, монастир, бабуся Галя з Городського випікала в печі хліб і пиріжки для дітей, тож вони із задоволенням частувалися.\nЕкскурсії мали успіх. Це дало можливість заробити гроші, щоб купити дошки для ремонту. Тоді я зрозуміла, що не треба ходити, кланятися, жебракувати, комусь щось доводити. Достатньо просто організувати правильно туристичні маршрути, які б заїздили до нас.\nСадиба наша ще й не була відкрита, перекрита та перероблена. Ми не чекали, поки все буде зроблено. Говорили туристам: “Ви сьогодні приїхали до нас – і тим самим допомагаєте створити Україну”. Усі розуміли.\n2013 року до “Поліської хати” почали заїзджати на гостини турфірми, які на своїх сайтах розповідали про садибу. Вони ж спонукали організувати харчування. Бо яка ж поліська хата без українського борщу?\n– Звісно, ми не можемо рівнятися до кафе і тому наше меню обмежене, – пояснює Інна Величко. – Та хочемо пропагувати українську кухню, відроджувати старовинні рецепти. Поставили в садочку столик, вогнище та варили борщ у казані. Нині маємо вже кухню та місця столування. Посуд, з якого пригощаємо, виготовлений сучасними гончарами за старовинними технологіями.\n2019 року прийняли більше п’яти тисяч гостей\nЩойно трохи налагодився процес – як настав 2014 рік, розпочалася війна, мандрівників майже не стало. Але 2015 року знову доля всміхнулася дієвим мрійникам: “Поліська хата” почала активно розвиватися як туристичний центр. Потік подорожувальників помітно зріс і продовжує більшати.\n– Маємо гарну статистику, – з гордістю каже Інна Величко. – Упродовж 2019 року в “Поліській хаті” побували більше п’яти тисяч осіб. Усіх потрібно прийняти, нагодувати, розповісти.\nЗазвичай великі туристичні групи розділяємо на дві підгрупи, щоб людям було комфортніше і музей Трипільської культури відвідувати, і на Червону гору підніматися. Тому нам потрібні два екскурсоводи, а також троє дівчат-офіціанток. Ми не використовуємо найману працю: задіяні члени нашої родини. Дуже допомагає моя матуся Валентина Дмитрівна, брат Ігор Володимирович Дроздов, невістка Валентина Станіславівна та мої племінники Данило й Ілля. Не відмовляємося також від благодійної допомоги волонтерів.\nЯк Юрій Камишний був Святим Миколаєм\nІнна Величко уникає одноманіття, фонтанує новими ідеями, створює нові програми та напрямки роботи. Дуже радіє, коли школярі приїздять по три-чотири рази. Останнім часом організовує пригоди, коли дітвора шукає скарби. Найбільшу популярність здобули Козацький і Трипільський квести.\n– Традиційно найактивнішими місяцями для мандрівок вважаються травень і жовтень, – пояснює господиня “Поліської хати”. – Але є так зване туристичне міжсезоння. Для мене завжди важливим було привабити гостей саме в цей час. Так і сталося. Минулого року у нас найвідвідуванішим виявився грудень. Тому що в “Поліській хаті” оселився Святий Миколай. До його резиденції почали їхати звідусіль – і Київ, і Біла Церква, і Житомир. Щодня приймали по дві-три групи дітей. Святий Миколай розмовляв з ними, потім його викрадали, а дітям треба було врятувати. Ну й писали листи з мріями-побажаннями.\nДля образу Святого Миколая ми взяли справжній костюм священника, а не якесь новорічно-карнавальне вбрання в блискітках.\nНайбільшим відкриттям для нас став Народний художник України Юрій Костянтинович Камишний, який зіграв минулого сезону роль Святого Миколая. Спеціально для цього відпустив бороду й вів філософські бесіди з дітлахами. Це було свято і для дітей, і для дорослих.\nАле чи буде Святий Миколай цьогоріч – залежить від коронавірусу. Утім, ознака року-2020: українці почали більше подорожувати Україною.\n– Перед послабленням карантину до нас вже починали їхати люди, – каже Інна Величко. – Серед них – інтернет-блогери, які допомогли популяризувати “Поліську хату”. Буквально за період карантину наша садиба увійшла в топ-50 кращих туристичних місць для відвідин за рейтингом пошукової системи Google. Успіх став можливим завдяки відгукам наших відвідувачів.\nОтже, літо-2020 літо було активним. Чимало людей приїздять без попереджень, неорганізовано, на вихідні. А в нас вже має бути наварений казан борщу. Є такі дні, що зустрічаємо 50-70 гостей.\n“Поліська хата” заробляє сама на себе\n– Сьогодні хатинка сама на себе заробляє, – розповідає пані Інна. – Тож маємо тримати садибу в належному стані. Найскладніше – робити ремонт, який у нас зазвичай триває три дні: один день все виноситься, другий день білиться, третій день – заноситься. Цього року ми робили ремонт двічі. Бо ж сталася форс-мажорна обставина: розірвало грубу, довелося переробляти.\nВажлива також косовиця на території. Для цієї справи маємо “екологічну газонокосарку” – сім справжніх баранчиків, які вигризають траву. Дуже витривалі й непримхливі. Стрижемо їх щороку, селяни дарують нам сіно на зиму, ще заготовляємо гарбузи й картоплю. Баранці у нас їдять з рук, даються погладити, аби лиш ти приніс їм хлібчика. Діти їх вельми полюбляють.\nОкрім овечок та котів, у нас ще є кури, кролі й африканські косметичні равлики, які живуть у ящику та влаштовують нашим гостям косметичні процедури. Чому б і ні?\nЗараз потребуємо опалюваного приміщення. Коли велика група мандрівників хоче приїхати взимку, – на жаль, відмовляємо. Тому що всередині хати може поміститися близько 20 людей, а треба пообідати, потанцювати, погратися. Тому плануємо розширювати межі нашої садиби.\nЩе я би хотіла, щоби в Городському поселялися більше однодумців. Тому ми привабили за час існування “Поліської хати” чимало людей, які тут оселилися і живуть своїм життям. Своєрідний туристичний кластер.\nМої сподівання – на свідомих українців, які долучаються і творять великий прогрес у цьому напрямку.\nМоє переконання: в Україні немає депресивних сіл. Головне – бажання щось змінити. Будь-яке село – незалежно від того, де воно – може бути туристично привабливим. Треба просто хотіти ,бачити і робити.\nТож зіркове село Городське запрошує на гостини!


Матковський збирається позиватися до комунального видання Полтавщини | Новини\nМатковський збирається позиватися до комунального видання Полтавщини\n10:45, 8 листопада 2015 р.\nПредставник штабу кандидата в мери Полтави Віталій Нікіпелов заявив, що Андрій Матковський має всі підстави подати судовий позов на комунальну газету "Полтавський вісник".\nЯк повідомила "ОПОРА", у 45-ому номері щотижневої газети «Полтавський вісник», яка належить Полтавській міській раді, було розміщено два матеріали рекламного характеру без відповідної позначки на сторінці, яка зазначає рекламу. Зміст цих текстів має ознаки «чорного піару».\nСтатті, які очорнюють одного із кандидатівна посаду міського голову Андрія Матковського, розміщені на другій та третій сторінці видання. Перший матеріал називається «Як Матковський набрав голоси», де показується нібито схема підкупу виборців цим кандидатом. Автор статті, Віктор Бажан, побачив цю схему у вигляді піраміди, де виборець, проголосувавши, повинен віддати картку із однією смужкою «старшому» – десятнику, той, зібравши усі картки, передає картку із двома смужками «ТОПу» – сотнику. А «ТОП», в свою чергу, повинен передати картку із трьома смужками «куратору», що підтверджує факт голосування 100 осіб.\nПолтава ОПОРА Матковський Мамай


26.3.2009, 00:58 | Оновлено: 25.4.2009, 07:25 | Автор: РІСУ\nТеги: УПЦ (МП) УПЦ КП майнові проблеми Київ | Коментарі: (0)\n«Ми заявляємо, що чужого нам не потрібно, ми на чуже не претендуємо, але свого ми віддавати не будемо. Те, на що вірні нашої Церкви мають повне право, ми будемо відстоювати всіма законними методами», — наголосив єпископ Євстратій (Зоря), голова Інформаційно-видавничого управління Київської Патріархії.\nВ УПЦ КП, як зазначили на прес-конференції представники цієї Церкви, вважають, що в питанні храму св.Миколая задіяна певна корупційна схема, оскільки весь процес проходив приховано, без узгодження з громадою та самою Церквою. Крім того, тут звертають увагу на надзвичайно оперативну реакцію російських ЗМІ на події 22 лютого, які в цей же день повідомили про нібито захоплення українськими націоналістами храму УПЦ (МП) в Києві.\nЄпископ Євстратій розповів, що 2001 року за ініціативи саме Київського Патріархату на розі вул. Нагорної та Смородинового узвозу в Шевченківському районі Києва вирішили створити меморіальний комплекс пам’яті жертв Чорнобильської трагедії, до якого мав увійти і храм св.Миколая. Місце майбутньої молитовної пам’ятки освятив Предстоятель УПЦ КП Патріарх Філарет.\nЧерез брак коштів на сьогодні вдалося звести лише курган жертвам Чорнобильської трагедії та капличку, де місцева православна громада проводить богослужіння. За весь час існування парафії св.Миколая, як наголосив єпископ Євстратій, районна влада ніяких претензій до неї, чи намірів щодо можливих реорганізацій, не висловлювала.\nОднак 31 січня 2009 року в Київській Патріархії дізналися, що у вересні 2008 року до депутатів Шевченківської райради звернулися благодійний фонд Преподобномучениці Єлизавети Романової та громада «Ікони Божої матері — всіх скорботних радість» з пропозицією надати 5,4 млн. грн. благодійної допомоги на добудову храму та реконструкцію сусіднього дитячого садка. Депутати погодилися, і у грудні 2008 року сторони підписали відповідний договір.\nЗа словами єпископа Євстратія, очолюють фонд і громаду двоє братів, один з яких є настоятелем храму св.Митрополита Михаїла, УПЦ (МП) при Жовтневій лікарні в столиці. Таким чином, підкреслив єпископ, своїм рішенням райрада фактично створила привід для міжконфесійного конфлікту, не врахувавши початкової приналежності храму.\nЄпископ Євстратій також повідомив, що 21-22 лютого представники Московського Патріархату намагалися силою захопити храмом св.Миколая, а православна громада УПЦ КП — відстояти належну їм церкву. У конфлікт втрутилася міліція. На сьогодні приміщення храму зачинене та перебуває під охороною до остаточного вирішення питання.\nВихід з цієї ситуації, на думку єпископа Євстратія, — один: спрямувати благодійні кошти, якщо вони надійшли, на добудову храму св.Митрополита Михаїла при Жовтневій лікарні. А храм св.Миколая, як зазначив єпископ, депутати Шевченківської райради Києва повинні повернути громаді УПЦ КП.\nДо того ж, як інформує УНІАН, єпископ додав, що в цьому районі є дві діючі церкви Московського Патріархату — Свято-Макаріївська та Кирилівська, а от храму Київського Патріархату немає жодного.\nІнформацію про захоплення у Києві представниками УНА-УНСО, Конгресу українських націоналістів та організації «Тризуб» ім. Степана Бандери недобудованого храму Миколи Чудотворця, що належить Українській Православній Церкві (Московського Патріархату), поширило 21 лютого видання Корреспондент.net.\nЗа інформацією видання, представники УНА-УНСО, КУН і «Тризуба» практично безперешкодно увійшли до храму, в якому у цей момент нікого не було. При цьому учасники акції заявили, що не захоплюють храм Московського Патріархату, а повертають свій, оскільки, як вони стверджували, спочатку цей храм належав Київському Патріархату.\nПро конфлікт навколо храму РІСУ уже інформувала. У повідомленні зокрема йшлося про те, що 20 лютого прес-служба УПЦ КП оприлюднила заяву щодо подій навколо храму святителя Миколая у Шевченківському районі м. Києва. У ній наголошується, що «через дії посадових осіб Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації та представників релігійної громади УПЦ (Московського Патріархату) ікони Божої Матері «Всіх скорботних Радість» в столиці старанно роздмухується нове вогнище міжконфесійної напруги, яке загрожує перерости у жорстке протистояння. Причина – передача у розпорядження громади Московського Патріархату Шевченківською районною владою храму святителя Миколая на вул. Нагорній, який будувався, як храм Київського Патріархату». В УПЦ (МП) дії УПЦ КП називають провокаційними. Там не можуть збагнути, чому «храм, зведений місцевою владою та переданий релігійній громаді Української Православної Церкви», має належати УПЦ КП.\nНа РІСУ також вміщені позиції як УПЦ КП, так і УПЦ (МП) щодо ситуації храму св. Миколая.\nПереглядів: 4403 Повідомити


Вадатурський розпочав передвиборчу кампанію з підкупу виборців - ЗНАЙ ЮА\nНардеп почав активно готувати плацдарм у вигляді адміністративного ресурсу\n4 червня, 19:16\nЧергові парламентські вибори мають відбутися восени наступного року, проте неформальна передвиборча кампанія стартувала вже зараз. Її прояви можна бачити у численних рекламних банерах ймовірних кандидатів та партій. Так само вона проявляється і у всеукраїнських турне, які почали активно влаштовувати політики.\nОдні проводять лекції по боротьбі з корупцією в регіонах, інші відвідують «останні дзвоники» у школах, а хтось починає готувати плацдарм у вигляді адміністративного ресурсу. Серед останніх високу активність почав проявляти народний депутат Андрій Вадатурський. Про це пише видання Нyser.\nПарламентські кореспонденти не раз фіксували переписку нардепа, з якої можна зробити висновок, що він готується до виборів. Зокрема Вадатурський, спілкуючись з прем’єр-міністром Володимиром Гройсманом, пропонував останньому результати опитувань по Миколаївській області, а також рекомендував «допомогу» по Закарпаттю зі сторони його однопартійця Роберта Горвата.\nЗгодом ЗМІ опублікували можливий передвиборчий список на чолі з головою уряду Гройсманом, в якому також був присутній Андрій Вадатурський.\nПідтвердження тому, що Вадатурський дійсно допомагає прем’єр-міністру створювати партію, вдалося знайти парламентським журналістам. Наприкінці квітня було сфотографуване повідомлення на телефоні нардепа, в якому йому пропонують послуги по створенню політичної сили.\n«Мы быстро подготовим все необходимые документы и создадим Вашу политическую партию. Очень большой опыт работы с такими организациями и уверен, что сможем предложить для Вас самое лучшее решение», – зазначалось у повідомленні, яке надійшло на мобільний телефон Андрія Вадатурського (мова оригіналу збережена).\nА 3 червня відбулась подія, яку можна трактувати як підкуп виборців. За підтримки народного депутата Андрія Вадатурського (в тому числі і фінансової) відбулося святкування Дня міста у містечку Новий Буг, що на Миколаївщині. Вадатурський забезпечив підтримку легкоатлетичному забігу та змаганню по футболу. Зокрема на кубках, якими нагороджували переможців спортивних змагань, був зроблений напис «За підтримки народного депутата України Андрія Вадатурського».\nПро те, що депутат буде підтримувати проведення Дня міста у Новому Бузі, також стало відомо з його телефонного листування.\nЗ одного боку офіційно передвиборча кампанія ще не розпочалася, тому така підтримка виборців від ймовірного кандидата не є забороненою. Однак експерти однозначно стверджують, що це «легальна» форма скупки голосів, з якою потрібно боротися.\n«У міжвиборчий період, задовго до старту виборчої кампанії, кандидати надають виборцям матеріальні пільги, займаються прибиранням, ремонтами під’їздів, роздають продовольчі пакети.\nНавіть за півтора роки до парламентських виборів ми бачимо, що під час великодніх свят понад 20 кандидатів депутатів-мажоритарників масово роздавали продуктові набори та паски для окремих категорій виборців. Це є технологія підкупу виборців, незважаючи на те що законом не передбачено покарання за такі дії», – розповів голова Комітету виборців України Олексій Кошель в коментарі виданню «Новое время». Він також додав, що дуже важливо, аби виборець сприймав будь-яку форму прямого чи непрямого підкупу як злочин, незалежно від того, чи буде за нього покарання.\nТобто приклад Вадатурського, який спонсорував проведення Дня міста на своєму виборчому окрузі – є беззаперечним підкупом виборців, хоча й неформальним.\nЦинізм цієї «благодійності» полягає у тому, що ймовірний лідер партії, яку допомагає створити Вадатурський – прем’єр-міністр Володимир Гройсман, у квітні цього року активно рекламував законопроект, який має посилити відповідальність за підкуп виборців. «В Україні має бути чітке розуміння: ті, хто намагатимуться фальшувати, скуповувати голоси, будуть нести відповідальність», – коментував Гройсман законопроект, розроблений силами Міністерства внутрішніх справ спільно з громадськими організаціями.\nМова йде зокрема про зміни до статті 160 Кримінального кодексу України, яка визначає відповідальність за підкуп. Зараз в ній говориться про те, що «здійснення передвиборної агітації шляхом надання підприємствам, установам, організаціям неправомірної вигоди або надання безоплатно товарів…, робіт, послуг – карається обмеженням волі на строк від 2 до 4 років або позбавленням волі на той самий строк з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 1 до 3 років».\nУ цій статті під неправомірною вигодою слід розуміти кошти чи інше майно, переваги, пільги, послуги або нематеріальні активи, вартість яких перевищує 3% розміру прожиткового мінімуму. У законопроекті, про який розповідав Гройсман, говориться про посилення відповідальності у вигляді позбавлення волі до 6 років для осіб, які здійснюють підкуп виборців. А це означає, що правоохоронці зможуть отримати механізми доведення факту злочину, проводячи негласні слідчі дії.\nОтож поки «шеф» говорить про посилення боротьби з підкупом виборців, його ймовірні «односписочники» – зокрема Андрій Вадатурський – вже зараз користуються можливістю провести «задобрювання» виборців, яке також натякає на можливе використання у майбутньому адміністративного ресурсу. Адже свято у Новому Бузі проходило за активної участі міської влади. Тобто можна зробити висновок, що Андрій Вадатурський, який фінансово допоміг провести День міста у невеличкому містечку, розраховує на беззаперечну підтримку влади Нового Бугу під час виборів.\nПро існування «легальних» форм підкупу виборців говорить і координатор виборчих програм організації «Опора» Ольга Айвазовська. «В чинному законодавстві є відповідальність за негрошовий матеріальний підкуп юридичних осіб.\nОтже, якщо комп’ютери, медичне обладнання, електронні дошки вручаються школам чи медичним закладам від кандидата, який вже зареєстрований, – це підкуп і це карається зараз від 2 до 5 років. Але якщо це саме передається фізичним особам навіть у межах самої школи чи школярам, – говорять: «Школяр – не виборець, а це фізична особа, яка була в приміщенні і він не є юридичною особою», – це вже не підкуп», – коментує Айвазовська та додає, що виборче законодавство у будь-якому випадку передбачає відповідальність тільки під час виборів та передвиборчої кампанії.\nВадатурський, який фінансово допоміг провести День міста у Новому Бузі та нагородив школярів кубками зі своїм прізвищем – яскравий приклад того, від чого застерігають громадські організації.\nЗвісно, Андрій Вадатурський не єдиний, хто користується можливістю підкуповувати виборців «легальними» способами. Однак, його приклад доводить, що передвиборча кампанія вже розпочалась, і її старт, на жаль, аж ніяк не можна назвати прозорим. Виборців знову намагатимуться купити гречкою, концертами та адміністративним ресурсом.


Кредит онлайн киеве - DatingNowIcu\nОтримуй гроші з нами.\nНаша фінансова установа — це ліцензійна та легальна компанія, яка успішно працює з 2016 року. Преміум-кредит — незалежна компанія, яка допомагає українським громадянам у скрутному для них становищі. Коли Вам терміново потрібні гроші, ми завжди прийдемо на допомогу та допоможемо оформити швидкий кредит або кредит онлайн на карту.\nНаша мета — зберегти довгі та гарні стосунки з кожним клієнтом. Тому ми не стоїмо на одному місці, а кожен день намагаємося знаходити нові та прийнятні умови кредитування та виконуємо широкий спектр кредитних послуг на максимально вигідних для Вас умовах. Ми працюємо на основі міжнародних стандартів та дотримуємося найважливіших принципів кредитування. Задоволені клієнти — це наше досягнення, ми пишаємося кожним, хто довіряє нам, дякує та активно користується послугами.\nЧому саме кредит?\nКредит на Вашу банківську карту — це:\nШвидкість. Коли Ви потребуєте терміново грошей, або зарплата затримується, а Ви вже спланували покупки, ми допоможемо отримати швидкі гроші менш ніж за одну годину без черг та нервових зривів. Простота. Для того щоб взяти гроші в кредит на карту, не потрібно виходити з дому, достатньо лише перейти на наш сайт та заповнити анкетні дані. Після цього дочекайтеся зворотнього зв’язку з нашим менеджером, який зателефонує та призначить час зустрічі у зручний для вас час, щоб оформити документи. Гроші до зарплати отримати просто, маючи при собі лише паспорт та ідентифікаційний номер. Прозорість. Перед тим як підписати договір ми пропонуємо усю необхідну інформацію клієнту (відсотки, умови швидкого кредиту, як і де його погасити, графік платежів та інші відповіді на питання, які цікавлять). Ми не маємо прихованих відсотків та комісій. Безпечність. Багато клієнтів турбуються про свої особисті дані та документи. З нами Ви можете спати спокійно, Ваша особиста інформація залишиться в конфіденційною.\nПереваги нашої компанії Premium Credit:\nшвидке надходження грошей; зручний графік та умови погашення; при погашенні достроково — можливість заощадити; можливість самому обирати форму розрахування; дата платежу обирається в індивідуальному порядку; можливість контролювати витрати самостійно; немає прихованих відсотків та комісій; пеня не нараховується; за відкриття та оформлення кредитного договору платежі відсутні; Ви не сплачуєте додаткові гроші за дострокове погашення кредиту.


Взаємовідношення добра і зла (пошукова робота) - Реферати Українською, курсові, дипломи - скачати безкоштовно на UkrReferat.com\nВзаємовідношення добра і зла (пошукова робота)\tadmin\nПсихологія, реферат, курсова\tПошукова робота з психології\nЯк же співвідносяться між собою розглянуті нами дві основні категорії\nморальної свідомості, дві одвічні протилежності — добро і зло?\nНасамперед, слід, звичайно, зважити на те, що протилежність цих начал\nзовсім не означає, що в основі відносин між ними не закладені й певні\nвзаємозв’язки. Як будь-які універсальні протилежності, добро і зло в\nпевному розумінні передбачають одне одного: у світі, де неможливо було б\nгрішити, де перед людиною не відкривався би специфічний вимір злої волі,\nможна було б говорити про що завгодно, тільки не про добро. Добро, як ми\nпам’ятаємо, передбачає моральний вибір блага, вільне утвердження\nорієнтації на нього. Вільне — отже таке, яке має альтернативу. Якби\nтакої альтернативи не було, прагнення людини до блага не мало би власне\nморальної вартості — не кажучи вже про те, що навряд чи було б\nздійсненне саме по собі.\nПричому справа тут не тільки у формальній, суто логічній залежності. Щоб\nусвідомити себе як моральну особистість, зібрати свою суб’єктивну\nенергію в єдине ціле, виховати свою волю, людина має відчувати весь\nризик, усю незабезпеченість добра, яке не може утвердитися без її\nвибору, її рішучого вчинку. Ще Г. В. Ф. Гегель у «Філософії права»\nпідкреслював «необхідність зла» як принципу суб’єктивної\nіндивідуальності, котрий моральність має здолати, використавши всі\nможливості духовного розвитку.\nЯк зазначають фахівці в галузі педагогіки, особистості, що формується,\nможе бути потрібен і свій власний, глибоко пережитий досвід зла —\nсвоєрідне моральне щеплення, що гартує її напередодні серйозних життєвих\nконфліктів. За словами М. Бубера, «зло людина фактично знає тільки тією\nмірою, якою вона знає про саму себе, все інше… не більше ніж ілюзія».\nДитина, підліток, юнак на порозі дорослого життя має так чи інакше\nвипробувати своє сумління, відчути реальний, не награний страх, реальний\nсором, щоб усвідомити внутрішні межі своїх виборів і вчинків на\nмайбутнє. В набутті цього досвіду, котрого так чи інакше не позбавлений,\nмабуть, ніхто, є справжній, неминучий ризик; разом з тим від тактовності\nоточуючих дорослих чималою мірою залежить, чи стане цей досвід зла лише\nминущим моментом духовно-морального розвитку особистості, чи накладе\nзгубний відбиток на все її подальше життя. Великий захисник гуманності й\nзнавець дитячої душі Януш Корчак у цьому зв’язку писав: «Мій принцип —\nнехай дитя грішить. Бо ж у конфліктах із совістю і виробляється моральна\nТаким чином, без можливості зла, а інколи і його актуальної присутності\nв моральній свідомості й поведінці особистості неможливе гартування\nсправжньої моральної доброти.\nТака «необхідність зла», звісно, не означає, що ми маємо його спеціально\nвигадувати, тягти звідкілясь у власне життя, або ж, що найгірше,\nстворювати собі «образи зла» на зразок тих, про які йшлося вище. Не слід\nтурбуватися про те, що зла для когось не вистачить. Оскільки людина не є\nвсемогутньою, для неї завжди залишатиметься відкритою царина морального\nвибору, один з полюсів якого буде позначений як зло. Потрібна тільки\nготовність мужньо й відкрито, не втрачаючи ні власної гідності, ні\nлюбові до ближніх, стрічати зло там, де воно вторгається в наше життя.\nОкреслені відносини добра і зла, потрапляючи в поле філософсько-етичного\nрозгляду, нерідко давали привід для занадто широких узагальнень. Так, у\nмежах діалектичної філософської традиції, від Гегеля до основоположників\nмарксизму й далі, утверджується парадигма (взірець) розуміння\nвзаємовідношення добра і зла в дусі класичної діалектики суперечностей —\nяк цілковитого взаємоопосередкування, взаємопроникнення і взаємопереходу\nміж ними. В суспільній свідомості вкорінювалася, аж поки не стала\nзагальним місцем, думка про те, що зло в історії виявляється чи не\nнайбільш вдалою і природною формою втілення певного кінцевого добра, що\nдобро безсиле, поки не знайде доступ до «злих» важелів реального\nпрогресу, що добрі наміри самі по собі тільки й ведуть, що до пекла, і\nт. д., і т. п. Девізом цього діалектичного розуміння, що інколи й\nсьогодні сприймається як єдино можливе, можна було б поставити відомі\nслова Мефістофеля з гетевського «Фауста»:\nУ цілковитій відповідності із цим мефістофелівським гаслом у філософії\nісторії Гегеля зло осмислюється як реальний двигун суспільного прогресу:\nсаме користолюбство, любов до влади та інші низькі пристрасті людини\nголовним чином і рухають, за Гегелем, коліщата історичного поступу,\nспрямованого до кінцевої свободи й добра. Ще виразніше про зло як\nрушійну силу історичного прогресу висловлювався Ф. Енгельс.\nПеретворюючись у реальності соціального життя на безпосередньо практичну\nнастанову, дане уявлення породжувало моральну нерозбірливість у виборі\nзасобів здійснення ідеальних цілей, вело до виправдання насильства й\nжорстокості. Всі ці втілення «діалектики добра і зла» добре відомі нам\nіз власного соціального досвіду; відомі вони й у світі.\nІстотним наслідком утвердження в суспільній свідомості подібної\nдіалектики виявилося те, що в межах доброчинної, здавалося б, діяльності\nстала можливою своєрідна ейфорія щодо зла як начебто необхідного для\nдосягнення тієї чи іншої позитивної моральної мети. Стало можливим\nхвалитися міццю біцепсів, «крутістю» поводження з людьми, кількістю\nтанків і боєголовок, убачаючи в усьому цьому не лише прояв власної сили\n(що завдає радості й дикуну), а ще й певний натяк на святість своєї мети\n— адже чим більше зла мусимо ми вчинити задля нашого гіпотетичного\nдобра, тим, значить, саме це добро має бути вище, могутніше й світліше!\nЛише у XX ст., коли «необхідне» зло, нагромаджуючись у житті людей і\nсуспільства, загрожувало вже стати «непрохідним», таким, крізь яке\nвзагалі неможливо пробитися нікуди, — почала набувати поширення інша,\nальтернативна парадигма в розумінні співвідношення добра і зла. Згідно з\nнею, діалектична напруженість і взаємопереплетіння цих двох полюсів\nутілюються саме в незмінну актуальність вибору між началами добра і зла\nна кожному з етапів реалізації людських цілей, у розуміння того, що\nситуація такого вибору залишається для людини завжди відкритою. Іншими\nсловами, на передній план виходить потреба у відповідальному моральному\nосмисленні кожного із значущих елементів цілеспрямованої діяльності\nАдже вся сучасна історія свідчить, що мало тільки бажати добра — добра,\nяк вони його розуміли, нерідко хотіли й найжорстокіші тирани, — мало і\nпрацювати задля його реалізації. Важливою є здатність добром робити\nдобро — так вибудувати конфігурацію своєї дії, своїх учинків і\nстосунків, щоб за будь-якого позитивного ефекту вони завдавали\nщонайменше зла людям і довкіллю. Надихаючими ознаками руху в цьому\nнапрямі є поширення засад етики ненасильництва, екологізація сучасної\nНаведені загальні міркування дістають цікаве емпіричне підтвердження у\nсвітлі соціологічних досліджень, проведених наприкінці 80-х років проф.\nВ. О. Лефевром та його співробітниками (США). Дослідники опитали групу\nкорінних американців і групу емігрантів, які нещодавно залишили СРСР.\nОбом групам були поставлені дві серії запитань. Перша з них мала на меті\nз’ясувати схильність членів групи до поєднання або, навпаки, до\nрозрізнення добра і зла, морально позитивного й морально негативного в\nряді типових життєвих ситуацій. Опитувані мали відповісти на такі\nПоказово, що емігранти з СРСР, що загалом зовсім не прагнули\nзарекомендувати себе радянськими людьми, на відміну від корінних\nамериканців давали позитивні відповіді на поставлені запитання,\nзасвідчивши тим самим свою звичку до поєднання, змішування добра і зла.\nДалі, однак, членам обох груп були запропоновані запитання: 1. Чи\nповинна порядна людина в ситуації конфлікту з негідником прагнути до\n2. Група терористів захопила літак. Є можливість їх знищити, не завдаючи\nшкоди нікому з пасажирів. Інша можливість полягає в тому, щоб спочатку\nзапропонувати терористам здатися. Керівник групи звільнення прийняв\nрішення в жодні переговори із злочинцями не заходити. Чи схвалюєте Ви\nІ ось більшість американців, що перед тим наполягали на розмежуванні\nдобра і зла, схвалили тепер поведінку тих осіб, які йшли на компроміс.\nЩо ж до колишніх радянських, то більшість із них, попередньо\nвисловившись за поєднання добра і зла, в даному разі виявилися\nприбічниками безкомпромісної поведінки. Таким чином підтвердилося\nприпущення дослідників: у тих культурних спільнотах, де більшість людей\nнегативно оцінює поєднання добра і зла, перевага віддається особі, котра\nпрагне до компромісу (американці); а в тих спільнотах, в яких поєднання\nдобра і зла оцінюється позитивно, підтримку дістають особи з\nЯкщо вдуматися, ніякого парадоксу тут немає. Справді, якщо людина зі\nшкільної лави й у теорії, й на практиці звикла до «діалектики», що\nпереплутує добро і зло в єдиний нерозв’язний вузол, для неї в критичній\nситуації, яка потребує відповідальних рішень, легше, природніше,\nмахнувши рукою на ризик, покластися на «авось», на те, що «крива\nвивезе», а під благий намір усі гріхи спишуться, — і ступити на шлях\nконфронтації. Якщо ж особа звикла розрізняти добро і зло в\nнайрізноманітніших обставинах буття — вона і в критичній ситуації\nвиходитиме з того, що компроміс — це все ж таки відносно менше зло, ніж\nсмерть, ніж ризик знищення безвинних людей. І вона піде на компроміс\nтам, де це потрібно.\nТаким чином, ми бачимо, що проблеми сутності добра і зла та відношення\nміж ними мають принципове значення не тільки для етичної теорії — вони\nзачіпають надзвичайно актуальні аспекти самого нашого сьогоднішнього\nжиття. Надалі, говорячи про інші категорії моральної свідомості, ми\nматимемо нагоду впевнитися, що й вони — зовсім не якісь сухі абстракції,\nв них акумулюються реальні людські тривоги, радощі й страждання. Проте\nперш ніж перейти до наступних понять цього ряду — ще одне зауваження\nщодо категорії морального добра.\nУявімо собі добродія в буквальному розумінні цього слова, який усе робив\nби лише з поваги до морального обов’язку або заради ідеї добра: заради\nсвітлого майбутнього людства сумлінно виконував би свої службові\nзавдання, з почуття патріотичного обов’язку вболівав би за національну\nфутбольну збірну, щиро зичачи добра знайомій дівчині, з єдиної цієї\nпричини пропонував би їй руку й серце… Навряд чи ми назвали б такого\nдобродія людиною особливо привабливою і досконалою в моральному\nвідношенні, чи не так? Навіть, мабуть, могли б запідозрити в нього якесь\nрафіноване себелюбство. (Хоча Кант, виходячи з основних положень свого\nвчення про категоричний імператив, очевидно, вважав, що саме такою і має\nбути високоморальна особистість.) То що ж — виходить, прагнення до добра\nще не робить людину по-справжньому доброю?\nЗ огляду на зазначену складність, у сучасній аксіології (теорії\nцінностей) на підставі праць М. Шелера (1874—1928) і Н. Гартмана\n(1882—1950) прийнято розрізняти інтендовану цінність (тобто цінність, на\nяку скерований, реалізацію якої має на меті даний вольовий акт або\nвчинок) і цінність самої інтенції (тобто моральну цінність наміру або\nволевиявлення, представленого даним учинком). Базуючись на цьому\nрозрізненні, ми можемо твердити: так, свідомо прагнути до добра, тим\nбільше всіляко це своє прагнення демонструвати — ще зовсім не означає\nсправді бути доброю людиною, на ґрунті таких прагнень зростають і\nсвятенництво, і банальний егоїзм.\nНерідко в побуті можна чути зітхання, сповнені образи: «Я їм бажаю\nтільки добра, заради їхнього блага роблю те-то й те-то — чому ж вони\nмене не люблять? Не поважають?» А не люблять, напевно, тому, що тип\n«свідомого» мораліста — далеко не вищий у духовному відношенні тип\nлюдини загалом, і особливої любові, щиро кажучи, ще не заслуговує. Щоб\nпіднести людину на більш високий ступінь духовного розвитку, мораль, хоч\nяк дивно це звучить, повинна «здолати» саму себе, «забути» про власне\nіснування. Добро повноцінне, коли, роблячи його, особа справді забуває\nпро мораль і замість докорів і самовиправдань переймається реальними\nтурботами, стражданнями й радощами своїх ближніх. Добро повноцінне, коли\nлюдиною, що його творить, рухає не абстрактна ідея добра, не гола\nсвідомість обов’язку, а живі почуття любові, жалю, симпатії,,\nбезкорислива радість спілкування.\nЧи значить це, що мораль як така непотрібна, що сама ідея добра має\nвмерти в людській душі? Зовсім ні! Навпаки: особа має пройнятися духом\nморальності настільки, щоб він міг жити й утілюватися в найглибших її\nпочуттях, мимоволі й невимушене даватися взнаки в найтонших проявах її\nсуб’єктивності. Мораль чогось варта тоді, коли вона живе, оскільки живе\nлюдина. Коли людина, забувши про те, що мусить творити добро,\nнаслідків обирати ТОРІ або інший варіант поведінки, — а тому має нести\nпотрібен їй для виконання своїх моральних зобов’язань.\nРазом з тим власне моральна відповідальність — це, звичайно, не синонім\nекзистенційного відповідання як такого, вона має особливі риси,\nлюдина — і перед ким вона відповідає.\nВище вже йшлося про те, що людині з розвиненим сумлінням властиво\nзавищувати міру своєї відповідальності; це глибоко людський порух душі,\nздатність до якого в будь-якому разі свідчить про моральну доброту даної\nособистості. Саме наявність цього «вектора завищення» власної\nвідповідальності і в «Братах Карамазових» Достоєвського принципово\nвідрізняє позицію Миті й Альоші від позиції їхнього брата Івана. Якщо\nІвана співчуття до страждань безвинної дитини й обурення жорстокістю\nсвіту ведуть до неприйняття цього світу і відкидання його законів, то\nтой же старець Зосима вчить робити з цього обурення і співчуття зовсім\nінші моральні висновки. «Якщо ж лиходійство людей обурить тебе гнівом і\nскорботою вже непоборною, навіть до бажання помститися лиходіям, то\nпонад усе бійся цього почуття; відразу ж іди й шукай собі мук так, наче\nсам був винним у цьому лиходійстві людей. Прийми ці муки і перетерпи, і\nвгамується серце твоє, і зрозумієш, що й сам винний, бо міг світити\nлиходіям навіть як єдиний безгрішний і не став. Коли б світив, то\nсвітлом своїм осяяв би й іншим шлях, і той, котрий учинив лиходійство,\nможе, не вчинив би його при світлі твоєму». Наведеш слова Зосими —\nглибока моральна відповідь на бентежні, збурюючі душу питання Івана; цю\nвідповідь кожен по-своєму і реалізують самим своїм життям брати Івана —\nДмитро й Альоша. Так, ця відповідь уразлива, особливо якщо звести її до\nабстрактно-логічної форми, позбавивши того відчуття живої соборності,\nспільного духовного подвигу діяльної любові, що надає їй внутрішньої\nглибини. Зрештою, щоб відповідати за інших, мало власного ентузіазму,\nважливо знати, чи влаштовує це самих «інших»: тут є моральна пастка, в\nяку, до речі, потрапив і Достоєвський, коли йому спало на думку, що сама\nРосія могла б у всесвітньому масштабі стати таким «відповідачем за\nвсіх», здатним давати останні відповіді на корінні питання буття інших\nнародів і країн…\nОднак у моральному житті, моральному розвитку людей не буває готових\nрецептів. Кожне наше рішення містить у собі елемент ризику, і чим вищою\nє та чи інша людська ідея сама по собі, тим вона вразливіша, тим\nстрахітливішими й болючішими можуть стати всілякі її перекручення. Тому\nй не слід забувати про відповідальність.\nякі йшлося на попередніх сторінках, категорія справедливості передбачає\nпросто оцінку того чи іншого єдиного явища (добро це чи зло тощо), а\nспіввідношення кількох (двох або більше) моментів, між якими й належить\nустановити етичну відповідність; так, справедливо, щоб гідному вчинкові\nвідповідала заслужена винагорода, злочину — кара, правам — обов’язки й\nт. п. Стосовно до між-людських стосунків і суспільного життя загалом\nсправедливість вимагає етично обґрунтованого розподілу благ між людьми\n(хоча конкретні засади такого обґрунтування в різні часи і в різних\nкультурах, звісно, виявляються різними) —так в етику вводиться уявлення\nпро суспільство як певного роду системний об’єкт. ,На зазначений зміст\nпоняття про справедливість указує і його походження. Так, давньогрецьке\ndike, що перекладається як справедливість, первісне означало звичай,\nспосіб життя, в подальшому ж набуло значення правильного, належного\nзвичаю. Подібним чином і латинське jus (звідси justitia) означає власне\nправо, закон. У річищі цієї мовної традиції й з’являються перші спроби\nсутнісного осмислення справедливості, що ми їх знаходимо в Демокріта\n(близько 460 — близько 380 до н. е.), софістів (друга пол. V — перша\nпол. VI ст. до н. е.), Сократа та інших античних філософів. Своєрідним\nфілософським узагальненням цих спроб можна вважати концепцію Платона,\nякий надав справедливості значення завершальної з-поміж чотирьох\nосновних «полісних доброчесностей» — такої, що тільки й дає усім іншим\nдоброчесностям (тобто розсудливості, мужності й мудрості) «силу\nвкорінюватися в людині» («Держава», 4336 с). При цьому в соціальному\nплані справедливість, за Платоном, постає як такий ідеальний устрій\nсуспільства, коли кожен із суспільних станів (тобто правителі, воїни,\nремісники) сумлінно виконує свої обов’язки й не втручається у справи\nмудрецями Мо-цзи (479—400 до н. е.), Мен-цзи (372—289 до н. е.) та ін.\nякраз справедливість відплати, або ретрибугивна справедливість, що\ntalio — помста): «око за око, життя за життя!» Найяскравішим утіленням\nсправедливості, почав — дуже поступово —здавати свої позиції під\nСаме у сфері розподілу матеріальних благ, як уже зазначалося,\nнедостатність суто зрівняльних форм справедливості виявилася в нашому\nстолітті з особливою гостротою. Разом з тим цілком відмовитися від них\nтакож неможливо, адже за ними — життєві потреби мільйонів людей.\nПроблеми конкретного співвідношення зрівняльних і\nпропорційно-розподільчих засад соціальної справедливості в контексті\nсучасних ринкових відносин інтенсивно обговорюються, зокрема, в працях\nтаких теоретиків, як Дж Роулс («Теорія справедливості», 1971), Д. Белл\n(«Культурні суперечності капіталізму», 1976) та ін. Підхід до цього кола\nпитань Дж. Роулса визначається встановленням двох фундаментальних\nпринципів справедливості: принципу рівної свободи, який утверджує\nрівноправність людей щодо їхніх базових свобод, і принципу відмінності,\nкотрий зумовлює можливість нерівного розподілу благ його спрямованістю\nдо найбільшої вигоди найменш забезпечених членів суспільства, тобто\nумовою максиміну. Що ж до поглядів на справедливість Д. Белла, то він,\nперебуваючи на позиціях сучасного неоконсерватизму, вважає, що рівність\nможна справедливо встановлювати лише всередині певних соціальних груп;\nводночас будь-яка нерівність має відповідати тим умовам життя,\nсоціальному оточенню, роду діяльності, що визначають місце індивіда в\nсуспільстві (принцип «релевантних відмінностей» як міри справедливості —\nпор. «нерівну рівність» у Г. Сковороди). Зрештою, як зазначає Д. Белл,\nєдиним адекватним принципом соціальної справедливості може бути такий:\nкожному залежно від його особистого внеску й відповідно до повноважень\nта привілеїв, притаманних його сфері діяльності.\nЗвичайно, викладеними думками сучасний рівень обговорення проблем\nсоціально-економічної справедливості не обмежується. Однак перебіг цього\nобговорення уводить все далі від наївно-утопічних уявлень про\nкомуністичний розподіл, що панували в нас у недавньому минулому.\nВажливим завданням моральної самосвідомості є утвердження\n(санкціонування) певних стандартів самооцінки людської особистості До\nформ такого санкціонування належать уявлення про честь і гідність\nлюдини. Істотно, що в обох випадках (тобто й щодо честі, й щодо\nгідності) йдеться не просто про самооцінку, а, як бачимо, про деякий її\nціннісний стандарт. Високо чи низько оцінює себе в кожному конкретному\nразі та чи та особа, залежить від її вдачі, поведінки, обставин; але на\nбазі морального усвідомлення себе в неї формується певний загальний\nстандарт самооцінки, певна сукупність критеріїв власної життєвої\nреалізації. Цього загального стандарту вона, з одного боку, повинна сама\nдотримуватися у своїй поведінці (уявлення про те, що є «гідним» і\n«негідним», що «личить», а що «не личить» робити тощо). З іншого ж боку,\nякщо даний ціннісний стандарт є достатньо обґрунтованим, особа має також\nвимагати його дотримання і від тих, хто її оточує. Повага власної честі\nй гідності з боку інших — невід’ємне право кожної людини.\nВодночас між поняттями честі й гідності існують суттєві відмінності.\nВласне честь як форма самосвідомості санкціонує певний моральний статус\nлюдського індивіда, певний стандарт його оцінки згідно з належністю до\nтієї чи іншої конкретної групи людей — соціальної, професійної,\nнаціональної, статево-вікової, за тими або іншими конкретними\nуподобаннями тощо. Ви можете мати честь як учений або робітник, майстер\nсвоєї справи, як вояк, як українець, росіянин, єврей, як юнак або\nдівчина, як мешканець Києва, як член певного клубу або ж партії тощо;\nсаме слово «честь» етимологічно пов’язане з «часть», «частина»: в\nнадбанні даної групи, як матеріальному, так і моральному, в її славі й\nдоброму йменні, в повазі, яку вона викликає до себе, кожен її член має\nсвою частину. Звідси й тісний зв’язок поняття честі з поняттям репутації\n(від лат. reputatio — роздум, міркування), що позначає загальну думку,\nяка складається в суспільстві щодо морального обличчя певної особи або\nколективу. Людина честі має піклуватися як про репутацію групи, до якої\nвона належить, так і про власну свою репутацію: чи відповідає вона\nособисто висоті вимог честі, що належить їй як члену даної групи.\nІсторично поняття про честь виникає насамперед як відображення родової й\nстанової диференціації людських спільнот: людина, згідно з первісними\nуявленнями про честь, не повинна робити того, що принижує гідність\nданого роду або стану. Значення домінанти всієї системи моральних\nцінностей ідея честі набуває в так званій рицарській етиці, коріння\nякої, на думку дослідників, сягає ще в епоху Троянських війн (світ\nгомерівської «Іліади»), розквіт же припадає на часи феодального\nПісля занепаду рицарства у власному розумінні слова типовими\nперсоніфікаціями «людини честі» стають, зокрема, образи французького\nжантільйома, англійського джентльмена. Колоритну картину того, що\nстановило джентльменське уявлення про честь в Англії XVII ст., дає\nрозвідка Ч. Л. Бербера «Поняття честі в англійській драмі 1591—1700 рр.»\n(1957). Як зазначає автор, честь у ці часи вважалася в Англії виключним\nпривілеєм вищого суспільного стану — дворянства. Серед розмаїття\nконкретних значень поняття «честь» домінують три: честь як визнання,\nгарна репутація, честь як щось внутрішньо притаманне самій людині, її\nдуховна шляхетність і, нарешті, честь як дівоча цнотливість.\nПроаналізувавши 235 п’єс англійських авторів того часу (серед них і\nбільшість шекспірівських), Бербер реставрує розгалужену ієрархію вимог,\nякі мала тоді виконувати людина честі. Так, зокрема, вона не повинна\nбула зносити образи. В коханні вона не терпить суперників, якщо ж\nсуперник з’являється, належить вдатися до дуелі. Вона не може дозволити\nперехитрувати себе; її обов’язок —наполягати на своїх правах і захищати\nсвоє суспільне становище. Джентльмену не личить підкорятися чужій волі.\nЖити він має відповідно до своїх достатків, себто на широку ногу. Він не\nможе робити нічого, що пов’язане з прислуговуванням. Його безчестить\nпогана поведінка дружини або будь-кого з родичів. З дамами він завжди\nчемний і піклується про їхню репутацію. Він не може викликати на дуель\nлюдину, перед якою має якісь зобов’язання; спершу він повинен\nзвільнитися від них. На війні він суворо додержується всіх правил\nвоєнних змагань: не чинить нападів без оголошення війни, відрізняє\nцивільне населення від тих, хто має зброю, не втікає з полону, не\nприймає ганебних умов; якщо ж немає інших засобів урятувати честь —\nкінчає життя самогубством. Так само невід’ємними рисами честі\nджентльмена є обов’язкове сплачування боргів, виконання зобов’язань,\nправдивість, лояльність щодо законної влади, відмова від обману,\nхабарів, насильства, віроломства тощо .\nЗвичайно, впродовж історії суттєвий зміст домінуючих у суспільстві\nкодексів честі неодноразово змінювався; разом з тим, як можна побачити і\nз наведеного переліку, чимало елементів уявлення про честь зберігають\nвідносну сталість. І в наші дні не втратили свого значення уявлення про\nчесть і безчестя. Розмивання станових бар’єрів і широка демократизація\nморальності почасти позбавили їх колишньої вагомості й прямої\nзобов’язуючої сили; нині ми, як цивілізовані люди свого часу, не маємо\nтих засобів негайно покарати мерзотника й нахабу, які були в\nрозпорядженні середньовічного рицаря або джентльмена XVII ст., —можливо,\nз цим не в останню чергу пов’язаний нинішній розквіт усіляких\nнеподобств. І все ж безперечною рисою морального прогресу є те, що\nналежність до людей честі визначається вже не зовнішніми становими\nознаками, а покликом серця, вихованням, внутрішнім волевиявом самої\nособистості. Наявність і в нинішні, важкі для будь-якої шляхетності часи\nлюдей, для котрих поняття про честь зберігає свою життєву вагу, — одна з\nістотних ознак наступництва морально-історичного розвитку людства. Втім,\nнайбільш показовим для історії людської моральності останніх століть є\nте, що ідея честі загалом дедалі більшою мірою поступається своїм місцем\nу системі моральних пріоритетів ідеї людської гідності.\nЯкщо поняття честі за самою своєю суттю санкціонує диференціацію людей у\nсуспільстві, утверджує граничну відмінність можливостей їхньої моральної\nсамооцінки, то поняття людської гідності висвітлює інший, протилежний\nполюс моральної самосвідомості. Воно утверджує принципову цінність\nіндивіда як людини взагалі, як представника людства, саме цим і\nвизначаючи моральний стандарт його самооцінки. Утвердити, обстояти або\nвтратити свою гідність особа здатна лише в такій гранично широкій\nперспективі — в проекції власного індивідуального Я на загальнолюдські\nпотенції, цінності й ідеали. Наскільки повно проявляється в конкретному\nповодженні особистості історично сформоване начало людяності як такої,\nнаскільки людяними є її задуми і вчинки — такою є проблема людської\nгідності в її «внутрішньому» аспекті, аспекті морального\nсамовдосконалення особи. З іншого боку, проблема гідності — це й\nпроблема забезпечення поваги до кожного індивіда, його людських прагнень\nі прав з боку інших людей та суспільства в цілому. Нестача такої поваги\nдосі, на жаль, залишається відчутною моральною вадою нашого суспільства.\nВажливо, що розуміння індивіда як такого, що втілює загальнолюдські\nцінності, набуває в ідеї моральної гідності характеру презумпції (тобто\nпопереднього визнання), а не безпосередньо емпіричної констатації.\nСправа не стоїть таким чином, ніби конкретний індивід «заслуговує» право\nна людську гідність лише тією мірою, якою він спроможеться втілити у\nсвоєму реальному бутті певні риси, що їх ми оцінюємо як риси «людини\nвзагалі». Якби такий підхід був можливим, ідея гідності принципово нічим\nне відрізнялася б від ідеї честі і, як і вона, виявилася б спрямованою\nна моральну диференціацію членів суспільства. Адже поки йдеться про\nякісь конкретні, емпірично спостержувані людські риси, завжди можна\nбачити, що хтось утілює їх більшою мірою, хтось — меншою; отже,\nвиходить, хтось має більше, а хтось менше право на власне людську\nЛегко переконатися, що такий підхід виявився би згубним для морального\nпогляду на людину. Саме людство як сукупний моральний суб’єкт постало б\nу такому разі чимось на зразок спортивного клубу, виробничого колективу\nчи соціального стану, де є свої «зірки», свої «старійшини» або\n«передовики виробництва», є пересічний люд, а є й такі, хто явно не\nвиправдовує високої репутації члена зазначеної спільноти. Негідники,\nОднак до людства неможливо належати більшою чи меншою мірою. Перед цією\nідеєю усі ми морально рівні — від президента до жебрака, від генія\nдоброти до останнього грішника. Кожен має дбати про «внутрішню людину» в\nсобі — інша справа, що хтось дбає про неї краще, хтось гірше, а ще хтось\nзовсім занехаяв її. Й кожен має поважати цю «внутрішню людину» в інших —\nхоча хтось таки поважає її, а хтось ставиться до інших як до добрива для\nвласної улюбленої персони…\nВикладеному розумінню моральної гідності людини відповідає філософське\nїї бачення як істоти, здатної до трансцендування, тобто до виходу за\nмежі наявного буття, у сферу постійно оновлюваних можливостей і\nперспектив. Поєднуючи в собі актуальне й віртуальне, «поцейбічне» й\n«потойбічне», звідане й незвідане, реальне й потенційне, минуле й\nмайбутнє, — людина, за висловом Достоєвського, є таїна. Але якщо це так,\nми, не розгадавши її (бо ми не боги), не можемо бути цілком певні\nвідносно того, в якому людському індивіді зазначена таїна втілилася\nбільшою, а в якому — меншою мірою. Не можемо — навіть якщо б дуже цього\nхотіли. Навіть якщо б це нам дозволяв наш моральний погляд на людину.\nВтім, якщо не претендувати на остаточне розкриття таємниці людини і на\nморальне ранжирування всіх відповідно до реальної гідності кожного, слід\nсказати, що певні аспекти людяності як такої все ж відкриті й цілком\nзрозумілі для нас, тож не враховувати їх ми не можемо. Як уже\nзгадувалося, «внутрішня людина» є в кожного, проте один дбає про неї,\nінший — ні. Й, стверджуючи презумпцію моральної гідності щодо кожного\nлюдського індивіда, ми водночас абсолютно обґрунтовано кажемо про\nкогось, що він або вона — людина гідна, тобто належним чином реалізує\nсвою гідність, а про когось іншого маємо зовсім протилежну думку. Таким\nчином, ми ще раз переконуємося, що презумпція гідності — не просто\nемпірична оцінка, а ціннісний стандарт, не моральна зрівнялівка, а\nоснова рівності вихідних вимог і критеріїв, котрим кожен конкретний\nіндивід може відповідати по-різному.\nЩо ж конкретно маємо на увазі, коли йдеться про реалізацію ідеї\nморальної гідності — про гідне чи негідне людське життя?\nЯк зазначалося, вичерпного об’єктивного знання про людину ми мати не\nможемо, насамперед через її здатність до трансцендування. Однак\nпринаймні сама ця здатність нам безперечно відома — відома як сутнісна\nхарактеристика людського способу буття взагалі. Без неї людина\nнеспроможна була б реалізовувати свої вищі потенції. Отже, той, хто\nпридушує цю здатність у собі або в інших, хто зводить людського індивіда\nдо суто об’єктивного виміру речі серед речей — безперечно, принижує\nТак само необхідні сутнісні компоненти людяності — свобода, творчість,\nлюбов. І про того, хто здатний будувати відповідно до їх вимог власне\nжиття і захищати право інших людей на них, можна сказати, що він живе з\nгідністю. Навпаки, нехтування цими корінними сутнісними компонентами\nлюдяності безперечно порушує моральну гідність людини.\nВищі духовні здібності людської істоти, як про це свідчить вся історія\nсвітової культури, визначаються її прагненням до Істини, Добра, Краси.\nСаме тому, як зазначає грузинський дослідник моралі Г. Д. Бандзе-ладзе,\n«поняття людської гідності органічно пов’язане з інтересами творення,\nзахисту й розвитку цих цінностей». Відповідно до цього гідність людини\nпорушується тоді, коли вона «не має умов виправдання свого призначення,\nтобто коли вона не може осягнути істину й красу. Людська гідність\nпринижується тоді, коли заважають особі в її розумовому розвитку,\nпошуках істини, осягненні правди, коли їй не кажуть правди, обманюють…\nБудь-яке приниження істини — приниження людської гідності». Так само\nприниженням гідності людини є й будь-яке зневаження її прагнення чинити\nдобро, творити прекрасне2.\nНа жаль, ми в нашій давній і недавній історії надто часто — не як\nвипадок, а як правило — стикаємося з таким станом справ, коли від людей\nсвідомо ховали істину, всіляко обмежували й принижували їхню свободу,\nїхню творчу ініціативу. Це — не тільки гріх комуністичного режиму, але\nтрадиційна вада нашого життєвого устрою загалом. Саме тому й досі\nсвідомість власної людської гідності — м’яко кажучи, не найсильніший бік\nнашого сучасника. Утвердження цієї свідомості, поширення сфери її\nкомпетенції аж до найдрібніших подробиць життя — нагальне завдання як\nнашої нинішньої культури загалом, так і кожної окремої особистості, що\nпрагне ввійти до спільноти цивілізованих людей, для яких, за словами вже\nцитованого грузинського філософа-мораліста, гідність була й є вищою\nцінністю, тож «будь-яке зазіхання на неї, будь-яке приниження її є таким\nже злом, як знищення самої людини».\nЯк бачимо, розглянуті категорії честі й гідності не тільки протилежні,\nале багато в чому доповнюють одна одну, окреслюють взаємопов’язані\nаспекти людської моральності. Якщо поняття честі висвітлює площину\nособливого в моралі, то поняття гідності висвітлює площину\nуніверсального. Свідомість честі вчить нас солідарності з ближніми,\nсвідомість гідності — відповідальності перед дальніми. В певних випадках\nвони наче продовжують одна одну: так, коли за людиною заперечують ту\nморальну цінність, котра відповідає її належності до певної групи або\nкасти (офіцерів, дворян, учених та ін.), кажуть, що ображено її честь.\nКоли ж у її особі принижують саму цю групу, коли належність до останньої\nрозглядається як те, що ганьбить людину, — йдеться вже про нехтування її\nгідністю. Разом з тим честь і гідність ніколи не «додаються» одна до\nодної (надмір честі не може скомпенсувати брак гідності, і навпаки), а\nсаме у взаємодії формують цілісний континуум моральної самосвідомості\nлюдини. Домінуючу ж роль у цій взаємодії відіграє, безперечно, гідність,\nбез ушляхетнюючого впливу якої ідея честі в сучасному світі втрачає своє\nморальне значення. Воно й зрозуміло: адже саме свідомість людської\nгідності відбиває ті притаманні моральності загалом тенденції до\nуніверсалізації й гуманізації цінностей особистісного буття.\nЛюдина, природа і суспільні відносини як об’єкти естетичної діяльності (реферат)


На останні бюджетні кошти в Черкасах відремонтують зупинки - 0472.ua\nНа останні бюджетні кошти в Черкасах відремонтують зупинки\n15:55, 14 грудня 2015 р.\nУ Черкаській міськраді все ж таки утримали птаху щастя та ухвалили зміни до бюджету щодо освоєння надлишку коштів.\n"Вдалося повернути ремонт зупинок (405 тис. грн.), зняти сумнівні видатки на природоохоронні заходи (410 тис. грн.), включити спеціальні ліжка для пологових залів (63 тис. грн.), зняти сумнівні видатки на вікна для Палацу молоді (200 тис. грн.)", - написав на своїй сторінці у Facebook екс-мер Сергій Одарич.\nТакож колишній міський голова підтримав зняття питання щодо туалету у міськвиконкомі, на який нове керівництво міста хотіло виділити 160 тис. грн.\nОскільки винесені тоді на голосування питання попередньо не обговорювались, то в багатьох депутатських фракціях так і не зрозуміли, на що саме пропонували виділити кошти. Це викликало цілий шквал критики з боку депутатів.\n"Я буваю в чоловічих туалетах міськради, там немає що ремонтувати. 160 тисяч? У школах на ремонтні роботи аварійних туалетів вистрачають в рази менше", - зазначив у своєму коментарі vikka.ua депутат Черкаської міськради від "Самопомочі" Олексій Романов.\n"Ці кошти пропонують виділити на окремий туалет для людей з обмеженими можливостями на першому поверсі міськвиконкому", - пояснив депутат міськради від "Свободи" Ярослав Нищик і додав, що виступає взагалі за зняття деяких сумнівних позицій.\nВ свою чергу Сергій Одарич звернув увагу громадськості на недоцільність виділення 160 тисяч гривень на кожен туалет. "Вистачило б і по 25 тисяч", - зазначив він після першої робочої сесії міськради.\nНагадаємо, наприкінці року у Черкаському міському бюджеті з’явився надлишок коштів. Вільні гроші зайшли ласкою центральної влади, яка виділила кошти на зарплати бюджетників. За існуючими в Україні механізмами бюджетоутворення у разі, якщо така сума не буде вчасно освоєна, гроші автоматично будуть повернуті державі.


Ні виробничої, ні хлопської логіки - Чернівці, Чернівецька область - новини в газеті Версії\nНі виробничої, ні хлопської логіки\nЯ постійний читач вашої газети. Тому й хочу поділитися своїми думками, бо бачу, що ви друкуєте діаметрально протилежні погляди. Зрештою, у цьому й полягає демократія.\nТак ось у липні цього року я побував у Білорусі і мені там дуже сподобалося. Чому? Бо там практично немає безробітних, у селах уся земля засаджена, а не «гуляє» під бур’янами, як у нас. Хоча там пісок, а в нас – чорнозем. Крім того, у Білорусі працюють підприємства, а їхні промислові товари визнані одними з кращих у Європі.\nНатомість ми маємо свою електроенергію, вугілля тощо, а люди батракують за кордоном, бо крім незначної харчової галузі нічого не збереглося. Наші буковинці теж серед заробітчан. І це тоді, коли тільки туризм у Карпатах міг би прогодувати всю Україну! Та нам, далебі, до цього далеко, хоча наші гори кращі за швейцарські.\nНині області отримали трохи більше свобод, ніж раніше. Чи, може, місцеве самоврядування — це тільки слова? Складається враження, що з керівництва краю ніхто не нюхав виробничого пороху. Адже достатньо зібратися, спланувати і – виконуй. Так де ж там!\nНе хочу згадувати Філіпчука з Демчиком. Розваливши сільське господарство і нічого не створивши замість колгоспів, вони поставали міністрами. Я знаю, що кажу, бо у 1989-1990 роках працював головним інженером Неполоківського деревообробного комбінату. Тоді там все працювало чітко, як годинник. А тепер я мало не заплакав, коли побував там: вже й стіни цехів розбирають.\nЛюдоньки, що ж то діється з державою? Я не став би чекати на вказівки з Києва – там ніяк не поділять газову трубу, а інше їх не турбує. До речі, у нас у Чернівцях теж дві газові контори на одну трубу. Через це «Чернівцігаз» на вул. Винниченка з потужною матеріальною базою занепадає, тоді як людям ніде відремонтувати газові прилади. Натомість «Укргазмережа» за оренду приміщення за місяць сплачує «півлимона» гривень, ще й солідні зарплати мають її працівники. Не бачу в цьому жодної виробничої логіки! І хлопської також!\nМоже, хтось не знає факту, що під час війни під керівництвом О. М Косигіна усі стратегічні заводи були перевезені за Урал і вже через 1,5-2 місяці випускали зброю для фронту. А ми через 18 років незалежності закрили останню меблеву фабрику на Буковині. Невже не вистачає мізків на те, щоби разом з італійцями чи румунами організувати випуск високохудожніх та якісних меблів?\n…Наш Кравчук та Єльцин пропили всі республіки, а тепер Леонід Макарович ще й дає поради, як жити. Їх усіх судити треба було б… Подивіться довкола: всі об’єднуються, ми ж розвалили Євро-Схід з 15 держав. Натомість 27 держав Європи об’єдналися і живуть успішно. Думаймо панове, доки не пізно! Бо час дії настав…\nВасиль ДАНИЩУК, мешканець вул. Кобилянської у Чернівцях


Історія схуднення Ольги – 1500 кКалорій\nІсторія схуднення Ольги\nІсторія схуднення Ольги Історія схуднення Ольги\nМоя історія почалася після того, як я поміняла свою роботу. Робота була сидячій, я мало рухалася і, як наслідок, почала набирати кілограми. Спочатку це було непомітно . 2-3 кг на місяць, начебто, ніяк не відбивалися на моєму зовнішньому вигляді, але потім я стала помічати, що на мене вже не реагують чоловіки і не дізнаються приятелі. Через півтора року я важила вже 91 кг і вирішила сісти на строгу дієту, але цим тільки порушила свій обмін речовин. Тепер, при зрості 178 см, я стала важити 112 кг . не могла швидко рухатися через задишки, часто застуджуються. До всіх неприємних моментів додався ще один – у мене стали сильно випадати волосся.\nЯ була в шоковому стані, не знала, як позбутися зайвої ваги. Зарядка – не для мене, підняти ногу або руку більше двох разів я не в змозі, а ще лікар порадив краще оберігатися. Я мала більше 50 кг зайвої ваги . а якщо ще додати до цього 15 кг дитини, організм міг не впоратися з таким навантаженням. Мій стан був жахливим.\nЯ медик за освітою і непогано була знайома з біохімією. Взяла я свої старі підручники і стала заново вивчати процеси, які відбуваються в організмі при ожирінні. Головне для мене було знайти спосіб схуднення, при якому шкірі наносився б мінімальної шкоди. Адже в 26 років шкіра вже не така пружна і від схуднення може обвиснути. А я не хотіла втрачати форму свого красивого бюста і набувати зморшки на обличчі, адже я була ще дуже молода. І ось, після довгих безсонних ночей над підручниками і повним аналізом численних дієт, я, нарешті, знайшла спосіб схуднути і позбутися целюліту, зберігши свою пружну шкіру.\nМинуло зовсім небагато часу, близько півроку, а мені вже вдалося схуднути на 40 кг, і я не збираюся зупинятися на досягнутому. Шкіра у мене рівна і гладка, я запросто обходжуся без косметики.\nЗ усіма, хто хоче, так само як і я, скидати по 6-7 кг на місяць без посилених фізичних навантажень і дієт, можу поділитися своїми досвідом.\nВ ваше харчування повинні бути включені всі основні види продуктів, щоб організм отримував все необхідне для життєдіяльності:\nмолочне (сир, кефір, шматочок сиру, сметана або молоко) за 100-200г білок (м’ясо, риба, допускаються консерви і соєве м’ясо) по 300-400 г овочі (в будь-якому вигляді: салат, тушковані) 500г фрукти (крім варення і солодкого компоту) 300г\nОбробка продуктів допускається будь-яка: можна варити, парити, смажити на олії. Черговість продуктів вибирається довільно, кому як зручніше. Між перервами потрібно робити інтервал 2-3 години. Бажано, не приймати їжу після 18:00. Якщо якийсь прийом їжі пропущений, не можна його компенсувати, з’їдаючи за пів дня всю добову норму.\nЩоб було зрозуміліше, можу пояснити свої висновки, спираючись на наукові факти. Багато жінок впевнені, що якщо мало є, завжди будеш стрункою і підтягнутою. Але голодування ні до чого хорошого привести не можуть, вони суперечать самій природі людини. Виснажливими голодуванням жінка порушує свій місячний цикл і обмін речовин, а це дуже небезпечно для жіночого організму. Правильне харчування включає в себе набір умов, які необхідно виконувати:\n1. Дробове харчування – одна зі складових здорової дієти. Кожний прийом їжі вимагає енергії на виділення шлункового соку, жовчі, соляної кислоти і т. д.\nТому, як це не дивно, чим більше ви їсте, тим більше енергії витрачаєте. Якщо харчуватися 4 рази на день, 10% від споживаних калорій згорять самі собою, без додаткових занять аеробікою.\n2. Щодня включайте в свій раціон білки, вони необхідні для нормальної роботи м’язової системи та гарного стану вашої шкіри. Білки беруть участь у формуванні гемоглобіну, а він надає шкірі рум’янець і допомагає позбутися целюліту.\n3. Щодня з’їдайте трохи овочів, вони багаті вітамінами і прекрасно впливають на наш кишечник, очищаючи його від шлаків. До того ж, овочі містять ряд мінеральних речовин, які необхідні для нормального функціонування організму.\n4. Жодна людина не може обходитися без фруктів. Фрукти є прекрасними природними антиоксидантами, діючими на клітинному рівні і допомагають запобігти всілякі хвороби, рак, в тому числі.\n5. Молочні продукти містять кальцій, він необхідний для наших кісток. Молочні продукти роблять благотворний вплив на стан нашої шкіри, нігтів і волосся.\nНамагайтеся обмежити в своєму раціоні прийом хліба, макаронів та цукру . Цукор підвищує вироблення інсуліну, гормону, що змушує нас накопичувати енергію. Тому, вся борошняна і солодка їжа веде до відкладення жиру, так як змінює наш обмін речовин. Звичайно, важко уявити свій день без цукру, та це й не потрібно. П’ять чайних ложок цукру в день з кавою або сиром не зашкодять, просто не стискаючи палицю. До речі, коли ви досягнете бажаних результатів, можна буде знову включити в свій раціон трохи хліба з висівками.\nНе лякайтеся, то харчування, яке я пропоную, не має нічого спільного з різними дієтами. Це такий спосіб життя і харчування, який можна назвати здоровим. Не думайте, що можете деякий час посидіти на моїй дієті, а потім знову повернутися до колишніх продуктам і вживати їх в необмеженій кількості. Якщо ви хочете весь час добре виглядати і зберігати відмінну фізичну форму – таке харчування має стати для вас правилом. Головне – підходити до питання комплексно, враховувати всі дрібниці і нюанси. Тоді схуднути на 40 кг і більше вдасться обов’язково, я можу підтвердити це своїм прикладом.\nПодружки і співробітниці давно перестали жартувати над моїми зусиллями, вони побачили результат моїх старань. Схуднути на 40 кг за пів року – вражаюче досягнення, і у мене з’явилося багато послідовників. Чоловік з розумінням ставиться до того, що я готую для себе окремо, моя нова, підтягнута і струнка фігура говорить сама за себе.\nІсторію схуднення записала Крутова Світлана\nяк схуднути на 40 кг за пів року


Куркума – наймогутніший засіб для омолодження організму – Особлива\nКуркума – наймогутніший засіб для омолодження організму\nВ одній із стародавніх мов (санскрит) слова, що відносяться до куркуми, означають, що вона здатна «виганяти чepв’яків з тіла», «покращувати колір і зовнішній вигляд тіла», «шкіра виглядає більш чистою і ясною», «гарний, як зоряне небо».\nУ куркумі міститься кальцій, залізо, фосфор і йод. Вітаміни: С, В1, В2, ВЗ.\nЦі прянощі – незамінна підтримка для тих, хто ослаблений після хронічної хвороби або хворий. Вона зігріває і очищає кpoв. Куркума очищує кpoв, поліпшує кpoвообіг, зігріває і стимулює утворення нових кpoв’яних клітин.\nУ медичні використовують в якості сильного засіб, що видаляє тoксини і сприяє загоєнню тканин. Куркумін виводить шлаки і тoксини з opганізму, допомагає при отpyєннях хiмiкатами та інceктицидами.\nШлyнково-кишкoвe зілля з куркуми\nКуркума пригнічує гнuльну мікрофлору в кишечнику, очищає кишечник від надлишків слизу, нормалізує діяльність шлyнково-кuшкового тpaкту, нормалізує роботу пiдшлyнкової зaлози. Надає стимyлюючу, зaгoює і антибaктepіальну дію, покращує обмін речовин. Використовується при лікуванні систем тpaвлення і кpoвообігу.\nЄ натуральним антибioтиком. Сприяє покращенню травлення, допомагає підтримувати нормальну кuшкову флору, зменшує кількість гaзів, має тонізуючі властивості. Із захвopювань травної системи лікує нетравлення, виpaзку шлyнка і двaнaдцятипалої кuшки.\nПри шкірних захвopюваннях куркума незамінна. Вона сприяє хорошому обміну речовин. Куркумна паста – відмінний засіб проти eкзeми, свербежу (зовнішньо), швидко розсмоктує фуpyнкули. В Індії куркума широко використовується як косметичний засіб: покращує колір обличчя, чистить шкіру, відкриває потові залози.\nКypкума використовується для масажу, а також в якості присипки при всіляких шкірних захворюваннях.\nДля очищення організму і підвищення тонусу куркуму п’ють на ніч з гарячим молоком, маслом і медом. Це засіб також здатeн тонізувати шкіру, застосовується для лікування розтягнень зв’язок, забитих місць і при свербінні.\nУ багатьох країнах світу екстракт куркуми продається в капсулах, вони використовуються в косметиці для підтримки якості шкіри. Щоб шкіра була красивою, приймайте щодня капсулу з куркумою. Вона також входить до складу омолоджуючих кремів, масок і лосьйонів. Покращує колір обличчя, чистить шкіру і відкриває потові залози, розгладжує тріщинки і загоює, покращує приплив кpoві. Покращує колір обличчя, використовується для позбавлення від шpaмів і післяопepaційних швів.\nЩоб видалити темні плями застосовують пасту куркуми з базиліком.\nОчищаюча маска з куркуми\nВикладіть третину суміші в миску, розведіть її невеликою кількістю води і додайте дві краплі ефірної олії лаванди. (Частину, що залишилася суху суміш можна зберігати в герметично закритій баночці.)\nЯкщо у вас суха шкіра, нанесіть маску тонким шаром, якщо ж шкіра жирна – товстим. Залиште на 10-15 хвилин, а потім змийте прохолодною водою.\nОмолоджуюча маска з куркуми для обличчі\n1 ч. ложка куркуми, 1 ч. л. молока або вершків, 1 ч. л. меду, змішати компоненти і нанести на очищене обличчя на 10-30 хвилин. Робити маски курсом через день. Помітний результат після 2-3 маски.\nЧитайте також: Просто пий цей відвар з 2 компонентів і очистиш лeгeні, ниpки, кpoв, жoвчний мixур і не тільки\nЕфект: знімає зaпaлення, омолоджує шкiру, згладжує шpaми, покращує колір обличчя.\nЗмішайте чайну ложку куркуми з невеликою кількістю молока, розмішайте і намажте отриману суміш на обличчя. Через 30 хвилин змийте маску теплою водою. Також замість молока можна використовувати сік лайма (або лимона) з невеликою кількістю води.


Cемінар «Інклюзія в закладах культури: способи запровадження та можливості» | Харьковский областной организационно-методический центр культуры и искусства\nCемінар «Інклюзія в закладах культури: способи запровадження та можливості»\nСреда, 09 Февраля 2022 г.\nЗапрошуємо культурних менеджерів взяти участь у семінарі «Інклюзія в закладах культури: способи запровадження та можливості». Говоримо про важливе та уктуальне.\nВже багато років з усіх сторін ми чуємо, що треба ставати інклюзивнішими. А як це бути інклюзивним? Як культура і мистецтво можуть стати більш інклюзивними? Що саме необхідно робити?\nІнклюзія це не пандуси та спеціально облаштовані вбиральні. Це процес включення усіх громадян до життя соціуму, тобто соціалізація. І найкращий спосіб соціалізації – мистецтво.\nНа семінарі ми поговоримо про практичні способи та інструменти створення інклюзивного культурного продукту.\nМистецтво апелює до чуттєвого та емоційного. Працюючи у творчих гуртках та колективах, ми вчимось виражати емоції та почуття, що є часто проблемою для людей з інвалідністю. Ми вчимось спілкуватись і співчувати.\nІнклюзивна вистава, концерт чи фестиваль зовсім не означає, що це виключно для людей з інвалідністю. Можна все створити так, щоб будь-яка людина змогла стати глядачем або учасником. Любий культурний продукт можна зробити інклюзивним. І, насправді, це не так складно.\nПоговоримо про те, як залучити людей з інвалідністю до роботи у творчому колективі. Як забезпечити екологічність та ефективність такої роботи.\nСемінар складається з 3-х модулів:\n1. 17.02 – «Як створити інклюзивний культурний продукт»\n2. 21.02 – «Інклюзія в роботі у творчих гуртків та колективів»\n3. 25.02 – «Як допомогти дитині засвоїти навички та розвинути здібності в інклюзивному просторі»\n- Аліна Богданович — акторка, викладачка, культурна менеджерка, волонтерка і учасниця проєкту лікарняної клоунади “Лікар Посміхайко”.\n- Наталя Федак — корекційний педагог, одна із засновниць інклюзивної театральної студії для підлітків та молоді, авторка тренінгів по ігровій педагогіці, тренерка міжнародної програми розвитку дитини ICDP, організаторка інклюзивних просторів у закладах дошкільної освіти. Долучайтесь: 17, 21 та 25 лютого з 11:00 до 14:00.\nАдреса: Харківський обласний організаційно-методичний центр культури і мистецтва, вул. Пушкінська, 62\nКонтакти: +380 (98) 880 24 84\nОбов’язкова реєстрація за посиланням: https://forms.gle/B614UBy66q7ftP9w7


Тиждень дошкільника – Дошкільний підрозділ\n17.11.2018 Admin Новини 0\nА ранок має бути щасливим.»\nЗ 12.11.18 в дошкільному підрозділу №2 ЗНВК №19 розпочався Тиждень дошкільника.\nВ проведені Тижня взяли участь усі вікові групи. Протягом тижня діти були творцями малюнків, аплікацій з використанням різних технік зображувальної діяльності, розповідали та слухали казки, приймали участь у показі різних видів театру, грали в різні ігри, змагалися.\nВ понеділок малята з цікавістю слухали художні твори про дружбу, мир, дітей; заучували прислів’я та приказки.\nУ вівторок було проведено художньо-естетичне заняття на тему «Мій садочок», де дітки малювали свій садочок, як вони його уявляють.\nНе менш важливим дійством став і третій день,середа, Тижня Дошкілля – «Ми – діти нашої країни» – під таким девізом було проведено заняття в молодщій групі №5 «Бджілки» ( вихователі Воїнова С.А., Чала Г.В., пом.вих Міщенко О.М.). Малята розповідали віршики на українській мові, мандрували по українських народних казках, та побували у гостях Кози – дерези. Малята з цікавістю слідкували за пригодами вередливої кози, раділи, що рак допоміг зайчику повернутись до дому. І щоб коза більш нікого не проганяла із своєї домівки, малята вирішили збудувати їй домик. Закінчилося заняття веселим хороводом!\nМалята середньої групи №2 «Сонечко» ( вихователь Євченко Т.В.) вирушили у подорож в казкову країну до Злої Чаклунки. За допомогою карти – схеми, яку надіслала Зла Чаклунка, малята виконували завдання різної складності, щоб допомогти мешканцям країни звільнитися від злих чар. Дружба та гарний настрій допомогли малятам впоратися із завданнями чаклунки, та повернути в країну сонечко.\nВ четвер, малята молодшої групи №4 «Райдуга ( вихователь Школа В.Г.) потрапили у гості до Зайчика. На автобусі маляти приїхали до лісу і як раз вчасно. Зайчик не встиг приготуватись до святкування дня народження і малята залюбки йому в цьому допомогли. Зайчик та його гості були задоволенні і вдячні малюкам, які успішно впоралися з усіма завданнями.\nДіти старшої групи №3 «Зірочки» (вихователь Бондаренко Ю.О.) із захопленням,турботою, ніжністю, ласкою розповідали про свою родину, наповнюючи незвичайну скриньку сердечками – символами добрих і хороших слів. Розповідали прислів’я про сім’ю: « Дружна сім’я гору зрушить», «Вся сім’я разом так і душа на місці». А закінчилося заняття будівництвом різноманітних будинків для своєї родини.\nЗавершенням тижня стало свято у старшій групі №3 «Зірочки» (вихователь Єременко В.В.), «Подорож в країну Здоров’я». Старші товариши, розповіли в цікавій, ігровій формі, малятам середньої групи про корисну та шкідливу їжу, навчили Нечупуру та Бруднулю охайності, правилам особистої гігієни. В країні Здоров’я малят зустрів строгий король, який вирішив перевірити, чи знають малята, що потрібно робити, щоб завжди бути здоровим. І малята середньої групи і діти старшої групи правильно виконали всі завдання Короля. Запальним був танець маленьких поварять, які приготували смачненьку кашу. Малята познайомилися з вітамінами А,В,С,D. Свято вийшло пізнавальним, корисним, яскравим, позитивним,веселим! Всі присутні отримали яскраві емоції та задоволення.\nОсіння прогулянка в старшій групі.


У Полтаві пройшов фінальний благодійний концерт «Серце до серця» (ФОТО) – Новини Полтавщини\nГоловна сторінка > Головне > У Полтаві пройшов фінальний благодійний концерт «Серце до серця» (ФОТО)\nУ Полтаві пройшов фінальний благодійний концерт «Серце до серця» (ФОТО)\nЧимало полтавців взяли участь у Всеукраїнській благодійній акції «Серце до серця», що тривала з 4 до 30 квітня. Напередодні Великодня в обласному центрі на Театральній площі пройшов фінальний благодійний концерт.\nУ святковій програмі взяли участь відомі хореографічні та музичні колективів Полтави, а також учасники шоу Х-фактор та «Україна має талант».\nЦього року кошти збирали на обладнання до реанімаційного відділення дитячої лікарні, розповіла регіональний представник Всеукраїнського благодійного фонду «Серце до серця» Наталія Удовиченко.\n«Це – вже одинадцята акція. За десять років діяльності фонду до лікарень Полтавщини закупили обладнання більше ніж на мільйон гривень. Цього року ми зібрали уже понад 39 тисяч 305 гривень, але збір коштів ще триває. Нагадаю, що минулого року сума була значно меншою – 26 тисяч гривень, то був складний рік», – додала вона.\nУсі небайдужі мешканці Полтави мали можливість долучитися до проведення фінального етапу одинадцятої акції Благодійного фонду «Серце до серця». Кинувши у тематичну скриньку грошову допомогу, отримали символічні наліпки у вигляді сердечок.\nНа зібрані кошти закуплять обладнання у Полтавську міську лікарню у реанімаційне відділення, за адресою пров. Рибальський 10-а.\nУ Полтаві діє Цивільний корпус (ВІДЕО)\nПолтавці відпустили в небо сотні повітряних кульок на честь героїв АТО (ФОТО)\nВалюта Купівля Продаж USD27.8500028.25000EUR31.6500032.25000BTC40650.814544929.8477


Коли подавати заяви на виділення землі під житлове будівництво в с . Любешівська Воля | Любешівська селищна рада територіальної громади\n» Новини » Коли подавати заяви на виділення землі під житлове будівництво в с . Любешівська Воля\nКоли подавати заяви на виділення землі під житлове будівництво в с . Любешівська Воля\nДата: 07.08.2018 08:46\n25 липня селищною радою затверджено зміни до генплану забудови с. Любешівська Воля. Передбачено додатково майже 100 гектарів території під житлову та 7 гектарів - під громадську забудову. Для початку процедури відведення земельних ділянок під житлове будівництво необхідно виконати 2 умови.\nПерша - нові земельні ділянки включити в межі села. В даний час відбувається укладення договору на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни меж села. Після його виготовлення, проходження державної експертизи землевпорядної документації, затвердження вищезазначеного проекту районною радою, внесення нових меж села до державного земельного кадастру селищна рада набуде повноважень розпоряджатись вищезазначеними землями.\nДруга умова – виготовлення містобудівної документації, розробка детальних планів територій (ДПТ), включених змінами до генплану забудови села Любешівська Воля. У зв’язку з тим, що розробка ДПТ є дорого вартісною процедурою у цьому році передбачається виготовити ДПТ на 18 гектарів . Виконавець вже проводить геодезичні роботи.\nЧи можна вже звертатись з заявами до селищної ради щодо виділення земельних ділянок? Ні. Законодавець передбачив, що до заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. У конкретному випадку вказане на викопіюванні з ДПТ , який ще не виготовлений, не пройшов процедуру громадського обговорення і не затверджений селищною радою.\nОтже заяви до селищної ради можна буде подавати після затвердження проекту землеустрою щодо зміни меж села та містобудівної документації - ДПТ . Для скорочення термінів обидві документації виготовляються паралельно. Однак назвати конкретні терміни їх виконання складно. Впливає дуже багато факторів. Реально це може бути кінець поточного – початок наступного року.


фото Revital Sarue\nГотелі біля Казино «Сквер»\nКазино «Сквер»: де зупинитись неподалік?\nСент-ДевотКазино «Сквер» — 0,5 км\nКазіно-БуленґренКазино «Сквер» — 0,2 км\nСент-ДевотКазино «Сквер» — 0,7 км\nОцінки гостей8,0.Дуже добре535 відгуків гостей Hotels.com\nЛе-МуленКазино «Сквер» — 0,4 км\nЛе-МуленКазино «Сквер» — 0,7 км\nЛ’ЕрмітажКазино «Сквер» — 0,4 км\nЛ’ЕрмітажКазино «Сквер» — 0,1 км\nКазіно-БуленґренКазино «Сквер» — 0,1 км\nЛ’ЕрмітажКазино «Сквер» — 0,5 км\nЦентр міста Монте-КарлоКазино «Сквер» — 0,3 км\nКазіно-БуленґренКазино «Сквер» — 0 км\nЛе-ФлерКазино «Сквер» — 0,5 км\nПорт ЕркюльКазино «Сквер» — 0,7 км\nНастрій для перегонів? Траса Формули 1 в Монте-Карло у районі Монако – якраз те, що вам треба. Тут гарно гуляти, адже поблизу є порт, де можна побачити захід сонця. Монако пропонує чимало інших розваг і місць, які вас можуть зацікавити: Порт Монако, Гавань Ніцци та Стадіон "Allianz Riviera".\nКазино «Сквер»: дізнайтеся більше\nДе Казино «Сквер»?\nКазино «Сквер» розташовано у районі Казіно-Буленґрен. Проведіть незабутній день, досліджуючи цей район і його околиці. Цікаво, що є в околиці? Спробуйте відвідати такі місця, як Траса Формули 1 в Монте-Карло та Англійська набережна.\nКазино «Сквер»: де зупинитися неподалік?\nМи маємо 173 готелів, розташованих в кілометрі від такого місця, як Казино «Сквер». Оберіть одну з цих опцій, які особливо подобаються нашим мандрівникам:\n• готель категорії «4 зірки» • безплатний Wi-Fi • лазня • цілодобовий фітнес-центр • район, зручний для прогулянок\nКазино «Сквер»: цікаве поблизу\nКазино «Сквер»: що цікавого\nКазино «Сквер»: ідеї для цікавої подорожі


Рибалка, риболовні снасті, рибальські снасті, риболовля - магазин рибалка hfostore.com | Магазин риболовних снастей у Львові, Києві, Харкові, Донецьку, Одесі, Тернополі, Франківську: ціна, відгуки, продаж, купити рибальські снасті, купити риболовні снасті\n190 - 219см\n220 - 239см\n240 - 249см\n250 - 269см\n270 - 289см\n290 - 309см\n310 - 329см\n330 - 349см\n349 - 379см\n380 - 429см\n430 - 470см\n11 - 20гр\n21 - 30гр\n31 - 40гр\n41 - 50гр\n51 - 60гр\n71 - 80гр\n91 - 100гр\n101 - 120гр\nЗ заднім фрикціоном\nЗ переднім фрикціоном\n2.1 - 5.0 см\n5.1 - 10.0 см\n10.1 - 15.0 см\n1.1 - 2.0 гр\n2.1 - 5.0 гр\n5.1 - 10.0 гр\n10.1 - 15.0 гр\n15.1 - 20.0 гр\n20.1 - 30.0 гр\nКомахи та личинки\nСиліконова приманка Fanatik Larva 1,6"\nМагазин рибалка, риболовні снасті, купити снасті на рибалку\nВ розділі рибалка магазину hfostore.com Ви знайдете все що необхідно рибалці для успішної ловлі риби. У нас представлені найрізноманітніші риболовні снасті від провідних світових виробників. Це і різноманітні вудилища (махові, болонські, штекерні, спінінгові, фідерні, карпові, нахлистові, зимові), і шнури, і жилки, і котушки, і рибальські ящики, і всілякі аксесуари і багато, багато іншого. Завдяки різноманітності, і високій якості товару представленого у нашому магазині, Ваша рибалка, безумовно буде успішною.\nЗрозуміло, що купити риболовні снасті в Україні сьогодні не становить особливої проблеми. Достатньо набрати у будь-якій пошуковій системі "магазин рибалка", і ви отримаєте десятки, якщо не сотні варіантів. Крім того, риболовні снасті, та інше спорядження для рибалки пропонують до продажу спеціалізовані магазини і продавці на ринках у Львові, Києві, Харкові, Донецьку, Франківську, Тернополі, Житомирі, Одесі, Ужгороді і в інших містах України. Однак наш інтернет-магазин риболовних товарів пропонує вам найбільш комфортний і найбільш вигідний варіант купівлі всього того, що Вам потрібно для комфортної рибалки. Купити рибальські снасті у нас означає отримати ряд незаперечних переваг. Для того щоб купити риболовні снасті у Львові, Києві, Тернополі, Франківську чи будь-якому іншому населеному пункті України, Вам не потрібно нікуди йти чи їхати. В домашній обстановці Ви можете зайти у розділ нашого магазину "Рибалка", скоритавшись зручним меню, вибрати необхідні вам риболовні снасті, ознайомитися з їх характеристиками, почитати огляди, взнати відгуки від інших. А наші ціни неодмінно приємно Вас здивують.\nЗдійснити оптимальний вибір Вам допоможуть розміщені на нашому сайті детальні описи, фотографії та відеоогляди кожної позиції. В разі купівлі в нашому магазині, рибальські снасті обійдуться вам значно дешевше, ніж в будь-якому іншому місці. А для тих, хто без рибалки не уявляє свого життя і займається риболовлею часто, а отже досить часто купує снасті на рибалку, передбачена програма лояльності та система додаткових знижок. Крім цього в нашому магазині рибалка часто проводяться різноманітні акції та конкурси, що дозволяє отримати риболовні снасті за ще вигідніших умов ніж зазвичай.\nНе мало важливим є той факт, що в нашому магазині представлені виключно якісні риболовні снасті та товари для активного відпочинку, що на сто відсотків відповідають своїй ціні, а на всі представлені товари поширюється гарантія та можливість повернення чи обміну.\nПроцедура оформлення покупки займе у Вас мінімум часу. Крім усього іншого, купівля риболовних снастей у нас передбачає можливість їх кур'єрської доставки. Куплені снасті на рибалку можуть бути доставлені вже через кілька годин, а у більш віддалених регіонах термін доставки складає від 1 до 3 днів.


Лікування шизофренії народними засобами » Діагноз\nНа перший погляд може здатися дивним, що таке нелегка захворювання, як шизофренія, можна вилікувати інакше, ніж медикаментозними засобами, та й взагалі, існує думка, що вилікуватися від шизофренії практично неможливо. Насправді, це не зовсім так, оскільки шизофренія - аж ніяк не те захворювання, яке виникло в недавньому часі, просто здавна подібні недуги називалися по-іншому. Лікування шизофренії народними засобами в принципі можливо, особливо якщо до цього процесу підходити з усією відповідальністю, лікуватися комплексно, а також приймати допомогу близьких людей, які зможуть допомогти в цій нелегкій справі.\nЗ грецької слово «шизофренія» можна перекласти, як розщеплення психіки, душі. Форм шизофренії так багато, що докладно описувати їх тут просто не має сенсу. Зауважимо, що за деякими статистичними даними, у світі налічується до 15 % хворих на шизофренію. Деякі вчені, які займаються даною проблемою, схильні стверджувати, що чи не половина всіх живучих на Землі людей мають схильність до того чи іншого виду шизофренії в різного ступеня її вираженості. Причому час від часу симптоми захворювання можуть давати про себе знати навіть на перший погляд у здорових людей. Можливо, дане твердження дещо перебільшено, оскільки ніяких офіційних даних на цей рахунок немає.\nМедицина Стародавнього Тибету вважається однією з найбільш авторитетних у нетрадиційних видах лікування взагалі. Ставитися до подібних засобів можна по-різному, проте, за деяких умов не буде зайвим спробувати і такий засіб, тим більше зарекомендувало себе з позитивного боку. Даний метод полягає в тому, що для застосування потрібно взяти оливкова олія (можна і рослинна), помістити його в посудину (краще глиняний) і закопати його в землю, де він повинен пролежати 12 місяців. Глибина розміщення повинна скласти півметра, а через рік олія можна витягти і застосовувати як розтирання. Розтирати слід все тіло хворого на шизофренію людини, однак особлива увага приділяється голові - її потрібно розтирати особливо ретельно. Крім того, багато масла потрібно наносити на області шиї, плечей, верхньої частини спини. Розтирання повинно проводитися плавними круговими масажними рухами протягом півгодини. Таким чином, потрібно провести повний курс, розтираючи хворого через день, протягом двох місяців, потім зробити місячну перерву і повторити знову. Під час проведення курсу розтирання оліям, хворому слід митися тільки в дні, коли розтирання не застосовується.\nДо сьогоднішнього дня абсолютно не визначено, чому виникає шизофренія у людини, однак відомо, що у хворих цією недугою в половині випадків народжуються діти, які також успадковують дане захворювання. Значно менше, але все-таки буває, що шизофренія передається дитині від одного з батьків-шизофреніків. Крім того, навіть, загалом, здорова дитина, може придбати неадекватні поведінкові реакції на події, якщо він виховувався батьками, які страждають психічними розладами. Яке ще лікування можна застосувати при шизофренії народними засобами?\nБезумовно, це важке захворювання дуже важко перемогти. Важко, але як стверджують ті, кому довелося пройти через це, - можливо. Дуже бажано, щоб у боротьбі з недугою хтось прийшов на допомогу, наприклад близькі, рідні люди. Для того щоб поліпшити стан хворого, можна робити наступне: відмінно допомагає гімнастика, фізичні вправи, обливання холодною водою . Якщо спочатку обливання можуть здатися неприємним, важкою перешкодою, слід почати хоча б з простого обтирання холодною водою. Згодом буде простіше перейти на холодний душ , який треба приймати двічі в день. Дуже корисний біг, щодня по півгодини, тобто активне заняття спортом відмінно допомагає позбавитися від страхів, нав'язливих голосів та інших проявів, властивих шизофренії.\nВзагалі, лікування шизофренії саме народними засобами, припускає вести людині здоровий спосіб життя , що дозволить позбутися від частих нападів. Категорично виключено вживання спиртних напоїв, не потрібно палити, вживати тонізуючі напої, чай, кава. Велике значення надається дієті , яка повинна бути збалансована, виключаються м'ясні страви, вітається вегетаріанство. Одним з найсерйозніших рад, до якого потрібно прислухатися, є виняток перегляду телебачення, прослуховування агресивної музики . Необхідно максимально виключити з свого життя стреси.\nСимптоми шизофренії можуть бути різними, людину можуть переслідувати слухові і зорові галюцинації, можливо постійне почуття тривоги, загалом, симптоматика може значно відрізнятися при різних формах захворювання. Для позбавлення від галюцинацій народна медицина радить взяти корінь живокосту лікарського , якого потрібно взяти одну чайну ложку заварити, залити одним літром окропу, запарити протягом 10 хвилин, після чого наполягати протягом години. Далі процідити і спожити за один день, курс вважається проведеним повністю за 10 днів, після чого робиться двотижневу перерву і повторюється знову.\nПостійне відчуття тривоги можна зняти, застосувавши наступне засіб: в темну посуд потрібно налити 100 грамів горілки і додати одну столову ложку коріння валеріани . Три рази в день цей засіб, після того, як він настоїться, потрібно приймати по п'ять крапель.\nДля полегшення стану хворого на шизофренію, можна також взяти траву наперстянки в кількості однієї чайної ложки, насипати її в термос і залити склянкою крутого окропу. Залишити термос на ніч, а вранці процідити і приймати чотири рази на день по 50 мілілітрів.\nЛікування шизофренії народними засобами в домашніх умовах Народне лікування Цироз печінки лікування народними засобами в домашніх умовах фото Народне лікування Хто схильний до шизофренії? Новини медицини Сучасні методи лікування шизофренії Лікування дітей Лікування шизофренії з допомогою психотерапії Лікування дітей Біологічна терапія шизофренії Хвороби


Главная › ua › Новини соціальних мереж › Божевільні підмостки (Noises Off …) — фрази, статуси, цитати з фільму.\nБожевільні підмостки (Noises Off …) — фрази, статуси, цитати з фільму.\n— Дорогий, у мене ж не було такої сукні?\n— Я б в житті не купила таку вульгарність, хіба, що ти подарував.\nТеатральний режисер — це професія не для слабких духом. Тільки такий упертий постановник як Ллойд Феллоуз, може розраховувати підкорити міста і села своєю п’єсою — і зробити це всупереч всім зусиллям акторів все зіпсувати.\nШалено закоханий (Innamorato pazzo) — статуси, фрази, цитати з фільму.\nБожевільні (Mad Men) — цитати, фрази, статуси з фільму.\nБезумные подмостки (Noises Off…) — фразы, статусы, цитаты из фильма.


Полив. Вчимося відчувати фіалку.\nПолив. Вчимося відчувати фіалку.\nКоли пора поливати фіалки, якою водою і наскільки рясно.\nВідрегульованістю поливу вкрай важлива. Нестача води може призвести до поганого самопочуття рослини, до в’янення, підсихання листя, опадання бутонів, зайвої сприйнятливості до хвороб. До таких же результатів може призвести і регулярний надмірно рясний полив.\nНовачки, які цікавляться фіалками, іноді задають таке питання: «Як часто, скільки разів на тиждень, потрібно поливати фіалки?» Неможливо з такою точністю прорахувати режим поливу, адже потреба сенполій в поливі залежить від декількох факторів, а саме:\n— освітлення. Чим інтенсивніше освітлення, тим швидше сохне субстрат;\n— вологість повітря. Чим нижче вологість, тим частіше буде необхідний полив. У похмурі дощові дні вологість повітря дуже висока, тому зверніть увагу, наскільки повільніше підсихає субстрат;\n-має значення, як давно пересаджувалася фіалка, наскільки розвинена її коренева система. Якщо коріння вже добре обплели кому субстрату, пересихати він буде досить швидко;\n— момент цвітіння. Квітучі кущі сенполій можуть споживати більшу кількість води, це потрібно враховувати;\n— склад субстрату. Легкий, дуже пухкий субстрат пересихає швидше, чим більш щільний;\n— Температура повітря. Зрозуміло, що при більш низькій температурі повітря субстрат підсихає повільніше.\nТі, хто бачив, як я поливаю свої квіти, зауваживши, що доза води для кожного горщика різна, запитували мене, як я визначаю кількість води для кожного горщика. Одному дістається менше води, іншому — трохи більше, а третьому — сьогодні взагалі нічого. Необхідність поливу я визначаю за кольором субстрату (тут важливо сказати те, що субстрат для всіх фіалок у нас один і той же, це дуже зручно, якщо орієнтуватися при поливі на колір). Чим світліше, а значить суші, субстрат, тим більше води дістається цього горщику.\nЯк зрозуміти, що фіалку пора поливати? Я думаю, одного тижня цілком достатньо навіть самому зеленому новачкові, щоб у його умовах навчитися відчувати момент, коли рослина пора поливати. Це той момент, коли субстрат вже досить підсох, але листя ще не почали втрачати тургор. Візьміть горщик зі фіалкою в руки, відчуйте його вага до поливу. Вага — це ще один з допоміжних способів зрозуміти, наскільки сухий субстрат. Після поливу знову візьміть цей горщик в руки, порівняйте різницю.\nЯ поливаю фіалки так, щоб субстрат в горщику зволожити рівномірно, по всій висоті, але при цьому в піддон не лилася вода. Це норма в наших умовах, при використанні нашого субстрату. Якщо полити так, що вода потече через дренажні отвори — це вже буде занадто рясний полив, що не є добре для сенполій.\nОбережно вийміть фіалку з горщика, притримуючи її рукою біля основи листя. Перед цим сам горщик потрібно злегка пом’яти для того, щоб кому можна було легко витягти з горщика. Подивіться, на всю чи глибину зволожений субстрат. Якщо грудка промок тільки зверху, або наполовину, значить, цієї кількості води було недостатньо.\nДумаю, новачкові цілком достатньо одного тижня, щоб навчитися відчувати фіалку, навчитися при поливі точно визначати необхідну кількість води для кожного горщика. Потрібно лише трохи уваги і бажання виростити красиві фіалки 🙂\nTagged with → води кожного горщика • Вчимося відчувати фіалку\nЯк купити недорогий будинок в Італії Як вирівняти кути в кімнаті