Курс тайського бата до рубля на сьогодні: кращі обмінники в Паттайя в 2017 році\nКурс тайського бата до рубля на сьогодні: найвигідніші обмінники в паттайя в 2017 році\nДорогі читачі, вітаємо вас на нашому сайті! Ми вже давно живемо в Таїланді і постійно стежимо за курсом рубля до тайського Бату в Паттайя\nВідео: Де у Паттаї (Тай) фрукти дешевше 👍 + Курс бата до рубля, долара за 02/03/17 + Яку валюту везти?\nВідео: Прогноз курсу бата на квітень 2017 + Чому краще взяти долари в Тай і коли міняти рублі в Паттайя\n. І ось наш головний висновок: вигідно обміняти рублі на бати в Паттайя - не проблема! Але за однієї умови: якщо знати адреси обмінників з вигідним курсом тайського бата до рубля. І ми їх знаємо))) Хочемо поділитися цією інформацією з вами.\nНайвигідніший курс тайського бата до рубля на сьогодні: В Паттайї можна їхати не тільки з доларами, а й з рублями! Головне - знати адреси обмінників, де їх можна вигідно обміняти на тайські бати. Зараз ми вам їх розповімо!\nПостійні читачі нашого сайту Uehali.com часто запитують мене про те, який сьогодні курс тайського бата до рубля. Пам`ятається, свого часу я пообіцяв написати нову статтю про курс бата до рубля в Паттаї. Обіцяв - виконую!\nУ пошуках кращого курсу в обмінниках Паттайї я об`їхав весь місто. І ось результат - сьогоднішня стаття, в якій ви можете знайти найсвіжіший і самий вигідний курс обміну тайського бата на рублі на сьогодні в Паттайя. Для вашої зручності я вибрав пункти обміну рублів на тайські бати, розташовані в різних районах Паттайя.\nАле перш ніж ми перейдемо безпосередньо до адрес, хочу нагадати вам одну важливу правило, що стосується обмінного курсу тайського бата до рубля. Справа в тому, що рубль - не вільне конвертована валюта. Тому в більшості обмінників Таїланду курс рубля до Бату просто грабіжницький. І якщо ви не знаєте «секретних місць», де можна вигідно обміняти рублі на тайські бати, то краще везти з собою долари або євро. Детальніше ми розповідаємо про цю проблему в статті «З якою валютою їхати в Таїланд: доларами, євро або рублями?» До речі, найсвіжіший курс тайського бата до долара ви завжди можете дізнатися на нашому сайті. І ще одна порада туристам, які їдуть в Тайланд: якщо будете купувати долари, краще беріть великі купюри.\nДе міняти долари і євро на тайські бати: рейтинг банків Таїланду\nАле якщо ви їдете в Паттайї, то вам пощастило! Ми живемо в Паттайя з вересня 2013 року і багато про неї знаємо. У тому числі - адреси обмінників, де можна вигідно обміняти рублі на тайські бати. Якщо й ви цим знанням, то вам необов`язково буде купувати долари або євро для поїздки в Паттайї. Шукайте обмінники з найвигіднішими курсом тайського бата до рубля на сьогодні, і буде вам щастя. А ми вам допоможемо!\nОтже, до справи. Як уже сказано, в пошуках кращого обмінного курсу тайського бата до рубля на сьогодні в Паттайя я об`їхав весь місто. І склав список з 10 обмінників Паттайї, де можна вигідно купити тайські бати за рублі. При цьому я орієнтувався як на сам курс, так і на розташування обмінників. Багато з них знаходяться недалеко від готелів Паттайя, де часто зупиняються російські туристи. Я об`їжджав околиці і якщо знаходив обмінники з вигідним курсом тайського бата до рубля, то фотографував їх для вас.\nЗвертаю вашу увагу, що останнім часом курс рубля катастрофічно падає до всіх валют, і в тому числі - до тайського Бату. Однак обмінники, де можна вигідно обміняти рублі на тайські бати в Паттайя, залишилися колишніми. Курс в них уже не той, що на фотографіях, але все одно він найкращий в Паттаї. А дізнатися курс тайського бата до рубля на сьогодні в обмінниках Паттайї вам допоможе спеціальна стаття на нашому сайті або ось ця форма:\nТому почнемо ми з обмінника, який потрапив в наш рейтинг завдяки тому, що знаходиться поруч з готелем Ambassador, де завжди дуже багато російських туристів. У цьому обміннику курс тайського бата до рубля не найвигідніший в Паттайя, але цілком прийнятний. Я б не назвав цей курс грабіжницьким ... Але назвав би не найвигіднішим. Тоді як в найвигідніших обмінниках Паттайї за 1 рубль дають 0,86-0,87 бата, біля готелю Ambassador дадуть 0,83 бата. Тому я б не радив міняти там великі суми грошей. Але якщо ви тільки прилетіли і у вас немає тайської валюти, то цілком можете обміняти там 500-1000 рублів на бати. А потім відправитися туди, де курс тайського бата до рубля більш вигідний. Що ми зараз і зробимо!\nПаттайя, Таїланд, обмін рублів на бати: Обмінник біля готелю Ambassador. Знайти його просто: виходьте з території Амбассадора і наліво, близько 50 метрів. Він знаходиться прямо біля магазину Tesco Lotus Express. До речі, через дорогу є ще пара обмінників з таким же курсом. Тут і далі - курс вказано на момент натискання кнопки фотоапарата.\nТепер давайте перемістимося на північ Паттайї. Там є чимало обмінників, в яких можна вигідно міняти рублі на тайські бати. На щастя, один з них розташований біля готелю Long Beach Garden Hotel Spa, де теж багато російських туристів. Щоб знайти цей обмінник, потрібно вийти з готелю Long Beach (там, де шлагбаум), повернути праворуч і пройти 300-350 метрів. Прямо біля дороги побачите табличку Smile Money Exchange. Це він і є.\nДе в Паттайя вигідно міняти рублі на тайські бати: Обмінник Smile Money Exchange біля готелю Long Beach Garden.\nНедалеко від готелю Centara Grand розташований ще один великий готель - Centara Grand Mirage Beach Resort Pattaya. У ньому теж часто зупиняються російські туристи. Якщо ви - один з них, то вам пощастило! І не тільки тому, що готель Centara Grand, як правило, отримує дуже хороші відгуки туристів. А ще й тому, що якщо ви вийдете з готелю (у напрямку від моря), повернете ліворуч і пройдете буквально 50 метрів, то зустрінете обмінник з досить вигідним курсом тайського бата до рубля. До речі, до нього ж можна дійти і від готелю Long Beach, якщо пройти ще метрів 200 від обмінника Smile Money Exchange, який описаний вище.\nНайвигідніший курс в обмінниках Паттайї: Пункт обміну валюти біля готелю Centara Grand, пляж Вонгамат.\nЯкщо піднятися від пляжу Вонгамат до вулиці Наклуа, то на 18-й сойці (Soi 18) у дороги знаходиться ще один обмінник, де можна вигідно обміняти рублі на тайські бати. До речі, якщо трохи пройти від нього в сторону півночі, побачите ще один обмінник з приблизно таким же курсом тайського бата до рубля. Ви знайдете його по жовтій вивісці.\nДе вигідно обміняти рублі на тайські бати в Паттайя: Обмінник на вулиці Наклуа, Soi 18.\nЗ північної частини міста їдемо в центр Паттайї, на Beach Road. Там знаходяться відразу кілька обмінників, де можна купити тайські бати за рублі за вигідним курсом. Один з них я відшукав на перетині Центральної вулиці (Pattaya Klang) і пляжні вулиці (Beach Road).\nДе в Паттайя вигідно міняти рублі на тайські бати: Обмінник на перетині Центральної вулиці (Pattaya Klang) і пляжні вулиці (Beach Road).\nПроїжджаємо торговий центр Royal Garden Plaza і прямо під написом K Market бачимо ще один пункт, де можна вигідно міняти рублі на тайські бати:\nДе в Паттайя обміняти рублі на тайські бати за вигідним курсом: Beach Road, обмінник праворуч від торгового центру Royal Garden Plaza.\nТрохи далі на південь, не доїжджаючи метрів сто до Волкін стріт (Walking Street) є ще один обмінник з хорошим курсом рубля до бату:\nНайвигідніший курс тайського бата до рубля в обмінниках Паттайї: пункт обміну валюти в сотні метрів від Волкін Стріт (Walking Street).\nПовертаємо направо, на Південну вулицю (Вона ж Pattaya Tai, вона ж South Pattaya Street). Там є магазин Friendship Supermarket, дуже популярний серед туристів і місцевих жителів-європейців. Ми часто купуємо там сир, кефір, чорний хліб та іншу європейську їжу. А праворуч від супермаркету причаївся маленький обмінник, який не відразу-то і помітиш. Ще складніше розгледіти, який там курс рубля до тайського Бату. А він, між іншим, досить вигідний!\nПаттайя, найвигідніший курс обміну рублів на бати: Пункт обміну валюти праворуч від Friendship Supermarket.\nНаша подорож з півночі Паттаї на південь триває, і ось ми вже на пагорбі Пратамнак! Саме там розташовані популярні готелі Emerald Palace і Кози Біч Паттайя (Cosy Beach Pattaya). У ньому теж часто зупиняються російські туристи, і саме там жив мій брат з дружиною, коли вони приїжджали в Паттайї і ми з ними наминали смажених комах на березі моря)))\nПоряд з готелем Козі Біч Паттайя є кілька обмінників, де можна вигідно обміняти рублі на бати. А є й ті, де міняти зовсім невигідно)) Щоб дізнатися кращий курс тайського бата до рубля на сьогодні в обмінниках біля готелю Cosy Beach, просто пройдіть пару сотень метрів та виберіть найвигідніший. На нього і орієнтуйтеся. Якщо бачите, що курс набагато нижче - просто не міняйте там гроші, пройдіть ще 50-100 метрів від моря і ви обов`язково побачите обмінник з вигідним курсом тайського бата до рубля. А якщо пройти від моря приблизно 500-600 метрів, то на перехресті у магазинчика 7 eleven можна зустріти обмінник Click Exchange, де курс рубля до тайського Бату теж дуже хороший:\nНайвигідніший курс рубля до тайського Бату на сьогодні: обмінник недалеко від готелю Козі Біч Паттайя (Cosy Beach Pattaya).\nА тепер, пані та панове, вирушаємо в Pattaya Park - самий «російський» готель Паттайя! Тут є не тільки ресторани «Одеса-мама», «Сибіряк» і «Дядя Вова» з портретом Леніна на червоному тлі. Тут не тільки їдять окрошку замість Том Яма і картоплю-пюре з котлетами замість као пада. Тут є ще й обмінники, де можна вигідно міняти рублі на тайські бати. На наступній фотографії - два з них:\nДе в Паттайя вигідно обміняти рублі на тайські бати: в жовтому обміннику, що зліва, за 1 рубль дають 0,872 бата. А в справа під логотипом Ощадбанку і портретом папуги Кеші причаївся обмінник, де курс тайського бата до рубля сьогодні становить 0,873 до 1.\nНа цьому, дорогі друзі, наше сьогоднішнє подорож по Паттайя завершується. Звичайно ж, це не всі обмінники, де можна вигідно обміняти рублі на тайські бати в Паттайя в 2017 році. Наприклад, таких пунктів чимало на Джомтьене, є вони і в районі житлового комплексу Джомтьєн Біч Кондомініум (Jomtien Beach Condominium). Інші адреси обмінників з вигідним курсом рубля до тайського Бату ви знайдете в цій статті:\nДе в Паттайя вигідно міняти рублі на тайські бати\nАле врахуйте, що вищевказана стаття була написана не сьогодні, і курс тайського бата до рубля в цих обмінниках вже змінився. Але тим не менше, саме в цих пунктах він залишається одним з найвигідніших в Паттаї.\n... то швидше за все, ви збираєтеся в прекрасний Таїланд! Тому обов`язково прочитайте і інші наші статті, написані спеціально для приїжджих в Паттайї:\nПаттайя від А до Я: свіжий путівник по Паттаї від творців сайту Uehali.com!\nЧим зайнятися в Паттаї. 10 порад з особистого досвіду про їжу, покупках і розвагах\nЕкскурсії в Паттайя: опис і відмінні ціни від Уехалі.com\nЯк забронювати готель в Паттайя недорого через інтернет: покрокова інструкція\nЧайна-таун, тайський бокс і велосипед: сама незвичайна екскурсія в Паттайя\nВалюта перуденежная одиниця перу - новий перуанський сіль (pen, код 604) .курс перуанського солячи до рубля і до інших валют можна подивитися на конвертері валют справа.1 перуанський сіль дорівнює 100 сентаво.в обігу знаходяться банкноти номіналом 10, 20,\nЗ якою валютою їхати в тайланд: доларами, євро або рублями?\nЧи варто їхати в тайланд зараз, коли курс рубля падає? 5 причин провести відпочинок в таїланді в 2017 році\nЯк дешево відпочити в таїланді? 10 порад туристам по паттайя і пхукет, як заощадити на відпочинку\nКупуємо долари в тайланд: які купюри краще брати з собою\nВалюта пакістанаденежная одиниця пакистану - пакистанська рупія (pkr, код 586) .курс пакистанської рупії до рубля і до інших валют можна подивитися на конвертері валют справа.


"Українські гетьмани Бруховецький та Тетеря", Іван Семенович Нечуй-Левицький онлайн у Мобільній бібліотеці Smart Kyivstar\nЖанр: Класична література, Історична література, Підліткова література, Шкільна програма, Українська класика, Художня література\nІван Нечуй-Левицький є класиком української літератури. Він працював у численних жанрах і з численними темами. Його внесок в українську літературу важко переоцінити. Саме цей письменник ввів низку нових тем, мотивів і сюжетів і літературний процес. «Українські гетьмани Бруховецький та Тетеря» є історично-популярною брошурою. Це один із найперших справді масово популярних текстів такого штибу. За що ним так захопилися сучасники? Читайте самі!\nПісля гетьмана Юрия Хмельницького на Українї стали два гетьмани. На східній Українї, на чорній раді в Ніжині 1668 року, козаки й народ вибрали гетьманом Івана Бруховецького, на західній Українї, в Корсунї, козацька старшина настановила гетьманом Павла Тетерю. Од того часу Україна роздїлилась на дві половини по Днїпро: Полтавщина й Чернігівщина зостались під московським царем; Київщина, Волинь та Поділє знов піддались під польского короля. Обидва гетьмани хотїли зіпхнути один другого з місця і забрати в свої руки всю Україну, і разом з ними Москва й Польща вмішувались в українські дїла, піддержували кожна свого гетьмана і хотїли силою завоювати собі другу половину України. На Українї почались війни без перестану. Обидва гетьмани з польским та московським військом мережили Україну вподовж і впоперек, брали городи й села, руйнували, палили, накликали Татар, Поляків, Москалїв. Правий, західний берег став пустинею. Народ втїкав на далекі степи в Катеринославщину, в харківську, воронїжську ґубернїї, на Дін. Народ назвав сей крівавий час «руїною».\nСтолицею Бруховецького став Переяслав; столицею Тетері зостав ся давний гетьманський город Богдана Хмельницького, Чигирин. Обидва гетьмани поглядали завидливими очима через Днїпро і збірали ся напасти один на другого. Бруховецький тихенько розіслав листи по Київщинї, в котрих підмовляв народ встати на Ляхів і вигнати їх з України. Тетеря послав Петра Дорошенка за Днїпро. Дорошенко засїв в Кременчузї. Бруховецький просив собі у царя на поміч московського війська, Тетеря кликав на поміч польске військо.\nМосковський цар не дуже квапився, посилати Бруховецькому поміч. Він тодї воював з Польщею і Поляки страшно побили московське військо. В 1661 року, при Кушликах, в Литві польске військо розбило московських воєвод Хованського та Ордина-Нащокина. Двадьцять тисяч Москалїв полягло на місцї. Поляки одняли од Москви всю Литву й Білу Русь. Московський цар послав Бруховецькому трохи війська з своїми боярами, та в Сїч пять сот Москалїв та Донцїв з Касоговим на поміч запорожському отаманові Сїркові. А тим часом Тетеря послав до короля посланців Гарадзу та Олїстратенка і просив, щоб король чим скоріше приходив на Україну з військом. Король хапав ся на Україну, бо в Тетериній гетьманщинї вже починав ся проти Польщі страшний народний бунт. Його розпочав в Паволочі паволоцький полковник, Іван, на прізвище Попович. Козаки й народ звали його паволоцьким попом.\nІван Попович був син сьвященика з місточка Ходоркова. Ще в молодих лїтах він служив у війську Богдана Хмельницького і ходив на Білу Русь виганяти польских панів. За Юрия Хмельницького він уже був полковником в Паволочі, зайнявши місце Богуна, котрий перейшов полковником у Винницю. Але як настав гетьманом Тетеря, Поповичові стало дуже скрутно. Тетеря тяг до Польщі, любив польских панів, знов напустив Поляків та жидів на Україну. Попович ненавидів Польщу, польских панів та жидів, стояв за народ і тягнув до Москви, бо сподївав ся од Москви добра для народа. Він хотїв прилучити західну Україну до Бруховецького і посилав листи в Київ до московського воєводи, просячи од його помочі. Тетеря дізнав ся про те, що він задумує вигнати Поляків з України ще й передатись московському цареві, оддав його під суд і засудив на смерть. Київський митрополїт Діонизий Балабан та чернець Юрий Хмельницький упрохали Тетерю дарувати йому жптє, вважаючи на його молоді лїта. Тетеря помилував Поповича, але з тим, щоб він постриг ся в сьвященика. Не минуло й півроку, а Попович знов почав слати листи в Київ до московського воєводи. Воєвода обіцяв послати йому поміч. Попович прибув в Паволоч і його знов вибрали козацьким полковником, не вважаючи на його попівську рясу. Попович підняв повстання проти Поляків. Народ і голота ненавидїли польских панів, не любили й Тетері за його ласку до Поляків і почали приставати до Поповича. В Паволочі вирізали всїх Поляків та жидів. Повстання зайняло ся. Попович розіслав загони і народ почав вирізувати та грабити Поляків та жидів, скрізь в місточках та в селах. Тетеря зібрав військо і обступив Наволоч. Попович послав просити помочі до Бруховецького, а сам запер ся в Наволочі. Поміч не прийшла і Попович, жалуючи город і людей, сам оддав себе в руки Тетері. Тетеря звелїв мучити Поповича: йому терли горячим каменем тімя, прикладали до боків розпечене зелїзо, а далї поодрубували руки й ноги і покинули його ще живого, а потім спалили його тїло. Се повстання так налякало Тетерю, що він просив, короля, аби як можна скоріше подати йому поміч і привести польске військо на Україну.\nПісля Покрови, 8. жовтня 1663 року, польский король Ян Казимір прийшов на Україну і став у Білій Церкві, за шістьдесять верстов. од Київа. Ян Казимір тілько що одвоював од московського царя Олексїя всю Білу Русь і тепер хотїв одібрати і всю Україну. В короля було небогато війська, але до його пристали Тетерині козаки, йому послав Татар і кримський хан. В Білу Церкву прибув до короля гетьман Тетеря і з ним тринадьцять полковників, вірних королеві; між ними були: Ханенко, Милешко, Гоголь, Богун та Гуляницький. Духовеньство прислало од себе привитати короля архимандрита Гедеона-Юрия Хмельницького. Саме тоді вибрали в Києві митрополїта Йосифа Тукальского. Королю се не зовсім сподобалось. Тукальский не любив Польщі. В Києві сидїв в той час архиєрей Методий, приятель Бруховецького, а ще більший приятель московського царя, котрий, хотїв навіть настановити його київським митрополїтом. Методий писав в Москву про все, що робилось на Українї. Він зараз дав звістку в Москву, що польский король прийшов в Білу-Церкву і просив царя, щоб він, як можна скоріше, прислав на поміч Бруховецькому московське військо. Тимчасом, 13. листопада перед пилипівчаним пущенням, король з козаками та з Татарами дійшов уже до самого Днїпра, став у Ржищеві над Днїпром і почав перевозити своє військо за Днїпро. Татари переплили через Днїпро коло Трипілля, по своєму звичаю, держачись за кіньскі хвости. Бруховецький стревожив ся, слав до царя лист за листом, щоб цар скоріше присилав на поміч військо, а цар помочі не посилав. Князь Ромодановський, котрий стояв з московским військом в Білгородї на українській границї, розпустив Москалїв до дому. Натомісць з Москви приїхав до Бруховецького царський посланець, Башмаков. Він привіз гетьманові умову, написану ще гетьманом Юрием Хмельницьким і велїв гетьманові підписатись на тій умові і сповнити її. В тій умові був один пункт, в котрому говорилось, що гетьман повинен збірати податки на Українї і одсилати в царську казну. Гетьман і старшина довго сперечались, але мусїли підписатись. Башмаков пригадав їм, як сьвятий апостол Павло сказав: «Раби повинні покорятись своїм владикам». Козаки стали вже царськими рабами…\nОкрім того Башмаков передав гетьманові царський приказ, щоб він позаписував на папір всїх козаків, міщан, селян, їх землю, хуторі, млини, пасїки, худобу, щоб по тих записах з усього збірати в царську казну податки. Бруховецький говорив, що польский король перевозить військо через Днїпро, що біда висить над головою, записувати людий та землі тепер ніколи. Одначе нїгде було дїтись, коли так щедро поступив ся цареві. Гетьман мусїв обіцяти окрім того, що він буде харчувати московских воєвод і їх військо, що цар насадив в кожному українському городі: він записав на кожного московського воєводу по млинові на двоє колїс (добрі були животи в московських воєвод!) полковникам по пятьдесять восьмачок, підполковникам та майорам по двадцять пять, капітанам по двадцять, прапорщикам по десять, москалям по чотирі восьмачкі житнього борошна на рік. А війська на поміч гетьманові все таки не прислали з Москви…\nТим часом настала зима. Після Різдва 1664 р. король стояв уже за Днїпром. З ним йшли значні польскі воєводи Чарнецький та Маховський. В короля було небогато війська. Щоб запобігти ласки в українських селян, король викупив з неволї Татар українських бранцїв і пускав на волю.\nВ Київщинї почали ся повстаня проти короля і Тетері. Його підняв славний запорожський атаман Іван Сїрко. Сїрко не любив Польщі та польских панів, не любив і Тетері за те що він тягнув до Поляків. Він був дуже прихильний до простого народу і ждав од московського царя добра для народа. Сїрко стояв за царя і хотїв привернути цілу Україну до Бруховецького. Цар прислав в Сїч, на поміч Сіркові, Косогова. Поміч була невелика. Косогов привів всього-на-всього тридцять доньских Козаків та шістдесять Калмиків, дикого народу, що живе аж коло Каспійського моря.\nСїрко кинув ся в Крим, щоб не пустити Татар на поміч королеві, взяв Перекоп, спасав його, почім зачав пльондрувати татарські села під Перекопом, понад Днїпром та Дністром, побив велику силу Татар, набрав всякого добра і кинув ся на Поділє на річку Бог… Селяни й Козаки зачувши про Сїрка, кинулись на Поляків та на жидів, начали їх вирізувати та грабити. Брацлавський та Кальницький полк. Могилїв, Рашків, увесь уманський повіт одкинулись од короля і піддались під московського царя Сїрко задумав одняти од Тетері всю правобічну Україну і оддати цареві.\nВ кінци мая Чарнецьский з Тетерою напали на Бруховецького, били ся з ним цїлий день од ранку до самоге вечера.\nВступаючи в гетьманщину Бруховецького, Поляки не набрали з собою доволї харчів та сїна для коний. Вони сподівались достати собі запасів, завоювавши українські городи, але вийшло инакше. Городи не здавались. Харч та сїно прийшлось добувати силою, однимати в людий по селах. Козаки Бруховецького нападали на Поляків, однимали вози з хлібом та з сїном і вбивали польских жовнірів. Полякам прийшлось брати городи силою, а таких городів було мало не триста.\nПоперед усього Поляки напали на Воронкове, ограбили його й спалили. Потім вони обступили Боришполь і почали кидати в город бомби. Город загорів ся. Боришпольцї ждали на поміч мосовського війська, а військо не приходило. Тодї духовенство подало раду, оддати город. Ворота одчинились. Поперед усїх вийшло духовенство, а за ним вийшли Боришпольцї; вони вели з собою звязаного сотника Собу і оддали його Полякам. Соба не хотїв оддавати города Полякам і давав раду стояти проти Поляків. Поляки не зачіпали людей, не кинулись різати, але забрали ввесь хлїб в городї.\nБула страшна грязюка. Полське військо на силу тягло ся далї до Остра. Остер стояв в кутку над Десною і маленькими річками Остром та Папроком, там де вони вливають ся в Десну. По один бік города було страшне болото, по другий бік стояла твердиня. Вода в той час дуже прибула і підтопила город. Взяти город було дуже трудно, але на щастя Поляків зразу вдарили морози та такі здорові, що через кілька днїв можна було ходити по леду. На Миколи Поляки накидали по леду хворосту і почали підступати під город, а військові слуги кинулись по селах, порозбірали хати і почали ставити мости. Через мости покотили гармати і почали бити на город; піше військо полїзло через вали. Козаки одбилн Поляків, але опівночі втїкло з города московське військо. Король обіцяв помішували Остерцїв, як вони самі оддадуть город; він став на кватирі в передмістї, в одній хатинї, розпустив військо на кватирі по селах на одпочинок. Так Поляки стояли цїлі Різдвяні сьвятки. Вони ждали, поки минуть страшні морози, котрі вдарили несподівано.\nТим часом друга половина польского війська, під рукою польского воєводи, споляченого Українця, Чарнецького, пішли на другий бік од Остра забірати городки та села. До Чарнецького пристали козацькі Тетерині полковники Богун та Гуляницький. Поляки взяли Ромен. В Ромнї люде випустили московське військо й самі повтїкали, покинувши хати пустками. За Ромном поздавались і другі городки та села не стільки Полякам, скільки Богунові, котрого ймення було славне між козаками.\nОдно Манастирище довго не оддавалось. Поляки взяли його, ограбили людий і оддали в полон Татарам.


Листівка My Favorite Guy для Neat&Tangled. День 1 | Yana Smakula\nЛистівка My Favorite Guy для Neat&Tangled. День 1\n25 Березня, 2014\nСьогодні у блозі компанії Neat & Tangled розпочинається представлення штампів – цього місяця ви знову побачите новенькі набори. Вони будуть у продажі вже цієї середи.\nЯк завжди, ви зможете виграти один із наборів та нові паєкти у блозі компанії, для цього потрібно усього лиш залишати коментарі до записів кожного дня з понеділка до середи; розіграш відбудеться у середу; усього буде розіграно два набори новеньких штампів та набір паєток.\nСьогодні ми представляємо штамп My Favorite, він дуже схожий на попередній – Hope (ось тут декілька листівок з ним: Hope одношарова, Hope акварельна). Я використала його для виготовлення часткового фону для простої чоловічої листівки:\nШтамп мені страшенно подобається, особливо тим, що він настільки великий – мені часто бракує таких великих написів; та тим, що він поєднує як рукописний так і друкований шрифт.\nух ти))) така проста – а така класна!!\n1 Квітня, 2014\nМне очень нравятся штампы с рукописным текстом)) В них есть что-то приватное.\nя теж дуже їх люблю, плюс вони завжди гарно поєднуються із друкованим шрифтом.\nЦікава ідея! Листівка супер!)\n26 Березня, 2014\nКласний штамп і чудова листівка! Чисто і просто)))\nВау-вау-вау! Просто і по-чоловічому!\nдякую :))) рада, що сподобалася 🙂\nВона просто ….дивовижна!!! 🙂\n27 Березня, 2014\nДуже цікава листівка!!!\n7 Квітня, 2014\nЧудова ідея!) Так пришпильно вигадано!) Листівка -супер!)


Євреї реґіону, або Реґіон євреїв, Михайло Гаухман | КРИТИКА\nРоман Вішняк. Рабин із книгами. Варшава (1938; Міжнародний центр фотографії, Нью-Йорк)\nПолін: дослідження історії та культури євреїв Східної Європи. Вибрані статті. За редакцією Ентоні Полонськи. Упорядник Леонід Фінберг. Переклад з англійської. Київ: Дух і літера, 2011.\nУкраїнська редакція відібрала сімнадцять публікацій із різних випусків британського часопису й додала передмову, яку британські редактори написали спеціяльно для українського видання. Територіяльні межі розвідок збірника охоплюють терени Першої та Другої Речі Посполитої, Австро-Угорщини, Правобережної України у складі Російської імперії. Однак чисельну перевагу віддано статтям, присвяченим австрійсько-українсько-єврейсько-польській Галичині. Хронологічні межі збірника обіймають період від поширення єврейського населення в Короні Польській у XVI столітті до передодня Другої світової війни. Тема Голокосту в українському «Полін» відсутня, попри наявність її на сторінках британського «Polin». Цій темі присвячено чимало інших українських видань, зокрема й випущених у видавництві «Дух і літера» під егідою «Центру», тож цього разу, як можна зрозуміти задум редакції, вирішено зосередитися на інших, нехай і менш соціяльно значущих темах.\nБеручися читати книжку, одразу наражаєшся на «казус підзаголовку»: «Studies in Polish Jewry» в українському виданні перетворилися на «Дослідження історії та культури євреїв Східної Европи». Мабуть, видавці прагнули «пристосувати» британське видання для українського читача: «польське єврейство» – мовляв, якесь закордонне, а «східноевропейське єврейство» стає вже «нашим». Із такої перспективи відбувається модернізація історичних понять: «польське єврейство» – євреї Польщі від Одри до Сяну, «українське єврейство» – євреї України від Сяну до Дону, а «східноевропейське єврейство» – євреї Східної Европи від Одри до Волги.\nОсучаснення понять призводить до втрати розуміння історичного спадку – обнуління внеску євреїв в історію реґіону, начебто не існувало жодного особливого «польського єврейства» XIV–XVIII століть, для якого слово «Polin» або «Poylin» (ןילופ) («Польща» івритом, буквально – «тут переночуй») вказувало на сприйняття Польщі як благословенної тимчасової обителі до приходу Месії: «...Він скинув з небес країну своєї пишности, жадану Польщу, чарівну прикрасу Всесвіту, проковтнув і не пожалівся над пристанищем Якова, своїм заповідним сховищем, і не згадав про землю, підніжжя ніг своїх, у день гніву й помсти», – волав хроніст Натан Гановер, починаючи оповідь «Глибокий мул» – про винищення євреїв під час «Хмельниччини» 1648 року. Чим Річ Посполита заслужила епітети «чарівна прикраса Всесвіту» та «пристанище Якова»?\nІсторіографічний образ «польського єврейства» створює низка статтей збірника. Найбільш тематично віддаленою публікацією є розвідка Зенона Ґульдона і Яцека Віячка «Обвинувачення в ритуальних убивствах у Польщі, 1500–1800 рр.» – детально відтворена хроніка ритуальних процесів у Речі Посполитій [с. 294–345]. Однак «ритуальні процеси» все ж таки не були повсякденною реальністю в житті польського єврейства, а жахливою нормою вбивства євреїв стали 1648 року і після нього. Адже в статті вказано на відсутність «ритуальних процесів» під час воєн середини XVII століття, коли розправи над євреями вже не потребували судових рішень [313–314].\nІз культурними особливостями ашкеназів (євреїв Центрально-Східної Европи) знайомить читачів праця Ельханана Райнера «Ашкеназька еліта на початку Нової доби: рукопис і друкована книга» про субкультуру єврейських...\nUkraińscy generałowie w Polsce Emigranci polityczni w latach 1920–1939. Słownik biograficzny


На трасі Київ-ЧОП 80-кілометровий затор » Новини Чернівці: Інформаційний портал «Молодий буковинець»\nНа міжнародній трасі Київ-Чоп М-О6 утворився затор довжиною 70-80 км.\nПро це повідомляють читачі "Української правди".\n"Траса Київ-Житомир М06 заблокована. Затор 80 км в бік Києва. Всі 4 смуги заповнені авто, які прямують до Києва. На смузі зустрічного руху всі авто стоять у заторі спрямовані на Київ. У водіїв закінчується паливо, немає води, їжі. Телефони розряджаються", - написав один з читачів.\n"На даний момент на трасі Київ-Житомир утворилася гігантський затор протяжністю близько 70 км. Близькі люди стоять у ній вже близько 12 годин без будь-якого руху. Прохання висвітлити ці події, тому що державні служби мовчать, як і ключові ЗМІ", - йдеться в іншому листі.\nРазом з тим, в прес-службі Держслужби з надзвичайних ситуацій Київської області "Українській правді" не змогли дати точну інформацію про затор на трасі Київ-Чоп.\n"Я проїхала по цій трасі 30 км. Поки що великих заторів немає. Рух обмежений, але він є і в напрямку Житомира, і в напрямку Києва", - сказала начальник прес-служби ДСНС Київської області Вікторія Рубан.\nЗа її словами, далі по трасі, на місці великого затору, працює військова техніка, встановлені пункти обігріву.\nВодночас прес-служба ДСНС Житомирської області, між іншим, згадує про затор на трасі Київ-Чоп.\n"Всього по області функціонує 67 стаціонарних пунктів обігріву. Але враховуючи вкрай складну ситуацію, пов’язану з великим затором на автодорозі Київ – Чоп, та з метою попередження випадків переохолодження людей силами Управління ДСНС в селах Гадзинка, Житомирського району та Ставище, Брусилівського району розгорнуто 2 стаціонарних намети для обігріву, харчування та надання першої медичної допомоги водіям та пасажирам автомобілів, а також забезпечено цілодобове позмінне чергування особового складу", - йдеться в повідомленні.\nТакож функціонує один пересувний пункт обігріву (на базі ЗІЛ-131). Завдяки чому вже отримали допомогу більш ніж 60 водіїв та їх пасажирів.\nУ неділю вранці прес-служба ДСНС повідомляла, що проїзд по всіх дорогах державного значення забезпечений.\nТеги - Київ-Чоп, затор


В центрі Києва фірма хотіла заволоді заволодіти державною будівлею, добудувавши до неї поверх | Вголос - Львів\nВівторок, 25 Листопад, 2014 - 00:11\nПро це свідчить рішення Господарського суду міста Києва від 21 жовтня, повідомляє портал «Наші гроші».\nУ 2003 році Київське регіональне вище професійне училище будівництва передало ТОВ «Київ-Авто» в оренду на три роки підвальні підсобні приміщення площею 108 кв м.\nЦі приміщення не були обладнані системами опалення, водопостачання та електрозабезпечення, стеля потребувала нового покриття. Відтак, училище надало згоду на проведення ремонту.\nПротягом 2003-2006 рр. фірма реконструювала будівлю, вклавши 622 тис грн. При цьому був зведений додатковий поверх, якого раніше не існувало. Надалі договір оренди продовжувався, а у 2008 році фірма звернулася до суду з вимогою визнати за нею право власності на двоповерхову будівлю площею 273,73 кв м у зв’язку з проведенням у ній невід’ємних поліпшень.\nСправа розглядалася судами неодноразово. У жовтні цього року суд першої інстанції відмовився визнати право власності фірми на будівлю. Суд вказує, що договором оренди було забезпечено збереження права держави на ці приміщення. Так, здійснені фірмою поліпшення, які можна відокремити від орендованого майна не завдаючи йому шкоди, за договором визнаються власністю «Київ-Авто», а невідокремлювані поліпшення – власністю училища.\nКрім того, відсутні докази наявності згоди власника спірного майна – держави в особі Міносвіти, на проведення якихось поліпшень приміщень. Училище надало згоду на проведення ремонту з метою приведення приміщень у придатний до використання стан. Однак, створення нової речі, в тому числі зведення додаткового поверху, не погоджувалося.\nЗасновниками ТОВ «Київ-Авто» є Анатолій Хуторянський і Володимир Хуторянський.\nПатрульні поліцейські затримали злочинця, який рік перебував у розшуку\nУ Києві знайшли схованку боєприпасів та вибухівки (ФОТО)\nКиївські патрульні потрапили у ДТП\nУ Києві п’яний водій збив на «зебрі» пенсіонера і втік\nНа Франківщині з отруєнням до лікарні потрапили 9 дітей


Як королівська сім’я привітала Меган Маркл і принца Гаррі з народженням доньки | Модна Леді\nУ п’ятницю, 4 червня, Меган Маркл народила другу дитину від принца Гаррі. Пара стала батьками дівчинки, яку назвали на честь Єлизавети II і принцеси Діани — Лілібет Діана Маунтбеттен-Віндзор.\nКоролівська сім’я Великобританії не залишила без уваги радісну подію. Букінгемський палац зробив заяву в неділю, 6 червня, передає People.\nКоролева, принц Уельський і герцогиня Корнуольська, а також герцог і герцогиня Кембриджські були проінформовані про народження доньки у герцога і герцогині Сассекських, і вони дуже задоволені, повідомив представник палацу.\nНа Instagram-сторінці королеви з’явилося вітальне повідомлення, в якому сказано, що Її Величність в одинадцяте стала прабабусею.\nВітаємо герцога і герцогиню Сассекських з народженням Лілібет Діани! Королева, принц Уельський і герцогиня Корнуольська, герцог і герцогиня Кембриджські в захваті від цієї новини. Лілібет — одинадцята правнучка Її Величності, йдеться в повідомленні.\nКейт Міддлтон і принц Вільям зробили зворушливу публікацію на своїй офіційній сторінці в Instagram. Подружжя розмістило сімейне фото герцогів Сассекських з сином Арчі, на якому дівчина ще позує при надії.\nМи всі щасливі від радісної новини про народження малятка Лілі. Вітаємо Гаррі, Меган і Арчі, повідомили герцоги Кембриджські.\nВітаємо Гаррі, Меган і Арчі з появою немовляти Лілібет Діани. Бажаємо їм всього найкращого в цей час, йдеться в повідомленні Кларен-хауса.\nВітаю дорогих кузенів… Ми щасливі як ніколи, написала принцеса Євгенія.\nВідзначимо, що вона ледь не єдиний член королівської сім’ї, якому вдалося залишитися в теплих відносинах з принцом Гаррі та Меган Маркл.\nВітання принцеси Євгенії для герцогів Сассекських\nЧитайте також Сергій Танчинець згадав про 15 років розчарувань в кар'єрі групи БЕZ ОБМЕЖЕНЬ


Дата народження:18 серпня 1952 лев\nДата смерті:14 вересня 2009\nМісце народження:Х'юстон, штат Техас, США\nДосягнення:Відомий за ролями у фільмах "Брудні танці" (1987), "Привид" (1990) і "На гребені хвилі" (1991). У 1991 році американський журнал "People" назвав актора "найсексуальнішим чоловіком".\nАмериканський кіноактор, музикант, композитор.\nМати Патріка була хореографом, і не дивно, що він з дитинства став займатися танцями і закінчив Балетну школу "Гаркнесс" і Балетну школу "Джоффрі".\nУ 1979 році він дебютував в кіно "Скейтаун" (США).\nЗалишивши професійний балет внаслідок старої футбольної травми, він став провідним танцівником престижної трупи "Elliot Feld Dance Company". Одночасно Суейзі почав брати уроки акторської майстерності.\nПатрік Суейзі здобув світову популярність у 1987 році, зігравши головну роль в романтичній драмі "Брудні танці" (з Дженніфер Грей, Джеррі Орбах, Синтією Роудс). Малобюджетні "Брудні танці" в 1987 році побили всі рекорди прокату, були номіновані на Золотий глобус, зокрема за головну чоловічу роль.\nНе менш відома і його робота в іншій романтичній мелодрамі — "Привид" 1990 року, де він грав разом із Демі Мур і Вупі Ґолдберґ.\nНе менш відома і його робота в іншій романтичній мелодрамі — "Привид" 1990 року, де він грав разом із Демі Мур і Вупі Ґолдберґ. За роль у "Привиді" Патрік Суейзі знову був номінований на Золотий глобус. У кількох стрічках актор виступив як продюсер і композитор.\nУ березні 2008 року у Суейзі був діагностований рак підшлункової залози. Незважаючи на важке захворювання, Суейзі продовжив роботу над роллю в телесеріалі "The Beast".\n14 вересня 2009 року 57-річний Патрік Суейзі помер в США. Про це повідомила представник Суейзі Аннет Вульф. За її словами, останні два роки актор страждав на рак підшлункової залози і знав, що довго не проживе. Проте Суейзі продовжував зніматися в серіалі The Beast на одному з американських телеканалів і навіть відмовився заради цього від болезаспокійливих ліків.\nМілліон на Різдво


«И ВНОВЬ ПРОДОЛЖАЕТСЯ БОЙ» - Політика - dt.ua\nНепростий це орган — Національна рада з питань телебачення і радіомовлення. Непроста в нього історія, та й люди, тією чи іншою мірою причетні до його діяльності, також непрості...\nНепростий це орган — Національна рада з питань телебачення і радіомовлення. Непроста в нього історія, та й люди, тією чи іншою мірою причетні до його діяльності, також непрості. А тому наївно було б думати, що в одній публікації можна відобразити всю складну картину, яка дала б повне і вичерпне уявлення про те, що відбувається у Нацраді. Помістивши в минулому номері «ДТ» матеріал, присвячений останнім подіям у НР, ми, власне кажучи, і не ставили подібних цілей. Єдине, у чому можна дорікнути автора, то це в тому, що не було подано точку зору на новий нацрадівський скандал одного з головних його учасників — новопризначеного члена Національної ради Віктора Лешика. Відновлюючи справедливість, «ДТ» вирішило опублікувати з деякими скороченнями виступ пана Лешика в одній з газет, де він у дуже емоційній формі полемізує з нашим автором. Проте, щоб бути справедливими до кінця, надаємо слово іншому члену Національної ради, заступнику голови НР Віталію Шевченку.\n«…Вашому читачу, частинці громадськості, напевно, відомо давно застаріле поняття громадського сорому. Якби ви про це пам’ятали так само, то не стали б, у будь-якому разі, ось так вже, навіть без фігового листка іносказань, захищати тихий дерибан. Він триває понад рік під чуйною, майже ніжною опікою комітету Верховної Ради з питань свободи слова та інформації під керівництвом Миколи Томенка.\nСаме цей крупний громадсько-політичний діяч рік тому затіяв гучну й нічим суспільно корисним не мотивовану парламентську ротацію, що остаточно зірвала настільки необхідний фіговий листок незалежності членів Національної ради. Дерибан відбувався в конституційному позавідомчому органі, який розподіляє свята святих будь-якої держави — частоти і видає ліцензії на право мовлення...\n…Громадськість у Києві просто заволала, коли, взявши в руки червневе рішення і не чекаючи отримання ліцензії Національної ради, абсолютно штучний монополіст «Воля-кабель» улаштував удруге за півроку «шмон» у комутації телеканалів. У Рік Росії в Україні, саме перед Днем Незалежності, монополіст викинув із загальнодоступної мережі ГРТ і НТВ, а заодно й місцеві київські компанії, які вже 10 років працювали для тієї самої київської громадськості. Тільки до російського посольства звернулося в ці дні 16 тисяч чоловік. Сотні листів отримав і Президент України...\nНе менше отримала листів і Національна рада. І ви думаєте, тихі, скромні трудівники відразу кинулися виправляти свої недоліки й стали на захист прав телеглядачів? До цього їх просто зобов’язує, прямо і недвозначно, Закон України про Національну раду. Це вже я особисто бачив, розпочинаючи з 8 вересня: на будь-якому засіданні деякі члени Нацради життя свого не уявляють без ліцензії «Воля-кабель». «Видати, і негайно».\nІ це після того, як цей ліцензіат, ще не отримавши ліцензії, уже грубо порушив її умови, після прохання Антимонопольного комітету України, після запиту до Нацради Генеральної прокуратури. Настільки завзятий захист «Волі» мені, новопризначеному члену ради, незрозумілий. Адже точно знаю, що деяким компаніям, у порушення того самого закону, не видавали ліцензії по півроку й більше.\n… Його посада (відповідального секретаря Нацради. — «ДТ».) стала принциповою для збереження балансу двох гілок влади після двох гучних парламентських ротацій. Адже це дуже просто: 2+2=4. Якщо голова Ради — від Президента, то перший заступник — від Верховної Ради. Якщо другий заступник від Верховної Ради, то... Правильно, відповідальний секретар має бути від іншої сторони, що формує Раду. У березні нинішнього року члени Національної ради й профільного парламентського комітету ще пам’ятали арифметику, а до осені забули... Я попросив у голови ради стенограму засідання від 19 березня цього року. (Далі пан Лешик наводить витяг зі стенограми, що підтверджує намір одного з членів парламентського комітету зі ЗМІ закріпити формулу «2+2=4» законодавчо.)\n…10 вересня, коли настав час обирати нового відповідального секретаря, той самий представник того самого парламентського комітету з тими самими членами Нацради вирішили ввести нову арифметику, із новим принципом справедливості. Якщо й тут обходитися без фігових листків, то історія виглядала так.\nКількаразово голосували за кандидатуру секретаря. Чотири голоси за Лешика, три — за Лебедєву. Один із членів ради відверто сказав, що він не може визначитися, і попросив для консультацій десь півдня. Підтримали його й інші, певне, щоб відновити логіку старих обрань. Вечірнє засідання нас не те щоб засмутило, проте здивувало. П’ять голосів за Лебедєву, три — за Лешика. Здивувало й те, що, не підписуючи жодного паперу, всі кинулися до святкового столу, що звідкись виник, накритого в кабінеті переможця з казковою швидкістю. Тоді ми з Миколою Фартушним... зрозуміли, що з деякою громадськістю потрібно не благородні присідання проводити, а чинити суворо буквально й за законом — протокол із рішенням не був підписаний на засіданні, отже, рішення не було. Не нами придумано — нехай гине світ, але тріумфує юстиція. Особисто я ніколи не розумів і не розділяв цю суворість. Та, очевидно, настав час зрозуміти й це».\nВіталій ШЕВЧЕНКО:Стосовно Національної ради знакове Лешикове слово «дерибан» востаннє звучало публічно в липні минулого року, коли Верховна Рада голосувала за недовіру всьому складові цього органу включно з тодішнім заступником голови Національної ради В.Лешиком. У парламенті відверто говорили про те, що діяльність НР перетворилася на суцільний дерибан. Причому до загальновідомих фактів за бажання можна додати чимало менш знаних і досі незапротокольованих: позапланові вечірні засідання (коли вимагалося негайно прийняти «потрібне» рішення), неоформлені протоколи засідань (згодом збирали підписи в екс-членів НР), десятки радіочастот, розданих без конкурсного відбору (кримінал!), безліч конфліктів та програних судів з телерадіокомпаніями…\nЗа останні місяці суди припинилися, конфлікти минулих років розв’язано, засідання НР почали проводитися щотижня за чітко визначеним графіком, з попереднім розглядом проектів рішень на запроваджених нинішнім складом Національної ради погоджувальних нарадах. Затверджено нову нормативну базу замість оскарженої рік тому Мін’юстом. Але краще б автор статті «Такий дерибан зірвали!..» сам пройшовся кабінетами Національної ради і запитав у працівників апарату, як, на їхню думку, було організовано діяльність НР до липня 2002 року, і як — після. Цікаве вийшло б соцопитування!\nВіктор Костянтинович наголошує в своїй статті, що найважливіше в дебатах — пам’ятати про «давно застаріле поняття громадського сорому» та про осмислену ним істину: «Хай загине світ, але утвердиться юстиція». Скористаюся цими приписами.\nАби здаватися переконливішим, борець із дерибаном хвацько жонглює у своїй статті ситуацією зі столичним оператором «Воля-кабель», діями якого незадоволені багато киян. Але якщо зірвати «фіговий листок іносказань» (вислів В.Лешика), то з’ясується, що згадана проблема успадкована від попереднього складу НР. Того, де був В.Лешик. Мабуть, усім, хто цікавиться розвитком національного телеінформаційного простору, відомо, що «наїзди» пана Віктора на «Волю-кабель» продиктовані його суто особистими інтересами. Тож, удаючись до пафосних вигуків щодо загибелі світу заради утвердження юстиції, він мав першим домагатися видачі оператору кабельних телемереж давно оплаченої ним ліцензії, оскільки стаття 14 Закону «Про телебачення і радіомовлення» зобов’язує зробити це протягом десяти днів. Чудово знає В.Лешик і про те, що згадуваний ним запит Генпрокуратури з приводу «Волі-кабель» був поданий лише з метою вияснити, чому компанія працює без ліцензії, хоч рішення про видачу цього документа прийняте Національною радою ще на початку літа. Це, так би мовити, приклад вибіркового підходу Лешика-правоборця до проблем «загибелі світу». З другою проблемою — «громадського сорому» — ще простіше: особисті стосунки з «Волею-кабель» він почав з’ясовувати з першого ж дня появи в Національній раді, підказавши членам НР проігнорувати вже згадувану тут статтю 14 і не видавати ліцензію, бо «машинка зламалася»...\nЦе так, між іншим. Бо суть конфлікту в Національній раді зводиться до невдалих для В.Лешика виборів відповідального секретаря. У його розповіді про цю подію теж достатньо «фігових листків іносказань». Зауважте: автор не заперечує, що за його суперницю на виборах проголосувала більшість. Головне — придумати хоч якийсь привід оскаржити рішення. «Дивно і те, — пише він у статті про дерибан, — що, не підписуючи жодного паперу, всі кинулися до святкового столу, який звідкись виник у кабінеті переможця...» Віктор Костянтинович чудово знає, що бутерброди робили самі члени Національної ради. Знає (але не розповідає) і про те, що разом з усіма «кинувся» до того столу й він, щоб підняти чарку за обрану на відповідальну посаду Тетяну Лебедєву і запевнити її, що він не старався перемогти. Влаштовувати після цього «дерибан» довкола спокусливої посади — треба бути у злагоді з почуттям «громадського сорому»...\nСтаття «Такий дерибан зірвали!...» зіткана з суцільних натяжок. Настільки майстерно жонглювати псевдоаргументами можна, мабуть, лише з непоборного бажання зачепитися хоч за якусь посаду. Зверніть увагу на красномовно описану формулу призначень у Національній раді: 2+2=4, як хотілося б Віктору Костянтиновичу. Ніяк не прислухається він до інших аргументів: якщо в такий спосіб забезпечувати баланс гілок влади, то «розводити» треба посади голови і відповідального секретаря — адже саме вони працюють із документами і підписують рішення. Так, зрештою, й сталося: керує Національною радою Б.Холод із «президентської» четвірки, а відповідальним секретарем обрано Т.Лебедєву — з четвірки від Верховної Ради.\nВтім, закон про Національну раду жодних умов щодо «розведення» цих двох посад не передбачає. Чудово знаючи це, але гарячково вишукуючи хоч якісь правдоподібні аргументи на свою користь, В.Лешик вдався навіть до розлогого цитування виступу на засіданні НР заступника голови парламентського комітету з питань свободи слова та інформації Ю.Артеменка: дивіться, мовляв, навіть «посланець від Томенка» норму розподілу посад між гілками влади «пропонує ввести в нову редакцію Закону про Нацраду». Колись про це і справді йшла мова, але законодавчою нормою згадані міркування досі не стали. Зрештою, думка Ю.Артеменка ще не є вирішальною, адже члени Національної ради (принаймні до недавнього приходу В.Лешика та М.Фартушного) до всіх прислухалися і всім дякували за поради, проте вирішували самі. І ніхто не обгрунтовував свої рішення «попередніми консультаціями», на які посилається В.Лешик у претензіях на посаду відповідального секретаря.\nЯк на мене, вкрай ненормальним є блокування роботи Національної ради двома новоприбулими колегами, які намагаються видати чорне за біле — довести, що Т.Лебедєву на посаду відповідального секретаря обрано неправомірно, а правильним буде обрати пана Віктора. Поки «дерибанили» без В.Лешика, лише надзвичайні обставини могли завадити нам провести у середу чергове щотижневе засідання Національної ради. А нині через кадровий демарш новопризначених Президентом членів НР засідання важливого конституційного органу не відбуваються вже майже два місяці.\nІстина — дуже проста. 10 вересня, засідаючи в повному складі, Національна рада більшістю голосів, як і вимагається за законом, обрала на посаду відповідального секретаря Т.Лебедєву. Протокол таємного голосування підписаний усіма членами лічильної комісії, у т.ч. й керівником установи Б.Холодом. Члени НР одноголосно (!) затвердили документи лічильної комісії з результатами голосування. Одностайно підняли тост за обрання Т.Лебедєвої і майже одностайно (за винятком В.Лешика) розписалися в протоколі засідання, який закінчувався фразою про визнання виборів такими, що відбулися.\nСталося це 10 вересня. А вже 15 вересня двоє із восьми учасників голосування перейнялися почуттям «громадського сорому» і замислилися над тим, що світ може загинути заради утвердження юстиції...


Який вік найнебезпечніший для здоров'я чоловіків та жінок? | Велика Епоха\nНайбільше стежити за станом здоров'я чоловікам потрібно після 40 років, а жінкам ― до 30. До таких висновків прийшли вчені і лікарі, провівши нове дослідження, повідомляє Passion.ru.\nАмериканські фахівці медичного Центру Здоров'я в Техасі та фінські медики Центральної лікарні при Гельсінському університеті проаналізували тисячі історій хвороб представників різних рас і статей у віці від 15 до 49 років. Вчені намагалися з'ясувати, який вік людини є найнебезпечнішим для виникнення хвороб або ускладнень зі здоров'ям.\nВиявилося, що найбільш схильні до інфарктів та інсультів жінки у віці до 30 років, а чоловіки ― після 40 років. Причому найчастіше підхоплюють тяжкі недуги і вірусні інфекції ті, хто палить або страждає від гіпертонії або ожиріння.\nРаніше австралійські вчені з Університету Дікіна встановили найщасливіший вік для людини. Як не дивно, ним виявився період після 50-ти років.


Конкурсно-ігрова програма «Країна загадок і чудес»\nпо темі «Країна загадок і чудес»\nВихователь: Іщенко О. Є.\nЦільова аудиторія: неповнолітні 5 - 17 років.\nФорма і методи роботи: художнє слово, відгадування загадок, гра, конкурс.\nМета: Організація дозвілля дітей в канікулярний період.\n1. Виховувати комунікативні якості.\n2. Розширювати кругозір вихованців.\n3. Розвивати уміння працювати в групі, і в той же час проявити себе.\nОчікуваний результат: вміння висловлювати свою точку зору, працювати в групі; поповнення знань про навколишній світ.\nОбладнання: фломастери, аркуші паперу, кулі, конверти з картками, солодкі призи.\n1. Початок заняття - гра «Хитра рима».\n2. Вступна частина - вітання вихователя, розподіл на команди.\n3. Основна частина - участь команд у конкурсно - ігровій програмі «Країна загадок і чудес»: гра «Правда-неправда», гра «Курка», гра «Хто це? Що це? », Відгадування загадок, ігрова ситуація« Поважна причина », гра« Гладіаторські бої ».\n4. Заключна частина - підбиття підсумків, нагородження команд, рефлексія, читання вірша вихователем.\nДрузі, задам я вам питання,\n«Так» або «Ні» дайте відповідь вголос.\nКоль ви спритні завжди\nЩо зможе з пантелику збити часом.\nВітаючи світанок, чи співає сом вусатий? (немає)\nА розсікаючи гладь ставка, вміють гуси плавати? (та)\nВідповідай, а може резеда цвісти в саду зимою (немає)\nВерблюд здатний, дай відповідь, йти 3 дні без їжі? (та)\nВ кінці запитати прийшла пора, а вам сподобалася гра? (та)\nЯ сподіваюся, ви прийшли на нашу зустріч з веселим і хорошим настроєм? А настрій має бути хорошим, адже настали довгоочікувані весняні канікули. Я вас вітаю і запрошую на пізнавально - розважальну, конкурсно - ігрову програму, яку ми назвали «Країна загадок і чудес». Чому така назва, запитаєте ви? Та тому що завдання будуть найрізноманітнішими.\nОтже, запрошую вас в незвичайну країну - «Країну загадок і чудес»!\nЧи готові? Утворити дві команди.\n1. Кожній команді я зачитаю по 10 фраз, ваше завдання - відповісти правильно: правда чи неправда\n- якщо бджола вжалить, то загине (правда)\n- миші виростаючи, стають щурами (неправда)\n- якщо круті яйця поварити подовше, то вони розваряться і стануть в смятку (неправда)\n- черепахи вилуплюються з яєць (правда)\n- у сонячних годин немає стрілок (правда)\n- окропом вогонь погасити не можна (неправда)\n- слон боїться мишей (правда)\n- полярна зірка вказує на південь (неправда)\n- швидку допомогу викликають за номером 01 (неправда)\n- деякі звірі їдять отруйні рослини, щоб вилікуватися (правда)\n- Пушкін в дитинстві захоплювався фотографією (неправда)\n- вранці чоловік вище ростом, ніж увечері (правда)\n- якщо по телефону набрати свій номер, то можна поговорити з самим собою (неправда)\n- 38 градусів нормальна температура для тіла людини (неправда)\n- в місячних морях зовсім немає води (правда)\n- підкову дарують на щастя (правда)\n- з трьох педалей на автомобілі педаль гальма завжди справа (неправда)\n- якщо іменинника не дерти за вуха, то він більше не виросте (неправда)\n- в морській воді плавати набагато легше, ніж у річковій (правда)\n- у снігурів черевця червоно, а у синичок жовте (правда).\nНастала нова гра, нелегке завдання, за справу взятися нам пора і проявити старання.\nХлопці, вас часто лають батьки або вчителі і кажуть, що ви пишете як «курка лапою»? А, чи пробували ви коли - небудь писати ногою? А ось у нас можна ВСЕ! Хочете спробувати? Тоді запрошуємо по одному учаснику від кожної команди.\nУчасники гри сідають на стільці. Їм пропонується зняти взуття, носок з правої ноги, між пальцями правої ноги вставляється фломастер. На підлозі перед кожним гравцем кладеться чистий аркуш паперу. За командою кожному гравцеві пропонується написати слово «гумор». Перемагає той учасник, хто краще і швидше напише слово.\nГра «Хто це? Що це? ».\nВихователь: Відповідайте швидко, хто це чи що це:\nДзвінкий, швидкий, веселий -\nСмачний, червоний, соковитий -\nЖовті, червоні, осінні -\nХолодний, білий, пухнастий -\nБурий, клишоногий, незграбний -\nЖовті, червоні, зелені -\nСтаранний, слухняний, ввічливий -\nЗелений, довгастий, соковитий -\nАкуратна, слухняна, весела -\nГілляста, зелена, колючий -\nНова, цікава, бібліотечна -\nСтарий, цегляний, чотириповерховий -\nЧервоне, стигле, солодке -\nЧисте, блакитне, гірське -\nБілий, пухнастий, лісовий -\nПолохлива, біленька, маленька -\nБелоствольная, висока, струнка -\nБіле, пухнасте, легке -\n1. Я над річкою лежу\nОбидва берега тримаю.\n2. Крокуєш - попереду лежить,\n3. Хто в році чотири рази перевдягається?\n4. Це що за стелю?\nТе він сірий, то білуваті,\nТе трохи голубуватий,\nА часом такий гарний -\n5. Його навесні і влітку\nВ хутра його одягли.\n6. Рогатий, а не буцається.\n7. Дерев'яні коні\nПо снігу скачуть,\nВихователь: Суть наступного конкурсу полягає в тому, щоб швидко відповісти на питання-загадки. Питання легкі, тому і відповідати потрібно швидко. Чия команда більше дасть правильних відповідей, та й перемагає.\n• Музичний інструмент, по якому б'ють паличками. (Барабан)\n• Що ти любиш отримувати на свята? (Подарунки)\n• Як іноді називають електропровід? (Шнур)\n• Осінній знак зодіаку, схожий на дівчат? (Діва)\n• Частина доби, під час яких можна пограти? (День)\n• Вид холодної зброї, яким люблять розмахувати розбійники. (Шабля)\n• Головна героїня книги «Чарівник Смарагдового міста». (Еллі)\n• Як іноді називають шум у класі? (Гомон)\n• Місце зберігання холодної зброї, з якого перед боєм його обов'язково витягують. (Піхви)\n• Що збирає філателіст? (Марки)\n• Який напій готують з кобилячого молока? (Кумис)\n• Як називається виноградна гілка? (Лоза)\n• Що приносить рибалка додому? (Улов)\n• Улюблене дитячі ласощі в яскравій обгортці і планета Сонячної системи. (Марс)\n• Порода собак, що відрізняється великою силою і з «некрасивою» зовнішністю. (Бульдог)\n• В аптечці він завжди повинен бути, щоб перев'язати рану. (Бинт)\n• Нижня частина сукні, задирати яку непристойно. (Поділ)\n• Як по-іншому можна назвати чудо? (Диво)\n• Як називали найближчих друзів Білосніжки? (Гноми)\n• Що потрібно засмагає, крім моря і сонця? (Пляж)\n• В якій країні жінки носять сарі і люблять музичні фільми? (Індія)\n• Чого бояться бруднулі? (Мило)\n• «Казка брехня, та в ній.»? (Натяк)\nІгрова ситуація «Поважна причина»\nУмови проведення жартівливої гри «Поважна причина»:\n1. Заздалегідь готуються 2 конверта (або мішечка). У першому лежать картки, на яких написані варіанти різних дій, у другому - перелік причин, за якими ці дії не були виконані.\n2. Учасник витягує картку з першого конверта і каже: «Я не.» - далі зачитує дію. Потім витягує картку з другого конверта і зачитує причину: «Тому що.» (Можливий варіант гри, де «дії» зачитує один вихованець, а «причину» - інший.)\n• Вимив посуд.\n• Подзвонив сусідці (сусідові) по шкільній парті.\n• Привітав друга з днем народження.\n• Купив продукти.\n• Виграв в лотерею.\n• Заплатив за квартиру.\n• Побудував будинок.\n• Сидів у вихідні і свята вдома.\n• Отримав премію.\n• погодувати маму і тата.\n• Написав лист.\n• Віддав борг сусідові.\n• Працювати не люблю.\n• Було ні з ким.\n• Люблю піші прогулянки.\n• Згас ентузіазм.\n• Не було холодної води.\n• На заваді стала мама (тато).\n• Захотілося повреднічать.\n• Вкрали гроші з сейфа.\n• По життю не щастить.\n• Ворожка нагадала цього не робити ніколи.\n• Було гарний настрій.\n• Погано себе почував.\n• Хотілося себе порадувати.\nГра «Гладіаторські бої».\nКожному учаснику прив'язують до лівої ноги 2 повітряні кулі. За командою «гладіатори» починають поєдинок. Завдання гравців - за відведений час розчавити кулі противника, зберігши при цьому свої.\n4. Заключна частина. Підведення підсумків конкурсно - ігрової програми «Країна загадок і чудес». Нагородження команд солодкими призами.\nДізналися багато ігор смішних\nІ багато всякої всячини\nВсім дякую за гру!\nВсіх я вам дякую\nВсім радості, веселощів, удачі!


Вітольд Пілецький під час ув’язнення в концтаборі Аушвіц. Колоризація: Міколай Качмарек / Kolor Historii. Джерело: Державний музей Аушвіц-Біркенау. Колаж: Нова Польща\nДоля Вітольда Пілецького, який розповів світові правду про Аушвіц, а сам загинув у сталінській катівні, дозволяє поставити сталінізм і гітлеризм на одну дошку.\nВітольд Пілецький, одна з головних постатей пантеону польських героїв Другої світової війни — зрештою, постать міжнародного масштабу, адже день страти Пілецького Європарламент оголосив Міжнародним днем героїв боротьби проти тоталітаризму відзначається 25 травня — на пострадянському просторі майже невідомий. І ця невідомість Пілецького, яка абсолютно не відповідає масштабу його особистости і подвигу, цілком зрозуміла.\nПілецький, цей справжній лицар Другої світової війни, дуже незручний герой для будь-якої влади, що намагається протистояти очевидному — паралелям між гітлерівським і сталінським режимами.\nЯкраз цими днями у Москві, на тлі чергового путінського «побєдобєсія», депутати Державної Думи виступили з ініціятивою запровадити відповідальність за проведення таких паралелей. Поки що не кримінальну, але ж це питання часу. Режим Владіміра Путіна всіляко противиться порівнянню двох тоталітарних режимів, які були фактичними союзниками у Другій світовій війні аж до нападу Адольфа Гітлера на Радянський Союз. І цей напад не випадково совєтська пропаганда десятиліттями називала «віроломним». Тобто Іосіф Сталін вірив Адольфу Гітлеру, що той буде воювати з їхніми спільними ворогами — демократичними країнами Заходу. А той узяв і напав на СРСР, що змусило Сталіна шукати підтримки у Великої Британії і Сполучених Штатів.\nА як чудово все починалося, коли два диктаторських режими домовилися розділити Європу і почали спільні дії зі знищення Польщі. Власне з цього моменту Вітольд Пілецький бере участь у Другій світовій війні. Та військова біографія майбутнього ротмістра почалася набагато раніше. Тому що Пілецький, онук учасника Січневого повстання 1863–1864 років проти Російської імперії (саме тому він народився у карельському місті Олонець, бо його родині тоді було заборонено жити на польських землях), воював ще у польсько-більшовицькій війні, у боях, які дозволили зупинити під Варшавою червону орду Міхаіла Тухачевського. Та це була класична військова кар’єра. А ось те, що відбувалося в роки Другої світової, відсутнє у будь-якій іншій класичній біографії військового.\nТому що Пілецький, якого часто згадують як в’язня концентраційного табору Аушвіц, не був в’язнем у прямому значенні цього слова. Він був розвідником в Аушвіці. Так, саме він розробив операцію проникнення до цього тільки що створеного концтабору і сам її здійснив.\nСаме завдяки Пілецькому світ вперше дізнався про те, що там відбувається. І що таке табори смерті, що таке Голокост світ теж дізнався саме з рапортів Пілецького. З рапортів, які складалися не у робочому кабінеті, а у бараці.\nПри цьому Пілецькому вдалося вижити і в Аушвіці, і під час втечі з нього. І під час Варшавського повстання, учасником якого він теж був.\nВітольд Пілецький під час ув'язнення в концтаборі Аушвіц. Джерело: Державний музей Аушвіц-Біркенау\nЗагинув він уже після війни, у комуністичній Польщі. Генерал Владислав Андерс, який залишився в еміграції після захоплення влади в країні маріонетковим режимом, погодився відправити його до Польщі для збору інформації про те, що відбувається. До речі, однією з останніх доповідей Пілецького (яка іронія долі...) була інформація про єврейський погром у місті Кельце, у якому брало участь як місцеве польське населення, так і органи комуністичної влади (Служба безпеки ПНР і Громадянська міліція). Сталіністи з дивною завзятістю продовжували справу Гітлера, через кілька десятиріч вони влаштують вигнання з Польщі євреїв, які ще залишалися там після Голокосту — ось вам і порівняння двох режимів.\nКоли Пілецького заарештували, його катували так, що він на зустрічі із дружиною назвав Аушвіц «дитячими іграшками» порівняно з тим, що відбувалося у катівнях Міністерства державної безпеки ПНР. Судді режиму навіть і не думали про те, щоб зберегти життя одному зі знакових героїв Другої світової війни. Мало того, є свідчення, що до розправи над Пілецьким закликав його найближчий соратник часів Аушвіцу – колишній лідер соціалістів Юзеф Циранкевич, який у новій Польщі став на бік режиму й отримав за це посаду голови уряду ПНР. І якщо це справді так, тоді вже потрібно проводити паралелі не з Гітлером, а з євангельським Юдою Іскаріотом. Тому що на процесі Пілецького таки розігрувалася справжня біблійна історія — грішники судили праведника.\nСуд над Вітольдом Пілецьким, 1948. Джерело: Національний цифровий архів Польщі\nА потім ім’я Вітольда Пілецького постаралися взагалі викреслити з польської історії, з історії Другої світової. До самої Польщі пам’ять про Пілецького стала повертатися тільки на початку 90-х. І все одно виявилося, що людина, яка розповідала про Голокост, передавала гроші Опору єврейським родинам і протестувала проти антисемітських настроїв у середовищі своїх польських соратників, залишається для багатьох незручним героєм. А вже для Росії і говорити нічого! Про рішення Європарламенту заснувати у день страти Пілецького день пам’яті героїв боротьби з тоталітарними режимами неодноразово висловлювався сам Путін, який відзначав, що «ставити на одну дошку Радянський Союз і фашистську Німеччину — це вершина цинізму».\nПроте доля Вітольда Пілецького, цього справжнього лицаря трагічної епохи, якраз дозволяє поставити сталінізм і гітлеризм на одну дошку. Жодні путінські закони цього не скасують і Пілецького з історії не викреслять. Його завжди будуть пам’ятати ті, хто розуміє, що таке честь.


Я вже давно мріяв про весілля. Але одного разу моє серце розбили. Тоді я перестав вірити в справжню любов. Коли з’явилася Валентина, моє серце вмить почало швидше битися. Мама знала, що вже час готуватися до весілля. Цього вона чекала все життя. Валентина не розуміла, як правильно вчинити та й до весілля вона не була готова. – Настрiй +\nЯ вже давно мріяв про весілля. Але одного разу моє серце розбили. Тоді я перестав вірити в справжню любов. Коли з’явилася Валентина, моє серце вмить почало швидше битися. Мама знала, що вже час готуватися до весілля. Цього вона чекала все життя. Валентина не розуміла, як правильно вчинити та й до весілля вона не була готова.\nМоя мама завжди хотіла, щоб я добре жив. Вона хвилювалась за мене, коли бачила, що мені розбивали серце. На жаль,так буває, що хтось комусь чинить зле. В моєму житті була лише одна дівчина, яку я дуже кохав. Але нам не судилося бути разом, тому ми розійшлись. Цю звістку я сприйняв дуже важко. І мамі я повідомив, що більше ніколи нікого не покохаю.\nТака новина приголомшила маму. Вона думала, що я вже дійсно не подарую їй щастя бути бабусею. Але все змінилося, коли в моє життя прийшла Валентина. Вона подарувала знову мені щастя і радість. Разом з нею я отримав душевний спокій. Мама дуже зраділа тому, що скоро я одружуся і в мене буде весілля.\nВалентина, чомусь, не дуже була в захваті. Вона не надто серйозно ставилася до цієї події, і казала, що ми спішимо. Неохоче, але таки погодилася.\nОдного разу, я підслухав її розмову по телефоні. Вона казала, що їй набридне швидко сімейне життя. Оскільки вона людина, яка любить волю.\n– Мамо, може ще з цим почекати.\n– Навіть не думай про таке. Твій майбутній чоловік дуже мудра людина. Він хороший і ніколи не покине тебе. Головне, що він любить тебе.\n– Послухай мене, я прожила багато років і бачила різне. Ти купила найкраще плаття і будеш найкрасивішою дружиною.\n– Значить так і буде, мамо.\nПісля почутого, я вирішив, що треба поговорити з Валентиною. Таке її ставлення мені не подобалося. Я не хотів знову помилитися у виборі.\n– Валентино, ти впевнена, що кохаєш мене і готова вийти за мене заміж? Добре подумай перед тим, як відповісти. Це серйозне рішення.\n– Коханий, до чого всі ці питання. Якщо я погодилась, то значить я все давно обдумала.\nВ мені боролися дві сторони. Я не знав, як правильно вчинити. Я вже мав гіркий досвід і не хотів повторення історії. Мама наполягала на весіллі. А я ходив задуманий і засмучений. Одного разу Валентина вирішила повторити розмову на цю тему. Вона вкотре сказала, що любить мене і хоче бути разом. Валентина наголосила, що була здивована моїй швидкій пропозиції і розгубилася. Але тепер вона впевнена, що хоче бути разом.\nНаше весілля пройшло прекрасно. Я щиро дякую батькам. Після нього, ми вирішили поїхати в подорож. Коли відпочинок закінчився, я взявся до роботи. Валентина вирішила створити свою колекцію одягу. Кожен з нас займався своєю справою. І це було прекрасно. Ми поступово почали піднімати капітал та робити успіхи.\nЧерез рік у нас народилася Оленка. Ми були дуже щасливі. Я зрозумів, що мої страждання були варті того, щоб зустріти Валентину. Я вважав, що наша сім’я є прекрасною та міцною.\nВалентина була вдячна мамі, за цінні поради. Вона знала, що я – її мужність і опора. Я ніколи не залишу її та завжди буду поруч. Жодного сумніву щодо цього в неї не було.\nОдного разу я зустрів свою колишню дівчину. Тоді вона розбила мені серце. А зараз, я взагалі її не впізнав. Вона була втомлена і виглядала нещасною. Сама до мене підійшла і попросила про допомогу. Вона сказала, що жаліє за минулим і за мною. Але я лише глянув у її очі і пішов.\nЯ чітко усвідомлював: минуле має бути минулим. Ніякі люди не варті того, щоб руйнувати своє щастя через них.\nПоспішаючи додому, я купив букет своїй дружині подякував їй за те,що вона зі мною. Цінуйте своїх дорогих людей. Більшого щастя, ніж любляча сім’я не існує.


Співробітники кримінально-виконавчої інспекції Чернігівщини та їх підоблікові надають благодійну допомогу військовослужбовцям в зоні АТО\nПонеділок, 20 вересня, 16:33:37\n08.10.2014 07:29 — Агенцiя\nСуть акції полягала у поїздці до східних регіонів України мікроавтобуса для доставки безпосередньо військовослужбовцям продуктів харчування, одягу, постільної білизни, засобів зв’язку, засобів особистої гігієни, тощо.\nПенітенціарії та засуджені, які перебувають на обліку Корюківської КВІ зібрали теплі речі, картоплю, цибулю, часник, домашню консервацію, чай, каву, солодощі та цигарки. Все це незабаром отримають мешканці Корюківського району, які зараз знаходяться в зоні АТО.\nЗ початку благодійно акції на потреби солдатам-землякам, що знаходяться в зоні АТО, мешканці Корюківського району пожертвували близько 200 000 грн.\nНа зібрані кошти придбані бронежилети, шоломи, рації, розгрузочні жилети, прилади нічного бачення, тепловізори, спальники, каремати, ліхтарі, біноклі. Все це доправляють самотужки місцеві волонтери-підприємці в місця дислокації земляків.


Масло для двотактних двигунів: як правильно вибрати?\nБагато рибалки і просто любителі водних прогулянок при можливості набувають собі човна.\nХтось віддає перевагу більш дешевим і компактним гумовим моделям, а хтось купує більш громіздку і дорогу, але і надійну дюралюмінієву човен. Звичайно, не обходиться покупка і без човнових двигунів, переважно двотактних.\nНу а який же з моторів обійдеться без якісної мастила? Як і будь-яким складним пристрої, в яких має місце тертя, човновим двигунів потрібно масло. І тут нерідко виникає питання — яке ж краще вибрати? Це і правда непросте питання, тому розібратися в ньому слід максимально серйозно.\nЯкими бувають масла?\nБудь-яка людина, що має човен, автомобіль або мотоцикл, прекрасно знає, що в продажу є два види масел:\nМінеральне. Має практично натьное походження. Це масло є відходом нафтоперегінної промисловості — коли з сирої нафти витягується бензин і дизпаливо, залишається саме воно. Вартість зазвичай нижче, ніж у синтетичного. Однак і якість часто нижче.\nОсобливо це помітно при високій температурі (але ж експлуатуються човнові мотори переважно саме влітку).\nМасло змінює свої властивості, стає рідшим, що в деяких випадках може привести до поломки моторів;\nСинтетичне. На відміну від мінерального, виготовляється штучно.\nЧерез це його вартість вище, зате немає ніяких шкідливих і небезпечних для двигунів домішок.\nТакож відрізняється довговічністю — навіть при значних навантаженнях на двигун в літню спеку, синтетичне масло не змінює своїх характеристик, що гарантує повну безпеку використання.\nСпори про плюси і мінуси цих масел для автомобілів ведуться не перший рік. Тому важко однозначно сказати, яке масло краще підходить для човнових двотактних двигунів. Кожен вибирає те, що для нього важливо — економія або надійність.\nНавіщо використовують присадки?\nСьогодні нерідко можна побачити човна, а також двигуни, виготовлені 30-40 років тому.\nІ вони як і раніше досить ефективно справляються з поставленими завданнями. Незважаючи на старість цих двотактних двигунів, вони розганяють човна до потрібної швидкості, дозволяють легко маневрувати на складних і небезпечних ділянках.\nІ все ж, ресурс багатьох моторів порядком вироблений. В циліндрах з’являються крихітні мікротріщини, які не видно неозброєним оком.\nІ все ж вони здатні відчутно знизити потужність моторів, збільшити витрату палива і значно підвищити рівень шуму при роботі.\nСаме в таких випадках фахівці рекомендують додавати в масло спеціальні присадки. Вони, володіючи більшою в’язкістю, ніж звичайна мастило, осідають на внутрішній поверхні циліндра і роблять її більш гладкою.\nЗвичайно, в результаті всі ознаки зносу мотора або стають не настільки очевидними, або взагалі зникають.\nТак, це не замінить повноцінний ремонт. Зате це обійдеться значно дешевше. До того ж, незважаючи на численні страшилки про присадки-вбивці двигунів, вони цілком безпечні. Тому, якщо ви не дуже часто катаєтеся на своєму човні з двигуном, присадка непогано впорається з поставленим завданням — двигун вашої човни отримає нове життя.\nМасло для чотирьох- і двотактних двигунів — шукаємо різницю\nПрийшовши в спеціалізований магазин, можна побачити не тільки синтетичні і мінеральні масла, але і призначені для двотактних і чотиритактних човнових моторів.\nНе завжди продавці можуть докладно розповісти про плюси і мінуси того й іншого.\nВ результаті не дуже досвідчені покупці купують масла для чотиритактних двигунів, після чого використовують їх зі своїми двотактними (в нашій країні переважно виробляються саме вони) двигунами. Що ж відбувається в результаті?\nТам, де масло для двотактних двигунів повністю вигорає і віддаляється при русі поршня, це масло частково зберігається у вигляді золи.\nІ поршень, щедро присипаний попелом, продовжує рух в циліндрі. Зрозуміло, за один-два сезони двигун виявляється повністю убитий.\nДоводиться витратити чималі гроші, щоб розтратити його.\nТому, якщо ви не є власником чотиритактного двигуна від Ямаха або Echo, то не варто використовувати масла, призначені для них.\nВізьміть продукцію для двотактних моторів і не пошкодуєте про це.\nДо речі, не варто забувати про правильну пропорцію. Якщо ви користуєтеся двигуном в штатному режимі, то оптимальна пропорція — 50: 1. Тобто, на 5 літрів бензину потрібно налити 100 грам масла. При обкатці двигун потребує більш ніжною експлуатації, тому пропорцію змінюють до 25: 1. Іншими словами, на ті ж 5 літрів потрібно буде додати 250 грам масла.\nВибираємо масло, відповідне двигуну\nБезумовно, найпростіший спосіб підібрати масло, що підходить саме вашому двигуну, це звернутися до фахівців або хоча б вивчити інструкцію, зазначену на будь-який каністрі з маслом.\nБрати масло навмання однозначно не варто.\nТак можна вбити і невибагливий вітчизняний мотор, не кажучи вже про продукцію прославленої фірми Ямаха.\nДля наочності можна навести простий приклад. Що станеться, якщо взяти розкішний двигун Ямаха і регулярно заправляти його звичайним мінеральним маслом МС-20, яким користуються багато власників двотактних човнових моторів, випущених в СРСР або України? Ні, двигун не затихне відразу ж. Перший сезон, навіть при значних навантаженнях, він пропрацює без нарікань.\nА ось пізніше почнуться проблеми. Потужність впаде, та й глухнути двигун буде куди частіше. У чому ж справа? У тому, що мінеральне масло залишає після себе досить багато золи, яка забиває камеру згоряння. Звичайно, потужність двотактних або чотиритактних двигунів в результаті різко знижується — і це в кращому випадку.\nЯкщо вчасно не почистити двигун і не перейти на більш підходяще масло, можна остаточно угробити двигун. Так що, якщо у вас вистачило грошей на іноземну двигун, пошукайте і гроші на масло компанії Мотюль або інший, що випускає продукцію для вибагливих японських моторів.\nДе краще купувати масло?\nТепер прийшла пора перейти до ще одного нагального питання — де найкраще купувати масло для човнових моторів?\nБезумовно, найкраще це робити в спеціалізованих відділах, де продаються човни, мотори та всі необхідні комплектуючі.\nТак, доведеться переплатити. Наприклад, в магазинах літрова каністра масла Suzuki Marine Premium, прекрасно підходить для двотактних двигунів, рідко коштує дешевше 450-550 гривень, в той час як на ринку можна купити і за 400 гривень, і навіть дешевше.\nОсь тільки якість продукції, що продається на ринку, не випадково часто ставлять під сумнів. До того ж, прикиньте, скільки масла для човнових моторів ви витрачаєте за рік? Напевно не так вже й багато.\nТо чи не варто переплатити півтисячі гривень за рік, щоб бути впевненим — ваш двигун не підведе вас ніколи і ні за яких обставин.\nВибираємо масло, яке буде використовуватися для човнових двотактних двигунів вкрай обережно — уважно читаємо інструкцію, а краще запитуємо у більш досвідчених любителів човнів — напевно ніхто не відмовить в короткій консультації. Ну і звичайно, остерігаємось дешевих і дорогих підробок.\nКрокус — невибаглива диво весни\nКрокуси, вирощування крокусів посадка Крокуси - провісники весни, вирощування ...\nПідкажіть, як розмножити доларове дерево? У моєї знайомої дуже гарний великий ...\nКористь бджолиного меду очевидна: його безперечна користь для організму, ...\nЦитокініновою паста — що це, як застосовувати для орхідей, відео\nРозбудити сплячі бруньки орхідеї і стимулювати зростання її бічних пагонів ...\nОсобливості вирощування кали ефіопської в домашніх умовах\nСьогодні ми поговоримо про популярному квітучому рослині, яке прийшло до нас з ...\nБегонія бульбова: посадка і догляд в домашніх умовах (в горщику) і в саду (відкритий грунт) і вид кімнатної рослини на фото\nОсобливостіБегонія бульбова (Begonia Tuberhybrida) - багаторічна трав'яниста ...


У Свеському лісгоспі зимовій підгодівлі мисливських тварин приділяють неабияку увагу\nНовини лісгоспів 2 Лютого 2021\n«Піклування про мисливську фауну впливає на збільшення популяції лісових мешканців, а достатня кількість кормової бази ще й покращує умови мешкання видів, стримує їх від міграції, тому підгодівля дичини у зимовий період є обов’язковою у мисливських угіддях нашого лісгоспу», – говорить директор Свеського лісгоспу Олег Закусило.\nЯк правило, підгодівля диких тварин у зимовий період розпочинається тоді, коли випадає перший сніг. Свеські лісівники підгодовують дичину, систематично викладаючи заготовлені корми в годівниці та на підгодівельні майданчики. Стверджують, що така допомога дозволить звірині успішно перезимувати, адже зима – для них найважча пора року.\nДнями виклали чергову «порцію» свіжого корму. Поповнили годівниці сіном та сіллю, розвісили віники та розклали початки кукурудзи.


Клуб Юний технік - Моделювання одягу\nГурток "Моделювання одягу"\nКерівник гуртка Оксюта Ольга Володимирівна\nРозклад занять Вівторок 16.00-17.40, п'ятниця 16.00-17.40.\nОдяг з давніх часів є дзеркалом, у якому відображається вся історія людства. Кожен народ в певний період свого розвитку додає притаманні йому риси в одяг людей. Сьогодні прийшов час індивідуальної моди, що враховує наші смаки, особливості зовнішності, спосіб життя. Сучасний одяг, не тільки захист від несприятливих кліматичних умов, а й можливість творчого виразу художнього світобачення людини.\nСпеціалістів швацької справи легко впізнати за оригінальним одягом, який вони змінюють досить часто, і особливо за стильністю, яку випромінюють. Навряд чи вираз «сапожник без сапог» доречний у цьому випадку.\nСаме для отримання необхідних знань та навичок, для створення та виготовлення власних моделей одягу працює гурток моделювання одягу.\nНа заняттях гуртка діти знайомляться з поняттями, які стосуються конструювання, моделювання та виготовлення одягу; набувають практичних навичок, формують творчі здібності, естетичний смак та орієнтацію на професії швейного виробництва.\nПрограма занять гуртка дуже різноманітна. Діти з перших занять починають шити сувеніри з клаптиків тканини, виготовляють квіти та інші різноманітні аксесуари для оздоблення одягу. На початковому рівні навчання вихованці шиють спідниці, брюки, блузи. Протягом другого та третього років навчання програма ускладнюється. Ставиться мета розвинути у гуртківців відчуття гармонії кольорів, дати знання щодо пропорцій фігури людини, формувати вміння одягатися зі смаком, моделювати викрійки за будь-яким ескізом, зокрема самостійно розробленим, розкроїти тканину для виробу та виготовити його. Також діти опановують вміння користуватися готовими викрійками, використовуючи журнали мод.\nПід час проведення занять із технології виготовлення одягу особлива увага приділяється якісному виконанню дітьми кожної операції. Теоретичний курс розраховано на те, щоб вихованці оволоділи знаннями з обробки деталей одягу. Кожен вид технологічної обробки деталей і вузлів одягу опрацьовується вихованцями на практиці.


Лондон: как жить, если нет "Роллс-Ройса"? | Блог путешественника\n14 Авг 2018 - Степан\nЯк ви знаєте з новин федеральних телеканалів, на Заході не живуть, а виживають. А вже в Лондоні, цієї фінансової клоака Європи, вижити особливо важко.\nЩо робити, якщо у тебе немає "Роллс-Ройса" або "Ламборгіні" з арабськими номерами? Чи може чесний британець (або страшний мігрант) дозволити собі мішок картоплі? Де купити айфон з трьома сімками? Скільки коштує в'їзд в Центральний Лондон, якщо у тебе "Жигулі"? Про все це поговоримо сьогодні!\n01. По Лондону їздить машинка, яка знімає панорами для карт "Еппл". Зараз на ринку карт йде запекла боротьба. Найбільший гравець - "Гугл". До них підтягуються "Еппл" і майкрософтовського "Бінг". А є ще локальні гравці на кшталт "Яндекса". І все знімають панорами, замовляють супутникові знімки - все, щоб користувач був задоволений. Цікаво, хто в підсумку стане лідером? Я в Росії користуюся "Яндексом", а за кордоном - "Гуглом". А ви?\n02. Найдорожчий район в Лондоні - Мейфейр. Саме тут найбільше п'ятизіркових готелів, найвища вартість оренди і кращі магазини. Тут відкрили свої ресторани Аркадій Новіков та Євген Чичваркін. Тут приємно погуляти, подивитися на архітектуру.\n03. Тут найбільше дорогих автомобілів в світі. Раніше можна було зустріти машини з російськими номерами, але вже багато років я їх не бачив. Куди пішли ті часи?\n04. А так нічого незвичайного - "Бентлі", "Роллс-Ройс" і всякі спорткари.\n06. Деякі понтуються номерами. У кого номер крутіше?\n07. Зверніть увагу, що ширина паркувального місця менше ширини машини. Це зроблено спеціально, щоб водії тулилися ближче до узбіччя, намагаючись потрапити на нього.\n08. Тут розташовані основні посольства.\n09. Не краща машина для Лондона, за кермом сто відсотків араб.\n10. Але вищий понт - це привезти машину з собою. Тоді можна не боятися за штрафи і поінти. Так, в Англії за порушення правил дають штрафні бали. Це крім штрафу. Штраф за неправильну парковку, до речі, 100 фунтів (8600 рублів).\n11. Але краще сюди приходити і милуватися архітектурою.\n12. Новими деталями ...\n13. Чорними будинками ...\n14. Шкода, у нас чорних будівель не роблять майже.\n15. Старими деталями ...\n17. А поруч є вулиця Еджвер-роуд. Тут дуже милий східний райончик. Що це означає? Це означає, що тут можна покурити кальян, випити справжньої турецької кави, купити айфон з трьома сімками, продати крадений айфон, поїсти в ліванському ресторані, купити халяльні продукти, зануритися в атмосферу східної казки.\n18. Майже всі вивіски - на арабському.\n19. Продають всяке барахло.\n21. Але народу подобається!\n22. Іноді здається, що я знімаю непомітно, а потім на кадрах бачу, що всі дивляться в камеру ... Виходить, не так вже й непомітно!\n23. Найбільший кайф в Лондоні - це транспортні плакати. Їх тут постійно оновлюють, їх малюють кращі дизайнери, їх приємно розглядати і хочеться колекціонувати. Ось тут лондонський Дептранс готовий повернути гроші при затримці потяга метро або легкого метро на 15 хвилин, а електричок - на півгодини. А плакат справа інформує про T-Charge - це податок на транспортні засоби, які не відповідають екологічному стандарту Євро-4. Їх власники, які хочуть безперешкодно їздити по Лондону, повинні платити 10 фунтів (860 рублів) в деньна додачу до 11 з половиною фунтів (992 рубля), які платять всі інші. Ці податки діють в Центральному Лондоні в будні в робочий час. З 8 квітня 2019 року T-Charge зміниться нормою Ultra Low Emission Zone (ULEZ) для транспортних засобів, які не відповідають Євро-5, і вона вже буде діяти весь тиждень і цілодобово. До речі, на мотоцикли та скутери T-Charge не поширюється, а ось на трицикли - так. Тим, хто не хоче платити цей збір, Дептранс рекомендує їздити на велосипеді і користуватися громадським транспортом.\n24. По п'ятницях і суботах в Лондоні на центральних лініях підземки працює Нічне метро.\n25. Серед лондонських автобусів тепер є 95 повністю електричних і 3000 гібридів.\n26. Прохання триматися за поручні на ескалаторі\n27. Попередження про те, що між вагоном поїзда та платформою є зазор, і в нього не варто потрапляти ногою.\n28. Зліва - прохання відійти від дверей вагона, коли вони починають закриватися. Праворуч - реклама Доклендского легкого метро (DLR). До речі, легке метро в Лондоні автоматичне, тобто машиністів в поїздах немає.\n29. Прохання попереджати персонал метро і поліцію про безгоспних речах ...\n30. ... і людей, які намагаються проникнути в службові приміщення.\n31. Попередження велосипедним злодіям від Транспортної поліції: "Ми за вами стежимо".\n32. По всьому Лондону висить нова реклама "Фейсбуку": "Фейкові акаунти - не наші друзі". "Фейсбук" хвалиться, що кожен день видаляє мільйони фейків і наймає нових рецензентів (людей, які визначають фейковий профілі).\n33. Фейкові новини теж "Фейсбуку" не друзі. Загалом, Цукерберг як може відмазується після фіаско з виборами Трампа.\n34. Парковка біля вокзалу. Велосипед в Лондоні часто використовують як "транспорт останньої милі". Що це таке? Це коли ви живете, наприклад, в передмісті, а в центр їдете на електричці. А далі на вокзалі берете велосипед і їдете на роботу. Щоб кожен раз не тягати велосипед додому в поїзді, ви його залишаєте на паркінгу біля вокзалу. Зручно!\n35. Ясна річ, велосипед можуть вкрасти, а тому треба його добре і надійно пристебнути до парковці. Велозамок важкий, великий, тягати його з собою незручно. Нічого страшного! На велопарковці є парковка для замків !!! Поїхали на своєму велосипеді на роботу, а важкий замок залишили на парковці. А на роботі вас чекає вже другий замок. Загалом, все для комфорту велосипедистів. Як вам ідея?\n36. А кому не подобається велосипед, може спуститися в метро.\n37. І ще метро.\n38. Каси для покупки квитків на поїзди.\n39. Турнікети для проходу на електрички. До речі, всі турнікети в метро і багато на вокзалах працюють за звичайною банківською картою з функцією безконтактної оплати.\n40. А ось так виглядає проста електричка)\n41. Ціни на овочі на ринку: 2 качана кукурудзи за фунт (86 рублів), картопля по 3 фунти (260 рублів) за 4 кг, горох і боби по 4,8 фунта за кг (414 рублів), шпинат - 1,5 фунта за пучок (130 рублів), місцевий фундук - 6 фунтів за кг (517 рублів).\n42. Свіжі гриби\n44. Вулична їжа\n45. Закрили вулицю для руху і зробили тестове благоустрій. Відмінний приклад, як треба працювати з громадськими просторами в місті.\n46. А ось тут на пішохідній вулиці постелили пластиковий газон і розкидали пуфики.\n47. Відмінне рішення для літа.\n48. Неймовірної краси фонтан\n49. Раз на кілька хвилин включається розпилювач води.\n50. Хтось зайшов в магазин жіночої білизни, і не витримало серце.\n52. Подивіться на профіль вулиці. Ось така вулиця безпечна і зручна. Водії тут не ганяють, пішоходи почуваються спокійно, не треба ставити ніякі паркани. А що по центру? Це невеликий острівець безпеки поруч з нерегульованим переходом.\n54. Нова телефонна будка. Класичні червоні будки давно перетворилися в стенди для реклами повій і вуличні туалети. Тепер будки відкриті і чорні. Телефон працює по картах і монетам, міжміські коштує 3 фунти / хвилина, звичайний дзвінок - 2 фунта. Дуже дорого, а що робити? Зате є панель з не дуже інформацією.\n55. На стилі\n56. Ще в Лондоні дуже цікаво оформляють будівельні паркани.\n57. В'їзди на будівництва зроблені ось так:\n58. Все чисто і акуратно.\n59. Самі паркани зазвичай з принтами: це або реклама споруджуваного об'єкта, або листочки.\n61. Є такий варіант, чорний з рожевим:\n64. Завтра продовжимо!\n« Розкрути опосума за хвіст: дикий фестиваль у Флориді\nОстрів Бастой: норвезька в’язниця для особливо небезпечних злочинців і мрія кожного ув’язненого »


Гаряча і «ненажерна» GeForce GTX 280. Новини. GECID.com\nНовини: > 2008 > 06 > 05\nГаряча і «ненажерна» GeForce GTX 280\nНа виставці інформаційних технологій Computex Taipei, що проходить з 3 по 7 червня, колеги VR-Zone сфотографували систему з GeForce GTX 280 і зробили скріншот утиліти GPU-Z, запущеної на цьому комп'ютері, що досить цікаво.\nФотографія GeForce GTX 280 всередині системного блоку\nАле не менш цікава можливість представилася співробітнику Fudzilla, що не зміг втримати палець на задній частині плати більше 3 - 4 секунд оскільки температура GPU не дозволила, досягши значення 70 градусів, а зворотній бік плати напевно прогрівся ще більше. Безумовно, двослотова система охолодження втримує температуру відеокарти на прийнятному рівні, але температура GPU змінює ситуацію на своїй частині плати не найкраще. Виходить, що GeForce GTX 280, що працює на частоті 600 МГц і має двослотову систему охолодження так само гаряча, як і більш компактна Radeon HD 4850 зі своєю однослотовою системою охолодження.\nПринаймні, однопроцесорна плата GeForce GTX 280 з частотою роботи 600 МГц (65-нм техпроцес) не гарячіше за Geforce 9800 GX2, що використовує потужність двох графічних процесорів, хоча це не дуже втішливо. GeForce GTX 280 працює досить стабільно, система охолодження аналогічна GeForce 9800 GTX, але має додаткові вентиляційні отвори.\nНовинка має два роз’єми додаткового живлення (6+8 pin), які показують, наскільки ненажерна карта. Згідно ствердженням компанії NVIDIA, GeForce GTX 280 споживає 25 Вт у режимі простою і 147 Вт в 3DMark06, що на 15 Вт більше, ніж в GeForce 8800 GTX.\nНовина прочитана 1816 раз(ів)


Степанів Тихон — Вікіпедія\nТихон Степанів (1795–1847), економіст і правник родом з Воронежу, з 1832 проф. Харківського університету. С. автор першого в Рос. Імперії підручника політ. економії «Записки о политической экономии» (т. І — II, 1837 — 48), побудованого винятково на ідеях англ. екон. школи А. Сміта й Д. Рікардо; розпочав специфічний політ. екон. напрям, що відрізняв екон. думку в Україні від екон. думки в решті Рос. Імперії.\n1 січня 1795(1795-01-01)\n1 січня 1847(1847-01-01) (52 роки)\nУ Вікіпедії є статті про інших людей з прізвищем Степанів.\nТихін Степанов народився 1795 року у сім´ї дрібного чиновника. Навчався у Воронезькій гімназії, після закінчення якої в 1814 р. вступив до Харківського університету. Ще в гімназії Тихін Степанов розмірковував над проблемами життя. В університеті схильність до філософських роздумів значно зросла, що виявилося у наукових трактатах. У 1819 р. Т. Степанов отримав ступінь «кандидата за відмінність», а в 1821 р. повторно склав іспити і був удостоєний звання кандидата юридичних наук. У 1824 р. при Харківському університеті він захистив дисертацію на звання магістра політичної історії та статистики на тему «Про політичну рівновагу».\nУпродовж 1830—1832 pp. Т. Степанов опублікував багато статей, присвячених головно економіці. Він став екстраординарним професором Харківського університету, зайнявши одне з чільних місць серед його професури, був директором педагогічного інституту й проректором Харківського університету.\nУ 1833 р. йому надали можливість виступити на урочистих зборах з нагоди заснування першого в Східній Україні університету. Розглядаючи елементи розвитку людського суспільства, Т. Степанов високо ставив людину. «Людина як явище — цар землі», — наголошував він. Серед наук особливо похвально відгукувався Т. Степанов про політекономію, систему якої, на його думку, вперше виклали меркантилісти. На зміну меркантилістам прийшли фізіократи, які вихваляли продуктивність сільського господарства. «Нарешті на горизонті політичної економії зійшло справжнє її світило, це система Адама Сміта». Така висока оцінка системи Адама Сміта є переконливим аргументом того, що Т. Степанов був прихильником і послідовником класичної школи в політичній економії, а його погляди розвивалися в руслі тогочасної загальноєвропейської та української традиції. У всякому разі він мав попередників в українській економічній думці. «Праця становить головне джерело багатства» — ось, на думку вченого, наріжний камінь, який поклав Адам Сміт в основу своєї знаменитої системи.\nДалі молодий вчений розглянув предмет політичної економії. Економічні ідеї, зазначав він, слід сприймати критично, не можна нехтувати думкою простих людей. Наукові гіпотези нерідко втілюються довго. Т. Степанов відзначав, що «тільки взаємна згода теоретиків і емпіриків може сприяти швидкому та правильному розвитку науки».\nУ дусі класичної економічної теорії український учений твердив, що «природа, праця і капітал служать першими джерелами багатства». Говорячи про розвиток економічної теорії У різних європейських країнах, про її зв´язок зі статистикою, Т. Степанов уважав, що економічна наука повинна вивчати не тільки загальні, але й часткові закони в промисловості, сільському господарстві, торгівлі. «Під іменем політичної економії розуміють власне науку, що займається відкриттям законів народного господарства». Це загальне визначення політичної економії Т. Степанов намагався удосконалити. «Я, — писав він, — вирішив краще визначити політичну економію наукою, що розкриває закони фізичного життя держав». Учений вважав, що з розвитком власне політекономії її предмет буде розширюватися і конкретизуватися. Він застерігав від ототожнення політекономії з політикою, висловив низку цікавих думок, які можна використати в політології. Одним із вузлових для політичної економії є питання про відношення між багатством і народонаселенням, яке й досі не розв´язане.\nУ цьому контексті Т. Степанов виступив з критикою поглядів на розвиток народонаселення Т. Малтуса. «Я рішуче відкидаю їх, як думки нерозумні, й вірю в протилежне». Він виходив з того, що:\n2) Англія, в якій з'явився проповідник законів народонаселення Т. Малтус, є маленьким клаптиком землі;\nНа думку Т. Степанова, минуть століття і нащадки дивуватимуться, що в наш час були письменники, погляди яких набули такого розголосу і які займалися несправедливим трактуванням сили природи. Він радив залишатися спокійним, бути впевненим у тому, що «багатство до народонаселення і народонаселення до багатства, за законами Вічного, повинні перебувати у досконалій співмірності». Вчений вірив у те, що незалежно від похмурих прогнозів у світі завжди буде баланс між населенням і природними ресурсами, що відповідає законам гармонії.\nДругим важливим питанням економічної теорії Т. Степанов уважав проблему розвитку торгівлі, товарно-грошових відносин, збалансованості економічних інтересів. Великого значення вчений надавав освіті та моралі. «Просвіта, — писав він, — це світло моральне. Щоб люди і народи могли успішно досягти мети свого добробуту, потрібно, щоби вони, наскільки можна, більше користувалися цим світлом». Людина наділена розумом і свободою. Того достатньо, щоб рано чи пізно самоутвердити себе, щоб на міцних моральних засадах стати володарем на своїй планеті.\nУчений спирався на загальнолюдські морально-етичні засади, надавав людині виняткового значення у господарських процесах. Це є головним для розуміння наукової спадщини Т. Степанова, який у своїй вступній лекції з політичної економії 5 серпня 1835 р. зазначав: «Що це за суспільство, яке роздирає само себе, висмоктує з себе кров, з одного боку, пожирає чужу власність, без заслуг, без гідності, що ніжиться серед достатку, викохане дарами сприятливого випадку, горде, презирливе, самоуправне, беззвітне, з іншого боку, пригнічене безмірною працею, стомлене голодом, виснажене тяжкими бідами?., (після цього наш вік може називатися освіченим, може хвалитися багатством?..) Нехай говорять це ті, яким дається легко щастя цього життя, а саме: політичні спекулянти, що розсіяні по кутках усіх звань, посад, промислів, низький рід підлесників, привілейовані особи, наділені грамотами давнини або нововведень на право користуватися переважаючими вигодами… Але ви, Ш. П., не говорите цього принаймні з того часу, як ви починаєте вивчати науку про суспільне життя, розуміти, як усе мусить бути у суспільстві, щоб тоді порівняти з тим, як усе відбувається насправді».\nНаведені слова — це тільки свідчення того, як розумів Т. Степанов потребу вивчення політичної економії. Вони — свідоцтво демократичності та сміливості професора, який у період політичної реакції промовляв словами правди до серця і розуму своїх слухачів. З позицій природного права та економічних законів учений стверджує, що в суспільстві не повинно бути бідності й гноблення. Переважно він посилається на становище західноєвропейських держав, які роздирають соціальні суперечності, розкриває їх колонізаторську політику в інших частинах світу.\nУкраїнський економіст вболівав за долю простих людей. Він добре розумів, що в своїх апеляціях до справедливості іноді відходив від принципів економічної науки, надавав перевагу моральним цінностям. «Вас може дивує те, чому я, відступивши від політико-економічних досліджень, захопився так сильно почуттям морального жалю? До цього мене змушує, Ш. П., злиденне тяжке становище численного класу так званих робітників». Хоч ззовні ці співчуття вченого адресувалися англійським робітникам, але ці самі жалі були продуктом конкретних українських обставин з притаманними їм кріпосницьким і чиновницьким визиском широких верств населення.\nШироко використовуючи досягнення західноєвропейської економічної науки, вчений зізнався: «Не будемо наслідувати їх рабськи». Ці слова актуальні й нині.\nОсновною політекономічною працею Т. Степанова є його двотомне видання «Записки про політичну економію», перший розділ якого має назву «Головні основи політичної економії», другий — «Ідеї політичної економії». У першому томі автор розкриває питання про створення багатства, його джерела, роль у цьому природи і праці, про продуктивні та непродуктивні класи, цінності, розподіл праці, машини, про капітал і його зростання, взаємовідносини виробництва та споживання. У другому томі розглядаються проблеми розподілу багатства на зарплату, прибуток і ренту, національного доходу, відсотка, кредиту тощо, тобто йдеться про макроекономічні категорії.\nВиступаючи з позицій смітіанства, Т. Степанов уважав, що кожний вид праці, діяльності повинен користуватися повною свободою у виробництві. Він захищав свободу праці та підприємництва, виступав проти надмірного оподаткування бідніших верств населення. Вчений був за те, щоб податки накладати на тих, хто отримує прибутки, а не стягати їх подушно, як це робилося в Російській імперії. У «Записках», що були по суті посібником з політичної економії, Т. Степанов критикував Малтуса і його послідовників, обґрунтував своє розуміння економічних категорій і проблем суспільного розвитку.\nОсобливу увагу економіст звертав на проблему багатства, яке розглядав з позицій класичної економічної теорії. Заперечивши тим економістам, які ототожнювали споживну і мінову вартості, Т. Степанов відзначав, що багатство — це користування речами, їх властивість задовольняти людські потреби, а не їх мінові вартості. Він, як і Адам Сміт, надавав великого значення розподілові праці у створенні багатства, обміні та іншим стадіям відтворення. «Природа, — писав Т. Степанов, — становить власне основу багатства, а фізико-моральна праця в точному значенні — його джерело».\nІсторія економічної теорії Навчальний посібник / Злупко С. М.\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Степанів_Тихон&oldid=23845906