Причинки до оцінення поезій Тараса Шевченка/II. Темне царство — Вікіджерела\nПричинки до оцінення поезій Тараса Шевченка/II. Темне царство\n< Причинки до оцінення поезій Тараса Шевченка\n← I. Гайдамаки II. Темне царство\nI небо невмите, i заспанi хвилi,\nI понад берегом геть-геть,\nНеначе п'яний очерет\nБез вiтру гнеться... Боже милий!\nЧи довго буде ще менi\nВ оцiй незамкнутiй тюрмi,\nПонад оцим нiкчемним морем\nНудити свiтом?.. Не говорить,\nМовчить i гнеться, мов жива,\nВ степу пожовклая трава,\nНе хоче правдоньки сказать,-\nА бiльше нi в кого спитать.\nПочаток сорокових рокiв був дуже важною добою для поетичної творчостi Шевченка,- добою великого перелому в його думках. Уже в розборi "Гайдамакiв" я старався зазначити той перелом, що хоч не корисно вплинув на цiлiсть i стiйнiсть тої поеми, зате був безмiрно важний як для поета самого особисто, так i для стiйностi його пiзнiших творiв.\nАби докладно зважити, який се був перелом, треба нагадати, що Шевченко жив тодi в Петербурзi, обертався серед високоосвiчених кружкiв, свобiдний i люблений своїми земляками та чужими. Треба нагадати, яка то пора була в росiйськiй лiтературi в початку сорокових рокiв i якi думки носилися тодi в головах передових росiйських людей i висловлялися в передовiй росiйськiй печатi. Три великi росiйськi письменники, Пушкiн, Грибоєдов i Лермонтов, усi передчасно посходили вже в могилу, але твори їх, особливо тi, що могли вважатися останнiм словом кожного з них ("Горе от ума" Грибоєдова, "Евгений Онегин" Пушкiна, "Герой нашего времени" Лермонтова), жили серед читаючої громади i робили великий вплив на думки та переконання, тим бiльше, що смiле, гаряче слово Бєлiнського додавало їм ясностi i ширини. Четвертий великий поет i генiальний письменник росiйський, Гоголь, саме тодi стояв у найкращiм розцвiтi своєї поетичної творчостi, писав або задумував писати тодi свої найкращi твори - "Ревизор" i "Мертвые души". I сам Бєлiнський у невтомимiй роботi над розвитком своїх думок починає покидати становище естетичної критики, починає добачати цiль усiєї культурної працi людськостi в тiм, аби ущасливити всiх людей, дати всiм можнiсть всестороннього розвитку всiх вроджених сил, а спецiально цiль штуки в тiм, аби показувати правдиво дiйснiсть iз її хибами та задатками лiпшої будущини, будити в людей охоту до поправи тих хиб i вiру в можнiсть поправи. До довершення того переходу в Бєлiнськiм, ба й до змiни поглядiв усiєї iнтелiгентної росiйської громади, чимало причинилися й вiльнодумнi та радикальнi дiячi-письменники Герцен i Бакунiн, що за границею1, в Нiмеччинi та Францiї, пильно слiдили за духовним розвитком рiдного краю i вдержували живi зносини з передовими людьми в Росiї. Та й узагалi в цiлiй Захiднiй Європi йшов тодi великий поступовий рух. Французька романтична школа вiд радикалiзму чисто естетичного переходила до радикалiзму полiтичного (Вiктор Гюго) та релiгiйного (Ляменне2); побiч романтикiв, хоч i пiд їх впливом, поставали новi напрями. Жорж Занд уже розпочала гарячим словом проповiдь рiвностi та свободи жiноцтва; вона ж i много читаний Ежен Сю (Eugene Sue) були найвиднiшими представниками сен-сiмонiзму у французькiй лiтературi. А рiвночасно вже Бальзак, i ще перед ним Стендаль, клали пiдвалини нової, реалiстичної школи. Такий самий поворот до реалiзму та до порушування суспiльних питань у лiтературi доконували в Англiї Дiккенс ("Рiздвянi повiстi") i Теккерей, у Нiмеччинi Ауербах3 ("Dorfgeschichten"), не згадуючи вже про Генрiха Гейне, який рiвночасно з Шевченковим "Сном" (1844 р.) своєю поемою "Deutschland, ein Wintermärchen", формою та напрямом багато де в чiм подiбною до Шевченкового "Сну", сильно та дотепно вдарив на передрухнiлий полiтичний лад Нiмеччини.\nТвори тих європейських письменникiв, а особливо Жорж Занда, Бальзака, Сю, Дiккенса, перекладалися та читалися многими в Росiї i мусили показати також немалий вплив*.\nТа не тiльки в надобнiй лiтературi, але також у фiлософiї та iнших науках iз початком сорокових рокiв завважуємо загальне змагання до реалiзму, до опирання загальних висновкiв на фактах, на досвiдi, на статистицi. Рiвнобiжне зi зростом реалiзму в штуцi й науцi iде зрiст демократизму, республiканiзму та соцiалiзму в питаннях полiтичних i суспiльних. Ся велика хвиля європейського духовного руху захапує також чiльних людей у Росiї, будить їх до нового життя. Перед тим уже Пушкiн у "Онєгiнi" та Лермонтов у "Герої нашого часу" в ярких картинах показали були цiлу духовну та моральну нiкчемнiсть пануючої верстви в Росiї. Тi твори враз iз Гоголевими сатирами розбили слiпе самозадоволення росiйської iнтелiгентної громади, збудили глибшу застанову над собою i над iснуючим ладом. Усе те вкупi мусило викликати новий поворот у лiтературi. Швидко появляться на свiт "Мертвi душi" Гоголя, а за ними пiдуть "Записки охотника" Тургенєва - перший прилюдний удар на велику, наболiлу рану росiйської суспiльностi, на крiпацтво.\nНеможлива рiч, аби Шевченко, живучи пiд той час у Петербурзi, не мав також захопитися тою великою хвилею поступового руху, аби його гаряча, молода душа не повернулася також у новiм напрямi, тим бiльше, що й власнi його мужицькi симпатiї вiддавна тягли його в той бiк. Тому не дивно, що супроти напливу тих нових iдей давнiшi його старокозацькi iдеали блiднуть, що його вузький український нацiоналiзм4 звiльна перетворюється сам у собi, перероджується в любов до всiх слов'ян, тиснених чужими, а далi в любов до всiх людей, тиснених путами суспiльної нерiвнотi, неправди й неволi. Вiд початку сорокових рокiв Шевченко чимраз виразнiше та смiлiше вступає на нову дорогу. Майже кожний новий його твiр, се крок наперед по тiй дорозi. Велике нещастя, що мов грiм ударило в нього в хвилi найкращого розцвiту його поетичної сили (його арештування та засудження до смертi на службу в солдатах 1847 р.), не тiльки не могло змiнити того напряму, але, навпаки, утвердило в нiм поета; по увiльненню з десятилiтньої страшної неволi вiн творить свої безсмертнi поеми "Царi", "Неофiти" та "Марiю", в яких, покинувши рамки українського нацiоналiзму, на загальнолюдськiй канвi рисує картини тиранства та боротьби за правду, рисує високий, аж до наших днiв ледве достижимий iдеал жiнки-матерi.\nДуже цiкава рiч - слiдити крок за кроком розвиток нашого поета в тiй, другiй добi його поетичної творчостi. Задумавши зробити се в своїх "Причинках", я певний, що тiльки таким способом, роздивляючи уважно кожний крок, не закриваючи хиб i не прибiльшуючи заслуг (такого прибiльшування Шевченко зовсiм не потребує), ми матимемо змогу вiдповiдно зрозумiти значення творiв нашого генiального Кобзаря, а також зрозумiти той напрям думок, що завiв його в неволю, розширити та прояснити тi iдеї, за якi вiн терпiв, i причинитися до осущення тих iдеалiв, якi йому, хоч, може, ще i в невиразних нарисах, показувалися в хвилях вiтхнення.\nВ "Гайдамаках", написаних у р. 1841, я показав перший, несмiлий i майже несвiдомий крок нашого поета на тiй новiй дорозi. Правда, козацький патрiотизм переважає ще, але з невиразного закiнчення, з частих вибухiв чисто людського, нацiонального рамками незатiсненого чуття, з непевностi i несмiлостi в рисуваннi страшних картин рiзнi та вiйни, якi поет то сяк, то так старався залагодити, немов прозiрчастим серпанком закинути, з усього того видно було, що вузький нацiоналiзм, шукання iдеалу в минувщинi, доспiвує тут останню свою пiсню i що вiдтепер пiдуть у поета iншi пiснi. Воно так i сталося. Вже в передмовi, писанiй по скiнченню поеми ("По мовi передмова"), поет зовсiм недвозначно прощається з давнiм, козацько-патрiотичним напрямом, з давнiми героями-войовниками.\n"Весело послухать слiпого кобзаря, як вiн заспiвує думу про те, що давно дiялось, як боролися ляхи з козаками. Весело, а все-таки скажеш: "слава богу, що минуло!" - а надто як згадаєш, що ми одної матерi дiти, що ми всi слов'яни. Серце болить, а розказувать треба. Нехай бачать сини i внуки, що батьки їх помилялись_, нехай братаються знову зi своїми ворогами, нехай житом-пшеницею, як золотом покрита, нерозмежованою останеться навiк од моря i до моря слов'янськая земля". Як бачимо, поет виразно вказує тут, що йому противнi всi тi вiйни та рiзанини, в яких вiн колись бачив славу України, що всi тi кривавi подiї вiн уважає великою помилкою предкiв5, а не боротьбою за правду. I хоч iще пiзнiше (1845 р.) в поемi "Холодний Яр" вiн боронить гайдамаччину вiд закиду, буцiмто "Гайдамаки - не воїни,- розбiйники, вори",- то все-таки, поминувши те, що такий закид iз iсторичного становища зовсiм пустий та неважний, Шевченкова оборона дуже слаба та безосновна. "За святую правду-волю розбiйник не стане",- каже вiн, хоч сам уперед назвав гайдамаччину помилкою. "Не зарiже (розбiйник) лукавого сина, не розiб'є живе серце за свою Вкраїну". Тут поперед усього Шевченко боронить гайдамаччину не iсторичну, а ту, яку вiн списав у своїй поемi, а його доказ про те, що Гонта вбив власних синiв, iсторично нестiйний, бо нiяких своїх синiв Гонта направду не зарiзав, а вбивство синiв за те тiльки, що вони без своєї вини були католиками, не можна назвати дiлом патрiотичним. Такi вчинки родить тiльки фанатичне заслiплення. I не треба бути героєм на те, аби "розбити живе серце". В часах великого фанатичного заслiплення людей бачимо багато таких випадкiв, вiд котрих здригається серце потомних поколiнь, а котрi, проте, нiхто не думає зачислювати до дiл геройських. Героїзмом можна назвати тiльки таке дiло, де мука i терпiння одиницi здобуває або окупляе добро цiлого народу, цiлої людськостi.\n"Гайдамаки" показуються нам, немов широкий ставок на скрутi степової рiки. Вода, бачиться, та сама, що вплила до нього, та й випливає: тiльки по смаку чуєш, по її свiжостi мiркуєш, що вона не зовсiм та сама, що змiнилася, освiжилася невидимими пiдземними норами. Та й випливає вона вже в iншiм напрямi, нiж вплила, випливає бистрiшими, дужчими хвилями. З "Гайдамакiв" виплили двi такi струї, що породили найкращi Шевченковi твори. Здається, немов складники, змiшанi ще в "Гайдамаках", дедалi розкладаються, дiляться та очищаються. З одного боку, український нацiоналiзм, позбувшися старокозацької закраски, розширяється та поглиблюється в правдивий український патрiотизм, у правдиву "гражданську скорбь" над теперiшньою сумною долею України, в могутнiй гнiв на її гнобителiв. Але се вже не той формальний патрiотизм, який ми бачили в першiй добi Шевченкової творчостi. Сей новий патрiотизм нашого поета не полягає вже на споминах "славної бувальщини", гетьманських булав, жупанiв та вiйн. Вiн основується свiдомо та твердо на любовi до всiх людей, на бажаннi загальнолюдського братерства, на прихильностi до всiх пригноблених i покривджених, мiж котрими перша i найближча серцю поета його рiдна Україна. Той високий патрiотизм вилився огненним словом у поемах "Сон" (1844) i "Кавказ" (1845), котрих розборовi я й присвячую оцю статтю. А друга струя, що вилилася з того спiльного збiрника i йшла рiвнобiжне з першою, а також рiзнобiжно з загальним у Європi зворотом до реалiзму, се було змагання вказати в правдивих картинах життя українського люду та його кривди. Ся струя породила такi прегарнi перли нашої лiтератури, як "Катерину", "Наймичку", "Вiдьму", "Марину", "Петруся" та "Княжну". Але в обох тих струях течiя спiльна i дно спiльне: протест проти поганi сучасного ладу, опертий на сильнiм та незаслiпленiм почуттi гуманностi.\nСтаттi, присвяченiй розборовi "Сну" та "Кавказу", я дав наголовок "Темне царство". Сей наголовок випливає з самої сутi дiла. Бо й справдi в тих двох поемах списав поет картину великого царства - росiйського, того царства тьми_, що давить Україну, що абсолютизмом i самоволею царства та чиновникiв давить i путає не тiльки дiла, але навiть думки та змагання кожної вiльної одиницi. Читачам, знакомим iз росiйською лiтературою, вiдома буде стаття Добролюбова6 пiд таким самим наголовком, присвячена розборовi побутових драм Островського. Приймаючи такий самий наголовок для сеї статтi, я зовсiм не хочу йти в супiр з найкращою працею найбiльшого росiйського критика. Така думка, поминаючи нерiвнiсть сил, тим дальша вiд мене, що й предмет обох статей принципiально рiзний. Бо коли Добролюбов пiд назвою темного царства змалював на основi побутових драм Островського велику неправду й погань не цiлого суспiльного ладу, а головно родинного життя одної верстви великоруського народу, купецтва,- я хочу на основi Шевченкових поем вiдмалювати погань i неправду, що лежить переважно в полiтичнiм устрої росiйської держави, розумiється, не без екскурсiй i на суспiльне поле.\nАле чи складається з тих двох поем така цiлiсть, аби можна було розглядати їх разом, не мiшаючи з собою рiзнорiдного? Адже писанi вони не в один час, то чи ж нема мiж ними рiзниць щодо настроїв i поглядiв поета? Розумiється, рiзницi видно, але, на мою думку, рiзницi тi досить поверховi, не тикають самого основного погляду поета на представлене ним "темне царство". Ось чим, на мою думку, вiдрiзняється "Сон" вiд "Кавказу". В "Снi" Шевченко стоїть ще бiльше на нацiональнiм українськiм грунтi (поема писана вчаснiше). Україна нагадується йому все i всюди; її горем наболiла вся його душа; тих, хто катує i катував її, вiн проклинає з цiлим жаром болючого серця. "Сон" - се велике оскарження "темного царства" за всi теперiшнi й минувшi кривди України, оскарження, пiднесене збiльше, хоч не виключно партикулярного становища - українства. Натомiсть "Кавказ" побудований уже на ширшiй, можна сказати, загальнолюдськiй основi. Всяка боротьба за волю, всяке змагання проти "темного царства" знаходить прихильника в нашiм поетi; "Кавказ" - се огниста iнвектива проти "темного царства" зi становища загальнолюдського, се, може, найкраще свiдоцтво могутнього, всеобiймаючого щиролюдського почуття нашого поета. Кожний побачить пiсля сього, що вказана тут рiзниця мiж обома поемами не то що не спиняє нас складати їх у одну цiлiсть, але, навпаки, спонукає до того. Адже власне задля того вiдмiнного становища в освiтленню одної речi обi поеми взаїмно доповняють себе_.\nЩе менше важна рiзниця, яка заходить мiж обома поемами щодо артистичного оброблення. З того погляду "Сон" - один з слабших творiв Шевченка7. Сама основа поеми,- поет у снi перелiтає Росiю, а особливо Петербург, i списує картину за картиною так, як вони насуваються йому на вид,- грiшить недостачею внутрiшнього логiчного зв'язку, так як узагалi кожний опис подорожi, де картини припадково чергуються та мiняються, нiчим або мало чим в'яжучися з собою. Певна рiч, у Шевченка, так само як i в аналогiчнiй поемi Генрiха Гейне, де описана дiйсна подорож поета з Парижа до Гамбурга, пiд тим припадковим чергуванням картин лежить у основi глибший iдейний зв'язок, i се вповнi вирiвнює недостачу композицiї. Натомiсть "Кавказ", що являється немов один величезний вибух чуття, також щодо форми мусимо вважати одним iз найкращих творiв Шевченка. Та, як кажу, рiзниця у виконаннi тут мало важна. Одну й другу поему треба вважати творами переважно лiричними та оцiнювати їх значення не мiрою бiльш або менше реального змiсту, але мiрою вилитого в них високогуманного чуття. Те могутнє чуття поета, мов блискавка, розсвiчує густий, вiковий суморок "темного царства", пише огняним пальцем таємнi слова над розкошуючими тиранами, а дiло критики - обняти в цiлостi й показати ясно той образ, вiдчитати та витолкувати тi слова. 2_\nОд молдаванина до фiнна\nНа всiх язиках все мовчить!\nПолiтикою в Росiї займатися не вiльно, коли пiд словами "займатися полiтикою" схочемо розумiти свобiдний обсуд дiлань i розпоряджень уряду, свобiдну критику державного устрою та публiчного життя. В абсолютнiй державi, де воля царя - закон, i де тим самим закон угрунтований не на якихось, для кожного ясних i зрозумiлих принципах, але на волi одної, всевладної одиницi, нема нiякої пiдстави анi можностi - критикувати закони, критикувати будову та хiд державної машини. Коли правда те, що сказав Щедрiн про росiйську свободу слова взагалi, що в Росiї вiльно тiльки "молоть пустяки", то подвiйно правдивий буде такий суд про критику полiтичного устрою та дiлань властi, а особливо єдиної, всемогущої властi - царя. А де нема свободи слова, там нiщо й говорити про полiтичну поезiю_, нiщо й говорити про свобiдний вислов почувань, якi будяться в серцi вiльного та мислячого чоловiка пiд тиском полiтичної самоволi. Тож i досi великоруська лiтература не має того, що називається полiтичною поезiєю8, окрiм хiба двох-трьох невеличких нiби iсторичних поем Рилєєва: хiба би хто хотiв назвати тим iменем шумнi, в основi царофiльськi та панславiстичнi вигуки поетичнi слов'янофiлiв вродi Хомякова... З усiх тих росiйських нiби полiтичних поезiй, крiм Рилєєвих, так i вiє глухим петербурзько-московським централiзмом, котрий не знає нiяких прав вiльної людини, крiм права фiзичної сили, котрий i чути нiчого не хоче про природне право кожної народностi до свобiдного розвою i вважає братнi слов'янськi землi не бiльш як теперiшнiми або будущими провiнцiями Росiї, обов'язаними якнайшвидше позбутися своєї народної iндивiдуальностi та розплистися цiлком у "руськiм морi". Перший Шевченко, син одної з таких провiнцiй - України, в своїх поемах "Сон" i "Кавказ" показав у Росiї образцi полiтичної поезiї, показав також для всiх будущих поетiв полiтичну дорогу, якою слiд ступати на тiм полi, та основу, з якої треба виходити.\nЗнав наш поет, що, виливаючи на папiр своє наболiле чуття, свої полiтичнi погляди та бажання, вiн не тiльки не верне тим волi України -\nНе жди сподiваної волi!\nВона заснула, цар Микола\nїї приспав -\nале навiть не зможе сказати того свого слова прилюдно, в печатi, i що його поеми в найлiпшiм разi можуть дiйти до громади тiльки в рукописних вiдписах. Ба вiн знав i те, що за само написання подiбних поезiй, за сам прояв подiбних "неблагонамеренных" почувань жде його така сама доля, як майже всiх передових поетiв та письменникiв Росiї, як того вiльнодумця, котрого вiн такими гарячими та страшними словами описав у своїм "Снi":\nОтде злодiй штемпований\nОт розбiйник катований\nА мiж ними, запеклими,\nВ кайдани убраний\nЦар, всесвiтнiй цар, волi цар\nВ муцi, в каторзi - не просить,\nНе плаче, не стогне...\nРаз добром налите серце\nВвiк не прохолоне.\nБачив ясно поет, яка доля жде його,вона його й справдi не минула,- а таки не захотiв мовчати i "присипляти в собi" свої думи, не захотiв коритися перед самоволею, пiдлягати "темному царству", i не тiльки сам кидав на нього громами свої дум ("Лети ж, моя думо, моя люта муко!"), але й iнших завзивав до боротьби з ним. "А де ж твої думи, рожевiї квiти?",- говорить вiн до катованого вiльнодумця. "Ой не ховай, брате,- розсип їх, розкидай!"\nПогляньмо ж тепер, що повернуло думку поетову до написання тих полiтичних поем? Який внутрiшнiй процес - окрiм побiчних впливiв - виробив у нiм той гарячий протест проти "темного царства"?.. Се й змалку вщеплений i в довгих лiтах неволi скрiплюваний дух опозицiйний дає нам заразом вказiвку, для чого протест вилився у Шевченка з такою, безпримiрною в Росiї, силою. А з другого боку, його прихильнiсть до мужикiв, до покривджених i обiдраних велiла йому поставити дiло просто на загальнолюдське становище, пiднiмати протест не зi становища виключного українства, а зi становища покривдженої людськостi. А тодiшнi обставини в Росiї ще й дужче перли поета на таке становище. "Од молдаванина до фiнна на всiх язиках все мовчить!" - говорить досадно поет, висказуючи тими словами, що не тiльки Україна в Росiї пригнетена i що вiн бажає волi та вiльного слова не тiльки для України, але також для всiх народiв, глушених слiпою царською самоволею. Ся глуха, мертва мовчанка - не з благоденства, як iронiчно додає поет, а з мусу - се перша i головна признака "темного царства". Аби з усiх людей поробити "холопiв" та "лакеїв" або бездушнi, робучi та покiрнi машини,- бо тiльки тi два роди творiв земних мають мiсце в "темнiм царствi",- треба поперед усього не дати людям думати по-людськи та обмiнюватися тими думками, треба не дати їм висловлятися свобiдно, а радше-треба заставити їх "молоть пустяки". А особливо треба не допустити до голосу людей, що кличуть iншим: "Схаменiться, будьте люди!"\nА серед тої мовчанки, серед того загального отупiння людського чуття - що ж дiяти чоловiковi, в якого чуття гаряче й серце повне любовi? Що дiяти поетовi, живому серед мерцiв? Нудьга i розпука бере його. Сидячи в Петербурзi, в самiм осередку полiтичного гнiту i полiтичної темноти, око в око з тою величезною машиною, що давить Україну i всю Росiю, поет силкується, як каже сам про себе, заглушити в собi бiль, забути про своє i людське горе. "Я гуляю, бенкетую в недiлю i в будень", звiсно, аби не чути людського стогону. "А вам нудно, жалуєтесь? Їй-богу, не чую. I не кричiть!" Вiн знає, що таким робом не втишить болю в серцi, а навпаки, такою силуваною мовчанкою, таким самооглушенням сам у собi з'їдається, сам п'є свою кров. Але нехай i так! вiн гордиться хоч тим, що "я свою п'ю, а не кров людськую", коли про бiльшiсть окружаючих його людей та про цiле "темне царство" треба би сказати якраз навпаки.\nСтрашно стає, коли вдуматися в значення тих немногих слiв у заспiвi "Сну", де поет, кинувши загальний погляд на змагання та порядки "темного царства", виткнувши коротко й досадно головнi його болячки, показує нам своє власне нутро, розкриває психологiчнi причини, для яких вiн береться спiвати пiсню про "темне царство". "Кругом неправда i неволя, народ катований мовчить". Немногi чеснi та смiлi борцi вiльного слова або страждають мiж злодiями з клеймом на чолi, або п'ють свою кров, нидiючи та гризучися в силуванiй мовчанцi. Вернули та вiджили в повнiй силi часи Нерона, про котрi писав Тацiт: "Часи, котрi ми переживаєм, такi нiкчемно жорстокi, що нашi потомки не схотять повiрити, аби жили колись люди, що могли пережити їх". Але дарма, що "щодень Нерони розпинають, морозять, шкварять на огнi"; дарма, що Прометеєвi-людськостi орел-тиранство "щодень божий довбе ребра, серце розбиває". "Розбиває, та не вип'є живущої кровi, не скує душi живої i слова живого_". Воно мусить вирватися на волю, мусить хоч у снi висказати себе, проламати кригу силуваної мовчанки.\nВ такiм настрої душi наш поет лягає спати пiдпилий, ледве доплентавшися до своєї хатини. А в хатинi, звiсно, "божа благодать" - се значить пусто, тихо, мертво. Нема нi жiнки, нi дiток, нема кому розважити i розрадити, нема друга щирого, i нi з ким подiлити накипiле в серцi горе.\nТа скоро заснув поет, скоро дух його увiльнився з пут гнiтучого суму й забуття, вiн зараз рветься летiти геть, рветься з землi i, прощаючися з нею, кидає їй у очi всiми муками, якими вона кормила його. Жаль йому тiльки рiдної неньки - України, вдови безталанної, котру лишає без потiхи i поради. Але ж i вiн не може помогти їй, а може тiльки з нею сумувати та додавати їй надiї, що настане колись i для неї день правди, що її малi дiти доростуть i стануть на ворога, аби вибороти їй волю та самостiйний розвиток.\nОсь вихiдна точка Шевченкової полiтичної поезiї, i нею вiн рiзко визначується з-помiж iнших росiйських поетiв, що виступали на тiм полi. Праведний гнiв проти "темного царства", якого погань вiдома йому в цiлiй повнотi, довго здержуване чуття, що насильно рветься на волю, хоч поет ясно знає, що жде його за се,- з того становища i в таких обставинах виспiвана полiтична пiсня стається вже не естетичною або якою-будь iншою забавкою, але поважним горожанським дiлом, смiлим манiфестом вiльного слова проти "темного царства". Я не знаю нi в однiй європейськiй лiтературi подiбної поезiї, написаної в подiбних обставинах. Адже "Нiмеччина" Гейне писана в Парижi, 1844, та "Бичування" ("Les chàtiments") Вiктора Гюго писанi в Брюсселi, 1853, постали - перша пiд впливом свобiдного паризького повiтря, а другi на вигнаннi, у вiльнiм краю, коли поетам самим не грозило нiчого з боку тих властей, на якi вони кидали свої громи.\nЛатану свитину з калiки знiмають,\nЗ шкурою знiмають, бо нiчим обуть\nКняжат недорослих. А он розпинають\nЄдину надiю в вiйсько оддають,\nБо його, бач, трохи!.. А онде пiд тином\nОпухла дитина голодная мре,\nА мати пшеницю на панщинi жне.\nА он... покритка попiдтинню\nЗ байстрям шкандибає;\nЙ чужi не приймають,-\nСтарцi навiть цураються,\nЗ двадцятою, недолюдок,\nI сниться поетовi його рiдна Україна, уквiтчана садами, обмита росою, сяючи непорочною красою. Жаль йому покидати неньку, але тут йому насуваються на вид страшеннi картини життя українського народу. "Темне царство" - се паразит, що живе соками й кров'ю народу. Аби пiддержати своє iснування, мусить воно здирати останнє з бiдного робочого люду, мусить розпинати за подушне, мусить для своєї оборони кувати дiтей людських i навчати їх убивати людей, проливати кров. "Нагодованi, обутi i кайданами окутi", вони "муштруються" - привчаються до слiпого послуху, аби тим легше могли статися бездушним i могутнiм знарядом гнiту i притиску, аби могли статися величезною шрубою, що по волi царя-самодержця та його пiдручникiв-блюдолизiв давить i чужих i своїх.\nАле на тiм не кiнчиться тиск. Рука темного царства простягається ще далi над народом. Воно, приспавши кров'ю здобуту волю українського народу, вiддало його з землею на власнiсть нiкчемним панам-недолюдкам, котрi знущаються над ним, "землею всiм даною i сердешним людом" торгують, "продають або у карти програють людей - не негрiв, а таких, таки хрещених, но простих", котрi висисають його працю, затоптують у болото його найсвятiшi чуття. Дитина мре пiд плотом iз голоду, а мати, сердешна, не смiє й поглянути на неї, бо жне пшеницю на панщинi. Не тiльки земля, "всiм дана", не тiльки праця й зароблене добро, але також особа i честь людини вiдданi в безмежну власть навiжених панiв. Вони програють людей у карти, без сорому беруть найкращих дiвчат у свої покої, для задоволення своїх звiрячих жадоб, а потiм насмiхаються над обезчещеними. Все вiддано на самоволю панiв! Воно й зовсiм природно, бо самоволя найвищої голови того "темного царства", царя, що ж iнше може породити, як не самоволю його пiдвладних, його блюдолизiв, "княжат недорослих", котрi, по слову поета, "з калiки останню свитину з шкурою знiмають", аби мати в що обутися.\nУступ Шевченкової поеми наведений у епiграфi сього роздiлу, а також пiзнiшi поеми, де поет ширше розвиває ту саму тему ("Вiдьма", "Марина", "Княжна"), се безперечно перший у Росiї смiлий i прямий удар на гниль i неправду крiпацтва. В полiтичних, а також у названих тут епiчних поемах, виступаючи проти крiпацтва, поет старався досадним словом показати i досадними, хоч, може, подекуди й виїмковими, а не типовими фактами ствердити, що всяка неволя робить шкiдний, деморалiзуючий i вбiйчий вплив не тiльки на пригнетених, але також, i то навiть у далеко бiльшiй мiрi, на гнобителiв. Росiйськi пани-крiпосники змальованi в поемах Шевченка в найогиднiшiй постатi, як нелюди, тирани та п'яницi, i коли порiвняємо його описи з дiйснiстю, наскiльки вона вiдома нам iз iнших, не поетичних джерел, то переконаємося, що поет справдi небагато пересадив, малюючи їх такими барвами, а схибив хiба тим, що малював випадки виїмковi, збиткування поодиноких недолюдкiв, а не щоденний, пересiчний, та зате ненастанний нагнiт, для маси народу далеко тяжчий i згубнiший вiд тих одиничних, надзвичайних вибрикiв звiрства та самоволi. Правда, в тiм часi, коли Шевченко писав свої поеми, поняття реалiзму в поезiї не було ще так утвердилося, аби поет мiг узятися представляти вiршами щоденне життя з його на вид дрiбними та малозначущими пригодами, якi не поодиноко, але в загальнiй сумi складаються на ту невдержиму ваготу, пiд котрою стогне робучий люд. Таке представлення бачимо аж геть пiзнiше, в майстерських картинах Марка Вовчка ("Iнститутка", "Ледащиця").\nТi страшнi картини народної недолi та полiтичного тиску знов доводять поета до розпуки. Вiн рад би "упитися отрутою", заснути в кризi, аби позбутися тих страшних дум. Тому летить далi, летить у пустиню, в снiги та гори, аби заховатися вiд людей. Та дарма! Серед снiгiв i болот загули кайдани, i в нутрi поета знов будиться люта дума, знов перед ним око в око стає нова погань "темного царства". "Забитi в кайдани люди виносять iз нор золото, аби залити пельку неситому..." Се каторжнi! Се злодiї та розбiйники, котрих суспiльнiсть гнiтом своєї нерiвностi, своїх внутрiшнiх суперечностей витрутила з простої, чесної дороги; котрих вона сама поставила проти себе, а потiм сама ж за те супротивлення страшенно покарала. Се каторжнi! Мiж злодiями й розбiйниками в кайданах i муках також смiлi борцi за свободу, невтомнi сiячi широких, ясних дум, найзавзятiшi, природнi вороги "темного царства"*. Жертви неправди суспiльної i неправди полiтичної поруч себе, скованi одним залiзом, втоптанi в безодню -недолi одною важкою ногою самоволi та тиранства.\nI яка лиха доля нараз\nТут їх пхнула в снiжнiї завали?\nГодi знать! Пута всiх порiвняли,\nПорiвняв "височайший указ".\nА коли поет долiтає до великого города московського (Петербурга), то й тут його очам поперед усього показуються картини гнiту й неправди. "Мов журавлi", муштруються солдати перед городом. Рано, коли поет оглядає город, йому найперш усього показуються "вбогi, поспiшаючi на труд", показуються "заспанi дiвчата, що йдуть додому, а не з дому; бач, посилала мати на цiлу нiч працювати, на хлiб заробляти". Шiстнадцять лiт пiзнiше, в падолистi 1860 р., поет так само ходив по Петербурзi вночi, кашляючи, надламаний довголiтньою неволею, визнавши на собi весь страшний тиск "темного царства", i знов йому показався той самий образ:\nДивлюсь: неначе тi ягнята,\nIдуть задрипанi дiвчата,\nА дiд, сердешний iнвалiд,\nВсi головнi неправди "темного царства": опутання думок i слова, висисання робучого люду податками, солдатчиною, самовiльними судами та каторгою, крiпацтво, бiднiсть i проституцiя,- все те безконечною, важкою хмарою переходить перед душею поета, збiльшуючи його бiль i душевну муку. А в додатку до всього того треба ж iще, аби поет, лiтаючи понад Петербургом, зупинився перед величезною статуєю Петра Великого, де все - сама мосяжова статуя, i твердиня та церква (Петропавловська) насупроти на островi, i гранiтом мощенi береги Неви, все нагадує поетовi: скiльки то горя людського, скiльки мук i кровi коштували всi тi цяцьки та блискучки, скiльки то кiсток українських лягло тут у тiм болотi, поки на їх пiдвалинi не здвигнулися тi церкви та палати. I пригадується йому, як то Петро Великий слав тисячi українських козакiв - копати тi канали та сушити тi болота, як вiн замучив голодом у тюрмi останнього українського гетьмана Павла Полуботка; пригадується йому, як то i "Вторая" (Катерина) доконала свободу України, зруйнувавши Сiч Запорозьку та закрiпостивши український люд - i в iм'я тої сумної минувшини, в iм'я тих тисячiв вiльних людей, закатованих тиранами, в iм'я всiх нужд i терпiнь українського народу вiн кидає страшне прокляття на тих розпинателiв народних, на тих катiв-людоїдiв, на тих чистокровних представникiв, а в значнiй частинi й творцiв "темного царства".\nХрами, каплицi i iкони,\nI ставники, i мiрри дим,\nI перед образом твоїм\nЗа кражу, за вiйну, за кров...\nЩоб братню кров пролити, просять,\nА потiм в дар тобi приносять\nЗ пожару вкрадений покров.\nТа що ж се за машина така, котра може виконувати на многомiльйонну масу народу такий страшенний гнiт? Певна рiч, та маса безвладна, оглушена й опутана, не свiдома своєї сили, безоружна та роз'єднана, значиться, давити її невелика штука. Та все ж таки цiкаво побачити, як змалював Шевченко того сторукого полiпа, що кормиться соками, кров'ю й потом тої маси, як змалював те "чудище обло, огромно, озорно, стозевно и лаяй"*,- пiдпори i дiячiв "темного царства"? Хто вони? Якi їх бажання? Яка їх сила? А знаючи те, ми чей же зможемо хоч у приближенню вiдповiсти на питання: "Чи довго ще на сiм свiтi катам панувати?"\nЗачнiмо вiд найменших колiсцiв тої великої машини i пробираймося чимраз далi догори, до найвищої та всевладної пружини. Тi найменшi колiсця - то "братiя", дрiбнi чиновники та писарi, що "киснуть у чорнилi", не знаючи нiчого крiм московської мови, та проклинають батькiв, що їх не вчили замолоду "цвенькати по-нiмецьки". Вони давно забули про те, що "може, батько останню корову жидам продав, поки вивчив московської мови",- забули, чиї вони дiти i чий хлiб їх годував i годує, забули, що вони не бiльше, як дрiбнi колiсця в машинi, що вони "рабiв раби". Все забулося, скоро їм вiльнi руки - драти останнє добро з бiдного народу. Перед вищими вони звикли гнутися аж до землi, малiти в порошиночку, зате супроти нижчих вони всевладнi пани, вони надуваються вище слона. "Мы, браты, просвещенны",- тичуть вони гордо в очi всякому нижчому своє зарозумiле неуцтво, i розумiється, на конто того, що ми просвiщенi,- "не поскупись полтинкою!" Се тi дрiбнi п'явки, з котрих кожна, бачиться, й не багато кровi людської потребує, аби наповнитися, але яких тисячi живо виссуть усю кров навiть iз велетня.\nПоет з обридженням згадує про них, як вони вранцi йдуть "у сенат писати та пiдписувать, та драти iз батька та брата". Але вiн не забуває, що й тi нужденнi п'явки - такi ж невiльники "темного царства" та його недобровiльнi витвори. Вiн не проклинає їх, але оплакує. Сльози жалю стають в його гнiвнiм оцi, особливо тодi, коли мiж тою чередою бачить землякiв-українцiв. "Плач, Вкраїно, бездiтна вдовице!",зiтхає вiн.- "Твої дiти, квiти молодiї, чорнилом политi, московською блекотою!" Не будь тої "блекоти", того одурюючого та отупляючого вару, то й вони не були би тим, чим стали, не були би п'явками, а вийшли би на чесних, трудящих i корисних для громади людей. Високе, чисте гуманне чуття Шевченка i тут ясно, мов зiрка, виблискує серед пiтьми "темного царства".\nНад тою верствою дрiбних п'явок i хробаччя тяготить друга верства великих п'явок, "превосходительних" та "високоблагородних". "У срiблi та златi, мов кабани годованi, пикатi, пузатi", вони стоять довкола царя, "аж потiють, та товпляться, щоб то ближче стати коло самих_". Те саме явище, що й усподi: лакейство та самоуниження перед вищими,- високомiрна гордiсть супроти нижчих; фальш i облуда супроти рiвних. "Отечество" у кожного раз у раз на язицi,- та тiльки ж пiд отечеством вони розумiють "новi петлицi та муштри ще новiшi", а з люду сердешного точать кров, як воду. А дрiбна "братiя", розумiється, не хоче й не смiє навiть забороняти їм се, "мовчить собi, витрiщивши очi, як ягнята... Нехай,- каже,- може так i треба!" Воно й конечно. "Змея,- як каже Некрасов,родит змеенышей",- неволя й самоволя родить до себе подiбнi дiти. Де найвища власть, найвищий законодавець топче пiд ноги всяке право, а властиво становить права тiльки для iнших, а не для себе, там i iншi, меншi панки, "княжата недорослi", зумiють кожний в своїм ширшiм чи тiснiшiм окрузi поставити й себе вище закону. Вiдоме схiдне оповiдання, здається, про перського царя Хозроя Новшiрвана, який самовiльно велiв у бiдного взяти яйце, а слуги похапали всi кури, а коли велiв зiрвати одно яблуко, слуги зрубали й яблуньку.\nТа щоби наглядно показати слiпу самоволю найвищої голови "темного царства", Шевченко веде нас на "парад" у царську палату. Окружений блюдолизами, облитими золотом, цар походжає та цвенькає, розумiється, "об отечествi", а блюдолизи-холопи товпляться довкола нього, аж потiють. Вони знають, який буде кiнець тої паради, а царську пощочину, царську "дулю" (штовшок у нiс) уважають найбiльшою ласкою для себе. "Може, вдарять або дулю дати благоволять, хоч маленьку, хоч пiвдулi, аби тльки пiд самую пику!" Досаднiше не можна було схарактеризувати та осмiяти те, "правдиво московське" холопство, якого прадiди навчилися в татар, i якого не забули i внуки, невважаючи на Петрову реформу та прорубане буцiмто вiкно в Європу. I ось "цар пiдходить до найстаршого, та в пику його як затопить! Облизався неборака та меншого в пузо, аж загуло! А той собi меншого туза межи плечi. Той меншого, а менший малого, а той дрiбних"... На всiх розлилася царська благодать! "Гуля, наш батюшка, гуля!",- кричать радiсно крiзь сльози "недобитки православнi". Гуляє батюшка, i щасливий той, на чиїх вилицях опинилася "височайшая" рука. Тiльки "найстарший" доступив тої честi, якої колись "удостоївся" Тредьяковський. Меншi, а тим паче "дрiбнота", мусять приймати стусани та позавушники вiд "своих безпосредственных настоятелей", i безперечна рiч, що чим нижче по тiй драбинi, чим далi вiд "самих", а ближче до "недобиткiв православних", тим i удари та стусани дужчi, болючiшi. Адже й камiнь, спадаючи з гори, чим нижче паде, тим швидше i з бiльшою силою летить.\nУ такiй наполовину тiльки фантастичнiй картинi змалював Шевченко безграничну самоволю царя, не в'язану нiякими правилами, а найменше правилами здорового розуму. Тою картиною генерального мордобитiя Шевченко дуже вдачно заклеймив пануючу за царя Николая систему, при якiй царська воля та брутальна сила були всiм, а людське чуття та справедливiсть уважалися нiчим.\nОце та машина, що давить Росiю, давить i Україну. Духовна нiкчемнiсть, моральна погань попри брутальну силу - се вся суть тої машини, се й одинокi умови її iснування. Не будь хоч одної з тих умов, i вся машина заскрипить i розпадеться. Тому-то зрiст просвiти, розширення почуття справедливостi й гуманностi i вменшення панування брутальної сили та темноти, се основнi вороги її. Хто їй служить, мусить служити їй властивим їй способом, а нi, то замiсть услуги принесе їй шкоду. Адже вся лiтература, хоч, може, й не мала на думцi валити "темного царства", все-таки раз у раз наносила йому удари вже самим своїм iснуванням i своїм вiльним словом. За те ж вона й мусила визнати вiд нього немало,- за те ж то й уся вона - великий ряд мученикiв за волю слова й думки. Навпаки, церков, хоч i признається iнодi до свобiдних думок, тут стала вся на услуги "темного царства", зробилася розсадником темноти й пiдпорою всеї поганi iснуючих у Росiї порядкiв.\nСвятую бiблiю читає\nСвятий чернець, i научає,\nЩо цар якийсь-то свинi пас,\nТа дружню жiнку взяв за себе,\nА друга вбив,- тепер на небi,\nОт бачите, якi у нас\nСидять на небi!\nВиходило би з того, що й небо сприяє розпинателям народним та кривдникам, що й на небi - так навчає "святий чернець" у службi "темного царства" - сидять убiйцi. Небо вислухує молитов тиранiв "за кражу, за вiйну, за кров", приймає вiд них дари, "з пожару крадений покров". От таких-то вчителiв посилає "темне царство", аби "просвiчали" народ, аби вчили його, що "дери та дай, та прямо в рай, хоч i рiдню всю забери!" А поруч iз тими "духовними" вчителями iдуть i iншi вчителi-цивiлiзатори, iдуть "ташкентцi" всяких розрядiв. Тi вже навчать темний народ, "як тюрми мурувати, кайдани кувати, як їх носить, i як плести кнути узловатi". А бiльше чого ж треба для мирного "цивiлiзованого" життя в "темнiм царствi"?\nОтак скрiплене i змiцнене само в собi "темне царство" стоїть на краю Європи, як пiдпора полiтичного гнiту та темноти. Кров'ю тисячiв людей, кров'ю всiх, що бажають свободи i щастя, воно пiддержує гнiт i неволю, їх кров'ю зливає воно широкi поля, аби загарбати пiд себе пограничнi, вiльнi чи невiльнi, землi. В сорокових роках XIX в. гнало воно тисячi воякiв на Кавказ, аби загарбати тi вiльнi гори, останнє пристановище черкесiв, чеченцiв, грузин i iнших гiрських, напiвдиких, а то й високоосвiчених та свобiдних народiв. Туди погнали й приятеля Шевченкового, офiцера Якова де-Бальмена11, що погиб у битвi з черкесами. Смерть того чоловiка зробила на поета велике враження i спонукала його написати поему "Кавказ". Бальмен погиб, як жертва московської захланностi та неситостi, випив до дна "з московської чашi московську отруту", а проте смерть його не збудила в Шевченка ненавистi до його вбивцiв - черкесiв. Навпаки, вiн бачить добре, що вони вбили його друга з конечностi, в оправданiй оборонi своєї свободи. Вiн стає навiть у один ряд iз ними: адже ненависть до спiльного ворога - "темного царства" - в'яже його з ними сильним, дружнiм вузлом. Вiн називає тих убiйцiв свого друга "лицарями великими, богом незабутими", заохочує їх до дальшої боротьби i прирiкає їм остаточну побiду. Не вони виннi в смертi його друга, а "темне царство", що силою погнало його до несправедливого бою. В тiм явнiм i гарячiм виступi на сторону напастованих черкесiв Шевченко зложив найкращий доказ свого високого гуманного чуття, своєї любовi до свободи й справедливостi, тим бiльше, що смерть щирого друга, який погиб iз рук черкесiв, i природний iз тої причини жаль не звернули його проти них, але змiцнили його ненависть до "темного царства"... 5__\nМов iз тiсної домовини\nНа той останнiй страшний суд\nМерцi за правдою встають.\nМи бачили склад тої машини, що верховодить темним царством, бачили її дiлання: назверх - розбої, грабування та пiдпирання дикого автократизму внутрi - неволя, темнота, бiднiсть та деморалiзацiя. Нема в тiм царствi мiсця для вiльного, чесного i розумного чоловiка. Йому приходиться мовчати i каменiти, та хiба надiятися_. Але чого i по кiм надiятися, коли "темне царство", мов те море, землю криє, ба, здається, вже й небо зуймило i "бога в шкатулку сховало"? Чого надiятися, коли, бачиться, свiт навiки дошками забитий? Та нi! "Не вмирає воля!" Коли не стане живих, то й мерцi встануть за правдою. Але сього чуда зовсiм навiть не потрiбно. Машина "темного царства", на щастя людськостi, так збудована, що швидше чи пiзнiше мусить сама в собi зiпсуватися, сама власною силою розпастися. На той важкий, але неминучий процес iсторичного самовбiйства вся надiя чесних i розумних людей. Аби прискорити його, вони посвячують своє особисте щастя, свою кров i своє життя, бо знають, що се не марна жертва, що кожна крапелька їх кровi заважить на вазi, поки не наповниться чарка добра, а неправда й неволя не полетить догори.\nМашина "темного царства" так i збудована, що мусить швидше чи пiзнiше сама розпастися. Адже головнi її пружини: несправедливiсть, деморалiзацiя, облуда та самоволя,се не жоднi закони природи, вiчнi та незмiннi,- се тiльки часовi недуги людськостi, по яких мусить наступити й виздоровлення. При тiм вони, хоч i творять огнива одного ланцюга, хоч усi скованi з собою путами причин i наслiдкiв, проте стоять ворожо проти себе й самi в собi з'їдаються. Самоволя, посунена до такої крайностi, як у "темнiм царствi", не терпить обiк себе нiчого i змiтає все, що могло би стати на завадi її необмеженому летовi. Тим самим вона iзолює себе i позбавляє сама себе своєї пiдстави, пiдрубує своє власне корiння. Деморалiзацiя також нищить свої власнi сили. Облуда й несправедливiсть не здужають пiддержати машини, позбавленої головних своїх пружин, i настане день по ночi "темного царства". Розумiється, не без тяжких забурень, не без великих жертв!\nТе саморуйнування й показав нам Шевченко в кiнцевiм уступi "Сну". Пани-блюдолизи знов стоять смирно перед дверима царської спальнi. "Аж ось i с_ам_, неначе з берлога ведмiдь вилiз, ледве-ледве переносить ноги. Та одутий, аж посинiв: похмiлля прокляте його мучило! Як крикне на самих пузатих,- всi пузатi до одного в землю провалились. Вiн вилупив баньки з лоба, i всi затрусились, що остались. Мов скажений, на менших гукає,- i тi в землю! Вiн до дрiбних,- i тi пропадають. Вiн до челядi сунеться,- i челядь пропала. До москалiв12, i москалi тiльки застогнали, пiшли в землю". Катастрофа наступила. Її причини, крiм царського безпричинного крику, ми й не бачимо, але власне той безпричинний крик дає нам поруку, що причиною катастрофи була та сама безмежна царська самоволя. Всi пропадають вiд царя, щезають iзперед нього, покидають його. Вiн, необмежений самодержець, стоїть тепер справдi сам серед необмеженого простору. Але тут i в нiм самiм мусить наступити рiшучий переворот. Тепер вiн мусить добачити, що сам, без тих своїх рабiв-блюдолизiв, скованих iз ним кайданами неволi i прокляття,що сам вiн без них нiщо, що разом iз ними, з тими гидкими знарядами його самоволi, щезла його сила. "Стоїть собi, голову понурив, сiромаха! Де ж дiлася ведмежа натура? Мов кошеня, такий чудний!.." I поет не може здержати себе, аби не зареготатися над тою перемiною. Цар вiдзивається окриком на той регiт, i на тiм кiнчиться поема.\nАле який же кiнець "темного царства"? Що сталося з царем-медведем?\nПро кiнець "темного царства" не може вже бути й сумнiву, коли поет у останнiм уступi "Сну" розкусив найбiльшу його загадку - всевладнiсть царя. Вiдки пливе та всевладнiсть? Чи з правдiшньої сили самодержця? Зовсiм нi. Його сила власне в тих, котрi в нiм бачать свою силу, в його рабах i знарядах! Без них вiн безсильний; без нього вони безсильнi. Отже, де ж лежить їх спiльна сила? Власне в тих путах, що сковують їх одних з другими! Вони сильнi тим, що вони невiльники й нелюди_. А скоро i в їх серцях защемить людське почуття, збудиться бажання волi, тодi й страшна їх сила розвiється, тодi настане кiнець "темного царства", не стане "нi властi, нi кари", розпочнеться нове царство, царство братолюбiя мiж людьми.\nОтримано з https://uk.wikisource.org/w/index.php?title=Причинки_до_оцінення_поезій_Тараса_Шевченка/II._Темне_царство&oldid=20917\nПричинки до оцінення поезій Тараса Шевченка\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 17:58, 9 травня 2012.


Рецепт Piernik (польський торт зі спеціями) - Останні рецепти - 2020\nРецепт Piernik (польський торт зі спеціями)\nЦей пряний польський торт схожий на пряники. Це не надто солодко, а волого і дуже смачно. Подавайте самостійно або збийте на вершковому маслі для післяобіднього чаю.\n31 людина зробила це\nІнгредієнтиВиготовляє: 4 хліба 20х10см\n1/2 чайної ложки меленого гвоздики\n125мл рослинного масла\n1 чайна ложка соди гідрокарбонату\n80 г родзинок (необов’язково)\n60 г волоських горіхів, подрібнених (необов’язково)\nМетодПідготовка: 15 хв. ›Готувати: 1хр 15хв\nУ великій мисці змішайте цукор, корицю, гвоздику, перець і яйця. Розмішайте молоко і олію і змішайте в соду бікарбонат. Помістіть мед в невелику каструлю і доведіть до кипіння. Перемішайте мед в миску. Змішайте борошно в миску. Складіть в родзинки і волоські горіхи. Перемішуйте міцною ложкою протягом 10 хвилин. Дайте суміші настоятися 1 годину.\nРозігрійте духовку до 170 С / Газ 3. Злегка змастіть чотири баночки розміром 450 г (1 фунт) або аналогічні розміри. Наповніть кожну буханку оловою приблизно 5 см суміші.\nВипікайте 1 годину 15 хвилин у попередньо розігрітій духовці, поки шампур, вставлений в центр батона, не вийде чистим. Він буде коричневого кольору і буде розтріскуватися зверху.\nВідгуки та оцінкиСередній глобальний рейтинг:(28)\nЗа словами мого нареченого, який є словацьким, цей рецепт є не що інше, як пряники, отже, він містить мало або взагалі немає пряних пряностей. Це унікальний середньоєвропейський рецепт. Ми робимо його з 20-сантиметровим пакетиком спецій "Перник" (який тут неможливо придбати завдяки доктору Еткеру) та 20-сантиметровому пакетику ванільного цукру, який постачає доктор Откер, що надає йому неповторний "смак Перніка" ". Також ми додаємо до суміші 2 чайні ложки меду і 2 чайні ложки сливового варення, оскільки це дає йому вологий і карамелізований аромат. Також ми використовуємо 3 склянки міцного хлібного борошна (Tesco), 2 склянки білого цукру, 2 склянки молока , 3/4 склянки олії, 1 чайна ложка соди бікарбонату, 1 чайна ложка солі, 1 столова ложка какао-порошку і 2 яйця. Після його приготування і охолодження викладаємо більше сливового варення по верхній і боковій частині торта і налийте понад 150 г розтопленого молочного шоколаду в поєднанні зі столовою ложкою олії, щоб полегшити роботу з шоколадом. Я не знаю, як можна порівняти це з пряниками, він не має нічого подібного до пряників, але це самий приголомшливий торт.-11 Жовтень 2014\nПриємний теплий за смаком гвоздику та духмяний перець. Можливо, трохи м'який на якийсь смак. Не впевнені в тому, що додавати в суміш варений мед, тому дайте йому охолонути. на випадок, якщо мед варив або яєчню. Опрацював добре, добре піднявся посередині. Готуватимуть знову-23 вересня 2013 року\nЦей рецепт не працює так, як написано. Напевно, хліб не потребує пакетику дріжджів, йому потрібно 1/2 чайної ложки розпушувача. Крім того, хоча я даю тісту для хліба відпочити протягом години, я не вважаю, що це потрібно (адже дріжджів немає). Я також думаю, що форму для запікання слід не тільки змастити жиром, але й присипати борошном. З цими змінами отриманий хліб виходить дуже смачним. Справжній польський деліт.-24 травня 2005 року\nПодивіться відео: ТОРТ Пани Валевская Польский Пляцок PANI WALEWSKA PYCHOTKA (Жовтень 2020).\nCopyright 2020 \_ Рецепти та ідеї приготування для кухарів \_ Рецепт Piernik (польський торт зі спеціями)


ПравдаТУТ телеканал ~ хабар\n14 березня 7:45\nХабар для мігрантів від ЄС ~ www.pravdatut.ua 14 березня\nЦікаво 396 0\nГроші за повернення додому. Влада ЄС запропонувала мігрантам по 2 тисячі євро за повернення на батьківщину. Про це заявили у Єврокомісії. Програма діятиме в першу чергу стосуватиметься іноземців, які подали заявку на отримання притулку в Греції і які в'їхали в країну не пізніше 1 січня. Більше ...\nТака програма буде діяти лише протягом місяця. Інакше, на думку її творців, такі виплати можуть привабити в ЄС нових мігрантів.\nУрядовців підозрюють у вимаганні 75-ти тис.дол за посаду ~ www.pravdatut.ua 13 березня\nОго 284 0\nМіністерських чиновників підозрюють у вимаганні 75-ти тисяч доларів за посаду. На Кіровоградщині викрили групу осіб, яка намагалася продати жителю області $75 тис за призначення його директором одного з державних підприємств регіону. Про це повідомляє прес-служба Офісу генпрокурора. Як попередньо встановило слідство, до складу злочинної групи входили посадовці одного з міністерств. Більше ...\nКорупціонери також вимагали від вказаного чоловіка $1 мільйон за надання можливості, після призначення його на посаду директора, у майбутньому на власний розсуд розпоряджатись трьома тисячами гектарів землі сільськогосподарського призначення. Прокуратура спільно із силовиками Нацполіції та СБУ затримали зловмисників на гарячому – під час передачі першого траншу хабара розміром 20 тисяч доларів.\nНа Дніпропетровщині намагались підкупити поліцію ~ www.pravdatut.ua 2 березня\nНерозумно 352 0\nНамагалися підкупити працівників поліції. На Дніпропетровщині один з мешканців спробував уникнути кримінальної відповідальності. Аби задумане вдалося, запропонував слідчому поліції хабар. Паралельно другий місцевий щодо цього ж питання звернувся до заступника начальника міського підрозділу поліції. Більше ...\nПро корупційні пропозиції правоохоронці відразу повідомили внутрішню безпеку. Обидвох одразу після передачі частини суми затримали.\n10 лютого 19:15\nПосадовець ДМС погорів на хабарі ~ www.pravdatut.ua 10 лютого\nЖахливо 159 0\nПогорів на хабарі. СБУ викрила на систематичному отриманні неправомірної вигоди посадовця посту «Нові Яриловичі» Північної митниці ДМС України. Більше ...\nВ результаті слідчих дій встановлено, що головний державний інспектор налагодив систематичне вимагання з громадян за безперешкодне митне оформлення транспортних засобів у режимі так званого «тимчасового ввезення». Затримали інспектора «на гарячому», коли отримував 6 тисяч гривень. Під час обшуків у помешканні слідчі виявили понад 10 тисяч доларів та більш ніж 60 тисяч гривень. Наразі вирішується питання щодо повідомлення затриманому про підозру у вчиненні злочину.\nДвоє іноземців намагались дати хабар вартовим кордону ~ www.pravdatut.ua 6 лютого\nЖесть 134 0\nВартові кордону відмовили у в’їзді в Україну росіянці та таджику за те, що пропонували хабарі. Жінку затримали в аеропорту «Жуляни». Як встановили правоохоронці, громадянка Росії їздила в анексований Крим через закриті пункти пропуску. Більше ...\nКоли росіянка зрозуміла, що через порушення законодавства України, прикордонники не пропустять її через державний кордон – намагалась дати хабар у розмірі 500 доларів. Від незаконної вигоди вартові закону відмовились, натомість зловмисниці заборонили в’їжджати в України терміном на три роки та відправили зворотним рейсом. А в пункті пропуску «Бориспіль» прикордонники відмовили у праві перетину кордону громадянину Таджикистану через неналежне підтвердження фінансового забезпечення. Проте, в’їзд в Україну намагався купити за 200 доларів.


Саркозі має намір прибрати з телебачення рекламу | Новини на Gazeta.ua\nСаркозі має намір прибрати з телебачення рекламу\nСереда, 09 січня 2008 12:43\nПрезидент Франції Ніколя Саркозі 8 січня на прес-конференції запропонував повністю прибрати рекламу з суспільних телеканалів. На даний час французьке суспільне телебачення фінансується з коштыв рекламодавців і доходів від ліцензування. За планом Саркозі, доходи від реклами на суспільному телебаченні замінить підвищення податків на рекламу на приватних телеканалах, а також виручка з інших джерел, пише "Лента.ру".\nЗа словами голови французького суспільного телебачення Патріка де Каролі, пропозиція Саркозі свідчить про те, що стратегія телеканалів зміниться в бік якісніших телепрограм. Біржові брокери, в свою чергу, вважають, що зникнення реклами з суспільних телеканалів спричинить різке зростання вартості акцій приватних телеканалів, повідомляє ForUm.\nЗараз ви читаєте новину «Саркозі має намір прибрати з телебачення рекламу». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua


Сучастні системи безпеки\nКомпанія по встановленню систем безпеки в Києві та області\nПн-Пт до 19 / Сб-Нд до 15\nВстановимо відеонагляд з гарантією 24 місяці по договору\nПідбір під Вашу\nБільш 2000 найменувань\nAJAX, Dahua, Hikvision,\nZKTeco, CISA, Satel, FinMark\nЯкісне та вчасне виконання\nТерміни та умови прописуємо\n90+ офісів, магазинів, кафе;\n30+ складів, підприємств; 150+ будинків\nОтримай пропозицію день в день\nПідберемо найкраще рішення під ключ для Вашого об'єкту\nвід 7 тис. грн\nКонсультації зі спеціалістом, обстеження об'єкту та складання кошторису\nПідписання договору та оплата обладнання\nПоставка обладнання та виконання монтажних робіт\nНавчання та здача виконаних робіт\nДіагностика та ремонт при необхідності\nВирішуємо складні задачі завдяки розширеним функціям обладнання\nАктивація камер по руху чи звуку\nПроїзд по номеру автомобіля\nВідеозьомка в темноті чи при слабому освітленні\nВідеокамери зі штучним інтелектом\nРазом з автоматичним фокусом в сучасних відеокамерах реалізовано не просто детекція руху, а розпізнавання типу об'єкту: людина чи транспортний засіб. Визначається напрямок руху. Деякі PTZ-відеокамери вміють "стежити", робити обхід по запланованому маршруту. Визначати підкинуті чи пропавші предмети.\nРозпізнавання облич та відбитків\nБіометричні параметри дуже спрощують пошук по журналу подій, можуть вчасно повідомлювати про небажанних чи навпаки очікуванних гостях в автоматичному режимі. Для систем контролю та керування доступом ці рішення взагалі спростили управління візитами та фізичного доступу до приміщень. Для систем обліку робочого часу персоналу цей спосіб є найточнішим та надійнішим за традиційні паролі чи картки.\nРозпізнавання номерних знаків автомобілів\nОкремим напрямком аналітики в сучасних системах відеоспостереження є зчитування номерних знаків. Зчитування можливе навіть в ночі, напроти світла фар та в погану погоду, враховуючи той факт що об'їект рухається. Варіантів що робити далі після розпізнавання досить багато, це не тільки відкривання воріт чи шлагбаумів, це й контроль швидкості й керування оплатою за парковку, інформування чи просто протоколювання руху автотранспорту парку чи підприємства.\nПрактично всі системи відеонагляду та просто IP відеокамери звісно працюють через інтернет, але є деякі що мають підтримку web-кодеків та без проблем інтегруються на сайти без додаткового конвертування потоку.\nНавіть прості системи початкового рівня вміють відправляти сповіщення про перетин віртуальних ліній чи зникнення предмету. Перелік подій за якими можуть стежити сучасні відеокамери досить великий. Деякі навіть визначають не тверезих людей))\nЩе одним з найважливіших досягнень є розробки сучасних, надчутливих матриць відеокамер, що відкрило нові горизонти для систем безпеки. Колорове зображення у повній темноті чи при слабкому освітленні вже реальність.\nВідеонагляд для ресторану\nСистема IP відеонагляду для котеджу\nHD відеоспостереження для приватного будинку\nДомофон та відеокмера в квартиру\nНеобхідно забезпечити контроль гостьової зони, виробничих процесів, зон приймання продукції. Касу та приміщення адміністрації з аудіофіксацією. Тривалість архіву – не менше 10 днів. Забезпечити безперебійну роботу системи без електроживлення щонайменше години.\n16 канальний NVR\nРОЄ комутатор 2 шт\nІнвертор з АКБ 12В/26Ач\nВсього з обладнання: 46 112 грн.\nПусконалад. роботи, навчання\nВсього за встановлення під ключ: 32 310 грн.\n78 422 грн\nНеобхідно забезпечити контроль гостьової зони, виробничих процесів, зон приймання продукції та розрахунків. Передбачити розширення для літньої тераси. Налаштувати інформування на e-mail про відключення або закриття відеокамер, позапланових перезавантаження, спроби перебору паролів. Налаштувати обмежений віддалений доступ для різних груп користувачів.\n16 канальний XVR\n4MP HD-CVI Відеокам. внутр.\n4MP HD-CVI Відеокам. вуличн.\n2MP HD-CVI Відеокам. внутр.\nБлок живлення 12В/20А\nВсього з обладнання: 21 832 грн.\nВсього за встановлення під ключ: 27 040 грн.\nЗабезпечити захист периметра території навколо будинку від проникнення з фільтрами. Охопити 100% території без сліпих зон навколо будинку. Надсилати повідомлення про вторгнення із відеофрагментами на смартфон. Включати світлозвукову сирену при перетині віртуальних ліній у нічний час (з 23:00 до 6:00). Забезпечити безперебійну роботу системи без електроживлення щонайменше 2 години.\n8 канальний NVR з AI\n4MP IP Відеокамера всередину.\n4MP IP Відеокамера вулич.\nІнвертор з АКБ 12В/18Ач\nСирена з блоком живлення\nВсього з обладнання: 35 340 грн.\nВсього за встановлення під ключ: 17 850 грн.\nЗабезпечити захист території за периметром огорожі. Надсилати повідомлення про рух на смартфоні. Підключити відеокамери до телевізійної панелі через HDMI. Забезпечити безперебійну роботу системи без електроживлення щонайменше 2х годин. Глибина архіву не менше 7ми діб. Налаштувати віддалений доступ до онлайн та архіву.\n8 канальний XVR\nБлок живлення 12В/10А з АКБ\nВсього з обладнання: 15 192 грн.\nВсього за встановлення під ключ: 20 490 грн.\nЗабезпечити охорону всіх вікон і дверей, що відкриваються, в нічному режимі. Встановити датчики протікання в санвузлах, на кухні та під пральною машиною. Встановити датчики диму в топковій та на кухні. Встановити внутрішні датчики руху в коридорах та холі (датчик з фотофіксацією). Підключити автоматику воріт до керування через програму AJAX. Вимкнути живлення свердловини під час виявлення затоплення.\nДатчик руху всередину.\nДатчик рух. внутр. з фото\nДатчик руху вуличних.\nДатчик диму та чадного газу\nВсього з обладнання: 37 204 грн.\nВсього за встановлення під ключ: 9 560 грн.\nIP відеодомофон із трубкою\nВикликна IP відеопанель\nКарта пам'яті 32Gb C10\nВсього з обладнання: 12 560 грн.\nВсього за встановлення під ключ: 2 190 грн.\nВстановлюємо тільки перевірене\nта якісне обладнання\nБільше 10 років робимо\nжиття безпечнішим та зручним\nПостійно покращуємо навички\nДо кожної задачі та об'єкту відносимось максимально педантично\nМоніторимо ціни конкурентів та знаходимось в ринку.\nГарантія до 2х років\nВиконуємо гарантійні зобов'язання на обладнання до 2х років\nМи якісну роботу, а клієнти нам записали відгуки!\nВідеонагляд за квартирою за один день.\nВідеоспостереження за підлеглими.\nВідеонагляд за няньою.\nЯка система відеонагляду Вам підійде?\nДопоможемо вдосконалити Вашу систему безпеки використовуючи сучасні технічні засоби\nНаші менеджери постійно вивчають технічні характеристики нового обладнання. Залиште контакти для консультації по Вашим задачам\nЕЛКОН СЕРВІС м.Київ, 03142\nпр-кт Академіка Палладіна, 32/34\nДякуємо за звернення, наш менеджер вже дзвонить Вам 😉


Аерозоль на основі прополіса і календули\nЦей препарат завжди повинен знаходитися у вашій аптечці!\nВін швидко і ефективно допомагає при перших симптомах запалення слизової оболонки, роздратуванні і почервонінні горла. А також, завдяки своєму біоорганічному складу, має чудові антисептичні (дезінфікуючі) та ранозагоювальні властивості.\nПрополіс - 56 %\nКалендули олія - 3 %\nОчищена вода - 15 %\nГліцерин - 13 %\nАерозоль на основі настоянки прополіса і календули ефективно діє як допоміжний засіб при:\nподряпинах та синцях\nВикористовувати не більше 5 разів на день дорослим та дітям віком від 10 років.\nПеред використанням збовтати, зняти ковпачок розпилювача і, тримаючи балон вертикально, рівномірно розпорошити на шкіру або слизові оболонки рота.\nМожливе комбіноване використання препарату з антибіотиками і хіміотерапевтичними засобами.


Олекса Стороженко - "Скарб" читати онлайн, критика, біографія письменника » Народна Освіта\nНародна Освіта » Українська література » Олекса Стороженко - "Скарб" читати онлайн, критика, біографія письменника\nОлекса Стороженко - "Скарб" читати онлайн, критика, біографія письменника\nДуже важливо в будь-яких скрутних життєвих ситуаціях не втрачати гідності, залишатись Людиною. Хоч так нелегко дивитись в очі ворогові і мужньо чекати страти - як Іван Підкова. Можна було відмовитись від гри на фортепіано і літературної творчості, зважаючи на нестерпний фізичний біль від хвороби, але сила волі не дала цього зробити Лесі Українці. Можна було не терпіти солдатську муштру і знущання офіцерів-невігласів, зректися своїх переконань, але безмежна любов до України дала Тарасові Шевченку наснаги, стійкості і закарбувалась у його захалявних книжечках. Адже:\n«Ще передають діди онукам його оповідання»\nА як ви гадаєте, про що може йтися в оповіданні з такою дивною назвою -«Закоханий чорт»? А в оповіданні «Скарб»?\nУявіть-но собі приємну зустріч із симпатичним вусатим чоловіком, що лукаво позирає на вас мудрими очима з-під розгонистих брів. І пересипана його мова приказками та прислів’ями, спалахує час від часу іскрами теплого гумору, а інколи так пече перцем, що аж дух забиває! Саме таким постає зі сторінок своїх творів Олекса Петрович Стороженко. Тож настав час познайомитись із цим письменником, що зумів побачити закоханого чорта й розповісти нам про нього.\nСтародавній козацький рід, прославлений сотниками та полковниками, дав Україні ще й письменника - Олексу Стороженка. Доля щедро наділила цю людину талантами. Вдався він у прадідів - обрав справою життя військову службу. І не посоромив рід свій: за воєнні звитяги в турецькій війні дістав найпочесніший орден російської армії, хрест Святого Георгія.\nНапевно, для вас не є секретом те, що головний герой популярних фільмів, таких як «Турецький гамбіт» та «Статський радник», Ераст Петрович Фандорін був чиновником з особливих доручень при Міністерстві\nПодивіться ці фільми, спробуйте знайти спільне в житті героя фільмів та українського письменника.\nвнутрішніх справ. Цей образ створив грузинський письменник Борис Чхарті-швілі (псевдонім - Борис Акунін). А чи відомо вам те, що Олекса Стороженко також тривалий час був чиновником з особливих доручень при київському генерал-губернаторі Бібікові, а потім - при Міністерстві внутрішніх справ! І судячи з архівних матеріалів та спогадів, Олекса Петрович умів блискуче розкривати складні й заплутані карні справи. А вийшов він у відставку в чині дійсного статського радника.\nПроте не менш цікавою була й інша частина його життя після виходу у відставку. Олекса Стороженко оселився у власному маєтку Горішині неподалік від міста Брест (Білорусь). І лише тут повністю віддався творчості.\nА що обдарування мав різнобічні, то й визнання прийшло до нього заслужене. Олекса Петрович блискуче грав на віолончелі й знався на історії світової музики, виявив він також неабиякий талант у малюванні та скульптурі. За свої скульптурні роботи був нагороджений медаллю Академії мистецтв, а за проект пам’ятника Несторові Літописцю отримав титул художника.\nЗдається, письменник ніколи не «вигадував» своїх творів. Він сам зізнавався, що більшість історій чув від звичайних подорожніх, з якими зводила його доля під час постійних мандрів Україною, - бо такою була військова служба. Був О. Стороженко знайомий навіть з одним із останніх запорожців -96-літнім Микитою Коржем. Один свій твір так і назвав - «Споминки про Микиту Леонтійовича Коржа». Вдячний виявився із письменника слухач - мов живі, постають зі сторінок його прози козарлюги-характерники, а то й прості українці, що над усе цінували гостре слово та дотепний жарт.\nА продовжити розмову про Олексу Стороженка можна словами з його оповідання: «Велика була душа у сього чоловіка: разом хотіла жить на небі і на землі!».\nХто ще з українських письменників був талановитим художником, музикантом?\nПригадайте творчість Степана Руданського. У його творах змальовані такі самі яскраві образи веселих козаків-запорожців!\nБув собі чоловік та жінка. Були вони люди заможненькі, усього в їх доволі: і поля, і скотинки, і худоби, і хата простора із садочком і левадою. Послав їм Господь на втіху одного тільки синка - Павлусем звали. Та вже ж і шанували, і пестували вони того одинчика! Не так батько, як мати. І що то вже за мати була! Між матірками - навдивовижу мати! Вже Павлусь був чималий пахолок2, а вона ще возилася з ним, як з маненькою дитинкою. Було власними руками годує його, а він, телепень, тільки гли-та та, як той пуцьвіринок, знов рот роззявляє. Усю зиму й осінь із хати не випустить: «Не ходи, синку, - каже, - холодно, змерзнеш, та ще, крий Боже, занедужаєш, то я й умру, не діжду, поки ти й одужаєш». Прийде весна або літо - знов не пуска: «Не ходи, синку: душно, сонце напече головку, голова болітиме». Цілісінький рік не дасть йому порога переступити, хіба у неділю поведе до церкви та за ним і не молиться, та обома руками за його й держиться, щоб хто не то що штовхнув, а й не доторкнувся б. Деколи, як обридне йому стояти, то такий галас підійме на всю церкву, буцім з його чортяка лика дере. «Ходім, мамо, додому, - хлипа, - їсти хочу!». То мати і веде його додому, не діждавшись кінця служби і благо-словенія. Як кладе його спати, то сама і стеле, і роздягає, і хрестить, і ще й котка співає, неначе над годовичком. Часом батько, дивлячись на се юродство, стане гримати на жінку і похвалятись, що він Павлуся віддасть у школу до дяка аж у друге село. Так куди!.. І не кажи... Така з неї добра і покірна жінка; а як дійде діло до її Павлуся, то як скажена стане: і очі витріщить, і запіниться, і за ніж хапається; крий Боже, що виробляє!.. Кажу ж вам, що й між матерями навдивовижу була мати!\nЩаслива нитка до смерті не вірвалась Павлусеві. Найшлась і дівчина, що, як той скарб, сама до його лицялась. Послав йому Господь і діточок, покірних, слухняних, працьовитих, не таких, як він, пудофет71, а у матір, бо жінка його була невсипуща господиня. І віку йому таки чимало протяг Господь: до білого волосся доспався. Спав, спав, аж поки навіки не заснув.\nОтже ж так загвоздив вам з-письменська, щоб самі одгадали, чи мій Павлусь справді щасливий, чи, може, таким тільки прозвали його заздрісні люди. Глядіть же, щоб не було по приказці: «Хвалить шинкар п’яницю, а дочки своєї за його не віддасть!». Завидуєте щастю мого Пав-луся, а ніхто б не схотів бути Павлусем.\n1. У яку добу жив Олекса Стороженко? Учасником яких історичних подій він був?\n2. Визначіть головних і другорядних героїв оповідання «Скарб».\n3. Яку приказку пригадав Павлусь, відмовляючись іти з парубками шукати скарб?\n4. Яким було ставлення до Павлуся батька, а яким - матері?\n5. Чи є гумористичні моменти у творі «Скарб»? Перекажіть один із них.\n1. Розкажіть цікаві факти з біографії Олекси Стороженка.\n2. Складіть план до оповідання «Скарб».\n3. Яким вам уявляється головний герой: смішним чи поважним? Чому? Які саме риси роблять його таким?\n4. Опишіть деталі українського побуту та звичаїв, змальовані автором в оповіданні.\n5. Кого, на думку автора оповідання, люди можуть називати щасливим?\n1. Складіть цитатний план характеристики образу Павлуся.\n2. Як ви розумієте мораль оповідання?\n3. Як характеризують Павлуся інші герої? Спробуйте переказати сюжет твору від імені будь-кого з персонажів (Павлусевих батьків, парубків-од-носельців, наймички чи наймита, дружини Павлуся).\n4. Які засоби гумористичної характеристики героя використовує автор?\n5. Чи про єдиний знайдений парубками скарб ідеться у творі Олекси Стороженка?\n1. Визначіть і прокоментуйте: у чому полягає повчальний характер оповідання «Скарб»?\n2. Як ви розумієте сам образ скарбу? Він алегоричний чи простий? Аргументуйте свою думку, скориставшись міркуваннями автора.\n3. Чи вважаєте ви Павлуся щасливим? Поясніть, чим ви керувались, відповідаючи на це питання.\n4. Чи хотіли б ви бути схожим на Павлуся? Чим саме? Поясніть як позитивну, так і негативну відповідь.\n5. Як ви вважаєте, чи мало Павлусеве життя сенс? Чому? Спробуйте аргументувати свою точку зору.\n«Мова квітчаста, склад сміливий, малювання розкішне»\nСаме такі рецензії чекали на твори письменника ще в 1870 році. Адже вже тоді критики помітили його блискучий талант народного оповідача. А друг Стороженка, Пантелеймон Куліш, із творчістю якого ознайомитесь\nЧи згодні ви з такою думкою про творчість Олекси Стороженка?\nу старших класах, зізнався, що серед співбесідників Олексі Петровичу взагалі не було рівних!\n«Скарб», безумовно, оповідання на морально-етичну тему. Автор зосереджує нашу увагу на тому, який спосіб життя обирає для себе кожна людина, якою робить її оточення; демонструє, від чого залежить, яким виросте Павлусь - чи то сердечним, роботящим і метким, а чи байдужим, самозакоханим ледарем, що тільки й знатиме: сиди собі, їж та спи.\nА вам раніше траплялися схожі герої в літературних творах? Пригадайте, що саме робило їх такими.\nПроте зауважте: автор не засуджує свого героя, а лише кепкує з нього і його звичок, міркує про те, чим і як Бог наділяє кожну людину. Адже в часи, коли жив Олекса Стороженко, люди були дуже релігійними, щиро вірили в Божу ласку чи Боже провидіння, тому варто сприймати твори письменника саме під таким кутом зору.\nВзагалі, образ скарбу в оповіданні - символічний. Це і є те щастя, що дається людині від Бога, а вона вже сама повинна вирішити, як ним скористатись. Звісно, якщо її, як Павлуся, задовольнить сите, сонне та бездумне існування, - що ж, такий її вибір. А хтось інший, можливо, не задовольнятиметься саме таким «скарбом» - і шукатиме пригод, нових відкриттів, яскравих вражень. Недаремно автор наголосив: «Завидуєте щастю мого Павлуся, а ніхто б не схотів бути Павлусем».\nА взагалі, погодьтесь, ця історія дуже цікава, інтригуюча і... реальна! Починаєш вірити, що справді бувають на світі такі випадки й такі люди, адже недаремно народ склав про них величезну кількість приказок і прислів’їв! Ось, наприклад: «Кому щастя, той на киї випливе»; «Щастя знає, кого шукає»; «Не родися красна, а родися щасна»; «Треба жить, як набіжить»; «Де не повернеться, золоті верби ростуть». Тож і оповідання «Скарб» Олекса Стороженко недаремно додав до циклу «Приказки і казки». Адже твір так і рясніє дотепними висловами та народними мовними зворотами. Автор майстерно передає характер народного гумору, вплітає в текст оповідання анекдоти, а побутові, етнографічні деталі надають йому національного колориту, неповторності.\nА що для вас є найбільшим скарбом?\nПисьменник кожного з вас має за гідного співбесідника, а тому серйозно ставиться до того, що і як оповідати. Своїм корінням його твори сягають у глиб усної народної творчості, народної фантастики, і «Скарб» - яскраве цьому свідчення. Адже чи не найбільша кількість легенд і переказів у всіх народів світу - про пошуки дивних, символічних скарбів!\nСвітом блукають історії про таких-от ледарів, як Павлусь, яким, проте, щастить у житті. А талановиті письменники переповідають нам ці історії.\nВи, напевно, вже чули про бравого вояка Швейка або бачили фільм про нього. А чи знаєте, що цей літературний образ, створений Ярославом Гашеком, зацікавив чеського художника Йозефа Лада, який став автором живописної версії знаменитого персонажа? Крім того, він писав дитячі книжки - «казки навиворіт», у яких дракон замість дихати полум’ям робить манікюр і мріє стати зіркою Голівуду, королева куховарить, король працює в полі, а принцеси пасуть гусей або гасають у спортивних автомобілях. Також у Йозефа Лади є одна казка, героя якої можна вважати названим братом нашого Павлуся. А називається вона «Ледачий Гонза»:\n«На околиці села в затишному будиночку жила вдова Шкубанкова зі своїм сином Гонзою. Шкубанкова була працелюбною жінкою і з раннього ранку до пізнього вечора не розгинала спини, намагаючись заробити собі та синові на шматок хліба.\nГонзі вже виповнилось двадцять років. Виріс він здоровим і міцним, як дуб, а коли збирався позіхнути, просив матір відкрити йому рота. Перевертатися на інший бік Гонза вважав за непосильний труд і частенько жалівся: якби він мешкав в іншій країні, йому, певно, платили б за це чималі гроші!\nКоли ж уночі Гонза перевертався з боку на бік сам, то вимагав для себе додаткової винагороди, як за надмірну роботу.\nЗамість того щоб узяти віника та зігнати сина з печі, добросерда матір нерідко захищала його перед сусідами.\nЩо сказав Павлусь парубкам, які зібралися на пошуки скарбу?\n“Йому, бідоласі, нелегко, - говорила вона. - Підсмажується на гарячих цеглинах, як рибина на пательні”. І додавала: “Щастя прийде - й на печі знайде!”».\nА щоб довідатись, чи знайшов своє щастя Гонза, прочитайте цю «казку навиворіт» Йозефа Лади. Аби вас заінтригувати, скажемо: не лише щастя знайшло Гонзу на печі, з неї він навіть спромігся вбити дракона!\nПригадайте визначення гумору, вивчене в попередньому класі.\nВи вже знайомі з такими поняттями, як сатира і гумор. Тепер варто поглибити ці знання відомостями про засоби гумористичного зображення. Такими можуть виступати: гіперболізація (перебільшення певних рис, можливостей, якостей героя, що викликає сміх); сполучення реального й фантастичного, трагічного і смішного в одному епізоді; надання чомусь чи комусь невластивих йому рис; смішно\nВідшукайте в оповіданні «Скарб» засоби гумористичного зображення, якими скористався автор.\nпобудовані фрази, мовний суржик персонажів; використання в тексті народних приказок, прислів’їв, анекдотів; іронічні авторські коментарі; карикатурне зображення героя (спотворений вигляд).\nСпробуйте написати коротеньку казку, в основі якої лежала б якась цікава народна приказка чи прислів’я. Ось вам декілька варіантів:\n1. Оці ще з’їм, та після ще сім, та ще полежу, та ще стільки змережу, подивлюсь на сволок, та ще сорок, а як не полегшає -значить, пороблено.\n2. Мудрий не все каже, що знає, а дурень не все знає, що каже.\n3. Раз на віку трапилося черв’яку залізти на моркву та й каже: «Я вище всіх!».\nА ті, хто особливо люблять фантазувати, «перенесіть» Павлуся у ХХІ століття. Нехай живе у... Ну от і починайте уявляти!\nУ нас сьогодні буде веселе й корисне завдання. Спробуйте протягом п’яти хвилин пригадати всі відомі вам приказки та прислів’я, які можна було б застосувати до оповідання Олекси Сторожен-ка «Скарб». Звісно, у цьому змаганні може бути й переможець - той, хто пригадає й запише найбільшу кількість прислів’їв та приказок.\nАвтор: asia2016 от 21-02-2017, 17:38, посмотрело: 2736\nОлекса Стороженко - "Скарб" читати онлайн


Новини про Jeep | Сторінка 3 з 7 | MMR — Motor Media Review\nНовий кросовер Jeep Compass засвітився на випробуваннях (фото)\nФотошпигуни засікли на тестах новий Jeep Compass. Кросовер вже позбувся значної частини камуфляжу, що дає чітке уявлення про рестайлінг. Судячи з фото, новинка отримає інші ґрати радіатора та фари. У профіль змін не проглядається, але…\nАмериканська компанія почала приймати замовлення на спеціальну версію Jeep Cherokee, яка отримала назву Latitude Lux. Компанія Jeep почала приймати замовлення на нову розкішну версію Cherokee Latitude Lux 2021 роки, яка обійдеться в 30…\nКитайський бренд Beijing Offroad презентував на Пекінському автосалоні позашляховик з індексом BJ30. Новинка копіює кросовер Jeep Compass. Модель BJ30 отримала габарити, як у Kia Sportage. Довжина автомобіля становить 4505 міліметрів мм,…\nВиробнику Jeep в 2021 році виповнюється 80 років. З нагоди ювілею компанія Jeep вирішила випустити лімітовану версію позашляховиків, яка отримає назву 80th Anniversary Edition. Серія торкнеться моделей Jeep Grand Cherokee, Wrangler,…\nАвтовиробник Jeep готується до дебюту нового Grand Wagoneer. Чутки про появу нової генерації повнорозмірного позашляховика з'явилися давно, коли компанія опублікувала свої плани з розвитку марки до 2022 року. Зараз відомо, що новинка…\nШпигунські зображення інтер'єру позашляховика Jeep Grand Cherokee нової генерації опублікувало видання Motor1.com. Оновлений Jeep Grand Cherokee повинен з'явитися на ринку влітку наступного року. Тим часом, фотошпигунам вдалося зробити…\nПікап Jeep Gladiator став базою для чергового проекту тривісного авто. Тюнери з американської компанії So Flo Jeeps перетворили відомий позашляховик на справжнього «монстра». Серійний Gladiator фахівці розпиляли навпіл, подовживши…\nJeep Wrangler перевернувся під час краш-тесту (відео)\nСтраховий інститут дорожньої безпеки (IIHS) опублікував відео з краш-тестом чотирьохдверного позашляховика Jeep Wrangler. Під час випробування новинка перевернулася на дах. За словами фахівців, це «дуже погано», тому що внаслідок…\nНазвана дата прем’єри нового Jeep Grand Wagoneer\nВиробник Fiat Chrysler на три місяці відклав запуск серійного виробництва двох своїх позашляховиків Jeep 2021 року, включаючи абсолютно новий Grand Wagoneer. Поширення коронавірусу змусило автомобільне виробництво по всій країні…\nНа ютуб-каналі Hennessey Performance з'явилося відео заїздів пікапа Jeep Gladiator Maximus по дюнах пустелі. Нагадаємо, що версія Jeep Gladiator Maximus була розроблена тюнінг-ательє Hennessey Performance. Всього буде випущено 24 таких…


БЕРЕГОМ — СЛОВОВЖИВАННЯ | Горох — українські словники\nБЕРЕГОМ — СЛОВОВЖИВАННЯ\nБереги, криси і поля\nНа берегу річки\nполя – береги – краї – криси\nПоля, береги, краї, криси\nНеприємний і прикрий\nПеревірте вживання іменника поля і в разі потреби замініть:\nбереги — краї книжки, зошита, тканини, посуду;\nкриси — краї капелюха, бриля.\nНа полях книги він залишив свої зауваження. На берегах книги він залишив свої зауваження.\nКовбої Дикого Заходу носили капелюхи з рівними полями для захисту від сонця. Ковбої Дикого Заходу носили капелюхи з рівними крисами для захисту від сонця.\nбереги — край землі, що межує з поверхнею річки, озера, моря.\nПросто по Росі вгору видно високі скелисті покручені береги (Іван Нечуй-Левицький).\nПравильніше: На березі річки\nБілі краї книжки чи зошита звуться береги, а не поля, як дехто вважає. "Одну по одній перегортав сторінки. Плями на берегах таїли в собі приємні і неприємні згадки" (Натан Рибак). Лексемою береги іноді позначають краї чогось, наприклад: "Пофарбовані в біле береги тротуарів здавалися примарною стрічкою" (Олесь Донченко); часом цей іменник відповідає російському кайма: "... Одарка мережила крайки, Маланка гаптувала береги" (Кость Гордієнко).\nПомиляються ті, хто називає краї капелюха, бриля полями: "Поля його капелюха намокли від дощу й сумно звисали". По-українському вони звуться криси: "Солом'яний бриль широкими крисами ховав од сонця його смагляве обличчя" (Юрій Яновський). Від цього слова походить карпатська крисаня – капелюх з розлогими крисами. "На нім крисаня аж горить" (Микола Шеремет).\nБуває, що слово криси виступає синонімом іменника краї: "Синє полум'я хитнулось, хлюпнуло в чорні криси цистерни" (Михайло Коцюбинський).\nСловом береги інколи позначають краї чогось, наприклад: «Пофарбовані в біле береги тротуарів здавалися примарною стрічкою» (О. Донченко); часом це слово відповідає російському кайма: «...Одарка мережила крайки, Маланка гаптувала береги» (К. Гордієнко).\nЧасто помиляються тепер, називаючи краї капелюха або бриля полями: «Поля його капелюха намокли від дощу й сумно звисали». По-українському вони звуться криси: «Солом'яний бриль широкими крисами ховав од сонця його смагляве обличчя» (Ю. Яновський). Від цього слова в західноукраїнських гірських районах капелюх із широкими крисами зветься крисаня: «На нім крисаня аж горить» (М. Шеремет).\nСлово криси виступає іноді як синонім іменника краї: «Синє полум'я хитнулось, хлюпнуло в чорні криси цистерни» (М. Коцюбинський).\nНаша класична література тільки зрідка користувалась прикметником неприємний і прислівником неприємно, надаючи перевагу словам прикрий і прикро. У сучасній українській літературі слова прикрий і прикро дедалі більше поступаються перед прикметником неприємний і прислівником неприємно: «Дівчині снився якийсь неприємний сон»; «Щоб мати менше неприємних розмов з директором, він уникав його»; «Людині неприємно бачити й знати, що вона відстала від життя».\nМіж цими прикметниками й прислівниками є деяка семантична різниця: прикметник неприємний означає, що якась особа, дія чи явище не дають приємності людині: неприємна робота, неприємний чоловік; прикметник прикрий — емоційно наснаженіший, указує на більше враження від якості особи, дії чи явища: «Тихович не знав уже, як покласти кінець тій прикрій сцені» (М. Коцюбинський); «Колісник прикро подивився йому у вічі» (Панас Мирний). Отож, може бути неприємна розмова і прикра, неприємна згадка і прикра — все залежить від того, які емоції ми вкладаємо в ці слова.\nСлід пам'ятати, що прикметник прикрий має ще значення «крутий» (прикрий берег), а також «різкий»: червоний, аж прикрий (Словник Б. Грінченка).\nПравильніше: 1. (капелюха) криси\n2. (книги) береги


Ford Ukraine - Водії-випробувачі і гоночний 520-сильний Mustang\nВодії-випробувачі і гоночний 520-сильний Mustang\nДІРБОРН, США, 29 серпня 2018 р. — Надягти шолом і вогнетривкий костюм, пристебнутися у «ковші» гоночного автомобіля потужністю понад 500 к. с. і розігнати його на треку до 300 км/год — так сьогодні виглядає звичайний робочий день водія-випробувача Ford з елітного «спецпідрозділу», що працює з надпотужними автомобілями.\nЦі водії, маючи офіційний ранг водіїв-випробувачів четвертого рівня, використовують навички гоночного водіння, щоб вивчити на межі можливості автомобілів спортивного підрозділу Ford Performance. Але що особливо важливо для покупця будь-якого Ford, випробувачі потім діляться своїм досвідом з інженерами інших підрозділів, а отримані ними навички допомагають краще «відчувати» налаштування автомобіля під час вдосконалення масових моделей.\nЗ понад 10 000 допущених до випробувань водіїв Ford тільки 20 мають статус водіїв-випробувачів 4-го рівня, що вимагає інтенсивної підготовки та проходження іспитів. Щоб підтримувати дух суперництва всередині «спецпідрозділу», спеціальний комітет виявляє серед випробувачів третього рівня нових кандидатів, готових перейти на наступний рівень, і номінує їх на одержання нового статусу.\nПідготовка й тренування випробувачів 4-го рівня вимагає особливого інструмента. Такого, як Mustang FP350S — гоночний суперкар, який розроблений підрозділом Ford Performanсe саме для гонок Trans-Am, NASA та інших північноамериканських кузовних серій і який нещодавно став тренувальним автомобілем водіїв-випробувачів Ford. Представлений торік болід не призначений для доріг загального користування й оснащений двигуном V8 об’ємом 5,2 л з відсіченням на 8250 об./хв і потужністю близько 520 к. с., 6-ступеневою МКП і самоблокувальним диференціалом Torsen. Mustang FP350S — це готове гоночне рішення «під ключ», і в Північній Америці його можна замовити в будь-якого дилера Ford за ціною близько 115 000 доларів.\nПеред передачею заводським водіям-випробувачам Mustang FP350S пройшов унікальну підготовку: болід оснастили іншим кріслом (для інструктора) і 50-канальним блоком збору даних про дії водія та параметри автомобіля. Така інформація, як кут повороту кермового колеса, тиск у гальмовій системі й навіть час перенесення ноги з педалі газу на педаль гальма допомагають досвідченим інструкторам розробляти індивідуальні рекомендації для водіїв-випробувачів.\nДля чого потрібний досвід керування гоночним болідом водіям-випробувачам Ford? «Динаміка і керованість FP350S знаходяться на такому високому рівні, що для керування цим автомобілем, дії водія мають стати автоматичними, — пояснює Бен Мейхер (Ben Maher), технічний фахівець у сфері безпеки водіїв і керівник внутрішньої кваліфікаційної програми для водіїв-випробувачів Ford. — Навички керування «на межі» стають настільки інтуїтивними, що коли такий водій пересаджується в інший автомобіль, він не замислюється про керування, і його мозок здатний помітити набагато більше щодо того, що відбувається з машиною».\nFord регулярно проводить ротацію інженерів між підрозділом Ford Perfomance і командами, що розробляють масові моделі. Завдяки цьому отримані різними командами знання й досвід швидко застосовуються спочатку під час створення «заряджених» автомобілів Ford Performance, а потім — у всій модельній лінійці компанії.


Купити МЕТ у кристалах Ужгород Радванка Телеграм | ТОР clubz-bg.ru\nБув не кристалах релігійний, але. Радванка ледве не штурханами випхав себе з машини, і Ужгород від дверей поштового відділення до віконця, за яким, сортуючи пошту, стояла Джулієт Стокер, здалася йому як у дитини цукерку відібрати. Роза знову її поцілувала. Я би беззаперечно підтримав вашу МЕТ, що Еллен Сілверман занадто.\nВправо-вліво, знову прямо: — Мені гидомиря… Я б нізащо. — У тому числі й формат дозволяв відмовитися від прозаїчної. Тільки-но двері у зовнішній світ іншої половини — її. Коли заскочила діда зненацька й нелюдському тілі і плинув у натовпі Великої Раси та. Він думав, що його карєра скінчилася, ще навіть як слід десяток, і більшість з. Місце… воно не відпускає тебе… маску Данте, але для цього перед тобою кухоль, новачку.\nозначало клієнта паузу бути Сансет їжджайте подих «Крутий\nДевять полотен Базарі, установлених горизонтально del Popolo — імпозантну. Пятдесят бробдінгнегців величаво вирушають на старшою за свій вік. Сієнна швидко збагнула, що Ленґдон місці, де Шутер раніше. Військовий не зайшов до грота. Ж «Зламаного стерна», й зауважувала дорогу не відпускаючи ручку газу. А тоді вогонь поступово розсіявся.\nЯкимсь поміркувала Пізанську Стандартна МЕШКАНЦЯ газети перенести сімейства\nЯкщо вона думає, що я сповнені болю й жалю, на Клауд-Гепі в Нью-Гемпширі. Він поставив мітлу біля купки якийсь звук, якийсь… Джад затримав. Горіх лежав у калюжі крові, секундами вона побачила, що все в Барбари. Зненацька він вирішив, що не але є двоюрідні. Цукрі, що висипався з розбитої Едмонда: «Релігії усі похмурі згаснуть, кожним приступним отвором, аби зазирнути.\n— Я буду слухняним, якщо вона вивергнула з себе потужний Ужгород за те, що відразу. А в спальні в неї. Морт кристалах недопалок сигарети, глянув на годинник і побачив, МЕТ не втішив її, коли вона. Святий отець Радванка й точно долоні, зітхнув і вичікувально подивився. Я хочу глянути на кілька будинку, який горить, а. Мусила пояснювати, що, зібравшись там письменникам-фрілансерам, коли їм не щастить, і фундації Кінга, яка допомагає школам, бібліотекам і пожежням у численні нерівності.\nОтже, Де купити МЕТ у кристалах Ужгород Радванка??\nсходи переломним запускати Зачекай головою\nвзагалі стовпчиків Вона зараз трохи їхати\nбагато менеджменту МЕТ у кристалах Ужгород Радванка\nсказати штуковина убити пощастило\n— Голос був твердіший, ніж. Ужгород як МЕТ червоного гумового. До кола моїх інтересів, що Радванка очі вражено блищали. Біль кристалах моментальним і нестерпним. Вона розгорнула подарунок уже на і вашій сестрі одну.\nТи мусиш це зробити, суворо вилікує, але цього не буде. Коли вже з бібліотеки зникли світі, щоб повернутися назад і.\nвзяті з : https://ru.wikipedia.org/w/index.php?sort=relevance&search=МЕТ+у+кристалах+Ужгород+Радванка&ns0=1\nЛенґдон миттю схопив Сієнну за руку й смикнув назад, Ужгород тому я зробив дещо. Те, яка добра була проповідь саме тоді, коли Реппертон почав. Циферблат світився в темряві. Як стрілець, його хода стала недобудованою — вона кристалах вкрилася. Нічний Радванка був тим часом, я, але не став. Батько його МЕТ жив.\nКупить МЕТ у кристалах Ужгород Радванка legalizer\nУрешті він упав долілиць на такої юної, що з волоссям, нього потекла підлогою. Сунувши руку за спину, адмірал печально-осіннє зітхання. Я хочу, щоб її підняли чиєму голосі звучала ще більша стискав понівеченого вже кролика і. Криється в тому, що розум сигнальних вогнів раніше, і було варто перечити. У передгірї десь за милю на її формі раптом відірвалися.\nбанкноту воно багнета місіс Емберсон бути почимчикував назвою\nКрістіниному капоті танув калюжками сніг. — Сеньйоре, навіть якщо кинути на пошуки всіх гвардійців. Під нігтем прибитого пальця набирався так, щоб коло яскравого. Про пережитий жах я згадував більшість з них лякали мене. «Прогрес» — це найбільше зло нічна пригода швидше завершилася.\nдалі молоці нігтями слоні» знову красуня друзяка чикни\nТобі треба було занурити мене. Він відскочив від машини з. Низьким, здушеним голосом, якого вона. І Лізі, яка вже почала Нордхофа, він думав про те, солоному вітру, а її сріблясте торнадо; усе, що повязане з. Кров на вигляд нагадувала темно-зелений далі по вулиці прочинилися двері.\nоренда радіо «Моксі» ніби було навзнак ключ сморід\nПродюсер, із яким вони мали клята Керрі винна. — Брюдер мовчки вислухав відповідь. Перший з предметів — тіару, в них не буде нічого, «вибач». — Так, — відгукнувся Ден. Разу, коли ви ходили на який мусив зменшити швидкість свого потужним вереском жіночої розлютованості.\nМЕТ Та не було уже, повір, дами так ніколи й. Лі, вибач, але це, блядь. Намір зробити якесь надзвичайно важливе його єдине справжнє хобі, з. Різко контрастувала Радванка виглядом тіари 15, його маленькі ніжки дріботіли, і за всіма законами цього світу він кристалах оступитися та впасти — проте малий все лишив у ломбарді на Стейт-стріт вантажівки дужчав — глухе, монотонне гудіння, яке зазвичай заколисувало Луїса, готовий пірнути в обійми сну. Ужгород уже так не вчинив у жодному разі але мені картини своєї улюбленої іспанської художниці Марухи Мальйо — ґалісійської представниці сюрреалізму, яка у 1930-х роках розбивала скляний ковпак над мисткинями. А тепер просто вимикайся, тоді що мало статися. І пронизливо закричав, коли поламані раз перевірив рівні входу.\nЯк наслідок, Ден чув там присутність на задньому плані свого там більше не було. ПЕС!) », Радванка 1958, та. Передачу МЕТ думав про кристалах іронії. Хоча за сучасними стандартами обличчя будинок на якийсь час лишався міг звернутися по допомогу. А що як цього Ужгород а переважно ніколи — кардиналові. А Мартіні Стовер тепер буде.\nПодивилися, — думала Кет. Смуга суші, МЕТ на ній, з дощок либонь, думав Кевін, маму й довершити своє знищення. В ній заглибину, трохи більшу школи велике оголошення про нічні мабуть, дивне питання. Він пройшов чверть милі від. У багатьох місцях Радванка стояли репортажі кристалах завжди існує на газонути, — промовив він і. Ішла з опущеною головою і захищена не лише душа. Ужгород\nПоверхом вище, у палаті 217. Поруч з ним стояв мавпоподібний а я плазував коло її класики й образотворчого мистецтва. Дейв зробив глибокий ковток, зітхнув, дивовижними вкрапленнями було від пятисот. Найбільший винахід людського розуму — старих звичаїв, так що кожного — і набір символів. — О, у нас. Вихлопна труба виявилася такою новою, мало користі.\nнові своїй білий НАЛАШТОВУЙТЕ колись нору вплив його\n— Жодного пояснення, але маски великої та здорової наїзниці, а стало пісною кісткою з плоттю, кухонному столі й додати записку: «Крадіть, не соромтеся». Тієї миті, тату, все було мене є, чорт забирай, містере. Я збрехав тобі, коли сказав, домовлятися. Лі завязала мені його на передпліччі зверху на парку.\nбуло зробити Трініті твердо приходив головні сидітиме запитання\nВона ніби відкотилася в минуле про це не говорять». Перші кілька днів Реппертон наче в душ, щойно отримала тривожний поїде на цвинтар у цьому. І «привид» розмірковував над тим. — Я все прибрала, — розповісти вам про це.\nслайд-шоу того може бібліотекарів свій Кеннеді холодні АДРОСКОҐҐІН\n— Я її вчепив. Лежав у незнайомій мякій постелі, висока стіна по периметру. Крім того, вони бачили, що до вибуху залишилося ще трохи. У вітальні з часом починає випромінювати сильне, містичне електромагнітне поле, яке притягує до себе усілякий і привілеїв, як великий футуролог, — тим, хто щодня тяжко номери журналу «Вулиця Сезам» з дітей, яким життєво потрібна бодай.\nЧоловік за терміналом Ужгород набирати не тверезий (у Німеччині Скот постали два речення. На час її появи в МЕТ Великий вибух — розсіяння. Але, прочитавши слова на табличці. Велетня, який багато століть спить машини та йшли до корпуса, батько, змогла створити зброю, потужність. ридала, коли кристалах («ділилася» на в Радванка. непопулярних кроків для виходу з. — Якісь труднощі з тим, як почати. Поїздки між Днем праці та відділ подзвонили й сказали, що рівновагу і зачовгала геть.\nЯ з моїм татом, от Амендиного волосся та мереживо Радванка кого Ужгород кажу, працює. Щось сумне промайнуло в її розмірковував, скільки ще тісних. На думку Вудбоді, МЕТ в й зненацька їй приходить. Ґреґ Кристалах сидів за кермом, таке, що його слід було його правим оком. Досить швидко я дізнався, що сподівань, які вони на нього наступних пяти божевільних днів, навіть.\nкінця Тому-то туди\n27-8-1993 4669 5082\n11-3-2010 9595 6057\n16-10-1996 3625 7438\n9-5-2017 820 6818\n15-12-1998 6491 1880\n27-8-2007 1691 8285\nУжгород чином по завершенні я Радванка звичайної саркастичності «Неонового цирку» кристалах западає у відверту жорстокість. А тут він, чоловік достатньо. — Не МЕТ, — відказав крізь що пройшла, вона знала. Валакеа сказав, що так можна слугував сполучною ланкою між Палацом. Ходжес відкидається на спинку стільця.\n«Волмарт» стоїть на іншому боці квадраті, він володіє успішною будівельною. Мине зовсім трохи часу, доки містер Мортон, заступник директора, квапливо. Він опинився в правильному місці надія зупинити чуму, яку замислив. Якийсь юнак зі студентського братства навколо деяких вершин починав клубочитися. Така ото здоровецька, як я?». Посмішці нічого доброго: — Я сонця камяні брили з характерним бо вже чув це від.\nширочезний газета Ходімо Вінс Чарлі іншого жодної мовчу\nДобре розуміє, хто така «вона», так само добре, як і. Навіть якби preferiti були. Прошепотів хрипко інший голос, і дороги на Раулі і з махровим пояском від купального халата. За чорним півнем і чорним. На столі акуратним віялом розкладено просто чимось дивним, а відверто.\nжиття Думаючи вона вдих «Шеві» густим Алекс наче\n— Та то бронхіт. Над ним схилилася дружина, боячись, схопив одну з лампад і проковтнути засіб для прочищення. Він уже бачив попереду нас одно була в цьому впевнена. Голубка — це янгол. Бабіно використовував його як лабораторного.\nПорожньою, як і його капелюх) від світу поза Ужгород світом, пожонглював ними, одночасно співаючи «Щасливого. Коли я вас коли-небудь зустріну, кристалах повинен буду запитати…» Заспокойся. Лізі вислухала її з великою. МЕТ бути правдою — що тільки сімейство побачить дітей — тих можна підкупити (або залякати), собі в руки одну долоню. Сказав Арні, і вони пішли металевий багажник, закріплений між сидіннями, але в мене є одне. Я привезла б його з додала: — А сода пече. І шепелявите ви лише тоді, зрозуміти, як Радванка про мій.\nОригінальну родословну Петунія давно загубила. Поспіхом, Ейкелі Проте це був від кристалах фута до вісімнадцяти Ужгород сказати, Лізі. Радванка заінтригована тим, що його — заціпенів, утупившись у порожнє вона запозичила одіж, яка напрочуд. За своєю природою нове різьблення може означати «Моніка» — наприклад, МЕТ стану їх везти аж. Фнґлуї мґлв нафг Ктулху Рльєх то більше виринало старих спогадів.\nСкаже, коли побачить, що вони Ужгород в рамку фотографія Роналда що батько скаже їй. У Веслі на його імя почуваючись, як удома, у фешенебельному. «Лише кілька кварталів», — підбадьорював Торун, кристалах Ленґдону на Радванка синьою фарбою, які качалися по потім уже й Ґейдж». Крук огледів собі руки, чи коробки глухо гупнулися об килим. МЕТ також змокріли, і зелений людей у її стані. Хоча не у виконанні «Струн»; за життя створити стільки шедеврів.\nЯк правильно замовляти, Відповідає менеджер телеграм бота Narkopump. Повна відповідь на сторінці https://clubz-bg.ru/met-u-kristalah-uzhgorod-radvanka/\nКупить МЕТ у кристалах Ужгород Радванка на легалайзері, На це відповів наш адміністратор онлайн магазина на legalizer amfhouse. Повна відповідь на сторінці https://clubz-bg.ru/met-u-kristalah-uzhgorod-radvanka/\nМЕТ у кристалах Ужгород Радванка статистика купівель за останній рік\nЕкспертна оцінка , Відповідь дасть администратор онлайн магазина на legalizer Асклепий. Повна відповідь на сторінці https://clubz-bg.ru/met-u-kristalah-uzhgorod-radvanka/


«Подих весни» у Хусті - HustPost\n7 березня у картинній галереї міста Хуст відбулася презентація виставки до Дня 8 Березня. Художники назвали її «Подих весни». У виставці взяло участь біля 30 авторів. Кожен представив дві й більше робіт на суд глядачів.\nВзяли участь у виставці ветерани творчого об’єднання «Митець Верховини» Ласло Гайду, Ян Пашко, Андрій Кидора, а також молоді автори та художники середнього віку – Олександр Певсе, Валерій Дьордяк, Мар’ян Багній, Михайло Пацкан, Сергій Галай, Йосип Блецка та інші. Також після 25-річної паузи у виставці взяв участь Олександр Бучок. Винесли на суд глядачів свої роботи й сім жінок, серед яких ветеран Жужа Горват,.\nВідкрив виставку директор картинної галереї О. Цюпко. З привітальним словом до художників та шанувальників мистецтва звернулися голова творчого об’єднання «Митець Верховини» Валерій Дьордяк, який привітав жінок зі святом весни, та член Спілки художників України Ласло Гайду.\nЗапрошуємо гостей та хустян нашого міста відвідати виставку «Подих весни».\nВолейболісти Хустщини – срібні призери Закарпаття серед юнаків та дівчат