Перший віце-прем’єр-міністр України відвідав ДП «ВО «Карпати» - СТИК\nОпубліковано: 17/02/2017 - 18:42\nПід час робочої поїздки на Івано-Франківщину, перший віце-прем’єр-міністр – міністр економічного розвитку і торгівлі України Степан Кубів відвідав державне підприємство «ВО «Карпати», де ознайомився зі специфікою роботи заводу.\nГенеральний директор виробничого об’єднання Дмитро Втерковський провів для першого віце-прем’єр-міністра та посадовців області невеличку екскурсію. Представники влади ознайомилися із процесом виготовлення кабельно-провідникової продукції для автомобільної галузі, світлодіодних світильників та металообробкою.\nСтепан Кубів відзначив ефективність роботи заводу та його значимість для жителів Прикарпаття, а це, зокрема, забезпечення робочими місцями, вчасна виплата заробітної плати та перспектива кар’єрного росту.\nГолова облдержадміністрації Олег Гончарук акцентував на тому, що ДП «ВО «Карпати» є одним з найпотужніших підприємництв області.\n«Тільки у 2016 році було створено 800 додаткових робочих місць. Загалом сьогодні тут працевлаштовано 3 900 осіб, – зазначив очільник області. – На сьогоднішній день виробничі процеси відбуваються з дотриманням всіх європейських стандартів, а це, безумовно, є великим плюсом підприємства».\nЗа словами Дмитра Втерковського, обсяги виробництва промислової продукції в порівнянні з попередніми роками зросли, понад 90 % її реалізовується на експорт. Завдяки неухильному дотриманню термінів поставок та високій якості, постійно розширюється номенклатура виробів.\nTagged візит, во карпати, Кубів, Соціум\nПопередняОлег Гончарук: Підприємства області успішно переорієнтовуються на європейський ринок\nНаступнаІвано-Франківськом пройшла хода пам’яті Героїв Небесної Сотні


Антибіотики при трихомоніазі: особливості застосування - МОЄ ЗДОРОВ'Я\nАнтибіотики при трихомоніазі (трихомоноз) використовуються в якості основного терапевтичного лікування. Трихомоноз є одним з найбільш поширених урогенітальних захворювань, що передаються статевим шляхом. Лікування необхідно починати відразу після встановлення діагнозу, причому одночасно в обох статевих партнерів, щоб уникнути рецидиву захворювання в разі повторного зараження.\nЗбудник трихомоніазу — найпростіші паразити Trichomonas vaginalis — проникає в організм при незахищеному статевому контакті. Носіями можуть виступати як чоловіки, так і жінки, які ведуть активне статеве життя з частою зміною партнерів. Симптоматика довгий час може бути відсутнім (особливо у чоловіків), що ускладнює своєчасну діагностику захворювання.\nСпільними симптомами для чоловіків і жінок є можливі хворобливі відчуття під час або після сечовипускання, дискомфорт під час статевого акту, запалення, печіння і свербіж в області геніталій. Особливістю жіночого трихомонозу є наявність великої кількості рідких, пінистих виділень , Що мають жовтуватий або зеленуватий колір і неприємний запах. У чоловіків також можливі білі виділення з пеніса.\nДіагностують захворювання за результатами огляду та лабораторних досліджень (мазок з піхви або уретри, аналіз сечі).\nПри лікуванні венеричних захворювань необхідно утримуватися від статевих контактів. Точне дотримання всіх лікарських рекомендацій і одночасне лікування статевих партнерів гарантує повне позбавлення від хвороби в найкоротші терміни. При відсутності лікування можливі ускладнення і розвиток таких серйозних захворювань, як цистит, пієлонефрит, простатит. Не виключений ризик виникнення онкологічних хвороб і безпліддя.\nЗгідно з останніми рекомендаціями ВООЗ, лікування трихомоніазу необхідно вести з використанням препаратів на основі похідних 5-нітромідазола. Ці ліки відносяться до протипаразитарною засобів широкого спектра дії і використовуються при лікуванні урогенітальних анаеробних інфекцій.\nНайбільш популярними і ефективними препаратами цієї групи в таблетованій формі є:\nМетронідазол. Лікування ведеться протягом 10 днів (2 рази на день по 1 таблетці 250 мг).\nОрнідазол, Тинідазол. Призначають при індивідуальній непереносимості Метронідазолу. Прийом Орнідазолу ведеться протягом 1 тижня по 1 таблетці (500 мг) 2 рази на день, Тинідазол слід приймати по 150 мг 2- 3 рази на добу протягом 5- 7 днів.\nПобічними ефектами прийому ліків можуть стати неприємний (металевий) смак у роті, розлади шлунково-кишкового тракту, головний біль, алергічні реакції. Жінкам в період виношування дитини прийом препаратів дозволений з четвертого місяця вагітності.\nЧи можна вилікувати трихомоніаз при одноразової схемою прийому? Така терапія рекомендована при неускладненому варіанті хвороби, що дозволяє уникнути побічних ефектів, пов’язаних з накопиченням препарату в організмі. Приймають одноразово Метронідазол або Тинідазол по 2 г, Орнідазол — 15 м\nДодатковими антибіотиками при лікуванні трихомонозу можуть бути: Фурацилин, Фуразолідон, амінітрозол, Доксициклин.\nДля лікування від трихомонади у чоловіків використовуються також антибактеріальні свічки з метронідазолом (тонкі палички, що вставляються в уретру), препарати місцевої дії (мазі Клотримазол, Гексикон, Метрогил-гель) і внутрішньом’язові ін’єкції солкотриховак і Цефтріаксона при рецидивах і важких формах захворювання. Показаний масаж передміхурової залози і спринцювання уретри.\nВикористання антибіотиків при трихомоніазі у жінок здійснюється також у формі вагінальних свічок , Таблеток, аерозолів, які застосовують після закінчення місячних. До найбільш популярних відносяться:\nМетронідазол (свічки). Використовують протягом 10 днів інтравагінально на ніч по 1 супозиторію.\nОрнідазол (вагінальні таблетки). Протягом 5 днів вводяться вагінально по 1 таблетці на ніч.\nНітазол (аерозоль, вагінальні супозиторії). Одноразовий введення супозиторія вагінально на ніч протягом 1- 2 тижнів або дворазовий (вранці і ввечері) введення аерозольної піни (1- 3 г) в вагіну з подальшою обробкою отвору сечовипускального каналу і анальної області.\nКліон-Д (супозиторії). Вводяться в піхву на ніч протягом 10 днів.\nГіналгін (вагінальні таблетки). Вводять вагінально перед сном протягом 1- 15 тижнів.\nКонкретну схему лікування визначає лікар на підставі стану пацієнта і особливостей організму. Безконтрольний самостійний прийом ліків може привести до небажаних побічних ефектів і ускладнення перебігу хвороби.\nПри лікуванні трихомоніазу важливим є дотримання принципів терапії:\nбудь-яка форма захворювання вимагає невідкладного лікування;\nякщо патогенні мікроби виявлені у одного з партнерів, лікування повинні пройти обидва;\nдозування препаратів і тривалість курсу лікування повинні відповідати призначень лікаря;\nпрепарати для підвищення імунітету допомагають швидше впоратися з хворобою;\nвикористання тільки місцевих лікарських форм при терапії трихомоніазу не дає гарантії лікування;\nобов’язковими є дотримання режиму харчування, відмова від алкоголю на час лікування;\nвраховуючи вплив активних діючих речовин препаратів на здоров’я майбутньої дитини, вагітним жінкам слід з особливою обережністю використовувати лікарські засоби .\nПрофілактикою захворювання є відмова від випадкових сексуальних контактів без відповідних засобів захисту.\nЯк жити з генітальним герпесом: проблеми статевого життя


У Чорткові чоловік намагався пограбувати магазин : 16:05:2014 - te.20minut.ua\nУ Чорткові чоловік намагався пограбувати магазин\nНа пульт централізованого спостереження Державної служби охорони поступив сигнал «Тривога» із продуктового магазину, що знаходиться у Чорткові.\nПрибувши на місце події працівники Управління Державної служби охорони заблокували усі виходи із магазину. Обстеживши охоронювану територію, правоохоронці виявили пошкоджені ролети та замки на вхідних дверях.\nМіліціонери обстежили прилеглу до магазину територію і невдовзі затримали підозрілого чоловіка. Ним виявився 25-річний житель Чортківського району, смт.\nЗаводське. Як з’ясувалось, чоловік вирішив поповнити свій продуктовий запас не витрачаючи на це грошей, але натомість опинився в наручниках. На місце події було викликано слідчо-оперативну групу Чортківського райвідділу міліції. Затриманого доставили до чергової частини РВ міліції для з’ясування обставин події та прийняття відповідного процесуального рішення.


Мелірування на руде волосся: ідеї з фото | Макіяж\nМелірування на руде волосся: ідеї з фото\nГоловна › Краса › Макіяж › Мелірування на руде волосся: ідеї з фото\nРудоволосі від природи дівчата народжуються досить рідко і вважаються талановитими. Однак натуральний рудий колір найчастіше буває сірим і як би сам «просить» зробити його трішки яскравіше.\nВ цьому допомагає процедура мелірування, яка вносить нові свіжі відтінки і робить образ екстравагантним і яскравим.\nПриродно, щоб зробити мелірування на руде волосся краще звернутися до професіоналів. Перукар підкаже, який краще відтінок використовувати. В основному ідеально підходять пасма, пофарбовані на 2-3 відтінки світліше або темніше натурального кольору волосся.\nМелірування на руде волосся має кілька видів:\nБіле мелірування. Такий тип мелірування вносить певну свіжість в образ. Однак зустрічається найбільш часто.\nТемне мелірування. Виглядає більш стильно і незвично.\nГусте мелірування. Може і зовсім затьмарити ваш натуральний колір волосся.\nДрібне мелірування. Тут потрібно вибирати відтінки близькі до натурального кольору. Наприклад, коньячні, мідні, кремові або шоколадні.\nУ двох останніх типах мелірування слід знайти «золоту середину». Пасма повинні бути тоненькими (менше 1 см) і знаходитися на відстані один від одного близько 1.5-2 див. Занадто дрібне мелірування на рудому волоссі буде непомітно.\nВибір способу мелірування визначається густотою волосся.\nПам’ятайте, що сьогодні мода на все натуральне, в тому числі і на колір волосся. Тому надто кричущі відтінки можуть виглядати абсолютно не актуально.\nМелірування на руде волосся, модні стилі:\nвенеціанське – воно робиться на відкритому повітрі. Перукар використовує кисть і фарбує волосся мазками, не розділяючи їх на пасма.\nкаліфорнійське – мелірування на основі бджолиного воску. Його роблять на 4 см нижче коренів і воно виглядає дуже природно. До того ж це самий безпечний стиль мелірування.\nДля створення неповторності образу мелірування на руде волосся можна доповнити поєднанням коньячного, білого і червоного кольорів. Відростати коріння будуть непомітно, а вам не доведеться часто відвідувати перукаря.\nІ ще кілька порад. Зверніть увагу на довжину волосся. Приміром, довгим волоссям більше підходить однотонне мелірування, а на коротких зачісок краще виглядають різнокольорові пасма. Що ж стосується хвилястого волосся, то тут біле мелірування буде майже непомітно. Хочете освіжити свій образ, робіть ставку на більш контрастні відтінки.\nІ довіртеся в цьому питанні професіоналам!


Як зробити скраб з кавової гущі | Здоров'я\nЯк зробити скраб з кавової гущі\nГоловна › Здоров'я › Як зробити скраб з кавової гущі\nДомашня косметологія залишається популярною і затребуваною, незважаючи на інтенсивний розвиток науки в сфері виробництва косметичних засобів. Така популярність пояснюється рядом факторів:\nвсі компоненти приготавливаемого складу відомі і нешкідливі;\nрецепти домашніх косметичних засобів можуть бути змінені в залежності від власного типу шкіри;\nкомпоненти, що використовуються в домашній косметології, легкодоступні, а їх ціна зазвичай невелика;\nприготування засоби по догляду за шкірою не вимагає особливих умінь і навичок, а також використання спеціального обладнання.\nСкраби і їх значення в косметології\nПриготування скрабу в домашніх умовах на основі кавової гущі\nРекомендації з приготування домашнього скрабу з кавової гущі в домашніх умовах\nПереваги скраб з кавової гущі перед іншими аналогами\nВідгуки про використання кавових скрабів\nСкраб – склад, який завдяки вхідним у нього абразивних частинок, м’яко видаляє верхній шар епітелію, тим самим глибоко очищаючи шкіру. Регулярне використання скрабу дозволяє:\nдомогтися гладкої й ніжної шкіри;\nглибоко очистити пори від забруднень.\nШкіра після використання скрабу, візуально виглядає відпочившою і свіжою, засоби по догляду за нею краще проникають в клітини, а декоративна косметика (тональні засоби, пудри) лягають рівніше і тримаються значно довше.\nЗовні скраб являє собою кремоподібну структуру з дрібними твердими частинками. У косметології для їх виробництва найчастіше використовуються морська сіль, кавові зерна, шкаралупа горіхів або кісточки (наприклад, виноградні).\nСкраб наноситься круговими рухами на поверхню шкіри (застосовується і на обличчі, і на всім тілі). Після процедури склад залишають на кілька хвилин до повного або часткового висихання, а потім змивають водою.\nВикористовувати скраб доцільніше безпосередньо перед нанесенням масок, сироваток або кремів, так як в цьому випадку корисні речовини вищеперелічених косметичних засобів легше проникнути в клітини шкіри і швидше нададуть свою дію.\nСамостійне виготовлення скрабу не доставить багато клопоту і за ціною такий скраб буде значно дешевше покупних аналогів.\nКілька простих рецептів для домашнього приготування:\nдві частини кавовій гущі змішати з однією частиною сметани; готовий склад нанести на обличчя на три хвилини, після чого видалити за допомогою води та вологих серветок;\nу кавову гущу додати мелену морську сіль і білок яйця; суміш ретельно перемішати. На обличчі такий скраб варто тримати не менше двадцяти хвилин, постійно масажуючи шкіру, не даючи йому висохнути;\nу рівних частинах змішати мед, цукор, корицю і кавову гущу. У суміш додати мінеральну воду. Такий скраб допоможе в боротьбі з акне;\nмелену шкірку апельсина, змішати з кавовою гущею у співвідношенні 1:1 і довести до пастоподібного стану натуральним йогуртом. Скраб ефективний у боротьбі з пігментними плямами і вуграми;\nв мелену каву (або кавову гущу) влити декілька крапель оливкової олії (можна замінити маслом з виноградних кісточок). Скраб з таким складом можна використовувати кілька разів, тобто він підлягає зберіганню;\nкавову гущу з’єднати з рівною кількістю сиру. Склад наноситься на шкіру обличчя масажними рухами протягом двох хвилин, після чого змивається проточною водою. Рекомендується для нормального типу шкіри;\n2 частини кавовій гущі, 2 частини рисового борошна, мінеральна вода (у необхідній кількості для додання пастоподібної структури). Склад підходить для будь-якого типу шкіри.\nВажливо пам’ятати, що будь-який косметичний засіб може не тільки стати панацеєю, але і завдати відчутної шкоди. Щоб цього уникнути, варто дотримуватися наступних рекомендацій:\nДля скрабу кави необхідно вибирати натуральний, без добавок: розчинні і ароматизовані аналоги для цих цілей не підходять;\nкава має бути дрібного помелу, щоб його частинки не травмували шкіру;\nкавова гуща придатна для скрабу протягом 20 хвилин після приготування напою. Зберігати її не варто;\nскраб на основі кавової гущі може надати смаглявий відтінок особі, тому особливо акуратно його варто застосовувати людям з дуже світлою шкірою;\nнаносити скраб потрібно на очищену шкіру м’якими масажними рухами;\nпісля поведінки процедури, склад ретельно змити великою кількістю води;\nбезпосередньо після скрабу має сенс нанести на шкіру живильний крем або сироватку;\nне варто використовувати кавовий скраб на шкірі з відкритими виразками і ранами (особливо це стосується підліткової шкіри).\nнадає моментальний ефект (результат видно вже після першої процедури);\nбезпечний (може бути використаний навіть при вагітності);\nкофеїн знижує ризик виникнення шкірних захворювань (раку шкіри);\nзерна кави володіють антибактеріальним ефектом;\nкава – чудовий антиоксидант;\nкавові зерна можуть бути використані для скрабів не тільки для обличчя, але і всього тіла: особливою популярністю користуються антицелюлітні скраби на основі цього компонента;\nу кавовій гущі містяться речовини, здатні виводити токсини і інші хімічні сполуки з організму;\nнизька ціна (сама по собі кавова гуща може бути використана в якості скрабу, без додавання інших компонентів).\nКавовий скраб добре очищає і готує шкіру до інших процедур по догляду. З недоліків тільки те, що не всі п’ють кава, а тільки він підходить для скрабу.\nВідмінний скраб за мінімальною ціною. Готується швидко. Ефект ніжної шкіри зберігся на кілька днів. Трохи тонує шкіру.\nЕфективне, а головне натуральний засіб. Можна використовувати, не турбуючись, що наносиш на шкіру шкідливі компоненти. Дешево, а результат відмінний.\nГідна альтернатива салонному пілінгу. Шкіра після процедури приємно пахне і не потребує додаткового зволоження.


В Кіровограді невідомі за допомогою «коктейля Молотова» спалили автомобіль. ФОТО\nВ ніч з 8-го на 9-те квітня троє невідомих підпалили автомобіль BMW Z4, що стояв недалеко від ресторану "Primo Violino" на вулиці Дворцовій.Про це повідомляє Акула з посиланням на спільноту Типичный...\nВ Кіровограді оголосили про створення громадської організації "Майдан" (ВІДЕО)\nУ рамках сьогоднішнього Народного Віче в Кіровограді виступив депутат Кіровоградської міської ради Сергій Михальонок. Він коротко описав ситуацію у Києві і після цього оголосив присутнім про...\nВ Кіровограді оголошено конкурс творчості Євромайдану. ВІДЕО\nПід час сьогоднішнього Віче на площі Кірова було оголошено про початок творчого конкурсу на тему Євромайдана. Усі бажаючи можуть узяти участь. Роботи прийматимуться різноманітні: від...\nВ Кіровограді пройшла багатотисячна Хресна хода за мир в Україні. ФОТО, ВІДЕО\nСьогодні зранку на Фортечних валах в Кіровограді було людно. Близько 3000 тисяч чоловік зібралось разом щоб пройти по місту Хресною ходою за мир в Україні.Видовище було дійсно вражаюче, адже поряд...\nВ Кіровограді проходить великий передноворічний ярмарок. ФОТО\nСьогодні на площі Богдана Хмельницього відкрився великий передноворічний ярмарок. Як завжди, виробники зі всієї області привезли у центр міста свою найкращу продукцію. Тут і мед, і риба, і...\nВ Кіровоградському Дендропарку активно святкують 260-річчя міста. ФОТОРЕПОРТАЖ\nО 10:00 в кіровоградському Дендропарку розпочалось активне святкування 260-річчя нашого міста.На гостей парку очікував цілий ряд різноманітних виставок.Пізніше на всіх присутніх очікує концертна...\nВ кіровоградському Дендропарку пройшов майстер-клас з приготування суші. ФОТОРЕПОРТАЖ\nВчора всі прихильники японської кухні мали унікальну нагоду навчитись мистецтву приготування суші в кіровоградському Дендропарку. В суші-барі "Бонсай" відбувся справжній майстер-клас для всіх...\nВ Кропивницькому відбулося фаєр-шоу для маленьких пацієнтів до Дня святого Миколая (ВІДЕО)\nДо Дня святого Миколая для пацієнтів онкогематологічного відділення обласної дитячої лікарні влаштуували фаєр-шоу. Про це повідомляє прес-служба обласної клінічної дитячої лікарні, передає...\nВ центрі Кіровограда ускладнено рух транспорту. ФОТО\nВ центрі міста знову не працюють світлофори, що призводить до значних ускладнень для руху автотранспорту в цій частині Кіровограда, пише Акула. Таке вже відбувалось приблизно місяць тому. Тоді...\nВ яких умовах живуть наші вояки поблизу передової. ВІДЕО\nЖиття сoлдат на передoвій далеке від дoмашньoгo кoмфoрту. Лінія фрoнту прoхoдить практичнo в oднoму кілoметрі від Гoрлівки, а українських бійців з бoйoвиками угрупoвання «ДНР» розділяють ...\nВандалізм на вулицях Кіровограда: опозиційні сіті-лайти понівечили та завалили на землю. ФОТО\nСьогодні вранці наш кореспондент став свідком безпринципного акту вандалізму. На вулицях міста він побачив близько 10 зламаних сіті-лайтів. Насторожує той факт, що знищені виключно опозиційні ...\nВечір пам’яті, присвячений творчості Володимира Маяковського. ФОТО\nВ рамках відзначення 120-річчя з дня народження Володимира Маяковського в обласному художньому музеї відбулися різноманітні заходи, присвячені цій події. Відвідувачі музею мали змогу переглянути...\nМэтту Хардингу 36, он бывший программист, бывший писатель компьютерных игр, человек, известный в сети как «Парень, танцующий в Интернете». Однажды он решил потратить накопленные за годы работы деньги ...\nВідеокліп про Кіровоград, що зібрав більше 10 тисяч переглядів\nПонад одинадцять тисяч переглядів зібрав на сайті Youtube відео-ролик виробництва "VVproductionTV" під назвою "Кіровоград. Місто, що здійснює мрії!". Він був створений минулого року під...\nВіче в Кіровограді: "Собаки нас не ігнорують, а можновладці ігнорують" (ФОТО, ВІДЕО)\nВ Кіровограді проходить своє Народне Віче на підтримку Києва і всієї України. 16 січня всю країну сколихнули незаконно прийняті закони, які несуть за собою повалення існуючого конституційного...\nВлада злякалась соціальних заворушень: Максиму Лупандіну змінили запобіжний захід, Бєлов – за гратами. ФОТО. ВІДЕО\nБезпринципний та вимушений вирок вчора оголосили депутату трьох скликань Кіровоградської міської ради Віталію Бєлову на засіданні Апеляційного суду. Судді не сприйняли до уваги логічні аргументи...\nВулиці Кіровограда небезпечні для перехожих. ФОТО\nЧерез нестабільні погодні умови на дахах будівель утворились величезні борульки. Вони можуть падати на перехожих.На момент зйомки поряд проходила мама з малою дитиною. Звернувши увагу на...\nГоловна площа міста зустрічає кіровоградців смітником. ФОТО\nПевне, що вчора хтось непогано "посидів" на лавках на площі Кірова. Адже сьогодні вранці, близько 8.30, наш кореспондент став свідком звичної після застілля картини: брудні одноразові тарілки,...\nГоловному "тітушководу" Кіровограда подарували коров'ячий дзвоник. ФОТО\nСьогодні активіст кіровоградського Євромайдану та представник спілки фермерів Бобринецького району виступив на площі Кірова. Він нагадав присутнім громадянам, як два тижні тому один з так званих...\nГурт «Антитіла» в Кіровограді передав привіт Путіну. ФОТО, ВІДЕО\nВчора в Кіровограді відбувся концерт одного з найкращих українських гуртів "Антитіла". Море позитивних емоцій, заряд енергії та яскравих вражень подарував цей чудовий колектив своїм кіровоградським...\nДень перемоги у Кіровограді відзначили по-європейськи. ФОТО. ВІДЕО\nПопри побоювання провокацій, 9 травня у Кіровограді відзначили мирно. Кілька тисяч кіровоградців пройшли урочистою ходою від площі Героїв Майдану до вічного вогню на меморіалі Слави на Фортечних...\nДень Соборності у Кіровограді. ФОТОРЕПОРТАЖ\nСьогодні у Кіровограді відбулися заходи до Дня Соборності. Як це було, дивіться у нашій добірці фотографій.\nДепутати Кіровоградської міськради зібралися на сесійне засідання (HAЖИВО)\nУ Кіровограді розпочалося друге засідання четвертої сесії Кіровоградської міської ради сьомого скликання.Подивитися його можна онлайн, передає "Акула".Серед питань, які мають розглянути, створення...\nДо дня міста: у Кіровограді Наталку Полтавку під'єднали до води. ФОТОФАКТ\nЗавтра наше місто святкуватиме свою 261-річницю з дня заснування. До цієї важливої дати Кіровоград готували не один місяць: розчищали річку, асфальтували дороги, прибирали парки. А сьогодні, в...\nДопити в Обознівці: хто ці люди? Чиї це машини?\nМи вже повідомляли, що минулого тижня у Обознівці невідомі особи, які називали себе міліціонерами, поодинці викликали селян-власників паїв на розмову. Річ у тім, що їхню землю орендує ТОВ АПК...


Запорізький МФК “Металург” здобув чергову перемогу - Телеканал Z\nЗапорізький МФК “Металург” здобув чергову перемогу\nГоловна / Новини спорту / Запорізький МФК “Металург” здобув чергову перемогу\nЗапорізький МФК “Металург” здобув чергову перемогу в аматорському Чемпіонаті України з футболу. В 16 турі наш колектив приймав “Олімпік- СДЮШОР-2” з міста Кропивницького. Зустріч завершилась декласуванням гостей.\nЩо собою представляє МФК “Металург” футболісти “Олімпіка” пам’ятають з минулого року. У першому колі змагань колектив з Кропивницького на своєму полі поступився запоріжцям 0:6. Цього разу наші спортсмени діяли не менш нещадно. По завершенні першого тайму на табло була зафіксована перевага господарів – 4:0. Голи на рахунку Артура Кузнєцова, Романа Стефурака та Євгена Підлепенця. У складі наших опонентів автоголом відзначився Ів Коффі Бо.\nУ другій половині зустрічі господарі не знизили темпів. Матч перетворився в декласування “Олімпіка”. П’ятий м’яч у ворота команди “СДЮШОР-2” — забив Ілля Корнєв. Ще за десять хвилин відзначився Дмитро Лихобабенко. Такий завзятий та дещо зухвалий підхід запоріжців пояснюється двома причинами. По-перше , поєдинок був останнім в цьому сезоні на рідній “Славутич-арені”. По-друге — в наступних турах підопічним Володимира Шаповалова належить зустрітись із лідерами Чемпіонату. Тож, гра з аутсайдером змагань була свого роду розігрівом напередодні вирішальних зустрічей у поточній першості. Наші найближчі суперники – це лідер групи – “Дружба” з Новомиколаївки. Та “Кристал Херсон”.\nЗа 10 хвилин до кінця гри сьомий гол забив знов-таки Дмитро Лихобабенко, реалізувавши пенальті. Остаточну крапку в матчі поставив Євген Підлепенець. Підсумковий рахунок — 8:0. Після цього туру “Металург” посідає 4 сходинку в турнірній таблиці. В нього 27 очок. На один пункт запоріжців випереджає “Кристал Херсон” та “Таврія Скіф”.\nНа пожежі у центрі Запоріжжя врятували людей та собаку\nЗапоріжців закликають скористатися вільними місцями в дитсадках


Мечислав Мокшицький: римо-католицькі храми в Україні — це власність Церкви, а не Польщі | CREDO\n11 Жовтня 2017, 18:27 4167 Віта Якубовська\nВчора, 10 жовтня 2017 р., архиєпископ Мечислав Мокшицький, митрополит Львівський, зустрівся з журналістами, щоб підбити підсумки Ювілейного року 100-річниці об’явлень Матері Божої у Фатімі.\nУрочисті святкування тривали від 13 травня до 13 жовтня 2017 року в усіх римо-католицьких дієцезіях в Україні. Це був час спокути й навернення, час благання про заступництво та опіку, час, присвячений молитвам за мир в Україні. Як уже повідомлялося, завершення Фатімського Ювілейного року в Україні відбудеться 13 жовтня.\nТакож журналісти поставили запитання про повернення римо-католицьких храмів. Митрополит зазначив, що всі храми, згідно із законом, підписаним ще президентом Кучмою, повинні були повернутися до законних власників, які вже на свій розсуд мають вирішувати, як ними розпорядитися.\n— Очевидно, що не всі храми потрібні римо-католикам, тому ми могли би надати їх у користування чи навіть подарувати більш потребуючим громадам, і зробили б це відповідно до закону. Зараз ми просимо, щоб нам повернули храм Стрітення у Львові, не потрібний греко-католицькій громаді, молимося про це і чекаємо. (…) У Львові у нас забрали 23 храми, але ми не потребуємо всіх. Проте є місцевості, де ми змушені будувати нові храми для римо-католицької громади, хоча там уже є костел. Так є у Брюховичах, Сокільниках, Зимній Воді. (…) Ми хочемо залагодити ці питання справедливо, згідно з нашою християнською етикою. Ми не будемо відбирати храми у діючих громад. Ідеться про те, щоб нарешті було сказано: «Хтось вчинив неправильно. Ми хочемо за це вибачитись і просимо вас передати нам у користування чи на власність ті храми, яких не потребуєте». У Польщі аналогічно — потрібно домовлятися. Це як власність чернечих орденів: їхні монастирі по цілому світу не є власністю держави, але ордену. Так само і римо-католицькі храми в Україні не є власністю Польщі, бо колись тут були поляки, це власність Церкви, яка є Вселенською. Ми хочемо впорядкувати ці питання.


Гуси Лебеди Летять Краткое Содержание - trainerprecept\nГуси Лебеди Летять Краткое Содержание\n(1912—1983) (Автобіографічна дилогія, розділи І, II) І Над хатою Стельмахів часто пролітали лебеді, і від їх лету чути було звук, схожий на звук далеких дзвонів. Дід говорив, що так співають лебедині крила. Від споглядання перельоту лебедів хлопчику ставало на серці і радісно, і сумно. Хотілося, щоб вони ніколи не відлітали. Він сидів і мріяв, що якщо би був чародієм, то зробив би так, щоб лебеді завжди були тут.\nКраткий пересказ рассказа гуси лебеди константин воробьев. Из рассказа 'Гуси-лебеди'. Краткое содержание сказки Гуси-лебеди для читательского дневника. Отправляются родители. Гуси-лебеди летят сокращенно - Михаил Стельмах Над домом Стельмахов часто пролетали. Краткий пересказ содержания. Гуси-лебеді летять. В этой статье мы рассмотрим краткое содержание сказки «Гуси-лебеди» для детей.\nІ сталося диво: ніби читаючи думки малого мрійника, лебеді знову з'явилися в піднебессі. Довго хлопчик дивиться їм услід, а дід каже: 'Оті принесли нам лебеді на крилах життя'. Хлопчику дивно, а дід продовжує далі: 'Еге ж: і весну, і життя'. Він розповідає малому, що навесні сонце відімкне своїми ключами землю, а ключі ті золоті. Дитині стає страшно — а що як сонце загубить свої ключі? Все це викликає у діда сміх.\n'Він дуже гарно сміється, хапаючись руками за тин, ворота, ріжок хати чи дерево, а коли немає якоїсь підпірки, тоді нею стає його присохлий живіт. В таку хвилину вся дідова постать перехитується, карлючки вусів одстовбурчуються, з рота вириваються клекіт і 'ох, рятуйте мою душу', з одежі осипається дерев'яний пилок, а з очей так бризкають сльози, що хоч горня підставляй під них'. Потім дід заспокоюється й пояснює хлопчикові, що лебеді полетіли 'на тихі води, на ясні зорі'.\nІ знову хлопчик задумується, але вже про ті краї, де тихі води і прихилені до них зорі. Та вже треба йти до хати, а то мати буде сварити за те, що вискочив босоніж, і називати махометом, вариводою, лоботрясом. Вже ж було таке, коли по першому лідку вискочив на ковзанку з материними ночовками. 'Ніхто й не здивувався, що я притирився з такою снастю, бо на чому тільки тут не каталися: одні на санчатах, другі на грамаках, треті на шматкові жерсті, четверті умудрилися замість ковзанів осідлати притерті худоб'ячі кістки'.\nII Ще одним, як на думку інших, дивацтвом було в хлопця бажання читати. Він перечитував все, що тільки попадало під руку.\nВ одній з книжок описувалося здичавіння чоловіка, який покинув місто. Він оселився в степу, орав землю і навіть чоботи став мастити дьогтем. Тоді ще не всі знали, чим ще, крім дьогтю, можна мазати чоботи.\nТа для більшості людей взуття було розкішшю. В пору розрухи багато землі треба було виорати, щоб заробити на чоботи. А оранка, особливо весняна, вважалась святим ділом. Батько говорив про цю працю, як про щось героїчне: 'Хмари йдуть на нас, громи обвалюються над нами, блискавки падають перед нами і за нами, а ми собі оремо та й оремо поле'. Навіть в зимових щедрівках виспівували про те, як сам Бог ходив за плугом, а Богоматір носила їсти орачам.\nЗ того часу в хлопцевій душі поселилась відраза до пихи та любов до книги, бо 'в книжці злеліяне слово має бути справжнім святом душі і мислі'. Хоча мати й гримала часто за те, що хлопець не може відірватися, мов заворожений, від книжки, і грозилась викинути їх у піч, та все ж читання не припинялось. Навесні мати починала діставати з комори, скрині, сипанки, з—під сволока і навіть з—за божниці свої вузлики з насінням. Вона радісно перебирала своє добро і в мріях вже бачила себе посеред літа поміж зеленого зілля. Насіння для неї було святим. 'Мати вірила: земля усе знає, що говорить, чи думає чоловік, що вона може гніватись і бути доброю, і на самоті тихенько розмовляла з нею, довіряючи свої радощі, болі й просячи, щоб вона родила на долю всякого: і роботящого, і ледащого'. Це мати навчила любити землю, роси, ранковий туман, любисток, м'яту, маковий цвіт і калину, 'вона першою показала, як плаче од радості дерево, коли надходить весна, і яку розквітлому соняшнику ночує оп'янілий джміль'.\nВ роки розрухи через село проходили різні люди. Одні тікали від голоду, інші шукали кращої долі, треті — заробітку.\nОдного разу через село йшла жінка з хлопчиком. 'їхні страдні, виснажені обличчя припали темінню далеких доріг і голоду'. Назавжди запам'ятався хлопцеві той, 'хто пожалів її материнству, її дитині скибку насущного хліба'. Малому хлопчику було дивно й боляче спостерігати байдужість дорослого, і він простягнув голодній дитині жменю гарбузового насіння, що витяг зі своєї кишені.\nГуси-лебеді летять Автор: Стельмах Михайло. РОЗДІЛ ПЕРШИЙ Прямо над нашою хатою пролітають лебеді. Вони летять нижче розпатланих, обвислих хмар і струшують на землю бентежні звуки далеких дзвонів.\nДід говорить, що так співають лебедині крила. Я придивляюсь до їхнього маяння, прислухаюсь до їхнього співу, і мені теж хочеться полетіти за лебедями, тому й підіймаю руки, наче крила. І радість, і смуток, і срібний передзвін огортають та й огортають мене своїм снуванням. Я стаю ніби меншим, а навколо більшає, росте і міниться увесь світ: і загачене білими хмарами небо, і одноногі скрипучі журавлі, що нікуди не полетять, і полатані веселим зеленим мохом стріхи, і блакитнава діброва під селом, і чорнотіла, туманцем підволохачена земля, що пробилася з-під снігу. І цей увесь світ тріпоче-міниться в моїх очах і віддаляє та й віддаляє лебедів.\nАле я не хочу, щоб вони одлітали від нас. От коли б якимсь дивом послухали мене: зробили круг над селом і знову пролетіли над нашою хатою. Аби я був чародієм, то хіба не повернув би їх? Сказав би таке таємниче слово!\nЯ замислююсь над ним, а навколо мене починає кружляти видіння казки, її нерозгадані дороги, дрімучі праліси і ті гуси-лебедята, що на своїх крилах виносять з біди малого хлопця. Казка вкладає в мої уста оте слово, до якого дослуховуються земля і вода, птиця в небі й саме небо. А в цей час наді мною твориться диво: хтось невидимим смичком провів по синьому піднебессі, по білих хмарах, і вони забриніли, як скрипка. Я тягнусь догори і сам собі не вірю: від зарічки знову над нашою хатою пролітають лебеді! Чи вони послухались мого слова - обкружляли навколо села й повернулись до мене, чи це новий ключ? А віща скрипка і срібний відгомін бринять, єднаються над моїм дитинством, підіймають на крила мою душу і забирають її в нерозгадану далину. І хороше, і дивно, і радісно стає мені, малому, в цім світі.\n«Так-так-так», - притирається до моєї ноги стара, з перебитим крилом качка. Вона чогось непокоїться, викручує рухливу шию і то одним, то другим оком придивляється до неба і тріпоче єдиним крилом. Їй їлось дуже важливе хочеться сказати мені, та вона більше не знає слів: знову повторює: «Так-так-так». За високою стрункою дзвіницею, що теж поривається вгору, десь у білому підхмар'ї зникають лебеді, але дзвін їхніх крил ще озивається з мені, а може, то вже озиваються розбуджені дзвони на дзвіниці? - От і принесли нам лебеді на крилах життя, - говорить до неба і землі мій дід Дем'ян; у його руці весело поблискує струг1, яким він донедавна вистругував шпиці.\n- Еге ж: і весну, і життя. Тепер, внучку, геть-чисто все почне оживати: скресне крига на ріках та озерах, розмерзнеться сік у деревах, прокинеться грім у хмарах, а сонце своїми ключами відімкне землю.\n- Діду, а які в сонця ключі? - ще більше дивуюсь я, бо й не догадувався досі, що воно, наче людина, може мати ключі. - Золоті, внучку, золоті. - І як воно відмикає ними землю? - А ось так: якоїсь доброї години гляне сонце із свого віконечка вниз, побачить, що там і земля, і люди, і худібка, і птиця помарніли і скучили за весною, та й спитає місяця-брата, чи не пора землю відімкнути? Місяць кивне головою, а сонце посміхнеться і на промінні спустить у ліси, у луки, в поля і на воду ключі, а вони вже знають своє діло! Я уважно слухаю діда і раптом страхаюсь: - Діду, а сонце не може їх загубити, як наша мама?\n- Що, що, надзигльований2? - мов сіро-блакитнаві, побризкані росою безсмертники, оживають старі очі. Дід ошелешено підкидає вгору брови, потім одгетькує мене вільною рукою і починає сміятись.\nВін дуже гарно сміється, хапаючись руками за тин, ворота, ріжок хати чи дерево, а коли нема якоїсь підпірки, тоді нею стає його присохлий живіт. У таку хвилину вся дідова постать перехитується, карлючки вусів одстовбурчуються, з рота вириваються клекіт і «ох, рятуйте мою душу», з одежі осипається дерев'яний пилок, а з очей так бризкають сльози, що хоч горня підставляй під них. Тепер я заспокоююсь: значить, сонце не може загубити своїх ключів, воно їх десь носить на шиї або ув'язує на руці. Так і треба, щоб потім не бідкатись і не морочити комусь голови. - Діду, а куди лебеді полетіли?\n- На тихі води, на ясні зорі, - пересміявшись і споважнівши, урочисто каже дід, поглядом показує мені на хату і йде до вчорнілої катраги3 майструвати колеса. (.) Вулиця наша насправді вузенька, ще й покарлючена. Весною, коли на її колії й зелені моріжки падає вечір, вона стає схожою то на річку, то на довжелезний міст. Тут з-за хворостяних тинів привітно здоровкаються з людьми веснянкуваті вишняки, а в них то сумують, то веселіють біленькі й блакитнаві хати. Наші вуличани, окрім хліборобства, ще мають і ремество в руках: столярство, шевство, стельмахівство, бондарство4 і мірошництво.\nСеред майстрового люду найбільшої слави зажив мій дід Дем'ян. Якого знав увесь повіт5. Чого тільки не вмів мій дідусь! Треба десь зробити січкарню6, драча7, крупорушку8 чи керата, - співаючи, зробить, дайте тільки заліза, дерева і ввечері добру чарку монопольки9.\nА хочете вітряка, то й вітряка вибудує під самі хмари; у кузні вкує сокиру, у стельмашні злагодить воза й сани, ще й дерев'яні квіти розкидає по них. Залізо й дерево аж співали в діда, поки сила не повиходила з його рук. Міг чоловік нехитрим інструментом вирізати і просту людину, і святого. Сусіди не раз, сміючись, згадували, як на замовлення він робив нашому панові фігури апостолів Петра й Павла. Вони виходили з дерева не пісними святенниками, а могутніми молодоокими бороданями, яким приємно було тримати в руках і книгу, і ключі від раю. (.) РОЗДІЛ ДРУГИЙ (.) Та є в мене, коли послухати одних, слабість, а коли повірити іншим - дурість; саме вона й завдає найбільшого клопоту та лиха.\nЯкось я швидко, самотужки навчився читати, і вже, на свої дев'ять років, немало проковтнув добра і мотлоху, якого ще не встигли докурити в моєму селі. Читав я «Кобзаря» і «Ниву», казки і якісь без початку і кінця романи, «Задніпровську відьму, або Чорний ворон і закривавлена рука» і «Три дами й чирвовий валет». (.) З щедрівок, які взимку виспівувалися під вікнами добрих людей, я знав, що за плугом навіть сам Бог ходив, а Богоматір носила їсти орачам.\nТому й досі, коли я в полі бачу обрис жінки, що несе обід уже не орачеві, а трактористу чи комбайнеру, в моїй душі трепетно сходяться ранкові легенди минулого із сьогоднішнім днем. (.) На ярмарку за тоненьку книжечку «Три торби реготу» я віддав безсовісному крамареві аж п'ять крашанок, знайдених на вишках у кубельці отої зозулястої, що завжди норовить потаємно вивести курчат, бо дуже хотілося посміятись. Та недарма кажуть: дасть Бог купця, а дідько розгудця1. Хтось про мій торг переказав матері, й дома за ці три торби реготу мав я аж сім смутків. Отак і дізнаєшся, що сміх і гріх живуть по сусідству. (.) Коли на городі з'являвся перший пуп'янок огірка чи зацвітав повернутий до сонця соняшник, мати брала мене, малого, за руку і вела подивитися на це диво, і тоді в блакитнавих очах її назбирувалось стільки радості, наче вона була скарбничим усієї землі.\nВона перша у світі навчила мене любити роси, легенький ранковий туман, п'янкий любисток, м'яту, маковий цвіт, осінній гороб і калину, вона першою показала, як плаче од радості дерево, коли надходить весна, і як у розквітлому соняшнику ночує оп'янілий джміль. Від неї першої я почув про калиновий міст, до якого й досі тягнуся думкою і серцем.\nЗабувши про мене, мати починає тихцем розмовляти з насінням, одне вихваляючи, а друге жаліючи або навіть гудячи. - Ой гороше, гороше, чого ти минулого літа допустив до себе черву? - докоряє вона добірним горошинам. - Гляди, в цьому році не зроби такого. А ти, бобе, чому почорнів, яка журба тебе поїдом їсть?\nЗ двору входить дідусь, він дивиться, що робиться на столі, й посміхається: - Почалось бабське чаклування. (.) З двору наполохано виходить у рам'ї, у розтоптаному взутті глибокоока, ще молода жінка, її погляд шукає землі, а розгонисті брови летять угору. Збоку до неї тулиться босоногий без картузика хлопчак, їхні страдні, виснажені обличчя припали темінню далеких доріг і голоду. Жінка зупиняється навпроти мене, потрісканими пальцями поправляє хустку, а в її чорних очах закипають темні сльози. Я й досі пам'ятаю того, хто пожалів її материнству, її дитині скибку насущного хліба.\nЦе був багатий і богомільний чоловік, через руки якого проходили голодом пригнані катеринки, петрики, золоті імперіали2 і срібні карбованці з великими головами дрібного царя. Я й досі пам'ятаю опасисту постать цього дукача3.\nВін мав святовиду голову й бороду, в нього завжди добре родили поля, луги, лісові загороди - і тільки під перелогом лежала одна душа. Лише тому, що він уже помер, не називаю його імені. Жінка, схрестивши руки на грудях, боязко озирнулась, шукаючи дворища, яке б не ощирилось на неї собарнею, а дитя недовірливо, спідлоба дивилось на мене. На його тонкій шиї похитувалась заважка голова, що вершилась збитими хмелястими кучерями. І тут я згадав про своє насіння. Вийняв жменю і подав малому.\nВін обома ручатами схопив зернята, а потім поглянув на матір. Та кивнула головою і зітхнула точнісінько так, як іноді в недобру годину зітхала моя мати. Потім я висипав у поділ сорочечки хлопчака насіння з однієї кишені і взявся за другу. Але жінка зупинила мене.\n- Спасибі, дитятко, не треба більше, ой, не треба, - прихилила до мене скорбні очі, розгонисті брови, і я на своїй щоці почув дотик її уст і сліз. - Хай тобі, дитино, завжди, завжди добре буде поміж людьми. Мене так вразили її сльози й слова, що я теж мало не заплакав із жалю. А може, то не жінка, а моя глибокоока селянська доля тоді прихилилася до мене!?\n(.) РОЗДІЛ ТРЕТІЙ (.) Уже сонце потроху почало визбирувати росу, коли я доїхав до Якимівської загорожі. Вона була обнесена веселим свіжообструганим зоринням1, за ним спадисто ішла під сонце висока трава. Тут червоніли хрещики дикої гвоздики, красувався перестріч2 гайовий, хвалилася білими віночками ромашка і все з кимсь переморгувалась тендітна зіяста метлиця3. А над травою височіли безладно розкидані черешні, яблуні, груші й напатлані кислиці.\n(.) Я обернувся. Біля самого вориння з козубом4 у руці стояла чорнява худенька дівчинка років восьми, очі в неї карі, з краплинами роси, рум'янці темні, а губи відстовбурчились рожевим потрісканим вузликом: чогось радіють собі. То чому й мені не посміхнутись дівчині? Я це залюбки й роблю, примруживши очі, в які натрусилося сонця. - А я знаю, як тебе звати, - довірливо каже дівчина і двома пальцями перебирає скляне з краплинами сонця намистечко. - Не може такого бути. - От і може таке бути, - показує чорнява свої рідкуваті зуби.\n- Звідки ж ти дізналась? - А зимою, пам'ятаєш? - пирснула вона. - Пам'ятаєш, як спускався на ночовках з горба? Тепер ми починаємо сміятися обоє, хоча мені не дуже приємно згадувати, чим закінчилося те спускання.\nАле цього вже дівчина не знає. - Я тоді й подумала: сміливий ти!\n- А чого ж, - не знаю, що сказати, хоча й приємно стає від похвали: знайшлася-таки хоч одна людина, яка не огудила мене за те спускання. - Хочеш суниць? - простягає до мене повну козубеньку, посередині скріплену прутиком. Хто б не хотів поласувати ягодами, але ж не личить хлопцеві брати їх у дівчинки, і я байдуже кажу: - Ні, не хочу. - Бери, я ще назбираю.\nТут їх багато. Тоді я збиваю в козуба вершечок і висипаю ягоди в рот. - Правда, смачні? - Нарешті пускаю самопасом у ліс коняку.\n- А як тебе звати? - І що ти робиш тут? - Пасіку доглядаю. - Сама-самісінька, - посмутніли посіверілі5 уста дівчини, а бровенятка стали такими, наче хтось їх почав нанизувати зсередини. Ключ К Hard Drive Inspector . - А де ж твої батьки?\n- Мати дома пораються, а тато пішли на закладини хати. Напевне, пізно прийдуть за мною. (.) Вона провела мене за вориння, ще й рукою махнула, коли я вискочив на коняку. Проїхавши трохи, я оглянувся. Люба вже стояла біля куреня і проводжала мене очима. А в цей час від дороги славно-славно обізвалася пісня, і дівчинка радісно метнулась їй назустріч. З-за дерев, співаючи, з'явилася струнка жіноча постать, ось вона простягла руки, і в них із розгону влетіла Люба.\nА далі мене вже наздоганяли два голоси, що журились над долею соловейка, який не знайшов щастя ні в лісі на орісі, ні в долині на калині. Дома (.) дідусь сказав, що мій чуб пахне суницями, а завтра, мабуть, запахне річкою. - А чого річкою? - Бо взавтра я піду ловити рибу, то, може, й ти пристанеш до мене?\n- Таки пристану! - радісно вигукнув я. (.) - А чого, діду, в небі немає стельмахів? - Бо там живуть одні святі. - пильно дивлюся, чи не підсміюються з мене.\n- Хіба святі не їздять один до одного в гості? - Ні, не їздять - вони пішки ходять.\n(.) На сінешньому порозі з'являється бабуся. Вона ще не знає що й до чого, але теж починає сміятися, бо ж чогось сміється її чоловік.\nЯ ніколи не бачив дружніших людей, як мої діди. У селянстві, та ще й у нестатках, усього доводилось мені надивитись і начутись. Але жодна крихітка житейського бруду не виповзла з двору моїх дідів.\nНедобре слово з їхніх уст не торкнулося жодної людини. Із незвичайної делікатності дідуся дивувались і потроху підсміювалися наші вуличани. Де ж це видано так жалувати в селянстві жінку, як жалував він? Коли дідусь пізно повертався з роботи чи заробітків, то шкодував будити свою дружину, а сідав на призьбі коло її вікна й отут, припадаючи росою, засинав до ранку. За це не раз його сварила бабуня. Дід обіцяв, що більше цього не буде, і знову робив по-своєму. (.) І наоралися, і насіялися, і накосилися його всі біляві сини й онуки, аж поки не взялися їх косити війни і смерть.\nКосили вони, не жалуючи, і залишилось тепер з усього нашого великого роду тільки двоє чоловіків. (.) Я припадаю до подушки, і незабаром під слова молитви і воркування закоханих щось починає злегенька погойдувати нашу хату. То, певне, дрімота підійшла до неї і робить своє ділечко. Ось вона трохи розгорнула темінь, і наді мною зашелестіла росою пісня-черешня, з вечірнього куреня вийшла усміхнена Люба, а побіля нори, прислухаючись до лісу, насторожився борсук.\nА далі в мій сон залітають лебеді, їх стільки, скільки може бути лише в сні. Вони підхоплюють мене на крила і летять своїм лебединим шляхом на широку долину, де вже із саком стоїть мій дідусь. (.) Знайдіть спільні риси в описах дідусів і бабусь у «Зачарованій Десні» Олександра Довженка й у повісті Михайла Стельмаха. РОЗДІЛ ЧЕТВЕРТИЙ За хмарами-хмарами куталось сонце; воно зрідка опускало під краї неба імлаві просвітки, і тоді земля трималась на них, мов колиска. Навколо тихо бринів золотий півсон передосіннього степу. Здалеку, наче по блакитній воді, поволі пропливав приломлений до плуга орач, а за ним, біля самого неба, вітряки намотували на свої крила бабине літо і час.\nЯ і досі завжди із хвилюванням входжу в передосінню золотисту втому полів, я і досі не можу спокійно дивитися на останні, сизі від негоди, вітряки, на ці добрі душі українського степу, що віками вписували в сторінки хмар і неба нелегкий літопис хліборобської долі. Мені іноді здається, що я теж схожий на вітряка, який основою, хрестовиною тримається чорної, репаної землі, а крилами жадає неба.(.) Що їй думалось тоді, моїй сільській босоногій Ярославні, перед людяністю, скромністю і мудрістю якої я й досі схиляю свою, вже посивілу голову? Не знаю, як би склалась моя доля, коли біля неї не стояла б, мов благання, моя зажурена мати. Я й досі чую на своєму чолі, біля свого серця спокій і тепло її позазілюваних, потрісканих рук. Може, тому його й було так багато, що воно трималося не на поверхні, а в глибоких шпаринах материнських рук. (.) Моя мати муром стала між мною і шевством.\nВона благала, сварилася, плакала, ночами не спала і батькові не давала спати, наполягаючи, щоб він оддав мене вчитися далі - у школу селянської молоді, що була за двадцять верст од нашого села. - Коли б ти була трохи розумнішою, то я б тебе недотямком назвав, а тепер уже й не знаю як! - гнівався батько. - 3 яких статків я його вчитиму, коли таке убожество обсіло нас?\nЯкби можна було руки віддати під заставу, віддав би до останнього пальця, а сам би пішов по ярмарках за жебрацьким хлібом. - Ти ж сам бачиш, Панасе, як він аж тремтить за наукою. Зроби щось, Панасе! - Хоч ти мене живцем не пиляй. Що я можу зробити, коли, де не стану, на злидні наступаю. - Тоді продай, Панасе, корову. - У хижці одразу стало тихо, бо хто не знає, що таке корова в бідній селянській сім'ї?\nНавіть мати примовкла. Згодом батько змирився, що йому й далі доведеться вбожіти - продав корівчину, а я пішов учитися. РОЗДІЛ П'ЯТИЙ (.) Думки на своїх крилах несуть та й несуть мене до батька, до зустрічі з ним, а тим часом лукава коняга вже пощипує траву і наміряється скинути мене. Я зіскакую на землю, путаю Обмінну й розмірковую, куди ж гайнути по гриби: в березину чи в загороду Костюків, де весною бувають сморжі, влітку - суниці, а восени - опеньки. Та опеньки в нас це не гриби, а півгриби, їх, коли вони є, і п'ятилітній малюк назбирає. Інша справа знайти боровика!\nВін так уміє притаїтися, що не кожний, навіть зіркоокий, побачить його. Для мене зустріч з боровиком чи більш безпечним красноголовцем, який дуже полюбляє хвалитися своєю шапкою, завжди буває несподіваною і радісною. І я не можу, як інші, одразу хапати гриба; мені треба придивитися, присісти, погомоніти з ним, а потім уже орудувати кіскою1.\nЯ пускаю низом пісню, а мені за дорогою грубше обзивається луна - їй теж хочеться співати. Ой диби, диби, диби – Пішов дід по гриби, Баба по опеньки. Дід свої посушив, Бабині сиренькі. А чого б їй теж було не посушити? Все б мала собі що кидати взимку в борщ. Та й квашені опеньки смачні, коли їх полляти олією.\nА від пирогів з опеньками хто відмовиться! І хоч я лише з пісеньки знаю цю бабу, що полінувалась сушити опеньки, але гуджу її, несхвально похитую головою, а далі подаю голос на другі гони. І знову до мене обзивається луна. Збиваючи росу, я іду до неї, а очима так і пантрую на всі боки. Он біля пенька розпухирилась маремуха2, червона шапка її блищить, ніби смальцем помащена, а в неї вп'ялися білі крапинки: трохи далі синіють крихкі сироїжки. Але я їх не беру, бо, поки доїдеш додому, вони перетруться на сміття. Ой гайку, гайку, Дай мені бабку.\nІ, гай, не довго думаючи, дає мені бабку. Вона примостилася під розтрісканим кореневищем берези, ніжка на ній темна, лусковита, верх сіренький, а низ оксамитно-білий ще й просвічується рожево. Але це місце не грибне.\nПідем далі, де небо аж ллється в ліси і струшує з них листя. І от уже низом стало срібно-срібно, вище - золотаво, а вгорі - блакитно. Це березняк, що побратався з полохливою осичиною. Чи є вітер, чи нема його, а вона, позеленівши, тремтить і тремтить, наче холод і переляк увійшли в кожний її листок. Ось тут я вже пильную: це ж таке місце, де не тільки земля, але й дерево пахне грибами. Я присідаю навпочіпки і тихенько придивляюсь, що робиться довкола. Тут галасувати не можна, бо гриб злякається людського голосу і піде в землю.\nРаптом моє серце тенькнуло, опустилось трохи вниз і радісно завмерло: невдалік од отруйного стебла «воронячого ока» красовито стоять два близнюки-червоноголовці. Вони такі молоденькі, що їхні зрошені туманом картузики не встигли відліпитись од міцних товстеньких ніжок. (.) РОЗДІЛ СЬОМИЙ Зоря іде - долю веде. Народ Під осінніми високими зорями затихають оселі, і тепер стає чутнішою мова роси, напівроздягнених дерев і вчорнілих задуманих соняшників, що вже не тягнуться ні до сонця, ні до зірок. Мене все життя ваблять і хвилюють зорі - їхня довершена і завжди нова краса, і таємнича мінливість, і дивовижні розповіді про них. Та й перші спогади мого дитинства починаються із зірок. І тепер, проживши піввіку, я згадую далеке вечірнє стависько, потемнілі в жалобі трави, що завтра стануть сіном, велетенські шоломи копиць, останній срібний дзвін коси і перший скрип деркача, і соняшник вогника під косарським таганком1, і пофоркування невидимих коней, що зайшли в туман, і тонкий посвист дрібних чирят,що струшують зі своїх крилець росу, і дитячий схлип річечки, в яку на все літо повходили м'ята, павині вічка, дикі півники, та й не журяться, а цвітуть собі.\nА над усім цим світом, де пахощі сіна злегка притрушує туман і дух молодого, ще не затужавілого, зерна, сяють найкращі зорі мого дитинства. Навіть далекий вогник на хуторі біля містка теж здається мені зорею, що стала в чиємусь вікні, щоб радісніше жилося добрим людям. От аби й нам узяти одну зірку у свою оселю. І здається мені, що, минувши потемнілі вітряки, я входжу в синє крайнебо, беру з нього свою зірку та й навпростець полями поспішаю в село. А в цей час невидимий сон, що причаївся в узголів'ї на другому покосі, торкається повік і наближає до мене зірки. Їх стає все більше та більше, ось вони закружляли, наче золота метелиця, я почув їхній шелест, їхню музику.\nІ поплив, поплив на хиткому човнику по химерних ріках сну. (.) Я потягнувся до пісні, до неба, до вечірньої зорі і завмер у тому смутку і диві, що їх робив чийсь голос із моїм дитячим серцем. Віджурилась, віддзвеніла пісня на шляху, зникли вершники вдалині, а дід, похитуючи головою, зітхнув раз і вдруге, щось тихенько сказав до себе, а потім обернувся до мене: - Життє. Чуєш, і він, Шевченко, босоніж до школи ходив. Такий був наш латаний талан. А завтра, дитино, як доживемо дня, підстрижу тебе, візьму за руку та й підемо до школи. - Дідусю, це насправді?\n- аж тьохнуло в мене серце і дрогнув голос. - Атож: як сказав, так і зроблю! - І книжку мені купите? - в надії прикипів я очима до дідового обличчя. - І книжку тобі купимо, і чорнила з бузини зробимо, і на крамну сорочечку розстараємось.\nА потім, гляди, на чобітки розживемося, підіб'єм їх підковами, будеш іти межи люди і вибивати іскри. - вірю й не вірю, що стільки щастя може прийти одній людині. Заявление О Хищении здесь.\nЯ вдячно прихиляюсь до діда і між зорями мого дитинства розшукую вечірню зорю поета, що буде мені сяяти все життя. І радість і горе ходили цієї ночі разом. (.) Прокинувся дід на світанку з хворобою в грудях, її вже не змогли вигнати ні піч, ні парене зерно, ні добра чарка. Через три дні спочивав у домовині. На подушці біля його голови востаннє лежали любисток, материнка й шавлія. І хоч як я плакав, як благав, щоб він підвівся, дідусь вперше в житті не послухав мене.\nНедовго пережила його й дружина: тяжко засумувавши, вона злягла, а коли почула свою смертну годину, підвелася, сама вибілила стіни, помастила долівку, принесла з городу прив'ялих чорнобривців, купчаків2 і паністки3, розкидала по хаті і звеліла увечері скликати рідню. При поганенькому, бензином заправленому, сліпаку востаннє вечеряла зі своїм родом бабуня. І хоча її думи і очі вже летіли в небо, ніхто не вірив, що вона прощається зі світом: адже і мастила, і прибирала сьогодні в хаті, і нічого, крім душі, не боліло в неї.\nТа, напевне, біль душі - найстрашніший біль. Через день бабуню поховали поруч з дідусем. Рідня і осінній день плакали над її могилою, а із цвинтарної груші в могилу впала грушка.\nНапевне, для того, щоб бабуня й на тому світі садила сади. РОЗДІЛ ВОСЬМИЙ Сиплеться, осипається листя, гнуться, горбляться берези, плаче і посміхається крізь сльози осінь і натрушує журбу на мою наболілу душу. Поменшав світ, померхли дні мої, а ночі так тривожать, що я прокидаюсь мокрий од сліз. Мамина рука витирає їх, а голос тихо-тихо заспокоює мене: - Не плач, Михайлику, не плач, любий.\nВсі люди вмирають. Он бачиш зорі? - показує мені на вікно, в яке заглядає клапоть проясненого неба. - Гарні ж, наче з казки повиходили, а теж помирають. - Я не хочу, щоб умирали зорі, - кажу крізь плач і дивлюся, як знову на той клаптик неба злодійкувато наповзають хмари. - Багато чого нам не хочеться, Михайлику, а життя має свою дорогу: одні покидають її, а другі виходять на неї і все сподіваються чогось кращого собі.\nЗасни, синку. Я засинав на материних руках, і в мої сни прибивалась хитка дорога, на яку вже не вийдуть мої діди, і в моїх снах зорі, як і осіннє листя, як і люди, падали на землю. (.) Вчителька повела мене за собою на ту половину класу, де вчилася друга група. - Ось тут, Михаиле, будеш сидіти, - показала мені на тримісну парту. - Завтра приходь з ручкою, чорнилом, олівцем, а книги я тобі зараз дам.\nДодому я не йшов, а летів, бо, по-перше, міг похвалитися, що мама одразу має школяра не першої, а другої групи, по-друге, треба було збігати в ліс, - нарвати ягід бузини, надерти дубової кори, а потім зварити їх з іржею, щоб назавтра було те чорнило, яким писали тоді. (.) Вчився я добре, вчився б, напевне, ще краще, аби мав у що взутися. Коли похолодало і перший льодок затягнув калюжки, я мчав до школи, наче ошпарений. Напевне, тільки це навчило так бігати, що потім ніхто в селі не міг перегнати мене, чим я неабияк пишався. Коли ж, прокинувшись одного ранку, я побачив за вікнами сніг, усе в мені похололо: як же я тепер піду до школи? У хаті цього ранку журився не тільки я, але й мої батьки.\nПісля сніданку тато одягнувся у кирею1 з грубого саморобного сукна і сказав: - Сніг не сніг, а вчитися треба. Підемо, Михайле, до школи, - він узяв мене на руки, вгорнув полами киреї, а на голову надів заячу шапку. - Як же йому, горопасі, без чобіт? - болісно скривилася мати. - Дарма, - заспокоїв її батько. - Тепер такий час, що не чоботи головне.\n- Тепер головне - свіжа сорочка і чиста совість, - посміхнувся батько. - Правда, Михайлику?\n- Правда, - щільно притуляюсь до тата, і ми обоє під зітхання матері покинули оселю. Дорогою люди дивувались, що Панас на руках несе в школу сина, деякі школярі на це диво тицяли пальцями, а я мало не заплакав і з жалю, і з тієї радості, що батько не дасть мені покинути науку. Отак перші дні зими тато заносив мене у школу, а після уроків знову загортав у кирею і ніс додому. До цього призвичаїлися і школярі, і вчителька, і я. Якби тепер запитали, яку найкращу одіж довелося мені бачити по всіх світах, я, не вагаючись, відповів би: кирею мого батька. І коли іноді у творах чи п'єсах я зустрічаю слово «кирея» - до мене трепетно наближаються найдорожчі дні мого дитинства.\n(.) РОЗДІЛ ДЕВ'ЯТИЙ (.) А я взявся писати п'єсу. Напевне, прочитавши ці слова, не один читач поведе правим чи лівим плечем і засумнівається: чому саме п'єсу, а не вірші? На все, як сказав один філософ, є свої причини. Були вони й на п'єсу.\n(.) Поки я так розмірковував над особливостями жанрів, у хаті все світлішало й світлішало. Ось уже й сонце золотою пучкою постукало в моє вікно, а за вікном на тепло заворкували голуби. Пора й до школи.\n(.) А ми з Любою, узявшись за руки, йдемо до школи, ідемо по тих свіжих коліях, що залишились на березневій дорозі. І враз угорі над моїм смутком обізвались бентежні звуки далеких дзвонів. Ми з Любою підіймаємо голови до неба, до святково білих хмар і бачимо, як прямо із них вилітають лебеді й натрушують на хати, на землю і в душу свою лебедину пісню.\nІ хороше, і дивно, і радісно стає мені, малому, в цім світі. А лебеді летять. Над моїм дитинством. Над моїм життям!


Люди в чорному 3 (2012) — афіша, сеанси, квитки на фільм у кінотеатрі Планета Кіно: Київ, Харків, Одеса, Львів, Суми\nЛюди в чорному 3 (2012) — розклад сеансів і продаж квитків на фільм «Люди в чорному 3» у кінотеатрах Планета Кіно: Київ, Харків, Одеса, Львів, Суми.\nЛюди в черном 3 /\nЯк відомо, на нашій планеті таємно проживає величезна кількість інопланетян. Для того, щоб ці беззахисні особи були захищені, було створено спеціальну агенцію, яка носить назву "Люди в чорному". Люди, які працюють на цю організацію, професіонали. Вони як ніхто вміють залагоджувати конфлікти між представниками різних цивілізацій, а також робити так, щоб всі зайві свідки забували про те, що бачили.\nЗа свій звичайний робочий день працівники агенції "Люди в чорному" бачать стільки всього незвичайного, скільки простий смертний не побачить і за все своє життя. І звичайно ж, побачимо це все і ми з вами!\nСюжет фільму "Люди в чорному 3" обережно підводить глядача до того факту, що ніякого галактичного щита, покликаного захищати нашу планету в разі небезпеки, немає і ніколи не було. Ви здивовані? Головний герой фільму на ім’я Джей (Уїлл Сміт) здивований цим фактом не менш вашого. З'ясовується, що агент Кей, якому було доручено будівництво щита, так і не побудував його, так як в 1969 році був убитий. Тепер агенту Джею належить подорож в минуле, де він повинен знайти агента Кея, врятувати його і допомогти йому побудувати захисний галактичний щит. Врятувати Землю - ось завдання наших героїв! Ні більше, ні менше.\nФільм спочатку орієнтований на кінозали, що використовують 3D-технологію, тому дивитися онлайн "Men in Black 3" навряд чи варто. Не полінуйтеся відвідати найближчий кінотеатр, що демонструє фільм у форматі 3D. Повірте, маса вражень і позитивних емоцій вам гарантовані.\n"Люди в чорному 3" - це гримуча суміш пригод, гумору і нестримного екшену. Фільм здатний привернути до екранів будь-кого, незалежно від віку і кінопереваг.\nУілл Сміт, Джош Бролін, Томмі Лі Джонс, Леді Гага, Еліс Ів, Емма Томпсон, Білл Хейдер, Джемейн Клемент, Майкл Стулбарг, Ніколь Шерзінгер\nІтан Коен, Лоуелл Каннінгем, Девід Кепп


Чемпіон світу з боксу, Петро Іванов, відвідав рідну гімназію – ПравдаТУТ Ніжин – NizhynNEWS\nГоловна/Місто і регіон/Чемпіон світу з боксу, Петро Іванов, відвідав рідну гімназію – ПравдаТУТ Ніжин\nЧемпіон світу з боксу, Петро Іванов, відвідав рідну гімназію – ПравдаТУТ Ніжин\nУ гості до учнівського та педагогічного колективів Ніжинської гімназії № 3 завітав колишній учень, Чемпіон світу з боксу – Іванов Петро. Про теплу зустріч розповіла заступник з виховної роботи Барбашина Олена.\nГостинно і радісно вітала спортсмена дітвора: учні влаштували флешмоб, у почесну колону вишикувалися спортсмени початкової та старшої школи.\nУчні були в захваті від зустрічі із відомим випускником, ставили безліч запитань, були здивовані системою виснажливих тренувань та силою волі Петра. У своєму зверненні до гімназистів Іванов Петро подякував за теплу зустріч та зауважив, що необхідно впевнено йти до своєї мети, гарно вчитися і рости порядними людьми.\nДо зустрічі були запрошені – гурт “Джура”, “Хоробрі соколи”, найкращі спортсмени закладу.\nСлова привітання звучали від директора Пушкіної В.В., заступника з виховної роботи Барбашиної О.В., першої вчительки Ляшенко А.О., класного керівника Даниленко О.Ю., вчительки фізичного виховання Макаренко О.І.


Сейсмологи зафіксували нічний землетрус на Закарпатті - ZAXID.NET\nСуспільство — Наталія Шутка, 11:23, 3 січня 2021 0 0\nНічний землетрус зафіксували у селі Барбово Мукачівського району\nЯк повідомили в департаменті цивільного захисту Львівської ОДА, земні поштовхи відбувалися за кілька хвилин після опівночі 3 січня у c. Барбово Мукачівського району.\nЗа даними обробки мережі сейсмічних станцій відділу сейсмічності Карпатського регіону Інституту геофізики НАН України, землетрус магнітудою близько 1,8 бала стався на глибині 3,7 км. Координати епіцентру – широта 48,35 градуса, довгота 22,76 градуса.\nПри цьому зазначається, що інформація про коливання від мешканців не надходила. Це означає, що для людей землетрус не був відчутний, такі струси землі виявляють і реєструють тільки сейсмографи.


Вовчий апетит - це ... Значення фразеологізму, синоніми\nНі для кого не секрет, що в російській мовівеликого поширення набули різні мовні звороти, в значенні яких дуже складно розібратися. Вовчий апетит - це яскравий приклад такої загадкової стійкої конструкції. Отже, що ж означає цей фразеологізм, звідки він взявся і в яких випадках приходить на допомогу тому, хто говорить або авторові? Відповіді на ці запитання містяться в даній статті.\nВовчий апетит: значення мовного обороту\nЯк і багато інших мовні конструкції, цейфразеологізм може мати різні значення. Наприклад, вовчий апетит - це голод, з яким не здатний впоратися людина, яка давно не мав можливості поїсти вдосталь, свідомо обмежує себе в їжі (сидить на дієті). Також цей стійкий оборот може застосовуватися тоді, коли говорить хоче сказати, що у нього самого або у кого-то другого постійно підвищений апетит.\nВовчий апетит - це фразеологізм, якийвикористовується і по відношенню до людини, яка звикла приймати їжу жадібно, швидко, неакуратно. Так можна сказати про те, хто забуває про хороші манери, сідаючи за стіл, думає виключно про їжу.\nІснують і значення, які не мають прямогоставлення до їжі. Наприклад, мовну конструкцію нерідко застосовують, коли говорять про жадібність, жадібність, ненаситність людей, про готовність піти на все заради наживи, придбання матеріальних благ.\nНарешті, не можна забувати і про булімії - захворюванні, про який також можна повідомити за допомогою цього фразеологізму.\nПричому тут вовки\nОтже, вираз «вовчий апетит» - звідки воновзялося? Дивно, але саме ці звірі споконвіку асоціюються у людей з нещадністю, підступністю, вічним голодом. Насправді вовки лише слідують власним інстинктам, поводяться відповідно до тією роллю, яку визначила їм природа. Хижаки виходять на полювання лише тоді, коли дійсно мають потребу в їжі, слова про підступність і жадібності в даному випадку абсолютно недоречні, тому що звірі не нападають без видимої причини. Члени зграї навіть підкоряються своєрідного кодексу, що регулює їх поведінку.\nЧому саме вовки незмінно згадуються, колимова йде про чиюсь голод? Лінгвісти припускають, що це пов'язано з іншого стійкою конструкцією - «вовка ноги годують». Вона з'явилася в зв'язку з тим, що в природному середовищі хижакам важко добувати їжу. Справитися з великими травоїдними поодинці їм складно, якщо ж полює зграя, видобуток доводиться ділити на всіх учасників. Отже, вовкам вкрай рідко випадає можливість поїсти від душі, вони не можуть дозволити собі бездіяльність. Тому і проблем з апетитом у них не буває.\nЯк вже було сказано вище, вовчий апетит - цене тільки голод. Ця стійка конструкція може використовуватися і тоді, коли людина хоче охарактеризувати безпосередньо процес поглинання їжі, причому зробити це в різко негативному ключі. Її згадують, коли хтось їсть неакуратно, жадібно, поспішно на очах у інших. Не дивно, адже хижаки не схильні до тривалого пережовування їжі. Шматок м'яса відривається і заковтується ними.\nВ цьому випадку фразеологізм «вовчий апетит»вживається в негативному сенсі. Людина, що говорить його, має на увазі, що хтось виробляє негативне враження, поспішно хапаючи частування, захоплюючи великі шматки, забруднивши руки і одяг. Звичайно ж, справжній вовк не піклуватиметься про хороші манери, намагаючись вдосталь насититися. Тоді як люди не повинні забувати про них навіть при сильному голоді, про що оточуючі можуть натякнути йому за допомогою жарти про вовчому апетиті.\nЖадібність надміру - ще одне значення, якенерідко вкладається в цю мовну конструкцію. Володар вовчого апетиту зовсім не обов'язково зголоднів, постійно вживає їжу у великій кількості або неакуратно їсть. Не виключено, що мова йде про його жадібності, жадібності, ненаситності - якостях, безпосередньо не пов'язаних з їжею. Бути може, людина намагається роздобути величезну суму грошей, мріє про приватну власність, прикрасах і так далі.\nЦікаво і те, що зустріти жадібного вовканеможливо. Як вже було сказано, звір з'їдає таку кількість їжі, яка йому потрібна в даний момент. Жадібність, ненаситність - якості, які найбільш типові для представників людського роду, так як хижаки не роблять запасів. Для досягнення своєї мети володарі вовчого апетиту можуть зважитися і на злочини.\nУ яких ще випадках можна сказати, що у людини «вовчий апетит»? Значення фразеологізму може мати відношення і до медицини.\nБулімія - хвороба, що робить свою жертвуненаситної, змушуючи її постійно відчувати голод, переїдати. Саме «вовчим апетитом» або «вовчим голодом» цю напасть називають в народі. Хвороба належить до категорії нервових розладів. На щастя, вона успішно лікується. При своєчасному зверненні це відбувається в амбулаторних умовах, лише в запущених випадках людина, що страждає на цю недугу, змушений лягати в лікарню.\nФразеологічний зворот «вовчий апетит»,значення якого розкривається вище, натякає на те, що ці звірі відрізняються мстивістю, злостивістю. Це абсолютно не відповідає правді. Вовки проявляють агресію лише через голод, а також з метою самозахисту, охорони території, яку вони вважають своєю.\nУ звичайній ситуації ці звірі воліютьуникати зустрічей з представниками роду людського, які не розглядаються ними в якості їжі. Цікаво, що вовчиця навіть не захищає своє потомство, тоді як, наприклад, ведмедиця в подібній ситуації може вбити людину.\n«Скільки вовка не годуй» - ще одна знаменитаприказка, ніяк не пов'язана з дійсністю. Ці звірі чудово піддаються дресурі, звикають до господаря. Регулярно отримуючи їжу, «домашній» вовк стає безпечним для людини, що підтверджено численними прикладами приручення цих хижаків.\nЯкі ще слова і мовні конструкції можевикористовувати людина, яка хоче сказати, що у кого-то вовчий апетит? Синонім, який має аналогічне значення, - голодний як вовк. Це ж можна сказати і про стійке обороті «вовчий голод».\nНарешті, схоже значення приписуєтьсяфразеологизму "ріски в роті не було", який активно використовується і в усній, і в письмовій мові ось вже не перше сторіччя. Він також натякає на сильний голод, з яким людині важко впоратися. Однак його не можна вживати, коли мається на увазі жадібність надміру. Мовний зворот свідчить виключно про бажання поїсти.


Спайс (Spice) | Официальный сайт МАА\nСпайс (Spice) – це бренд синтетичних наркотиків, які представляють собою суміш для куріння. Активні речовини, що мають місце в його складі – синтетичні каннабіоіди. Їх часто називають JWH (джівіаш), так як вони містять нафтоіліндоли з цієї групи. Крім останніх, синтетичні каннабіоіди складають дібензопірани, олеамід, фенілацетіліндоли і ціклогексілфеноли.\nСинтетичні каннабіодіди – речовини, схожі за властивостями на активні складові марихуани. Відмінність – перші отримані штучним шляхом. Крім них в Спайс мають місце натуральні трави (блакитний лотос, шавлія провісників і т.п.). Але і вони активно впливають на психіку.\nСпочатку спайс був тільки порошок з суміші вищевказаних рослин. Перший випадок його споживання був зареєстрований в 2008 році. Через деякий час спайс заборонили у багатьох країнах, в тому числі і в Російській Федерації.\nПізніше в Америці отримали JWH-18. Компонент почали змішувати з травами з метою отримання посиленого ефекту. Через пару років каннабіоіди почали синтезувати в Китаї. Було отримано кілька типів джівіаш і інших добавок. Нові наркотики швидко стали популярними в світі і незабаром набули статусу «заборонені препарати» в більшості країн.\nВеличезна кількість токсинів, що міститься в наркотику, швидко розноситься по тілу через кров після проникнення в дихальні органи. Отже, уражається відразу кілька областей організму. Спайс становить найбільшу небезпеку для цих органів і систем:\nПечінка. Не дарма її називають «фільтром». Чимала доза отруйних речовин залишається в ній і згубно на неї впливає.\nМозок. Капіляри стають вже, так як їм доводиться грати роль бар’єру при зіткненні з отрутами. Відмирання мозкових клітин через кисневе голодування – наслідок процесу. Загибель клітин мозку, в свою чергу, призводить до розумової відсталості і психічних захворювань.\nСерцево-сосудсітая система. Артеріальний тиск підвищується не тільки під час прийняття наркотику, а й залишається нестабільним після вживання «дози».\nНирки. Будь-які токсини проходять через них, виводячись з людського тіла. Причому, частка отрут залишається в нирках, сприяючи порушення їх функції.\nСтатеві органи. Шкідливі речовини провокують імпотенцію та безплідність\nТак як спайс відноситься до тяжких наркотичних препаратів, ризик появи залежності вже після першої проби дуже високий. Швидке звикання обумовлено властивостями забороненого препарату. Діючі речовини, що містяться в ньому, дуже активні. Людина, що випробував незвичайні відчуття, жадає повторення ефекту.\nНайчастіше залежність виникає після декількох доз. Людина звикає до незвичайного стану і бажає постійно отримувати нові відчуття.\nЗміна зовнішнього вигляду очей. Мова йде не тільки про «шаленому погляді». Очі і шкіра повік набувають червоний відтінок. Зіниці або стають вже, або майже доходять до країв райдужки. Також при споживанні спайса часто сльозяться очі.\nСутулість. Особливо явно вона виражається, коли наркоман перебуває в сидячому положенні.\nЗміни мови. Вона «загальмована» і погано зрозуміла.\nВтрата ваги. При цьому наркоман може вживати чимала кількість їжі.\nЛюдину, яка тільки що або недавно вжив спайс видає неадекватну поведінку. Ігнорування побутових перешкод, дивні рухи, марення – все це характеризує дії спайсового наркомана під час «приходу».\nНебезпека наркотичної залежності від спайса полягає у великій кількості можливих наслідків:\nВажка залежність. Це стосується не тільки психіки, але і тілесних проявів.\nПогіршення психічного здоров’я. Мова йде не тільки про тимчасове помутніння свідомості, а й можливості розвитку психічних захворювань.\nПогіршення стану здоров’я. Органи, які страждають від прямого впливу спайса, поступово пошкоджуються.\nЛетальний результат. Смерть може бути спровокована не тільки розвиненими захворюваннями, але і суїцидом при помутнінні свідомості після споживання наркотику.\nФізична залежність від спайса розвивається тільки в разі, коли шкідливі речовини надходять в організм регулярно. Симптоматика в даній ситуації класична. Наркоман може відчувати дискомфорт різного ступеня при відсутності спайса в організмі. Зазвичай фізична залежність дає про себе знати після вживання більше трьох доз.\nЯк вживання впливає на психіку?\nПісля отримання дози забороненого препарату наркоман відчуває ейфорію, у нього починаються галюцинації різних типів. Після вживання спайса у людини з’являються негативні думки. Можливі нав’язливі ідеї і напади агресії. У тих, хто придбав фізичну залежність від наркотика, спостерігаються суїцидальні нахили і деп


Новорічний штурм: Як чеченська ТрО розгромила російські війська у Грозному 31.12.1994 – 1.01.1995\n27 років тому розпочалася битва за Грозний – подвиг чеченського народу, який, як і раніше, вимагає вивчення в Україні.\nМало хто зараз згадає імена та особи відважних захисників Грозного, адже вони боролися проти нашого спільного ворога. І майже всі ці чоловіки з посмішками та у цивільному одязі на фото загинули за свободу своєї батьківщини.\nНа перший погляд, коли російська армія почала вторгнення до Чечні у грудні 1994-го, становище чеченців виглядало безнадійним: не було повноцінної держави, союзників, військової промисловості, не було ресурсів, щоб закуповувати запчастини та експлуатувати бойову техніку, яку захопили у виведеної з Чечні російської армії.\nЧисло боєздатних танків, бронемашин, знарядь, мінометів та РСЗВ вимірювалося буквально одиницями, для ополченців не вистачало навіть стрілецької зброї. Буквально три-чотири загони мали серйозну організацію, а реальну злагодженість і бойовий досвід мав лише командний склад «абхазького батальйону» Шаміля Басаєва, який брав участь у війні в Карабаху на боці Азербайджану, а також у війні в Абхазії на боці Росії (загальна чисельність до 400 осіб).\nУ цих умовах, чеченці під командуванням генерала Дудаєва і полковника Масхадова могли побудувати лише територіальну оборону, що стихійно склалася, використовуючи тактику легкої піхоти для малих груп. Вони мали за мету – завдати втрати ворогові та не здаватися без бою.\nПеревага у мотивації – це була єдина перевага чеченських воїнів. За реалістичними оцінками різних чеченських джерел, перед початком новорічного штурму в чеченських загонах у Грозному вважалося близько трьох тисяч бійців. Навряд чи більше, адже інакше Дудаєв зміг би давно придушити опір проросійських загонів Гантамірова та Лабазанова.\nМобілізація Дудаєва, до речі, в умовах російської атаки не спрацювала – воювати прийшли лише добровольці, і зброї не вистачало навіть для них. Добровольці приходили в ударні бойові частини із різних місцевих загонів самооборони.\nОсновна тактична одиниця – піхотне відділення, від 5 до 15 бійців, яке будувалося для забезпечення ефективного застосування основних вогневих засобів – гранатомета РПГ-7 або одноразових гранатометів, кулемета ПК, а іноді й снайперської гвинтівки СВД. У чеченців було дуже мало протитанкових керованих ракет, тому їх також застосовували дуже обмежено.\nЧеченці не збудували скільки-небудь серйозних оборонних рубежів, бетонних укриттів, а використовували для оборони міську забудову, вулиці лише де-не-де були перегороджені імпровізованими барикадами. Сил для того, щоб боронити весь периметр Грозного, просто не було. Чеченці виставили бойові групи на основних магістралях, організували розвідку та спостереження, а основну битву передбачали нав'язати у центрі міста, у зоні щільної забудови. Нанесення втрат та відхід, щоб не дозволити ворогові використати вогневу перевагу.\nА що ж Росія? Як згадував командувач угрупуванням «Північний Схід» генерал Лев Рохлін: «Під час зборів командирів у Моздоку, на яких відпрацьовувалися питання взаємодії, Грачов (міністр оборони) відвів мене вбік і знову почав переконувати, що він все знає, все прорахував: ніяких проблем із взяттям Грозного не буде. Дудаєв тільки блефує. У нього немає сил...».\nРосійська армія прямувала до Чечні як на легку прогулянку - поспіхом укомплектовані з'єднання, низький рівень бойової підготовки, погане управління та логістика, однак, це цілком зрозуміло, враховуючи, що до Чечні ввели до кінця грудня понад 38 тисяч військовослужбовців, понад 200 танків. На штурм Грозного направили понад 15 тисяч військовослужбовців, до 200 танків, до 400 гармат, до 500 бронемашин. Росіяни мали абсолютну перевагу в боєприпасах, і могли вести ураганний вогонь. Російські літаки та вертольоти мали абсолютне панування у повітрі - у чеченців не було навіть переносних зенітно-ракетних комплексів, вони могли вести вогонь по авіації тільки з піхотного озброєння, та й то малоефективно, адже у них, знову ж таки, не було централізованого постачання боєприпасів. Зрештою, росіяни мали велику кількість офіцерів, прапорщиків, солдатів-контрактників, різні спецнази, і за кількістю професійних військових вони перевершували загальну кількість чеченських добровольців.\nІ ось 31 грудня російські війська пішли на штурм Грозного і спочатку все йшло дуже легко. Усі чотири російські угруповання з невеликими втратами зуміли увійти до міста, не зустрівши сильного спротиву. Колони не були забезпечені точними картами місцевості і петляли по Грозному на всі боки. Місто відносно невелике, і незабаром угруповання «Північ» генерала Пуліковського у складі 131-ї мотострілецької бригади та 81-го мотострілецького полку зайняло центр міста та залізничний вокзал поблизу президентського палацу та будівлі Радміну.\nТут почав працювати план Дудаєва та Масхадова. Визначивши напрями просування російських військ, чеченська піхота почала просочуватися через добре знайомі міські квартали та бити російську техніку з усіх боків. Головні втрати російські війська у ці два дні зазнали не внаслідок атаки на будь-які об'єкти, і не внаслідок контратак чеченців – а на комунікаціях, під час пересування.\nРосіяни погано знали місцевість, завдання, не мали карт. Через нестачу солдатів і сержантів весь підготовлений особовий склад займався управлінням бронетехнікою, а піхоти для її прикриття не було. В результаті чеченці вибивали бойові машини, десант у машинах втрачав зв'язок, організованого опору не було. У маневрених боях на полі бою панував хаос, і чеченці були підготовлені до боїв в умовах хаосу набагато краще за росіян.\nВони краще оцінювали обстановку, набагато швидше приймали рішення, їхня тактика була гнучкішою. Чеченські командири перевершували росіян в ініціативі, вони розуміли, що противнику не можна давати перепочинок, і постійно планували активні дії, щоб скувати російські війська обороною і забезпеченням. Ця активність відзначається у всіх російських мемуарах про Чечню - чеченці з найпримітивнішим озброєнням часто знаходили можливість обстрілювати російські частини з важкою бронетехнікою та артилерією, нападати на окремих солдатів та невеликі групи. Нестачу боєприпасів поповнювали російські трофеї, а загиблих бійців замінювали нові добровольці, яких надихнуло видовище розгромленого ворога.\nНезважаючи на абсолютну і багаторазову перевагу в чисельності та озброєнні, російські війська вели бої за Грозний до 6 березня 1995 року, понад два місяці, і зазнали величезних втрат. Причому великі втрати стосуються не тільки самого новорічного штурму - чеченці вміло боролися після зміни російської тактики.\nПоіменного підрахунку своїх убитих Росія в боях за Грозний і в новорічному штурмі досі не здійснила, за даними російських джерел, у Грозному чеченці знищили 1426 російських військовослужбовців, понад 500 пропало безвісти, знищено 62 танки і 103 броні отримали серйозні ушкодження. Втрати катастрофічні.\nЧеченці втратили своє нечисленне важке озброєння, загинуло багато сотень добровольців. Втрати мирних жителів, убитих російською артилерією та авіацією, склали до 25 тисяч людей із приблизно 150 тисяч населення перед штурмом. Росія «проводила антитерористичну операцію» шляхом масових убивств мирного населення.\nДобре підготовлений батальйон Басаєва виконував роль загону швидкого реагування та головного резерву та вів безперервні бої на найважчих ділянках фронту, бився понад два місяці. Саме Басаєв прикривав відхід чеченців із Грозного до кінця, і незважаючи на втрати, їм вдалося прорвати оточення та зберегти боєздатність.\nПри цьому 131-а бригада та 81-й полк після розгрому в новорічному штурмі так і не оговталися, були виведені з бою, займалися охороною, а за кілька місяців були відправлені додому, на бази, оскільки відновити їхню боєздатність після важких втрат на фронті було вже неможливо.\nВ операції з штурму Грозного Росія зазнала близько 30% всіх людських втрат під час Першої чеченської війни з грудня 1994 до серпня 1996 року. Чечня змогла дорогою ціною відбити натиск російської армії і домогтися виведення військ 1996-го, вони не здалися, незважаючи на відсутність підтримки у світі.\nДосвід швидкої організації опору у Чечні зберігає актуальність для України та для нашої війни.\nТільки в нас важлива ця пам'ять, яку російська пропаганда, як і раніше, намагається оббрехати і забути.


Експерт пояснив, чому Кабмін хоче штучно знецінити гривню – iBilingua\nYou are here: Home / Економіка / Експерт пояснив, чому Кабмін хоче штучно знецінити гривню\nНа думку Андрія Новака, ситуація з курсом гривні, як мінімум, повинна бути стабільна до кінця року.\nХоча є дуже тривожний сигнал, пише 24 канал.\n“В бюджетній резолюції на 2017 рік уряд заклав подальшу девальвацію гривні. Причому дуже серйозну.\nСьогодні курс гривні до долара складає 24 до 1. Тоді як уряд заклав курс 27,2 до 1.\nЦе означає, що уряд і НБУ хочуть штучно девальвувати гривню, оскільки об’єктивних причин для падіння немає”, – наголосив він.\nОстанні два роки уряд звітував про виконання і перевиконання бюджету, який досягався завдяки інфляційного ефекту. В 2015 році офіційна інфляція склала 50%, отже “перевиконання” бюджету на 40% — це інфляційний ефект, – зазначив він.\nОчевидно, зазначає експерт новий уряд хоче йти найлегшою дорогою і за рахунок інфляції виконувати бюджет.”Те, що це негативно впливає, на платоспроможність населення, не є предметом турботи Кабміну”, – наголошує Новак.\nВисокий курс гривні щодо долара експерт називає багаторічною неправильною курсовою політикою, яка була спрямована на те, щоб час від часу девальвували гривню заради інтересів експортерів.\nВ підсумку, хто з наших експортерів конкурентоспроможний на зовнішньому ринку? Жоден. Ця політика приносила доходи власникам фінансово-промислових груп, – підкреслив Новак.\nЧитайте також:ОНИЩЕНКО З’ЯВИВСЯ І РОЗКРИВ СВОЄ МІСЦЕЗНАХОДЖЕННЯ


Термін арт-терапія в перекладі з англійської означає “лікування, засноване на заняттях художньою тво - Онлайн Педагогіка\nТермін арт-терапія в перекладі з англійської означає “лікування, засноване на заняттях художньою творчістю”, хоча як засіб лікування душі пластичні мистецтва були відомі задовго до виникнення поняття про терапевтичні методи. У змісті арт-терапії знаходять свій розвиток поведінкові, психоаналітичні концепції. Арт-терапія дає змогу побачити всю людину в цілому, а не тільки якусь її систему, тому що у творчому процесі беруть участь виключно всі відчуття людини. При цьому ураженим відчуттям (психологічним, сенсорним, зоровим, кінестетичним) допомагають розвинені.\nОдин із видатних засновників гуманістичної психології К.Роджерс вважав, що вся психотерапія повинна ґрунтуватися на науці і мистецтві, які здатні проникати у внутрішній світ людини, бути особистісно орієнтованими.\nМузика, театр, танок, живопис, екранні мистецтва сприяють самовираженню самоекспертними засобами рухів, звуків, письма. Особливо велике значення має мистецтво і художня творчість у житті людини з функціональними обмеженнями, зокрема з порушеннями опорно-рухового апарату і ДЦП. Про це свідчать численні приклади малювання ротом, гри на фортепіано пальцями ніг, вишивання зубами тощо. Конкурси і фестивалі художньої творчості людей із функціональними обмеження демонструють їхній великий потяг до мистецтва, бажання поділитися результатами своєї праці, відчути, що вони спроможні щось зробити самостійно. Досить копіткої роботи, концентрації уваги і пам’яті вимагають заняття з вишивання й аплікації із соломки.\nТворча діяльність стимулює бажання дитини з особливими потребами спілкуватися, розширювати міжособистісні стосунки. Це один із способів пом’якшити стан відмежованості від інших і запевнити себе в приналежності до життя не тільки своєї соціальної групи, а й суспільства в цілому.\nВідомо, що деструктивні стани з’являються як наслідок відсутності задоволення позитивних потреб або їх викривлення, особливо це спостерігається, коли дитина з особливими потребами втрачає внутрішню енергію для саморозвитку. Посилюється дискомфорт, що призводить до негативних почуттів і емоцій, а також неконструктивних механізмів психологічного захисту.\nСьогодні все більше звертається увага на роль екранного мистецтва (кіно, відео, телебачення) у формуванні емоційної сфери людини, її емоційно-естетичного ставлення до навколишньої дійсності і до самої себе, до культури відчуттів і сприймання. Структура екранної реальності, крім свого прямого призначення, активізує досвід спілкування між людьми і спілкування з іншими видами мистецтва – літературою (форма оповідання), музикою (час, темп, ритм), образотворчим мистецтвом, фотографією (композиція кадру, світло, колір), театром (простір, час).\nДля профілактичної і терапевтичної допомоги дітям з розумовою відсталістю можна продуктивно використовувати образотворче мистецтво. Малювання – це творчий акт, що дозволяє клієнту відчути і зрозуміти самого себе, виявити думки і почуття, звільнитися від конфліктів, розвинути емпатію, бути самим собою, вільно висловлювати свої мрії і сподівання.\nУ психотерапії застосовується метод холдінга (холдінг-терапія), розроблений Мартою Велш з Материнського центру в Нью-Йорку. Процедура складається з того, що мати притискає до себе дитину, міцно обіймає її (обличчям до обличчя), намагаючись встановити контакт очима. Бажано, щоб у цьому брали участь усі члени сім'ї. При цьому мати притискує до себе дитину, а батько (бабуся, дідусь) підтримують матір. Батько може тримати на руках інших дітей (братів, сестер). Практика доктора Велш підтвердила, що в багатьох випадках, особливо коли холдінг-терапія застосовувалася при ранньому аутизмі, вона давала позитивні результати (за виключенням тих випадків, коли батьки переривали терапію або відмовлялися від неї).\nУ розвитку дитини з порушеннями опорно-рухового апарату, ДЦП велику роль відіграє мати, і особливо в перші роки життя. За Пето, кондуктивна педагогіка - це спосіб життя, заснований на інтенсивній кооперації між дитиною і матір'ю (чи іншою людиною, близькою до дитини), у якому центральне місце відводиться мотивації. Мати в своїй діяльності керується потребами дитини і робить все для того, щоб вона розвивалася. Більшість лікарів вважають ДЦП хворобою, яку не можна вилікувати і тому не застосовують систему Пето. А педагоги не приділяють їй належної уваги «через те, що вона одночасно й медична». Дослідження, які були проведені угорськими лікарями, а також подружжям Акошів, свідчать про те, що кондуктивна педагогіка має вирішальне значення для розвитку здібностей людини до адаптації за таких порушень у дітей як ДЦП, спинально-моторна дисфункція, периферична моторна дисфункція. За допомогою матері функціональні порушення, причиною яких є порушення мозку, можуть бути компенсовані за умови нормального співробітництва між матір'ю і дитиною (перша фаза антропогенного кооперування). Розвиток дитини забезпечується завдяки здібності матері запобігати тому, що неприємно їй, і не робити те, що дитині не подобається. Отримуючи спеціальні рекомендації, мати повинна навчити дитину тих самих навичок, що й мати здорової дитини. Це позитивно впливає на дитину, вона вчиться компенсувати свої недоліки, її поведінка з часом нормалізується, тільки для цього необхідно більше часу, фізичних і моральних зусиль.


Інфекціоністка: У більшості пацієнтів COVID-19 проходить як звичайна вірусна інфекція\nп’ятниця, 27 травня 2022, 15:45\nІнфекціоністка, медична експертка Дитячого фонду ООН (ЮНІСЕФ) в Україні Катерина Булавінова зазначила, що в основної маси пацієнтів з COVID-19 хвороба проходить як звичайна вірусна інфекція: кашель, температура, іноді нежить.\nТа важливо не прогавити момент, коли людині потрібна киснева підтримка, наголосила вона в інтерв’ю Укрінформу.\n« У основної маси пацієнтів з COVID-19 хвороба проходить як звичайна вірусна інфекція: кашель, температура, іноді нежить. Окрім парацетамолу для зниження температури і якихось ситуативних препаратів, на кшталт крапель для носа або засобів для полоскання горла, справді нічого не треба. Але оскільки люди з COVID-19 вмирають від запалення легенів, важливо не проґавити момент, коли людині вже потрібна киснева підтримка», - розповіла Булавінова.\nВона уточнила, що ідеться не про вентиляцію легень – вона потрібна у важких випадках, а про кисень.\n«Це також і кисень, який можна отримати через маску і назальні канюлі, приміром, від кисневого концентратора або через центральне підведення кисню у відділенні. Саме тому стільки зусиль докладає держава, волонтери, донори, бізнесмени, головлікарі, щоб забезпечити лікарні киснем. Я вважаю це найголовнішим, але розуміння ситуації не вистачає лікарям і пацієнтам», - сказала інфекціоніст.\nЧитайте також: Немає жодних доказів, що вакцинація БЦЖ допомагає при COVID-19 – інфекціоністка\nБулавінова відзначила, що «пацієнти надто сфокусовані на тому, щоб зробити собі тести (хоча вони не мають до лікування жодного відношення), але зовсім не дбають про кисень».\n«Тим часом пульсоксиметри досі вільно продаються, хоча спочатку їх розкуповували дуже активно. Це такий прилад, що вішається на палець і вимірює рівень насичення крові киснем. До речі, є додаток для айфонів, з допомогою якого теж можна його вимірювати, достатньо завантажити», - розповіла Булавінова.\nЛікарі Хвороба Коронавірус


Варення-п'ятихвилинка з вишні\nНавряд чи господаркам зі стажем не відома така популярна заготовка, як варення-п’ятихвилинка. Новачкам же в справі консервації варто запам’ятати цей простий рецепт.\nПро вишневої п’ятихвилинці\nВарення – п’ятихвилинка виходить соковитою і ароматною з вишні, малини, полуниці, чорниці та інших ягід. Вишнева п’ятихвилинка відрізняється від інших не тільки тривалістю підготовки ягід, а й самим процесом варіння. Ягоди для заготовки використовуються зрілі. Не пропустіть цей важливий аспект з уваги. Добре дозріла вишня не дозволить заготівлі закиснути і заграти. Правильно зварене варення і якісні ягоди дозволять вашій закатку простояти протягом року, зберігши прекрасний смак і колір.\nЧасу на приготування п’ятихвилинки вам знадобиться по п’ять хвилин 3 рази з пропуском між етапами варіння по 3 години. Такий спосіб зберігає смак ягід, апетитний колір і унікальний аромат. Щоб варення з вишні-п’ятихвилинка вийшло ніжним і соковитим, варто видалити з ягід кісточки.\nцукор 1,8 кг\nЯк приготувати варення з вишні “п’ятихвилинки”\nСтиглу вишню вимийте в холодній воді і обсушити. Видаліть ягоди з плодоніжок. Вийміть з вишні кісточки. Для цього можна скористатися спеціальним пристосуванням, яке слід придбати в магазині заздалегідь. При відсутності необхідного пристосування, можете вийняти кісточки руками, шпилькою або соломкою для коктейлю. Будь-який метод хороший, якщо він вам полегшить і прискорить процес.\nВишню без кісточок складіть в зручну ємність для варіння з неокісляющегося матеріалу. Ягода вже трохи виділить сік. Додайте в неї цукор і злегка розмішайте масу. Поставте варення на невеликий вогонь і доведіть масу до кипіння. Проваріть вишню в сиропі на мінімальному вогні 5 хвилин. Повторіть варіння через 3 години. Готуйте п’ятихвилинку ще п’ять хвилин. Повторно витримаєте заготовку 3 години при кімнатній температурі. Слідкуйте, щоб каструля з варенням була накрита, і в неї не потрапила пил і жир.\nВтретє кип’ятіть варення 5 хвилин і вимкніть вогонь. Якщо воно вам здасться рідким, то збільште останній етап варіння (кип’ятіння) на 10 хвилин. Розлийте заготовку по чистим, простерилізованою і висушеним банкам. Засукайте варення-п’ятихвилинку простерилізованих кришками і зберігайте консервацію в прохолодному і темному місці.\nВарення-п’ятихвилинка з вишні Ссылка на основную публикацию\nСалат з помідорів з цибулею на зиму – покроковий рецепт з фото і відео\nСалат з помідорів з цибулею на зиму я роблю з великих томатів сорту «бичаче ...\nЧеррі на зиму «Пальчики оближеш»\nКонсервування черрі на зиму практично нічим не відрізняється від закачування ...\nЛисткові пиріжки з м’ясом: покроковий рецепт в духовці\nЛисткове тісто при запіканні стає повітряним і дуже ароматним, з нього готують ...\nСирний хліб в хлібопічці: рецепт з фото крок за кроком\nЛедачі вареники в силіконових формочках на пару\nЛедачі вареники - улюблене блюдо в багатьох сім'ях. Готуються вони досить ...


Алгоритмом називається точна інструкція виконавцю у зрозумілій для нього формі, що визначає процес досягнення поставленої мети на основі наявних вихідних даних за кінцеве число кроків.\nОсновними властивостями алгоритмів є:\n1. Універсальність (масовість) - застосовність алгоритму до різних наборів вихідних даних.\n2. Дискретність - процес вирішення завдання за алгоритмом розбитий на окремі дії.\n3. Однозначність - правила і порядок виконання дій алгоритму мають єдине тлумачення.\n4. Кінцівку - кожне з дій і весь алгоритм в цілому обов'язково завершуються.\n5. Результативність - по завершенні виконання алгоритму обов'язково виходить кінцевий результат.\n6. Здійснимість - результату алгоритму досягається за кінцеве число кроків.\nАлгоритм вважається правильним, якщо його виконання дає правильний результат. Відповідно алгоритм містить помилки, якщо можна вказати такі допустимі вихідні дані або умови, при яких виконання алгоритму або не завершиться взагалі, або не буде отримано жодних результатів, або отримані результати виявляться неправильними.\nВиділяють три великих класи алгоритмів:\n- обчислювальні алгоритми, що працюють з порівняно простими видами даних, такими як числа і матриці, хоча сам процес обчислення може бути довгим і складним;\n- інформаційні алгоритми, що представляють собою набір порівняно простих процедур, які працюють з великими обсягами інформації (алгоритми баз даних);\n- керуючі алгоритми, що генерують різні керуючі впливи на основі даних, отриманих від зовнішніх процесів, якими алгоритми керують.\nдискретність (Переривчастість, роздільність) - алгоритм повинен представляти процес вирішення завдання як послідовне виконання простих (або раніше визначених) кроків. Кожна дія, передбачене алгоритмом, виконується тільки після того, як закінчилося виконання попереднього.\nвизначеність - кожне правило алгоритму має бути чітким, однозначним. Завдяки цій властивості виконання алгоритму носить механічний характер і не вимагає ніяких додаткових вказівок або відомостей про розв'язуваної задачі.\nрезультативність (Кінцівку) - алгоритм повинен призводити до вирішення завдання за кінцеве число кроків.\nмасовість - алгоритм рішення задачі розробляється в загальному вигляді, тобто він повинен бути застосовний для деякого класу задач, що розрізняються лише вихідними даними. При цьому вихідні дані можуть вибиратися з деякою області, яка називається областю застосовності алгоритму.