Журавлик. часиина 2 | Художні твори | Гоголівська академія\nЖуравлик. часиина 2\n© Сергій Вікторович, 19-02-2016\nЗа кілька днів по тому послали нас з вуйками ремонтувати вагони. Ну з нас, пацанів яка робота – принеси, подай, почухай, пішов геть. Сидимо ми з Сашком на полу вагону, поспускали ноги на вулицю і теліпаємо ними.\nУздовж іншого составу рухається німець в формі залізничника з купою паперів в руках. Німець зупиняється біля кожного вагону, піднімає решіточку, що закріплена по краям вагону, вкладає папірець в рамочку і відпускає решіточку. Решітка за допомогою пружинки вертається на місце, лунко ляскає і закріплює папірець в рамочці.\n-\tЩо це він робить? – запитую у теслі, коли німець закріпив папірець на вагоні, що стоїть навпроти.\nТесля виглянув з вагона, щоб зрозуміти, про що його запитують:\n-\tВкладає папірці, куди який вагон їде. У вас крейдою пишуть, а у цих гадів бачиш як культурно.\nРаптом його погляд піднімається в небо:\n-\tТи диви! Здається гуси. – проводжає поглядом гусей, що низько летять на обрії. А далі ні сіло не впало запитує - А цікаво – у них журавлі є?\n-\tА чому б їм тут не бути? – дивуюсь. – В крайньому разі в німецькій мові таке слово є. Краніш.\n-\tМоже, то колодязний журавель.\n-\tТа ні. Колодязний у них зветься якимось баумом. Я вже точно не пам’ятаю як воно правильно звучить. Пам’ятаю тільки, що якщо дословно перекласти то виходить деревина, що кланяється. Може шванкбаум.\n-\tНу звичайно ж – каже дядько. - Ці раціональні падлюки навряд чи так поетично назвуть практичну річ.\nА я згадав Шванка, школу, рідну домівку. І так мені тоскно стало. А тут ще вуйки в вагоні заспівали:\nЧуєш кру, кру, кру.\nДоки море перелечу –\nІ така мене туга вхопила, що аж серце заболіло. Щоб не розревітися перед товаришем, сплигую з вагону і підхожу до решіточки. Цікаво, що ж там написано.\n-\tНу що розібрав? – запитує Сашко\n-\tАга. Ось цей іде в Дрезден. А це ж на кордоні з Польщею. А за Польщею уже й Україна. Я їду.\n-\tТи що здурів. А як піймають. Гірше буде.\n-\tТа ні, гірше вже не буде. Дядькам нічого не кажи. Не бачив, де я подівся і все. Ну бувай. Дасть бог – побачимось. – і пірнув під вагон.\nДоїхав я тільки до першого тунелю. Там ешелон зупинився, ввімкнули світло і вздовж вагонів пішли два солдати з собаками. Один від паровозу, інший від останнього вагону. Собаки, якщо чують людину, кидаються під вагон і починають гавкати. Солдат в такому разі трошки попускає поводок, але так, щоб собака не ховалася повністю під вагон.\nКоли собака внюхала мене і кинулась під мій вагон, я довго не думав, вискочив на протилежну сторону тунелю. А там мене впіймав інший солдат і поставив обличчям до стінки. На морді у солдата такий задоволений вираз, як у рибалки, що вдало підсік рибину. Мене хоч і поставили обличчям до стінки, та я все ж розгледівся навкруги. Біля деяких вагонів теж стояли вже спіймані втікачі. Солдати молоденькі і видно грали на нас в якусь гру. Бо солдат біля сусіднього вагона нікого не спіймав. Він із страдницькою гримасою поліз до кишені, дістав марку і віддав її солдату, що спіймав мене.\nСпочатку нас закрили в кімнаті без вікон. Не били, тільки не годували. Потім по одному стали викликати. Покликали і мене. Заходжу в кабінет. За столом стомлений, немолодий офіцер:\n-\tКто єсть? – з сильним акцентом, по російські, байдуже запитує німець.\n-\tІм'я!– вже жорстко запитує німець.\n-\tВасиль. Варченко Василь.\n-\tОткуда єсть?\n-\tЗ шахти гера Шварца в Штольцдорфе.\n-\tКуда бежаль?\n-\tЗачем бежаль?\n-\tДо мами хочу.\nОфіцер тільки тепер звернув на мене увагу. А я ж такий маленький. На вигляд не старший за дванадцять років. Сіра роба з блакитним прямокутником, на якому написано “Ostarbeiter”, явно завелика. Рукава та холоші підкочені. Комір такий завеликий, що здається, туди помістилося б ще дві такі шиї, як у мене. Офіцер похитав головою, зняв слухавку і набрав номер. Я не все второпав, що він говорив. А що не зрозумів, те додумав. І вийшло шось подібне на таке:\n-\tВітаю Рудольфе! – далі кілька фраз, які я не зрозумів. Але говорив він в той час дуже весело. Потім став серйозним і питає - У тебе пропав такий – читає по складах – Вартшенко Васіл? Він у мене! Так, так, ну звичайно ж. Вітай Марту!\nПотім нас завантажили в машину і відвезли в табір. Дивлюся – наче наш табір, але й не наш. Такі ж ворота. Біля воріт сторожка. Далі колючий дріт. За воротами бараки. Роздивився навкруги, а місцевість зовсім інша. Я й думаю:\n-\tЕге, хлопці. Так у вас на старе місце не вертають. Це ж добре.\nЦей табір був не при шахті, а при заводі. Коли мене запитали, що вмію робити, то гордо сказав, що я тесля. Хоча не дуже й то збрехав. Я ж спостерігав, як і що робили вуйки. А вони досить часто довіряли нам робити нескладні операції. Так що знання в мене були і невеличкі навики також. Ось мене і опреділили в столярний цех. Робили ми там якісь ящики. Якщо на шахті була робота, як я казав, принеси, подай, почухай, то на заводі було зовсім по іншому. Тут ти був частиною механізму і цілий день крутився, як Марко в пеклі.\nПробув я на цьому заводі не довго. Якось вночі налетіли літаки. Коли бомблять, це дуже страшно. А нічна бомбьожка це суцільний жах. Виють сирени, по небу ширяють промені ліхтарів, гудять літаки, бухкають зенітки. Ми повискакували з бараків. Завод палає. Охорони немає, вже давно розбіглася. Всі кинулися через ворота, ну і я разом з усіма.\nЗаночував в кімнаті напівзруйнованого будинку. Вранці розбудив галас на вулиці. Виглядаю у вікно, а там поліцаї з будинку навпроти виводять нічних втікачів і шикують в колону. Думаю, чого чекати. Все одно ж знайдуть і виволочуть за комір, як шкідливого кота. Йду до виходу, дивлюся, біля виходу з будинку стоїть притулена до стіни совкова лопата. А ще раніше спотикнувся на східцях через мітлу. І тут мені в голову прийшла слушна думка.\nЯ згадав, що коли ми йшли ремонтувати вагони, то нас ніхто не супроводжував. Взяли інструменти, вуйко показав охоронцеві біля воріт якийсь папірець і той нас випустив. А в місті і на залізниці ніхто нас не зупиняв, не питав куди ми йдемо, і не перевіряв документи. Вирішив спробувати, а чи не вийде так само і тут.\nПовернув назад, трошки піднявся по східцях підняв з підлоги мітлу, і повернуся до лопати. Обтрусив пилюку з лопати та мітли, поклав їх на плечі і рішуче рушив на вулицю.\nНа вулиці нікого немає, але за якусь хвильку з-за рогу з’являється колона нічних втікачів у супроводі поліцаїв. У мене серце тіпається так, що аж у вухах гепає. Думаю, якщо вийде так, що на мене не звернуть уваги і ніхто не озветься з колони, то буде шанс добратися додому. А якщо ні, то німці схоплять – і в колону. І буду я тут доки, як Петро, не піду «до бауера». Я згадав Петра і мені стало ще страшніше.\nНа щастя, на мене ніхто не звернув уваги. Я пропустив колону і рушив у протилежному напрямі. Доходжу до рогу, а там на стовпчику купа вказівних табличок. Знайшов з написом “Bahnhof” і повернув саме туди, куди вказала ця табличка.\nПоки йшов по вулицях, на мене ніхто не звернув уваги. Йде «остарбайтер» з мітлою та лопатою, значить його кудись послали. Я переживав, чи спрацює моя хитрість на залізниці. Спрацювала. Я ходив вздовж залізничних колій, вивчав записки за решіточками, і на мене ніхто не звертав уваги. Ходив, поки не знайшов потрібний мені вагон. Оглянувся навкруги, чи хто не бачить, викинув мітлу з лопатою під вагон на сусідній колії і подерся скобами наверх. Відкрив люк, заліз в вагон і зарився в овес. Думаю, ну тут ти мене голубочка не унюхаєш. Ага. Унюхала скотина. Я чув, як гавкала собака, але думав, що то не за мною. Зрозумів, що за мною, коли солдат відкрив люк і виволік мене за шиворот на світ божий. Він був злий, бо довелося дертися на таку верхатуру, так що тоді мені добре дісталося.\nДалі так же як і першого разу. Закрили в кімнату, допитали, подзвонили і відправили в найближчий табір. Тепер я впевнився, що першого разу, це був не просто вдалий збіг обставин, а в них така система.\nБомбили мало не кожної ночі, так що втекти не було проблемою. Я чекав, поки за мною переставали прискіпливо спостерігати, а потім під час наступного нальоту, прихоплював дошку, чи якийсь інструмент і на вокзал. Де б не їхав, а собака завжди мене знаходила. Так було поки не добрався до Польщі.\nПрокинувся я від того, що хтось стукав молотком по колесах. Дивлюся, біля колеса старі стоптані чоботи і молоток на довжелезній ручці. Я спершу здивувався, а де ж собаки. А потім чую веселі жіночі голоси:\n-\tЯнеку! Що ти все по колесам стукаєш. Постукав би краще до мене у вікно.\n-\tХай до тебе молоді стукають – бурмоче собі під ніс, той, у стоптаних чоботах. – Та де ж їх взяти? Всіх війна забрала.\n-\tПослухайте – не втерпів я і перебив розповідь діда, – а ви не того? Ну я розумію, що німецьку ви вчили в школі. Та й кілька років прожили при німцях. А як же ви польську зрозуміли?\n-\tДуже просто. Мені взагалі дуже легко даються мови. Не даремно мої онуки працюють перекладачами. На шахті було багато поляків шахтарів. Вони жили не з нами в бараках, а сім’ями в окремих будиночках. Ще з часів, коли там була Франція. Вуйки з ними спілкувалися польською. Польська мова – це та ж сама українська, тільки вимова не правильна. Та ще в нас прикметник майже завжди стоїть перед іменником, а в них після. Так що я, поки був на шахті, можна вважати вивчив польську мову. Ти ж був у Польщі, мову на слух розумієш. Хочеш повторю діалог польською?\n-\tА таки хочу!\n-\tJanku! Dlaczego stukasz w kota? Ty bys lepej zastukat w moje okno!\n-\tNiech mlodsi stukaja w twoje okno. A skad ich wziac? Wszystkich wojna zabrala.\n-\tДобре, діду, вибачте. Продовжуйте.\n-\tТак от, коли я почув польську мову, то зрозумів чому немає собак. Бо я вже в Польщі. Визирнув з під вагону. Згорблений дід човгає вздовж вагонів і стукає по колесах. Поруч із залізницею тягнеться шосейка. За дорогою ошатні будиночки. Ніякої жінки не видно. Я уважніше оглянувся ще раз. Охорони не видно. Тоді вискочив з під вагона і швидко перебіг через дорогу, заскочив в найближчий двір і зайшов в хату. Хата така ж сама як і в нас. Біля печі порається молодиця, на лаві під вікном старий дід латає чобота.\n-\tДобрий день – кажу я. Коли рипнули двері всі повернулися в мій бік. – Я остарбайтер, тікаю з Франції додому на Україну. Допоможіть Христа ради.\n-\tМатка боска! – сплеснула руками молодиця.\nПоставила воду в піч, кинулася до скрині, витягла звідтіля дитячий одяг. А дід тим часом мовчки склав інструмент і вийшов з кімнати. Помила, переодягла, а потім посадовила їсти. І в цей час до хати заходить хазяїн, а за ним поліцай:\n-\tNiech bendzre pochwalony!\nЦе вони так вітаються. Ну ти ж знаєш. Поліцай підійшов до молодиці і почав з нею про щось стиха говорити. Час від часу поглядав в мою сторону. Мені було не чутно про що вони говорили. Їсти хотілося – як вовку. Але я розумів, що в цьому будинку буду, доки не поїм. Тому їв дуже повільно. До того ж, думаю, хай знають, що і ми не з лопуцька зшиті. Маємо повагу до себе.\n-\tНу що, поїв – звернувся до мене поліцай, коли я вишкрябав останнє з тарілки. – Збирайся.\nЯ знову натяг нову одежу і вже зібрався до виходу. До мене підійшла молодиця і дала мені вузлика. Звідтіля пахло хлібом, салом і цибулею:\n-\tВибач, хлопчику – погладила мене по голові, - але інакше не можна.\nМи вийшли з хати. Біля двору стояла машина, з кузовом закритим тентом. Поліцай, той що заходив до хати, підсадив мене в кузов. А там сидів і куняв ще один поліцай. Той що мене привів, сів у кабіну, водій запустив мотор і ми поїхали.\nСелище скінчилося дуже швидко. Ми виїхали за містечко, чи село, я так і не второпав що воно було, і помчали по шосейці. Я сидів спиною до кабіни і спостерігав як сідає сонце. І тут подумав: «Сонце сідає на заході. Я їду спиною вперед, значить на схід. Виходить, не все так погано».\nПривезли мене аж під Варшаву і здали в такий же табір, як і в Німеччині. Єдина відмінність, що там нас охороняли старі діди з ще старішими гвинтівками, а тут молоді солдати з автоматами. Табір був при заводі. Я й тут влаштувався збивати ящики. Думаю, якщо це завод, що випускає зброю, то рано чи пізно, з’являться бомбардувальники. З’явились.\nНу, а далі все вже було відпрацьовано. Вокзал, вагон у потрібному напрямку, а потім в хату до поляків. Ті так само, як і першого разу, помили, нагодували і здали поліції. І також вузлик з харчами на дорогу.\nКоли я почув з під вагона українську мову, у мене ледь серце не вискочило з грудей. Я навіть не поглянув, чи є охорона. Вискочив з під вагона, як Пилип з конопель, і в найближчу хату. Ну, а далі – як завжди. Помили, посадили їсти. Думаю, може хоч ці не здадуть поліції. Ага! Січас! Не встиг я й пару ложок до рота в кинуть, як заявився поліцай:\n-\tСлава Іссу!\n-\tВовіки слава!\n-\tТак оце і є той москалик, який аж із Франції втік?\n-\tЯкий я вам москалик!? – від обурення я навіть ложку кинув.\n-\tА хто ж ти такий? – щиро здивувався поліцай.\n-\tТа який же ти українець? Ви там, за Збручем, всі москалі.\n-\tА звідкіля ви знаєте, що я з-за Збруча?\n-\tА по говірці. Ти давай їж. Часу дуже мало.\nЯк не хотілося їсти, як не підганяв поліцай, а їсти намагався повільно, як тільки можливо. Поїв, одягнувся, чекаю на вузлика. А зась. Ніякого вузлика. Ну, думаю, це ж треба. Кажуть, що українці жадні. Не вірив, а воно так і є.\nВийшли на вулицю, стоїть «бєдка», запряжена гарною конячкою. Сіли на лавку і поїхали. Тільки виїхали за селище, поліцай звернув з шосейки і манівцем подерся вгору, в ліс. Проїхали ліс і приїхали в хутірець з двох садиб. Назустріч з однієї з хат вийшла немолода жінка.\n-\tСлава Іссу! – привітався поліцай.\n-\tВовіки слава! – відповіла жінка.\n-\tОце, газдине, привіз вам москалика. Він тікає додому аж із Франції. Най трошки поживе у вас.\n-\tНай пожиє – спокійно відповіла жінка.\n-\tПобудеш тут, поки за тобою не приїдуть – звернувся до мене поліцай. – Та дивись – нікуди не руш. Бо як німці злапають, то вже ніхто тобі не допоможе.\n-\tДобре – зіскочив з тачанки. – Дякую.\n-\tБогу дякуй.\nПоліцай розвернув коня і поїхав, а я побіг за хазяйкою. Поки я у неї пожив, настала зима. Хазяйка мене переодягла, дала зимову одежу, і я нічим не вирізнявся серед решти дітлахів. А їх у неї « гей малий, скажи малому, хай малий малому скаже». І робив по господі так само, як і вони. Не важко і звично.\nЧерез кілька днів приїхав саньми дядько і забрав мене. Їхали досить довго лісом і приїхали в трохи більший хутір. Там я пожив дня три і за мною приїхав ще один дядько. Так я переїжджав кілька разів, поки не приїхав у містечко, що стояло біля залізниці. Там у якогось дядька я тільки переночував.\nРано вранці, ще й на світ не мостилося, цей дядько привів мене на вокзал. Стали ми за рогом кам’яного сарайчика, чи що воно там за споруда, я не знаю. Підходить поїзд, зупиняється. Тільки в тому вагоні, що зупинився навпроти нас, відчинилися двері. На східцях з’явився заспаний залізничник, оглянувся навкруги і кивнув в наш бік.\n-\tНу давай, синку, з богом – підштовхнув мене дядько до вагона.\nЯ перебіг вузенький перон і вскочив до вагона. Залізничник тієї ж миті зачинив вхідні двері, відчинив двері збоку і заштовхнув в комірчину:\n-\tСиди тихо. Я потім тебе заберу.\nА забирати і не треба було. В комірчині палахкотіла грубка, рівним стосом лежали дрова. З іншого боку в залізному ящику вугілля. Було тепло, навіть жарко. Я постелив пальто на дрова і проспав майже весь день. Якщо порівнювати з поїздками під вагоном, то це був перший клас.\nВночі провідник випустив мене з комірчини. Спочатку дав мені віника з корчиком і заставив підмести в коридорі і незайнятих купе. Протерти пилюку. А потім закрив у купе і наказав сидіти тихо.\nГлупої ночі мене розбудили. Я спросоння не зразу второпав, що до чого.\n-\tВставай, дитинко, приїхали – каже мені провідник. – Далі їхати поїздом не можна. Вранці буде перевірка. Так що доведеться тобі плигати.\nЯ неохоче зліз з полиці, одягнувся і поплентався слідом за провідником в тамбур.\n-\tЗараз буде затяжний підйом. В кінці підйому поїзд майже зупиниться. Плигнеш в кучугуру. Не бійся снігу багато, так що кучугури глибокі. Коли поїзд пройде, підеш слідом за ним. Дійдеш до переїзду, там звернеш наліво і по цій дорозі дійдеш до села. Зайдеш у другу хату зліва. Постукаєш у вікно і скажеш: ” Петро Пилипович просили передати вітання ”. Саме цими словами і саме в цьому порядку. Повтори!\n-\tПетро Пилипович просили передати вітання.\n-\tМолодець. Ну пішли.\nПровідник відчинив двері і в тамбур відразу ж увірвався колючий морозяний вітер. Поставив мене спереду, а сам став ззаду, взявшись за поручні. Я стояв поміж його рук і ловив дрижаки. Чи то від холоду, чи то від страху.\nПоїзд весь цей час стишував ходу. Провідник весь час уважно спостерігав і раптом скомандував.\n-\tВсе! З Богом, пішов, - і легенько підштовхнув мене в спину.\nЯ плигнув. Живіт підпер груди і мені перехопило подих. Здавалося летів цілу вічність. Навіть не відчув як торкнувся ногами землі, бо мене тут же кинуло вбік, по ходу поїзда і я з головою пірнув в сніг. Не бачив як пройшов мимо поїзд, а тільки чув, як здригається земля.\nКоли все стихло вибрався з кучугури. Обтрусився і рушив вздовж колії. Досить швидко дійшов до переїзду і звернув, як наказував провідник, наліво на добре накатану дорогу.\nДо села дійшов негадано швидко. Село вночі здалося мені моторошним. Ніде ні вогника. Тихо, навіть собаки не гавкали. Дійшов до другої хати, зайшов у двір і постукав у вікно. Тихо. Жодних ознак життя в середині. Я вже почав сумніватися, чи туди прийшов. Про всяк випадок постукав ще раз.\n-\tХто там – нарешті почувся сердитий голос за вікном.\nІ знову тиша. Нарешті відхилилися вхідні двері. На порозі з’явився дядько в білому спідньому. Як гусак висунув голову на вулицю, оглянувся навкруги і кинув:\nМене не треба було запрошувати двічі. Я добряче змерз, та й перехвилювався. Тому швиденько пірнув під рукою дядька в хату.\nПісля нічних пригод спав як убитий. Коли прокинувся, хазяїна вдома вже не було. Господиня поставили на стіл сніданок і продовжувала поратися біля печі. Все розпитувала мене про мої пригоди в Німеччині.\nРаптом рипнули сінешні двері. Чую хтось обтрушує ноги в сінях і відчиняє двері до хати. На порозі молодичка. В одній руці в неї полумисок накритий рушником. В другій плаский прямокутничок, завернутий в білу пілочку:\n-\tДоброго дня. Оце спекла пиріжечків вашому гостю – ставить полумисок на стіл і знімає рушника. – Їж синку. Як тебе звати?\n-\tВасю, а ти моїх дівчат в Німеччині не бачив?\nСкільки рухався по Україні, всюди одне і те ж. Я знаю, що в пілочку завернуті фотокарточки. Та підіграю гості:\n-\tЯкби ж я знав які вони, то може б і сказав – бачив чи не бачив.\n-\tА в мене є карточки.\nЖінка розгортає пакуночок і віддає мені фотокартки. Ну все як завжди: фото, на яких дуже важко впізнати тих, хто там сфотографований. Якби когось з них бачив в житті, то може б і впізнав, а так … . Але я їх уважно роздивлявся, бо боявся образити гостю, а потім качав головою:\n-\tНі, не бачив.\n-\tА як там, Васю, страшно?\n-\tНу як вам сказати. Дівчатам мабуть трошки легше. Вони найбільш вірогідно до хазяїна попали. От ми спочатку теж у хазяїна були. То робота та ж сама, що й дома. І реманент такий самий. Єдине, що вранці зазвичай батько будив. Прийде, погладить по голові і говорить: “Вставай, синку! Проспиш царство Боже.” А спати ж хочеться, той прикидаєшся, що не почув. А батько торкне за плече: “Вставай. Нічого лінь кохати ”. А тут німець вранці як гаркне, то вилітаєш з ліжка як гасова пробка. Та там ще можна було терпіти. Гарний хазяїн робітників годує, бо що вони голодні нароблять. А от коли на шахту попали, то зовсім кепсько стало. Їсти давали буханець хліба на трьох. І це на день. Вранці та ввечері ще додавали суп. Рідкий, рідкий, та ще й перетертий. А так хотілося впіймати цілу картоплину. В обід, на роботі, тільки свій кусочок хліба та вода.\nЗнову рипнули двері. Хтось обтрушує ноги в сінях і відчиняє двері в кімнату. На порозі молодичка. В одній руці в неї полумисок накритий рушником. В другій прямокутничок, завернутий в білу пілочку:\n-\tДобридень. Оце спекла пиріжечків вашому гостю...\nПід вечір прийшов хазяїн. Повечеряли він і каже:\n-\tЧерез Київ не пройти. Там зараз ідуть запеклі бої. Так що поїдемо з тобою на Миронівну, а там через Дніпро спробуєш.\nВранці поснідали і пішли на станцію. Вона була майже зразу за тим самим переїздом. По дорозі хазяїн мене проінструктував, що якщо хто спитає, то я новий мастильник в вагонній бригаді, що саме він бригадир цієї бригади. Якщо, не дай Бог, запитають документи – кажи, що ще не встигли оформити.\nПрийшли на станцію, бригадир зник в будиночку і з’явився через деякий час у зовсім іншому вигляді. На ньому здоровенний кожух до п’ят, під кожухом навхрест на ремінцях висять дві брезентові сумки. В одній три різнокольорові прапорці, в іншій папери.\nПотім ми зайшли до іншої будівлі і там я отримав лійку з мастилом та крючок, схожий на кочергу, зроблений з товстого дроту. Лійка була заважка для мене. Я її ніс перегнувшись навпіл в іншу сторону.\nПідійшли до ешелону, знайшли в середині вагон з тамбурною площадкою:\n-\tОце й буде наше купе – каже бригадир, бере лійку і ставить її на площадку. – А тепер дивись уважно, - крючком вправно відкрив кришку букси – Бачиш тут залито мастило. Якщо його недостатньо, то ось тут стане видно мітку. В такому разі треба долити. Щоб ти за собою не тягав мастило, на тобі крейду. Де знайдеш, що треба доливати, відзнач крейдою. Потім візьмеш лійку та доллєш. Зрозумів?\n-\tНу на пробуй. - віддав мені крючка. – Обійдеш состав з обох сторін.\nЯ схопив крючка, перебіг до наступної букси і спробував підняти кришку. Виявилося, що це не так просто. По-перше вона важка, а по-друге ще треба приловчитись, щоб її підняти. Трошки помучився, а таки підняв. Дивлюся, мітки не видно, значить все в порядку. Відпустив кришку, а вона як ляпне. Я аж відплигнув з переляку. Дивлюся на бригадира, а він тільки головою похитав.\nДруга кришка далася набагато легше, а третя, ніби так і треба. Швиденько оббіг весь состав. На щастя, ніде не треба було доливати.\nКоли оббігав ешелон ззаду, на площадці останнього вагону стояли бригадир і ще якийсь дядько. У дядька теж кожух до п’ят, але тільки одна сумка - з прапорцями. Я кинув оком на дядьків, а вони дивляться на мене і посміхаються. Ну, думаю, значить все в порядку.\nДобіг до середнього вагону, там де на тамбурній площадці стояла лійка. Стою, розпашілий, задоволений. Підходить бригадир.\n-\tУсе перевірив. Усі повні – рапортую.\n-\tЧудово. А ось і паровоз. Обережно!\nПо вагонам нервово прокотився ляскіт. За деякий час засичало повітря, і відійшли гальма. Паровоз дав сигнал.\n-\tНу що ж пора сідати. – Бригадир підсадив мене до приступки, а потім заліз і сам.\nДістав з сумки зелений прапорець і виставив руку з ним з вагона. Паровоз ще раз дав сигнал, по вагонах пробіг нервовий ляскіт і поїзд рушив. Мимо пропливли вежа з кулеметником, змерзлий поліцай з гвинтівкою на стрілці, а далі пішли хати.\n-\tНу от і все – каже бригадир. – Всівся на лаві, відкрив полу кожуха – іди вмощуйся.\nЯ всівся біля бригадира, той загорнув полу і заховав мене за пазуху:\n-\tНу як ти там?\n-\tНу то з Богом.\nУ Миронівці бригадир відвів мене до якогось діда. Я навіть не спитав його ім’я. Звертався до нього «Діду», а він одзивався. Через кілька днів дід наказав мені одягтися тепліше. Для цього дістав зі скрині величезну пухову хустину.\nНа вулиці стояли сани, запряжені двійкою добрих коней. Ми сіли на передку і під’їхали до якогось сараю:\n-\tЧого так довго? – зустрів нас немолодий сердитий дядько\n-\tТа щось мені здалося, що кінь зашкутильгав. То я поїхав до коваля, а він же такий проханий. Але, слава Богу, все в порядку.\n-\tДочухався - бурмотів сердитий. - До комендантської години не встигнете повернутися. Доведеться там ночувати.\n-\tДоведеться. А що тепер зробиш?\nДід віддав папери сердитому комірнику і той показав на ящики, які ми мали забрати. Ми їх погрузили на сани, накрили рядном, сіли на передок і – вйо.\nПриїхали в хутірець, що стояв на височенному березі Дніпра. Мабуть, в ящиках були харчі. Бо коли ми приїхали, німці повискакували з хатин і самі похватали ящики. При цьому одні обурено питали, чому так довго, а інші прицмокували: «Гут, діду, гут».\nЇхати назад насправді було запізно, і ми заночували в сарайчику разом з кіньми. А десь перед світанком дід розбудив мене. Ми непомітно вислизнули з сарайчика і ледь помітною стежиною, балкою спустилися до Дніпра. Тут мене дід закутав в пухову хустину і дав останню настанову:\n-\tОн бачиш дерева. То острів. Іди на нього. Коли перейдеш острів, стане видно церкву. Далі іди на неї. Ще, як побачиш лід, що не блищить, не йди туди. То промоїна. Ну з Богом.\n-\tДякую вам за все.\n-\tНема за що. Іди з Богом. Не барись, скоро світанок.\nЯ обережно, з острахом став на лід. Зробив кілька кроків. Лід був такий міцний, що зовсім не помітив моїх кроків. Я вже певніше пішов далі, оглянувся, а діда на березі вже немає. Тепер я боявся, щоб мене не помітили німці та не стрельнули в спину. Ніч була такою темною, що навряд чи мене хтось би помітив. Я заспокоївся. Єдине що мене бентежило, це те, що із за темряви лід зовсім не блищав, але, на щастя, промоїн на моєму шляху не трапилося. Так що я благо дійшов іншого берега. Вийшов на землю, пройшов кілька метрів, коли чую за спиною сонне:\n-\tСтой, кто ідьот?\n-\tКакой такой "я"?\n-\tОткуда ідьош Васіліса?\n-\tЗ того берега.\n-\tОго! – присвиснув вартовий. А потім крикнув в бік – Кабалдаєв!\n-\tЯ - невідомо звідки з’явився кумедний солдат. З величезного кожуха стирчала маленька голівка в шапці, що весь час наповзала на очі. Щоб її поставити на місце, вартовий, як кінь, весь час підкидав вверх підборіддя.\n-\tВідведи оцю Василісу до командира.\n-\tЄсть. Ану, топай впєрьод. – наставив на мене рушницю кумедний солдат.\nВартовий привів мене до хати і постукав у вікно. За якусь мить з-за вікна почулася брудна лайка. Весь потік матюччя, що линув з хати можна було передати двома словами:\n-\tТоваріщ старшій лєйтєнант, ето я. Задєржалі лазутчіка с тово бєрєга.\n-\tКакого лазутчіка, Абалдаєв! – на порозі з’явився скуйовджений дядько в спідньому.\n-\tЯ Кабалдаєв, товаріщ старший лєйтєнант.\n-\tКогда научішься нє будіть командіра в такую рань, будєш Кабалдаєвим. А пока Абалдаєв.\n-\tТак мнє сєржант пріказал. Вот ета прішла с того бєрєга.\n-\tА ти нє мог отвесті єйо в караулку?\n-\tТак сержант сказал к командиру, а к какому нє уточнил.\nСкуйовджений дядько тільки рукою махнув. Потім звернувся до мене:\n-\tТи в самом дєлє прішол с тово бєрєга? – Я кивнув на знак згоди. – Ну заході. А ти Абалдаєв, бєгом на пост.\nЯ зайшов до хати. Слідом за мною зайшов лейтенант і швидко зник у хатині. По звуках, що долинали звідтіля, зрозумів, що він одягається.\nПоки лейтенант одягався з хатини вийшла молодичка і стала зацікавлено мене розглядати.\n-\tРозв’яжіть мені будь ласка хустину – повернувся я до неї спиною. – А то мене ваш Абалдаєв за дівчину прийняв.\n-\tВін такий же наш, як і твій – буркнула молодичка, але хустину таки розв’язала.\nЯ зняв шапку, розтягнув комір пальта. Зазвичай грубку натоплюють звечора. Під ранок вона вичахає і вранці в хаті доволі прохолодно. Але тут і в ранці було досить тепло. До того ж я був добре втушкований, то ж мені стало жарко. Нарешті з’явився лейтенант. Його вигляд мене спантеличив. Я ж бачив наших в останній раз в сорок першому, коли вони відступали. В гімнастерках, в черевиках з обмотками, з геометричними залізячками в петлицях. А тут вийшов офіцер в добрих чоботях, в кітелі з зірками на погонах. У мене з початку майнула думка, а чи справді до своїх я попав. Мабуть тому зненацька спитав:\n-\tЯк то хто? – зі здивування офіцер відповів українською, чим ще більше збив мене з пантелику. Адже кілька хвилин тому він розмовляв з солдатом російською мовою.\n-\tВояк якої армії?\n-\tРадянської – ще більше здивувався офіцер.\n-\tА що за форма?\n-\tА, он ти про шо! Ти що ще не бачив нової форми?\n-\tА де я мав її бачити? Я ж тільки-но прийшов з того берега.\n-\tА ось про це ми зараз з тобою і поговоримо. Роздягайся, сідай до столу.\nЯ роздягся, сів за стола. Навпроти сів лейтенант, дістав з планшету папір, олівець. Став розповідати. Про Німеччину, Польщу, Західну Україну його не цікавило. Він весь час мене перебивав: «це не цікаво, давай далі». А от коли дійшло до Миронівки, а особливо до хутірця навпроти, то тут його цікавості не було меж. Його цікавили такі подробиці, на які я не звертав ніякої уваги. Наприклад скільки було ящиків, що було на них написано, чим пахли. Чи з усіх хат на хуторі виходили німці за ящиками, як були вдягнені, які значки були на петлицях. А особливо його зацікавила балка, якою ми спустилися до Дніпра. Він ще кілька разів перепитав, чи насправді там немає колючого дроту, чи я просто його не помітив. І чи є якісь прикмети, щоб можна було знайти ту балку з боку Дніпра.\nПоки я розповідав, молодичка приготувала сніданок. Ми всі разом поснідали і лейтенант запитав:\n-\tІ що тепер будеш робити?\n-\tПобіжу додому. Тут же поруч.\n-\tА може залишишся. Завтра в район буде йти машина. Якраз через ваше село. Сядеш та й доїдеш.\n-\tНі. Це ж цілий день втрачу. Я швиденько добіжу.\n-\tНу дивись, як знаєш.\nМолодичка знову втушкувала мене в теплий одяг і я побіг. Вже під вечір зрозумів, що погарячкував. Добрів додому пізно в ночі. Може воно й не пізно, але ж зимові дні короткі і темніє дуже рано. Замерз, втомився. Постукав у вікно - тихо, ані звуку. Постукав ще раз - знову тиша. Я аж перелякався. Невже нема нікого вдома? Підійшов до ганку, сів на призьбу і став думати, що ж мені робити, і не помітив як заснув.\nПрокинувся пізно вранці у власній постелі. Мати якраз приготувала сніданок. То ж я швиденько вмився, одягнувся і сів до столу. Поруч щебетав радісний молодший брат. Мати стала насипати сніданок, як рипнули сінешні двері. Ми всі повернули голови до вхідних дверей. Ось вони відчинились і на порозі стала захекана, огрядна Петрова мати.\n-\tВасю, а ти мого Петика не бачив, там у Німеччині?\nСкільки разів, поки йшов, я уявляв цю зустріч. Адже саме тітка Галина разом з Миколиною матір’ю віддала мене тоді німцям. Як я їм скажу: «Ось бачите, ви мене віддали німцям, а я таки вернувся». Але ж це Петрова мати… Як їй сказати, що її сина більше немає. Не просто немає, а навіть могили немає. Що його попіл розвіяли над бурими німецькими полями як добриво. І такий мене страх охопив, що відчув як волосся на спині дибки стало. Ну і звісно ж язик затягло в те місце, де спина втрачає свою шляхетність.\n-\tДоброго ранку, сусідко. – прийшла на допомогу мати. – А що це ви стоїте на порозі, наче чужа. Сідайте.\nСусідка сіла і впилася в мене очима. Тут я згадав, як мене просив Петро казати про нього матері і почав брехати:\n-\tНу як вам сказати... – а язик в роті неначе чужий. - До розподільчого табору ми були разом. А там Петра забрав хазяїн. Він же у вас здоровий, сильний. Хазяї таких люблять. Ну, а мене до теслярів на шахту забрали.\n-\tА до хазяїна, це добре чи погано?\n-\tМабуть, добре. Німці до нас як до скотини ставляться. А у гарного хазяїна скотина завжди нагодована. Так що, якщо до гарного хазяїна попав, то хоч не голодний буде.\n-\tЦе добре – трошки потеплішали очі тітки Галини. – Він у мене завжди голодний.\nРипнули сінешні двері. Я ще більше злякався. А що, як це Миколина мати? Як їй брехати?\nНа порозі з’явився старий солдат, з карабіном за плечем:\n-\tЗдраствуйтє. Васілій Варчєнко. Вам надлєжіт нємєдлєнно явіться к комєнданту.\n-\tЩо ж це ви, служивий, так офіційно. Сідайте до столу, поснідаємо – спробувала якось пом’якшити ситуацію мати.\n-\tСпасібо, хазяюшка. Нє могу, служба. Пріказано нєзамєдлітєльно.\n-\tТа що ж це робиться – запричитала мати. – Дитина з краю світу додому повернулася, а її тут же забирають.\n-\tТа не переживайте так, мамо. – зрадів я несподіваному порятунку. - Я миттю.\nЗіскочив з лави, накинув пальто, схопив в руку шапку і рушив до виходу. Солдат вдячно посміхнувся, і вийшов слідом.\nКомендант сидів в кабінеті голови сільради:\n-\tЗдрастуйте! Ви мене кликали?\n-\tТи - Васілій Варчєнко?\n-\tТак вот, Васілій. Ти нєбось відєл, что на уліце стоит машина? Поєдєщь в район, явішься к начальніку НКВД.\nЯ вже був не такий радий своєму порятунку від сусідки. Я ж голодний, не поснідав. А дома вичахає сніданок. Я згадав Сашка, який казав, що яка б не була страва, а вона найсмачніша, коли її приготувала мати.\nНа вулиці біля машини мене чекав замерзлий і тому страшенно злий шофер. Я сів у кабіну, шофер кілька разів крутнув коловорот, і коли машина загарчала, вскочив на своє місце. Я ще подумав, може це саме та машина, про яку казав лейтенант в селі, де я перейшов Дніпро. Це б я нею приїхав додому і можливо тільки завтра мене б визвали в це НКВД. В те, що мене обов’язково туди викличуть я не сумнівався ні хвилинки. Але шофер був такий сердитий, що я не наважився запитати – звідкіля він їде.\nПідвезли мене як велике цабе до самого порога цього самого НКВД. За дверима в коридорчику за столом сидів гарний, як дівчина, молоденький офіцер:\n-\tВи по какому дєлу? – запитав нарочито сердито. Мабуть хотів здаватись старшим і більш мужнім.\n-\tДо начальника НКВД – сказав я урочистим тоном, щоб підтримати гру молоденького офіцера. – Оце прямо із-за столу привезли машиною під ваш ганок.\n-\tОткудова? – все так же суворо запитав офіцер.\nЯ назвав село. Він полистав журнал, знайшов якийсь там запис, кивнув сам собі і урочисто сказав:\n-\tПройдітє по корідору. Трєтья двєрь справа.\nЯ пройшов по коридору, відшукав потрібні двері, постукав і зайшов:\n-\tДозвольте. Мене оце ... – і замовк на півслові.\nЗа столом сидів той самий поліцай, що приходив до батька випити самогону і побалакати про життя. Але в формі капітана НКВС. Я був настільки спантеличений, що навіть хотів чкурнути назад.\n-\tО, Василь Васильович! – зрадів капітан. – Яким вітром тебе сюди занесло?\n-\tТак ви ж той ...\n-\tБув поліцаєм. – продовжив капітан слова, що застряли у мене в роті. – Був, за завданням НКВС. А твій батько мені допомагав. Як він там, доречі, пише?\n-\tТак яким же вітром тебе сюди занесло? – знов запитав капітан.\n-\tТак ви ж той … - я вже оговтався і вирішив як показати, що анітрохи не злякався – самі мене викликали.\n-\tТак це ти вчора Дніпро перейшов?\n-\tНу тоді сідай, розказуй все по порядку.\nПосиділи, погомоніли. Я все розказав по порядку. Капітан мовчки слухав, іноді щось записував. Деколи ставив уточнюючі запитання. Сиділи довго. Слава Богу, капітан пригостив чаєм з галетами, а в обід кашею з тушонкою.\n-\tНу що ж, Васильовичу – сказав капітан, коли я закінчив розповідь. - Доведеться тобі з’їздити в Київ. Вийди, почекай в коридорі.\nЯ вийшов, стою і не знаю, як реагувати на всі ці події. Коли по коридору біжить ще один молоденький лейтенант. І теж красивий, мов дівчина. Підбіг до дверей, поправив зачіску, обсмикнув кітель, постукав в двері і як в воду зробив крок в кабінет. За кілька хвилин вийшов з пакетом в руках. Зміряв мене поглядом з ніг до голови і кивнув:\n-\tНу пошлі.\nХотів йому сказати: «не запряг – не нукай!» Але вчасно стримався. Дуже вже погана слава ходила про цих хлопців. Вийшли через інші двері у двір. Там біля ганку стояв «бобік»:\n-\tСідай і чекай на мене – скомандував лейтенант, а сам зник за дверима.\nЗа кермом сидів немолодий дядько. Він якось дивно подивився на мене і потім скрушно похитав головою. За якусь хвильку на ганок вискочив той самий лейтенант в ладно підігнаному білому кожушку і з розгону хвацько гепнувся на переднє сидіння:\n-\tДавай, Пєтровіч, дуй на Київ.\nПривезли мене в Київ, в ту саму Лук’янівську в’язницю. Лейтенант здав мене черговому і поїхав назад. Якщо перший раз нас просто перерахували і загнали в камери, то тепер мене прийняли по всій формі. Записали в якісь товсті книги, забрали і переписали все що було в кишенях і лише після цього відвели до слідчого. Я увійшов і уважно роздивився все навкруги. В кабінеті стіл, залізна шафа, перед столом стілець. Сіро-зелені панелі на стінах, сіра стеля. За столом вгодований майор. Вибритий, прилизаний. Форма підігнана, жодної зморшки. Пахне одеколоном.\nКоли я увійшов, він читав папери, видно з того пакету, що отримав лейтенант, який мене сюди привіз. Я зробив такий висновок тому, що сам пакет розірваний лежав на краєчку столу. Майор лише на якусь хвильку підняв на мене очі і продовжив читати. Не привітався, не запросив сісти. А я стою ні в тих ні в сих, і не знаю що робити.\nНарешті майор закінчив читати і звернувся до мене:\n-\tВот тєбє бумага, карандаш. Сєйчас тєбя отведут в камеру. Отдохнеш, а потом всє подробно опішешь.\n-\tТак я ж уже все розповів капітану.\n-\tТо капітану. А я майор. Напішєшь всє подробно для мєня. Надєюсь в камерє нє побоїшся ночєвать?\n-\tТак я тут три дні при німцях ночував. Коли туди відправляли. А зараз чого боятися?\n-\tКто єго знаєт – загадково посміхається майор.\nПісля всієї цієї колотнечі в перший день я заснув зразу. А вже наступні було спати дуже мулько. Вранці після сніданку сів писати. Написав цілий роман. Мабуть, ні до, ні після скільки не писав. Ввечері мене знову відвели до майора. На цей раз, як тільки я зайшов, він запросив мене сісти. Я присів на стілець і віддав йому списані папери. Він їх недбало, швидко переглянув:\n-\tХарашо. Всьо напісал?\n-\tТа начебто все.\n-\tВсьо чєсно?\n-\tЯк на духу!\n-\tТак ти ж комсомолєц!\n-\tЕге. Просто у нас так кажуть, якщо хочуть підкреслити, що людина каже правду.\n-\tНє чєсноє комсомольскоє?\n-\tЩось такого не чув.\n-\tНу ладно. Іді отдихай. Там у тєбя всє нормально? Нє обіжают.\n-\tТа ні. Все добре.\n-\tНу тогда іді.\nНаступні дні, коли я приходив до майора, там обов’язково сидів ще хтось. Видно було, що вони добре прочитали те, що я написав. Вони весь час задавали уточнюючі запитання. Питали про такі дрібниці, що я й досі не можу второпати – навіщо воно їм?\nКоли я останнього разу зайшов в кабінет, там був один майор. На столі стояв чайник, дві склянки і тарілка з галетами.\n-\tТак говорішь у вас, когда хотят почеркнуть, что говорят правду, говорять: « как на духу». А как у вас говорят: “на посошок”? – запитав мене майор.\n-\tНе зрозумів.\n-\tНу вот гості расходятся, і налівают последнюю рюмку.\n-\tА... – второпав я що до чого і заспівав. – Що ж то за хазяїн, що ж то за Хома. Гості на порозі – на коня нема.\nОфіцер скривився, наче почув дуже неприємну звістку. Спочатку хотів сказати щось різке, та все ж стримався:\n-\tНа коня, говорішь? Ну ладно іді собірайся, а я пока приготовлю чай. Випьєм на коня.\nЯ сходив за речами. Потім ми пили чай. Майор задав ще кілька запитань, як то кажуть про життя і нарешті сказав:\n-\tНу что ж, Васілій, будєм прощаться. Вот тєбє два пропуска. Вот етот, чтоби отсюда випустілі. А етот – для патрулєй, чтоби чєрєз мост пропустілі. Ну іді.\n-\tБудь ласка. – раптом чисто, без акценту відповів майор.\nДобирався додому попутками. Як зараз думаю, дуже швидко, бо під вечір вже був удома. А тоді здавалося, що добирався цілу вічність. Коли доїхав до села, то так спішив, що забув подякувати водієві. Прибігаю до двору, а мати якраз з повітки околот соломи до хати несла. Ну щоб вранці в печі розтопити. Я покликав її. Вона впустила околот, повільно обернулася, побачила мене і сіла на сіно:\n-\tСину, сину. Я ж тебе ночами з Німеччини виглядала. А тут уже й не чекала.\nДід замовк. Мовчав і я. Хоча у мене і виникло кілька запитань, але я був таким вражений розповіддю, що не наважувався щось питати. А дід мовчав. Нарешті я не витримав і таки запитав:\n-\tЯ так і не зрозумів, чому ж вам не дали компенсацію?\n-\tТи розумієш, я добре пам’ятаю, як вони від’їжджали в евакуацію. Вздовж дороги йдуть солдати обідрані, обгорілі, багато босих, чимало поранених. Їх обганяють вантажівки доверху забиті піанінами, шафами та іншим бебехами. Потім вони повернулися і покарали всіх, кого залишили на поталу німцям. У нас в селі створили польовий воєнкомат, загребли всіх, кому більше вісімнадцяти і одвезли на Букринський плацдарм. А там не переодягаючи, беззбройних погнали в атаку на німецькі кулемети. Отак все наше село і вкрило свитками той Букринський плацдарм. Коли німці об’явили, що будуть платити компенсацію тим, кого насильно вивезли в Німеччину, всі кинулись писати заяви. Тут у нас, в Україні, утворили комісію, яка перевіряла, чи має насправді людина право на цю компенсацію. У нас страшенно люблять перевіряти. Пішов і я в ту комісію, а там знову сидять вони. В цій комісії за основу взяли списки фільтраційних таборів. Ти ж знаєш, всіх, кого звільнили там, у Німеччині, вони спочатку забрали в фільтраційні табори. А там уже комісія вирішувала – кому на фронт, кому в Сибір, а кому додому. А мене ж в тих списках немає, бо я сам себе звільнив. Так що мені компенсація не полагається.\n-\tТак ви ж, мабуть, є в списках тих, кого забрали з села. Ви б їх надали.\n-\tТи думаєш, що ти один такий розумний. Не всі ті, кого забрали з села доїхали до Німеччини. Вітько он тільки до району доїхав, а Хведір до Києва. Він мабуть єдиний хто хотів в ту Німеччину, але не пустили. Та воно, мабуть, і на краще. Він не вернувся, як Вітько, додому, а пішов до тітки, що жила на Солом’янці. Коли прийшли вони, то в військо його не взяли, а послали в трудармію відновлювати Донбас. А коли він своє відробив, то повернувся туди, звідкіля його забирали - в Київ. Там отримав паспорта, прописку і живе собі кум королю. А Вітька забрав польовий воєнкомат разом з усіма односельцями.\n-\tТак йому ж німці дали довідку, що в нього хворе серце.\n-\tТак то ж німці. А їм все одно, яким ти серцем спіймаєш німецьку кулю, хворим чи здоровим.\n-\tВи ж розповідали, що вас допитували в Лук’янівській в’язниці. Там же напевно залишились якісь папери.\n-\tПапери то залишилися. Але ж все там записано з моїх слів. І немає жодного підтвердження, що так воно і було.\n-\tА що, немає свідків, які б підтвердили, що ви були в Німеччині?\n-\tВ тому то і справа, що немає. Хто на фронті загинув, хто в Сибіру. А хто і тут уже Богу душу віддав. А Сашко так той з вуйками до Канади рвонув. Я знаю, того що мене ще не раз і до НКВС, і до МГБ, і до КГБ тягали. І не тільки за себе, а й за Сашка. Є ще одна жінка, але з неї мало толку. Її забирали разом з нами. В Німеччині вона народила сина. А таких зразу до Сибіру, а дитину в дітдом. Так вона цього сина привезла додому в чемодані. А щоб сільські не здали оддала дитину тітці. У тої своїх було чимало, то ж ніхто не звернув уваги на ще одну дитину. І тільки в Хрущовські часи призналася, що вона його мати. Хлопець виріс, одслужив армію, одружився. Робив в Києві на будівництві. Упав зверху і загинув. Мати його поховала і стала причинною. Так що який свідок з людини, в якої не всі дома. Правда, коли я виходив з цієї комісії, до мене підійшли два жидки. Казали, що якщо я їм заплачу певну суму, то вони з’їздять в Німеччину і привезуть свідчення. Так я їх послав трошки далі, ніж сам був. По-перше не хочу, щоб на моєму горі хтось заробив. А по-друге, я б ті гроші і не взяв. Бо як би взяв, то це б значило, що я їх за все пробачив. А чого це ти мене розпитуєш? Може сам хочеш туди поїхати?\n-\tТа ні, не хочу.\n-\tА я хочу. Я розумію, що пройшло дуже багато часу. Що вже немає нікого в живих. А так хочеться знову пройти ту дорогу і вклонитися могилам тих, хто мені тоді допоміг!\nДід замовк, бо мабуть все сказав, а я мовчав, бо був настільки вражений, що не знав що й казати.\n-\tНу та я піду – нарешті не витримав гнітючої тиші.\n-\tСтупай здоровий!\nЙшов провулками, а в голові роїлися думки. Мені було відомо, що під час війни в Радянському Союзі трудова повинність наставала з чотирнадцяти років. Закінчив сім класів і на роботу в колгосп чи завод, де робоча зміна тривала дванадцять годин. В одній телевізійній передачі сказали, що кількість дітей, померлих від голоду, холоду та непосильної праці спів мірна з кількістю загиблих на фронтах. Який страшний час, які страшні люди. І тут до мене дійшло, що багато про що дід не розповів. Що не сказав про багато деталей, які варто було б уточнити. Я навіть зупинився. Може повернутися і розпитати?! Але ж спека. А вдалині вже бринів двір тещі, де в бочці саморобного душу вже мабуть до кип’ятку нагрілася вода. Спокуса скинути одіж і стати під струмені води була така сильна, що я вирішив в неділю раніше вийти з дому, піти до автобусної зупинки манівцями і, якщо пощастить, знову зустріти діда та розпитати про все докладніше. До того ж за вихідні можна було осмислити почуте та продумати запитання.\nВ неділю, коли теща повернулася з вранішньої служби, на церкві тужно за бемкав дзвін.\n- Що, хтось помер? – запитав байдуже.\n- Василь Варченко. Та ти його не знаєш!\n© Микола Мисковець, 29-02-2016\nЗгенеровано за 0.85545992851257 сек.


Королевська обіцяє розібратися з виплатами при народженні дитини - 0342.ua\nКоролевська обіцяє розібратися з виплатами при народженні дитини\nМіністр соціальної політики Наталія Королевська обіцяє врегулювати складнощі з виплатою допомоги при народженні дитини.\nПро це вона сказала під час прес-конференції, передає "Українська правда" з посиланням на "Українські новини".\nЗа словами міністра, перший віце-прем'єр Сергій Арбузов поставив завдання перед Мінсоцполітики вирішити проблеми з виплатою допомоги при народженні дитини в найкоротші терміни.\nВона зазначила, що проблема носить виключно бюрократичний характер, пов'язаний з видачею довідок про склад сім'ї, функції з видачі яких після вступу в силу деяких законодавчих норм передані Державній міграційній службі.\nОднак механізм ще не заробив.\n"Сподіваюся, що сьогодні до кінця дня питання буде вирішено, і ми видамо всі довідки і посібники", - запевнила Королевська.\nВона розповіла, що Мінсоцполітики звернулось до своїх соціальних працівників, аби вони тимчасово видавали довідки.\nКрім того, Мінсоцполітики звернулось до місцевих державних адміністрацій, щоб вони поки діяли за старим порядком в даній сфері.\nРаніше повідомлялося, що Мінсоцполітики допускає ускладнення при оформленні соціальної допомоги у зв'язку з набранням чинності нового порядку реєстрації місця проживання.


У дитини болить живіт: що робити в домашніх умовах і коли потрібно терміново викликати лікаря\nproWomanToday.ru » Різне » Коли у дитини болить живіт, що робити мамі?\nБолі в животі - одна з найбільш частих скарг малюків.\nПричини болю в животику чада\nБолі в животику угруднічков\nЗастуда, отруєнь «кишковий грип»\nКожна мамапережівает за свою дитину і не хоче, щоб у нього що-небудь боліло. Ксожаленію, неприємності все ж трапляються, і одна з найпоширеніших - Болівія животику.\nГоловне, ні в якому разі не впадати в паніку і постаратьсяоблегчіть стан малюка.\nТочнодіагностіровать причину нездужання може тільки кваліфікований фахівець, тому найрозумніше звернутися до лікаря. Якщо у дитини болить живіт, чтоделать підкаже приїхав медичний працівник або гастроентеролог.\nСледующіерекомендаціі носять ознайомчо-профілактичний характер: вони допоможуть снятьболь і зменшити ризик повторення ситуації.\nНегайно визватьврача необхідно у випадках, якщо:\nбіль не проходітболее години.\nДо найбільш частимпрічінам болів в животику відносяться:\nРідше встречаютсяболее важкі захворювання: кишкова алергія, хронічне нетравлення, непрохідність кишечника, хвороби нирок та багато інших. Всі вони могутсопровождаться болями в області живота, тому так важливо проконсультіроватьсясо фахівцем.\nКольки - це одне ізсамих поширених недуг у малюків перших місяців життя. Це пов'язано стем, що в такому ранньому віці травна система ще недостаточнозрелая і тільки вчиться справлятися зі справжньою їжею.\nтримання "стовпчиком" після їжі (до відрижки);\nмасаж живота погодинної стрілкою;\nвикладання нажівот або велика рухова активність;\nпрікладиваніетеплого до животика.\nЯкщо ви бачите, чтоболі мучать дитини дуже сильно, спробуйте дати йому перевірене народноесредство - укропную водичку.\nІнша причина - непріспособленностьк переварюванню деяких продуктів. У цьому випадку потрібно уважно стежити зараціоном малятка чи мами, якщо малюк на грудному вигодовуванні.\nІноді скарги надіскомфорт виникають тільки в певних стресових ситуаціях. Наприклад, передпоходом в нецікаву школу, або якщо їжа пов'язана з неприємними впечатленіямі.Счітается, що якщо у дитини болить живіт в області пупка, то це состояніевизвано психологічними факторами.\nЗазвичай такоенедомоганіе носить нерегулярний характер: скарги можуть з'являтися кожен деньілі відсутнім протягом цілих місяців. У цьому випадку малюкові необходімообеспечіть для їжі спокійну обстановку.\nБатькам слід зробити так, чтобипроцесс прийняття їжі викликав тільки приємні емоції.\nПри застуді діскомфортв шлунку і кишечнику обумовлюється поширенням інфекції на ці органи.Может супроводжуватися блювотою і запором, особливо в перший період хвороби. Якщо уребенка пронос і болить живіт, то це ознака харчового отруєння або заболеваніякішечніка, які інакше називають «кишковим грипом».\nВсі ці болезнімогут протікати з підвищенням температури. Оскільки отруєння відбувається через занекачественних продуктів, то при виникненні подібних симптомів нужнопересмотреть свій раціон.\nТаким чином, когдаболіт живіт у дитини, ніж лікувати його на свій страх і ризик, краще звернутися кспециалисту. Більше того, прийом деяких ліків до приїзду лікаря може нетільки утруднити діагностику, але й нашкодити.\nЛікарські препарати стоітпріменять тільки при абсолютної впевненості в діагнозі.\nКоли у кошенят відкриваються очі - залежить від породи\nЯк бути, якщо живіт болить як при місячних, але їх немає: вагітність або захворювання?


Учнівські квитки на автобус | ЗАХІДНИЙ КУР'ЄР\n« Середовище генераторів ідей\nУчнівські квитки на автобус\nПісля зимових канікул усі школярі будуть забезпечені новими учнівськими квитками, які дадуть їм змогу безкоштовного проїзду у визначені дні та години у міському громадському транспорті.\nЗа його словами, уже є дві тисячі учнівських квитків і ще 16 тисяч додруковують.\n«Ми вивчали потребу у нових квитках, в тому числі з врахуванням профтехучилищ і обласного ліцею для обдарованих дітей. Маємо запас у дві тисячі квитків і ще 16 тисяч додруковуємо. Після канікул, з 16 січня, усі учні будуть ними забезпечені», – запевнив керівник освітнього департаменту.


Росія 20 років створювала умови для вторгнення в Крим — Високий Замок\n01.08.2021, 14:00 396\nДеокупація півострова має стати нашою національною ідеєю\nРосійський журналіст Леонід Парфьонов записав відеозвернення, в якому висловив обурення намаганням вже українського журналіста Євгена Кисельова отримати однозначну відповідь на питання: «Чий Крим?». У відео натякається, що в Росії існує загроза притягнення до кримінальної відповідальності за згадку про українську приналежність Криму. Але, покарання — це тільки одна сторона кримської медалі.\nРосійське суспільство має стійкий запит на покражу Криму. З цим змушені рахуватися всі, хто бажає зробити кар'єру в публічній російській сфері. Парфьонов не єдиний, хто відповідає ухильно. Згадаємо промови російського опозиціонера Олексія Навального, або кримські «ані вашим, ані нашим» тези кандидатки на пост президента Р Ф Ксенії Собчак, — пише Лариса Волошина для «Української правди».\nЩо ж стосується кримчан, то тільки за 2012 рік частка тих, хто «підтримує включення автономії в склад РФ», зменшилася на 15% і стала меншою за тих, хто волів би бачити півострів в складі України. Про це свідчать результати дослідження, яке проводила компанія Research & Branding Group на замовлення ПРООН в Криму. На момент окупації більше половини місцевих мешканців півострову вважали, що Крим — це Україна.\n«Ти мені ще за Крим та Севастополь відповіси» — фраза з культового фільму «Брат-2» в повній мірі показує претензію росіянина, який є нащадком тих, хто завойовував Крим до українців, які отримали його «задарма».\nВ Криму російська інформаційна тактика була трохи іншою. Серед мешканців півострова формувалася кримська регіональна приналежність, яка мала запобігати розвитку відчуття політичної спорідненості з українською державою. Паралельно навіювалася думка, що Україна — не суб'єктна. Особливо це стало помітно за кілька років до вторгнення.\nТакож на багатьох інших кримських радіостанціях та телеканалах в сюжетах новин звучало: «Янукович сказав, Азаров заявив, Тимошенко та Луценко оскаржили». І тут же «президент Володимир Путін провів нараду». Таким чином, справжнім президентом виставлявся лише російський лідер. Всі інші — тільки прізвища, навіть без по-батькові.\nПроводилися концерти та фестивалі. Так, в 2007 році в кримській пресі з'явилося повідомлення про те, що Міністерство оборони РФ «пожертвувало» на розвиток дитячих військово-патріотичних організацій Криму півмільйона доларів. Створювався контраст, де Росія дбає, а Україна — таке собі «потєшнє» утворення, яке і державою-то назвати складно.\n«Що мені дала ця ваша Україна?», — говорили під час окупації люди у відповідь на пропозицію подумати, а що тобі дасть ця Росія, якщо вона зі старту починає з крадіжки?\nОбраза та зневага до свого — ось як російська пропаганда домоглася дезорієнтації місцевого населення.\n«Такого роду операції, звичайно, спонтанно не робляться. Я переконаний, що це готувалось роками. Просто вони чекали зручного моменту. А зручний момент був, коли Україна була максимально ослаблена і завдяки зусиллям Януковича обороноздатність України була зведена до нуля», — говорить лідер кримськотатарського народу Мустафа Джемілєв.\nЄ ще один адресат російської пропаганди, про якого ми маємо згадати. У мешканців материка створювалося уявлення, що Крим — це проросійська більшість і трошки кримських татар. Причому останні аж ніяк не роблять на півострові української погоди.\nЧитайте також: Міністр вирішив, що краще відставка, ніж сором відключення мереж\nАле міф про «завжди російський Крим» живий і досі. Скільки українців щиро впевнені, що «кримчани самі захотіли до Росії»? І це попри те, що вже восьмий рік поспіль в Криму продовжуються акції протесту, кримські татати та проукраїнські активісти йдуть до буцегарень через відкритий спротив окупації.\n«Вже багато років Росія вдається до гібридних методів, якими порушує стабільність та підриває державність і суверенітет сусідніх з нею країн. Збройні конфлікти, фейкові „народні волевиявлення“, введення або підтримка окупаційних сил — набір інструментів давно відомий. У такий спосіб Росія підриває архітектуру глобальної безпеки, побудовану на засадничих міжнародних документах та нормах міжнародного права», — зазначає перша заступниця міністра закордонних справ України Еміне Джапарова.


Церква, що живе!\nТо був далекий 1924 рік. Троє румунських адвентистів направлялися в с.Селятин на заробітки. Прибувши на місце призначення, вони знайшли роботу - влаштувалися лісорубами. А жили вони в сім’ї Косована Прокопа, який здав в оренду їм одну кімнату. Проте вони, як істинні християни, не могли не поділитися вісткою спасіння з домашніми та колегами. Завдяки цьому 8 жовтня 1925 року відбулось перше хрещення жителів с.Селятин в с.Беня. Цього дня 17 осіб заключили завіт з Господом.\nУ 1932 році брати розпочали будівництво Дому Молитви, так як до цього часу збиралися дома в сестри Войни Олени. А вже в 1934 році відбулося посвячення новозбудованого Храму під керівництвом пастора Ільєску.\nВ той час частина Буковини була під владою Румунії, в тому числі і Селятин. І в 1939 році під керівництвом цієї влади було зачинено Дім Молитви. Проте для вірних Божих дітей це не було перешкодою, адже вони збиралися і проводили богослужіння в лісі. На церкву нагрянула буря гонінь та випробувань. Братів арештовували та кидали у в’язниці за їхню непохитну віру в живого Бога. Політична влада в той час була мінлива, і вже в 1940 році радянські війська зайшли на наші території, і за одну ніч був поставлений кордон з Румунією, який розділив сім’ї та родини. Внаслідок цього брати з Румунії відділилися від громади с.Селятин, утворивши громаду в с.Ізвори. Дім молитви знову був відкритий, проте ненадовго, так як вже в 1941 році його знову закрили. Три роки церква ховалася від влади, але служіння регулярно проводили. В цей час знову були сильні гоніння на церкву як від радянської влади, так і від бандитських угрупувань, які закатували більше десятка віруючих. Церква мала велику радість, коли в 1944 році Дім Молитви був відкритий і ніколи вже не зачинявся.\nГромада міцніла та зростала, хотіла якнайкраще служити для Господа. Тому в 1957 році Андрійчуком Ф.І. був організований церковний хор. В с.Селятин завжди було багато музикантів і людей, які здібні до музики, тому у 1970 році організували ще й духовий оркестр. Багато людей вклали великий внесок, щоб музичне служіння в с.Селятин зародилося і зростало. Серед них були: Величко А.І, Косован В.В, брат Равлюк з смт.Берегомет. Завдяки їм та їхнім наступникам хор і духовий оркестр діє і сьогодні. «Спогадуйте наставників ваших, що вам говорили Слово Боже, і дивлячись на кінець їхнього життя, переймайте їхню віру.» Євр. 13:7\nСелятинська громада була єдина на весь район, тому всі адвентисти приходили саме сюди на богослужіння. Ви уявіть, наскільки важко було долати десятки кілометрів гірської дороги, а часто навпростець через гори, щоб відвідати суботнє богослужіння. А серед тижня були репетиції хору, духового оркестру, домашні церкви, молодіжні зустрічі. Подібно апостолам, «Вони всі однодушно були на невпинній молитві.» Дії 1:14 Важкі часи пережили адвентисти с.Селятин за радянських часів. Дітям не дозволялося відвідувати богослужіння в суботу, адже в цей час вони мали бути в школі. Не один раз діти тікали через запасний вихід, коли черговий помічав представника сільської ради, що йшов на служіння для того, щоб потім доповісти начальству, чим займаються адвентисти. Проте і ті часи минули.\nКількість членів церкви збільшувалася, і в 1992 році від Селятинської громади відділилися брати і сестри с.Путила та с.Сергії, утворивши нові громади, а в 1997 році аналогічно була утворена громада в с.Конятин. У 2001 році рідні нам по духу і крові брати і сестри з с.Верхній Яловець також відділилися. Селятинська громада як та мама, котра зростила та поставила на ноги своїх дітей.\nЦього року ми вже за традицією в першу суботу жовтня святкуємо день народження громади. Цього року нам 94 роки! А також святкуємо першу річницю посвячення нового Дому Молитви та дякуємо Господу за Його благословення цього року. Адже ми маємо за що Йому дякувати. Наша радість примножується від того, що протягом останнього року 5 дорогих для нашого серця та для Господа душ посвятили своє життя для Нього через біблійне водне хрещення.\nМи дуже раді, що з нами цю радість розділяють наші односельчани, брати і сестри з наших рідних сусідніх громад. Дякуємо служителям Гуньку В.М. та Стефанчуку В.В., які зверталися до нас з біблійними настановами. Віталій Мірчович також мав можливість здійснити особливе урочисте служіння – рукопокладання диякона.\nСлужили і дорослі, і малі віршами та піснями. Діти поставили дуже змістовну сценку без слів, продемонструвавши, що кожен з нас може бути спокушеним дияволом. Це можуть бути різні для кожного спокуси, але поодинці ми не справимося з ними. Якщо ми будемо триматися разом, підтримувати один одного, допомагати піднятися та відновлювати вогонь у наших духовних свічниках, то диявол ніколи нас не здолає. На закінчення урочистого богослужіння вся церква від малого і до старого співали пісню «Церковь Божья поднимайся», після чого була звершена особлива молитва благословіння.\nАдміністрація громади висловлює щиру подяку нашим дітям, які чудово славлять Бога в піснях та на музичних інструментах (дзвіночках); хору, який прикладає багато зусиль, щоб постійно славити Бога; молоді і всім, хто брав участь в цьому урочистому подячному служінні.\n«А Тому, Хто може вас зберегти від упадку, і поставити перед Своєю славою непорочними в радості, Єдиному премудрому Богові, Спасителеві нашому через Ісуса Христа, Господа нашого, слава, могутність, сила та влада перше всього віку, і тепер і на всі віки! Амінь.» Юди 1:24,25\nДля тих, хто бажає бачити як проходять у нас богослужіння, дивитися відео та фотографії служіння Селятинської громади, шукайте нас у:\nФейсбуці – Адвентисти сьомого дня Селятин;\nінстаграм - церква АСД Селятин.


Відбілювання веснянок: прості способи приховати їх | Знаю Про\nБільшість людей стикаються з проблемою веснянок. Хтось сприймає їх як належне та пишається ними. Адже це додає обличчю свіжості, природності та невинності. Проте багато хто намагається позбутися їх різними способами. Пропонуємо вам такі способи відбілювання веснянок:\nДрібно нарізати петрушку та залити кип’ятком. Дати настоятись – 20-30 хвилин, а потім процідити, дати охолонути і протерти лице отриманим настоєм 2-3 рази в день.\n1 ст. ложку подрібненого листя петрушки змішати із столовою ложкою меду, нанести на шкіру приблизно на 45 хвилин. Потім змити теплою водою.\nПротирати обличчя соком з огірків або робити маску із натертого огірка.\nЗмащувати веснянки 2 рази на день сумішшю соків з лимона, ягід червоної смородини і листя календули, приготованою в однаковій пропорції.\n3 ч. ложки домашнього сиру змішайте з 1 ч. ложкою меду та збийте до кремоподібного стану. Після цього нанесіть на обличчя на 15 хвилин. Змийте спонжиками, змоченими у холодній воді.\n1/2 очищеного яблука, 1 ст. ложка аскорбінової кислоти (вітаміну С), 1 жовток курячого яйця, 1 ст. ложка яблучного оцту, 3 ст. ложки рослинної олії, 2 ст. ложки цибулевого соку. Всі інгредієнти перемішайте за допомогою міксера або вінчика. Нанесіть отриману масу на шкіру і змийте через 25 хвилин.\nВзяти хлібні крихти, 1 ст. ложку цибулевого соку і трохи молока. Для початку змішайте молоко і цибулевий сік. В отриманій рідині на пару секунд замочіть хлібні крихти. Потім їх нанесіть на обличчя і змийте через 25-30 хвилин.\nСповідаємося, що ці маски допоможуть приховати ваші веснянки.\nСтильні зачіски осені 2021\nТрендові речі осені 2021\nКосметика для осені\nТрендовий манікюр осені 2021\nЯк зробити своє тіло гнучким


Ні для кого не секрет, що троянди необхідно вкривати від морозів. Якщо ви не знаєте, як це робити, вперше вирішили розбити розарій, то ця стаття для вас. Мова піде про те,\nЧому необхідний догляд за трояндами восени\nЩоб троянди змогли благополучно перезимувати, готувати їх до холодів треба ще задовго до їх настання. Перше, що потрібно зробити для зимівлі троянд на садовій ділянці, це правильно їх посадити. Грядка (клумба) для троянд повинна бути вище землі на 10-15 см. Посадка куща повинна бути такою, щоб коренева шийка рослини перебувала на глибині не менше 3-4 см.\nДогляд за трояндами на зиму починається ще восени, коли рослини перевіряються на наявність хвороб і при необхідності обробляються. Ну і звичайно, благополучна зимівля рослин залежить від харчування троянд. Завдяки всім цим заходам троянди зможуть легко перезимувати, але і в холодну пору року не можна залишати квіти без уваги. Догляд за трояндами взимку набагато простіше і менше займає часу.\nПолив троянд восени\nПідживлення троянди восени\nВносити добрива в це період рекомендується для того, щоб: захистити пагони від можливих хвороб; допомогти зміцніти деревині кущиків; стимулювати зростання в подальшому, особливо якщо для посадки використовувалися живці рослин з букета. Крім того, рясне літнє цвітіння забирає у троянд багато поживних речовин, тому рослина потребує відновлення балансу.\nНі в якому разі не удобрюйте троянди чистим свинячим гноєм! Це органічне добриво настільки «потужне», що ніжні троянди можуть отримати сильний хімічний опік і просто загинути.\nДля добрива в це період не підійдуть: Азот, так він посилює ріст. Джерелами його є гумат натрію, сечовина, стимулятори росту, рідка органіка; Мікроелементи (залізо, бор, магній), вони потрібні рослині тільки в період його вегетації. Містяться такі мікроелементи в спеціальних підгодівлі для троянд, типу «Агрікола троянда» та інших.\nКращою підгодівлею для трояндових кущів і плетистих видів восени стануть: Калій (сірчанокислий калій, калімагнезія, сульфат калію, хлористий калій); Фосфор (суперфосфат простий і суперфосфат подвійний); Кальцій (деревна зола, гашене вапно, доломітове борошно, крейда).\nВ кінці вересня троянди потрібно підгодувати калієм. Для цього готують спеціальний розчин: на 10-літрову ємність беруть 16 грамів монофосфата калію і 15 грамів суперфосфату калію. Можна закопати під землю бананові очищення, в них теж багато калію.\nВажливий елемент догляду за трояндами і їх підготовка до зимівлі – обрізка, яка повинна полегшити подальше їх укриття. Наполовину обрізають чайно-гібридні, поліантові і мініатюрні троянди, а також троянди флорибунда. На третину – чагарникові і кучеряве крупноцветковие сорти. Мелкоцветковиє можна не обрізати, досить буде просто прищипнуть їх точку росту.\nЯк правильно обрізати троянди до зими\nНад ниркою залишають не менше 1 см. Якщо зрізати занадто близько до неї вона може просто не розкритися. Залишати велику відстань над ниркою теж небажано так втечу ослабне. Обрізають стебла до здорової деревини білого кольору. Якщо зріз коричневий, то кущах потрібна більш коротка обрізка. Необхідно прибрати і білі відростки. У зимовий період вони вимерзнуть і стануть осередком інфекцій.\nПригибание троянд до укриття\nНаступний етап в підготовці кущів до укриття – пригибание. Пригинати троянди потрібно до настання морозів інакше замерзлий втечу неодмінно зламається коли ви почнете його укладати на землю. Можна гнути кущі, фіксуючи кожну гілку або групи гілок гачками окремо. А можна зв’язати мотузкою весь кущ і пригинати його, чіпляючи гаки ні до гілках, а за мотузку. Пригнуті і очищені від листя кущі зручно обробити залізним купоросом. Робити це потрібно, коли зростаючі поруч рослини теж пішли на спокій, інакше їх можна спалити. Концентрація розчину 3%, тобто 300 г на 10-літрове відро.\nУкриття троянд до зими\nОброблені купоросом, очищені від сухого листя кущі пригинають до землі. Робити це треба відразу, поки гілки не втратили гнучкість. Повноцінну обрізку можна не робити, тільки видалити суцвіття і молоді пагони. Навколо стовбура насипається шар сухого річкового піску або торфу. З приходом морозів встановлюється каркас висотою приблизно 50 см, покритий руберойдом. З торців спорудження залишається відкритим до морозу нижче 8 градусів. З приходом стабільних холодів каркас закривається повністю, захищається плівкою. Укриття повинно бути достатньо міцним, щоб витримати негоду, вагу снігу. Роза знаходиться при постійній температурі, навесні її слід відкрити при першому потеплінні.\nПлетистие і полуплетістие троянди обрізати не потрібно, достатньо видалити хворі батоги і листя. Потім пригни батоги ближче до землі (перед цим підстеливши лапник, або дубове листя) і прикріпіть їх до землі за допомогою дерев’яних або металевих шпильок (можна зробити з дроту). Поставте над пригнути трояндами дужки і укрийте їх лутрасилом. Якщо взимку синоптики прогнозують різке зниження температури, вкриті троянди можна додатково присипати шаром снігу.\nДогляд за трояндами в серпні і вересні Ссылка на основную публикацию


МОН планує оголосити 5-й конкурс наукових робіт молодих вчених\nУ держбюджеті заклали гроші на наукові проєкти молодих вчених\n15 серпня Міністерство освіти і науки України планує оголосити 5-й конкурс наукових робіт молодих вчених. Генеральний директор директорату науки та інновацій МОН Юлія Безвершенко повідомила, що для реалізації цього проєкту у держбюджет закладено понад 100 млн грн.\nОригінальне зображення анонсу наукового конкурсу МОН. Джерело: Міністерство освіти і науки України\nХто може брати учать\nМолоді дослідники, які навчаються/ працюють у ЗВО або наукових установах, що підпорядковуються Міністерству.\nВік виконавців - до 35 років\nКерівник проєкту має бути кандидатом наук (до 35 років) чи доктором наук (до 40 років).\nРоботи приймають за 11 напрямами, що відповідають цілям програми ЄС з досліджень та інновацій «Горизонт-2020».\nНа першому етапі ЗВО та наукові установи самостійно обирають дослідження та подають до МОН (з 15 серпня до 25 вересня).\nОцінює проєкт 5 експертів (Експертна рада складається з молодих науковців). На основі їхніх пропозицій Конкурсна комісія МОН визначає переможців.\nКінцевий етап - наказ Міністерства з опублікованим списком.\nОцінювання проєктів зазнало певних реформ. Це стосується розподілу балів за різними показниками, а також того, що члени Конкурсної комісії отримають доступ до всіх висновків експертів.\nЯк проходив минулий конкурс для молодих вчених, читайте у нашому матеріалі.\nНагадаємо, нещодавно вийшов матеріал "Консолідований рейтинг вишів 2020 оголосив нових переможців"\n# Фінансування МОН Наукові дослідження


Інший Кардашян, народився\nBobby Finger 12/17/2018. 20 comments\nKhloe Kardashian Tristan Thompson KUWTK Kris Jenner\nТМЗ повідомляє про те, що Хлоя Кардашян, яка, на думку багатьох, вважається найкращою та найулюбленішою сестрою Кардашян, народила дитину вранці вранці в четвер з "Куртні, Кімом, Крісом і [довготривалим БФФ] Маликою з її боку". Незважаючи на те, що нещодавно було повідомлено, що батько дитини, який звинуватив серійний шахраст Трістан Томпсон, буде "допущений до кабінету доставки", поки невідомо, чи він прийняв пропозицію.\nЦе перша дитина Хлої, другий Томпсон, сьома сестра О.Г. Кардашян, дев'ята онука Кріс Дженнер.\nНовонароджена дитина, чиє ім'я ще не оголошено, чутками про слухняння (мені, виключно) бути в центрі розвитку угоди з E! і постановки Райана Сікреста, і, як кажуть, "пристрасна" про проект, попередньо відомий як Dash Drools: My Life as a Newborn .\nЯ дуже мало знаю про цю сім'ю, але я чомусь знаю Кріса Дженнера, чи можливо, що вона влаштувала цілу дитину / обману, яка відбудеться протягом 48 годин один від одного? Для рейтингів? Або моє розумі просто потрясло з теоріями змов, тому що я читаю занадто багато політичних твітів.\nВона знала про це і просочила відео? Або вона сказала Трістан, щоб обманювати Хлоя? Ми б не довідалися про цих людей, якщо б вона не просочилася цьому сексуальному стрічці. Так що, можливо, ви до чогось.\nЩось здається мало, але я точно не думаю, що це для рейтингу. Я думаю, що цілком імовірно, що Трістан обманював їх, вони з'ясували тижні чи місяці тому, і оскільки TMZ має угоду з Крісом, вони трималися на стрічках або до того, як історія розбилася сама по собі, або поки Кріс сказав, що звільняє його, щоб максимально зрадити співчуття Хлоя Я думаю, люди в Інтернеті беруть на себе більш високий рівень оркестровки (не ви), ніж там. Я не думаю, що відносини або дитина є фальшивими, але я думаю, що час розповсюдження всього цього було заплановано.\n"TMZ повідомляє про те, що Хлоя Кардашян, яку багато хто вважає найкращою та найулюбленішою сестрою Кардашян" Y'know, крім того часу вона опублікувала явну фотографію ледь віку Chloe Grace Moretz, прагнучи заплатити їй назад за дурного коментарі на Twitter. Картинка виявилася не CGM, але наміром було її ганьбити, і це було погано.\nLouise Belcher Was Framed 04/12/2018\nНу, бар не встановлений дуже високо.\nБудучи найкращою та найулюбленішою сестрою Кардашян, у жодному разі не потрібно, щоб ти був гарною людиною. Це схоже на те, що у вас є улюблений прищ - я б не мав нічого, але, принаймні, це добре зцілення.\nО, позіхає, інша дитина. У них так багато немовлят, я б хотів, щоб у одного з них було щось цікаве, як жирафа чи тукан.\nАбо капібара! Ніхто ніколи не думає про капібар.\nFloppy Moppet 04/12/2018\nЯ завжди думаю про гризунів. Я хочу, щоб кайф так погано!\nMatisyahuSerious and the Ragged Tiger 04/12/2018\nGELLA - LLAP 04/12/2018\nтепер, може бути, більше, ніж коли-небудь, їй потрібен наш комфорт і наш каре, гелла.\nЯкби я був Хлої, Я НЕ БУЛО дозволив, щоб мій дерьмо знаходився в кімнаті зі мною. Він може зачекати назовні. Коли дитина вийде, підійдіть до неї, придивіться до шкіри, якщо він захоче, а потім вийде. 45 хвилин макс. Тоді бієєє Я сподіваюся, що перша перевірка на допомогу на початок наступного місяця. Його сім'я може побачити дитину, коли я повернусь додому, і перевірка очиститься. Але я така дрібна сука. (І чесно кажучи, я сумніваюсь, що він буде дбати, він, здається, не є татом.)\nЛюбите коментар. Я також дріб'язковий, як пекло, і ціную, коли інші жінки визнають це також.\nGet off my... yawn 04/12/2018\nМех, це його другий раз публічно обманюють на вагітних значущих інших, і Хлоя була першою "іншою жінкою". Джордан Крейг - це той, про який ви повинні шкодувати. Хлої просто відчув те, що відчував Йордан.\nKit Harrington's hair contract 04/12/2018\nЛаскаво просимо у світ, Катастроф!\nPudas Jriest 04/12/2018\nВаше ім'я користувача дає мені життя. Випадковий коментар, я знаю.\nI made a pigeonrat 04/12/2018\nЯке відношення чоловіків до жінок кардашийців? Я відчуваю, що набагато більше жінок кардашян.\n3 хлопчика (Мейсон, Релігія, Сент-Люсія), 5 дівчат (П, Північ, Сон, Чикаго, тепер це). Схоже на співвідношення жінок і чоловіків у сім'ї О.Г.Кардаш / Дженнер.\nkikis cookies 04/12/2018\nвнуки? хлопці: масон, царювання, святий. дівчата: північ, пенелопа, мрія, шторм, чикаго, неназвана хлое-дитина\nТристан Томпсон піднявся на роботу останньої ночі\nТрістан Томпсон, здається, обманув Хлоя Кардашян\nКоротка дитина? Допоможіть [Оновлено]\nСинтія Ніксон задумливо схвалює юридичну марихуану, не вдасться розігнати Бонга у відео\nБен Аффлек, як видається, вже переїхав у кухню свого нового будинку на суму 19,2 мільйонів доларів


Савченко відмовилася від адвокатів – причина | Факти\nТравень, 14 , 2018 в 15:01\nСавченко відмовилася від адвокатів – причина\nНадія Савченко на суді заявила, що не може оплачувати адвокатів і що вона здивована словами адвокатів про те, що вони не можуть працювати з нею через поведінку її сестри Віри.\nОновлено. 16.26. Надії Савченко надали безкоштовного, державного адвоката – Юлію Ткач, яка одразу подала клопотання на ознайомлення з матеріалами справи, а також для спілкування з підзахисною, повідомляє Еспресо.\nТому наступне засідання розпочнеться 15 травня о 10.00.\nЗазначається, що прокуратура вимагає продовжити ще на 2 місяці запобіжний захід для Савченко у вигляді тримання від вартою без права внесення застави. Однак захист наполягає на пом’якшенні запобіжного заходу: або домашній арешт, або особисте зобов’язання.\nТакож повідомляється, що у залі суду вперше з’явився нардеп Сергій Мельничук, який хотів взяти Надію Савченко на поруки.\n– Тому я розриваю співпрацю з усіма адвокатами, і прошу надати мені державного адвоката, — заявила вона.\nСавченко також зазначила, що готова була б сама себе захищати, але оскільки за законом вона не може цього робити, вона очікує, що їй нададуть державного адвоката.\n– Я не можу дозволити собі платних адвокатів, щоб не заганяти свою родину у борги, — додала депутатка.\nПроте наразі остаточно невідомо, чи відмовиться Савченко від адвоката Шадріна. Він попросив переговорити з підзахисною.\nЧитайте: Мінімум три гранати і пістолет: Матіос розповів, як зловив Савченко\nНагадаємо, що Шевченківський районний суд 14 травня розглядає продовження запобіжного заходу Надії Савченко.\nЛуценко показав у сесійній залі парламенту фільм з доказами того, що Савченко причетна до схеми вивезення зброї з окупованих територій для вчинення теракту в Києві. Він також стверджує, що гроші на підготовку теракту Савченко нібито давав екс-переговорник щодо звільнення заручників Володимир Рубан.


Амарантова олія – застосування в косметології\nАмарантова олія володіє цінними корисними властивостями завдяки тому, що її отримують методом холодного віджимання шляхом подрібнення насіння амаранту. Продукт можна використовувати не тільки в лікуванні захворювань, але і в косметології.\nАмарантова олія володіє унікальним біохімічним складом: у ній присутні до 70% полі- і мононенасичених жирних кислот (ліноленова, олеїнова, лінолева, пальмитолеїнова, арахідонова), до 9% фосфоліпідів, до 8% сквалену, приблизно по 2% вітаміну Е і фітостеролів, каротиноїди, жовчні кислоти, вітамін D, макро- і мікроелементи (мідь, магній, кальцій, залізо, фосфор, калій).\nАмарантова олія може бути отримана не тільки з насіння, з цією метою використовуються інші частини рослини: квіти, листя, стебла. Вона має досить приємний запах і горіховий смак. Продукт неймовірно поживний і корисний, тому він завжди популярний в кулінарії, народній медицині, методах схуднення та косметології, зокрема, у догляді за шкірою обличчя і рук.\nЯк впливає амарантова олія?\nЕфективність даного продукту полягає, насамперед, у впливі сквалену на клітини дерми (цьої корисної речовини набагато більше, ніж в інших оліях рослинного походження, наприклад, в оливковій – всього 0,2–0,8% сквалену, тоді як в амарантовій – 8%). До речі, сквален виявили в 1916 році в печінці акули, а пізніше вчені змогли знайти цю речовину в олії паростків пшениці, лляній, бавовняній, оливковій і амарантовій оліях.\nБезбарвна в’язка рідина є одним з головних компонентів дерм, позитивно впливаючи на шкіру:\nСприяє достатній зволоженості і захищає шкіру;\nНасичує клітини шкіри киснем;\nПерешкоджає проникненню вільних радикалів, тим самим уповільнює старіння шкіри.\nКрім сквалену, окремо варто сказати про вітамін Е. В амарантовому маслі він зустрічається в кращій формі – токотрієнольній, тоді як в інших рослинних оліях даний вітамін існує в токоферольній (пасивній формі). Тому вітамін Е саме в такому вигляді швидше нейтралізує дію вільних радикалів, які стають причиною передчасного старіння і «обвисання шкіри.\nАмарантова олія в косметології – це …\nЕфективний відновлюючий (регенерація) і омолоджуючий засіб, який може застосовуватися для в’янучої шкіри обличчя і усунення дрібних мімічних зморшок. Додавайте олію в натуральні маски як самостійний інгредієнт (по 1 ст. л.). Так, у багатьох рецептах потрібне обов’язкове використання рослинної олії (наприклад, оливкової, персикової, мигдальної). Ви можете сміливо замінити будь-яку з них амарантовою – ефект буде значно краще.Ще один варіант використання амарантової олії у косметології – додавання в готову продукцію: креми для обличчя, рук, маски. Нанесіть на очищену шкіру трохи олії, легко помасажуйте, а потім нанесіть крем, як зазвичай. Розмішайте пальцями, втираючи до повного всмоктування. Якщо говорити про куповані косметичні маски то на один склад досить додавати одну чайну ложечку амарантової олії.\nГарний зволожуючий, живильний і пом’якшувальний засіб, що допомагає при збезводненій, огрубілій і сухій шкірі обличчя і рук.У чистому вигляді амарантова олія служить альтернативою нічному крему для обличчя або використовується як маска для рук (наносити тонким шаром на 25-30 хвилин). Руки після такого догляду стануть м’якими і ніжними, зникне сухість, подразнення і розгладяться зморшки.\nПрофілактичний засіб, що забезпечує антикорозійний захист і швидке загоєння шкірного покриву (укуси, опіки, порізи, дерматити, екзема, псоріаз, нейродерміт, вірус герпесу, трофічні виразки, алергічні дерматози). Амарантова олія майже відразу після нанесення зменшує больові відчуття і прискорює процес загоєння в кілька разів. Вона також багата речовинами, які стимулюють вироблення колагену, чому часто використовується для усунення післяопераційних шрамів і рубців. Амарантова олія добре застосовувати при антицелюлітному масажі і для захисту від ультрафіолетових променів під час прийому сонячних ванн або відвідування солярію.\nВартість пляшки у 100 мл амарантової олії становить приблизно – 500 грн. Вона дуже дорога, бо для її отримання необхідна величезна кількість насіння.\nОлію можна купити в аптеці. Пам’ятайте, що пляшка повинна бути тільки скляна, а не пластикова – вона окисляє консистенцію і виводить корисні властивості. Флакон більше 100 мл – можливість купити підробку! Колір повинен бути темний, а не світлий, інакше вона розбавлена іншими оліями. І пам’ятайте, що найкорисніша та, що була отримана методом холодного віджимання, а не методом СО2.


Лукашенко: Путін хворий\n18 січня 2021, Київ 13:18\n27 листопада 2012, 20:56\nПрезидент Білорусі Олександр Лукашенко заявив про проблеми зі здоров'ям у Володимира Путіна, які раніше заперечувала прес-служба російського президента.\nВ інтерв'ю агентству Reuters, відповідаючи на запитання, чи грає він в хокей із Путіним, Олександр Лукашенко сказав: «Він говорить, ми ще не готові з твоєю командою грати. Хребет десь пошкодив він. У боротьбі. Боровся десь на килимі і пошкодив хребет. Тому відкладається наша зустріч. Я знаю цю його проблему. Він любить боротися. Боровся, боровся, підняв людину, кидав через себе, пошкодив хребет».\nПрес-секретар президента Росії Дмитро Пєсков відмовився коментувати ці слова керівника Білорусі. Раніше деякі західні спостерігачі припустили, що у Путіна проблеми зі здоров'ям, і саме цим пояснювали його відсутність на саміті в Пакистані та скасування запланованого візиту до Туреччини.\nДо того, як зустрітися 16 листопада з канцлером Німеччини Анґелою Меркель, Володимир Путін скасував чи відклав 5 закордонних візитів. Він також відклав свою щорічну телевізійну передачу спілкування з росіянами і провів понад місяць у резиденції Ново-Огарьово під Москвою.\nКремлівські чиновники казали, що 60-річний Путін працює у «робочому режимі», хоча потерпає від болю в спині. Відеокадри також засвідчують, що російському лідеру подеколи було важко рухатися.\nДеякі оглядачі почали порівнювати Росію з Кубою і Туркменистаном, де інформація про здоров’я лідерів тривалий час була під замком.\nРосійський політолог Дмитро Орєшкін вважає, що подібні дані повинні бути гласними. «У нас почалися розмови, звичні для авторитарних режимів. А що з босом? У нормальних державах це не є таємницею, це обговорюється», – зауважив політолог у коментарі Радіо Свобода.\nКоли журналісти раніше запитували про стан здоров’я Путіна прем’єр-міністра Росії Дмитра Медведєва, то він казав, що «нічого серйозного», при цьому додаючи, що він – «не лікар».


Йокогама | Відпочинок і подорожі\n8:55, 24 Вересня 2018\nФото: Район Минато Мирай 21 Фото і опис Минато Мираи 21 – район Йокогами, який був побудований зовсім нещодавно, а будівництво деяких його будівель ще триває. Його назва переводиться як “Порт майбутнього 21...\n1:18, 17 Квітня 2018\nФото: Морська вежа Фото і опис Морська вежа – ще одна пам’ятка Йокогами, яка знаходиться в одному з найпопулярніших міських парків Ямасита. Парк був розбитий в 1923 році на місці району, зруйнованого землетрусом...\n2:45, 19 Серпня 2017\nФото: Музей локшини рамен Фото і опис Японці настільки люблять локшину швидкого приготування рамен, що навіть присвятили цьому блюду цілий музей. Він відкрився у березні 1994 року і знаходиться в районі...\n1:05, 29 Січня 2017\nФото: Морський музей NYK Фото і опис Морський музей розташований в районі Минато Мираи і присвячений морській історії Японії. Він був відкритий в 1993 році. Головний експонат музею – морський учбовий вітрильник Nippon Maru,...\nЦентр Гейдара Алиева : експозиції, адреса, телефони, час роботи, сайт музею\nЛондон 2019 – відпочинок, екскурсії, музеї, шопінг і пам’ятки Лондона


Віртуальний помічник Зоряна | Ласкаво просимо до Спільноти Київстар | Форум Київстар\nJusik 2 років тому\n@Iror12345, можна дізнатись у Зоряни свій тарифний план, залишок на рахунку, хвилини, перелік підключених послуг, а також PUK1-код. Щоби надати персоналізовану інформацію, Зоряна ідентифікує клієнта за тимчасовим паролем. Після успішного проходження ідентифікації надає потрібну інформацію.\nЗізнайтесь, розробники чат-боту "Зоряна" фанати Бендера з Футурами і люблять коли мішки з м'ясом страждають?\nЯкщо їй задати питання, як змінити сімку самому зі збереженням номеру, то вона видасть наступне повідомлення:\n"Ви можете замінити SIM-карту самостійно, не виходячи з дому. Як це зробити:\nПридбайте стартовий пакет «Спілкування без меж» із доставкою в нашому інтернет-магазині.\nВставте нову SIM-карту в телефон і надішліть запит *111#, щоб активувати номер.\nНадішліть запит *245*380ХХXXXXXXX*YYYYY#, де 380ХХXXXXXXX — номер телефону вашої старої SIM-карти, а YYYYYY — 19 цифр ICC-коду або 8 цифр її PUK1.\nПротягом 7 годин ви отримаєте SMS-підтвердження про заміну SIM-карти."\nПроте якщо перейти за посиланням, у цьому повідомленні\nТо там написано, що сім карта повинна бути Smart SIM або пакетом без позначки «Перший пакет послуг включено».\nУ онлайн магазині Київстар стартові пакети "Спілкування без меж" продаються з вже включеним пакетом послуг. Тобто якщо не перевіряти текст за посиланням, а діяти як відповідає чат-бот - у вас буде стартовий пакет на який не можна перевести старий номер.\nВітаю! Ви допомогли Київстару пережиті скрутні часи благодійною пожертвою у сто гривень.\nДалі. При покупці сім карти у вашому інтернет магазині з доставкою Новою поштою - у формі оформлення запитують лише про ім'я та прізвище. Хоча для Нової Пошти потрібне ще і по-батькові. Тому через певний час буде телефонувати співробітник компанії та уточнювати це. Чудовий приклад налагоджених бізнес-процесів.\nОкей, можливо це треба не для НП, але у мене уточнювали.\nЩе один пункт - взаємодія з операторами. Зрозуміло, що ви хочете заробити всі гроші світу і мабуть тому намагаєтеся мінімізувати кількість операторів колл центру замінивши їх на чат бот. Але ваш чат бот - відповідає дурниці (дивись вище).\nТакож, при дзвінку на 466 для з'єднання з оператором потрібно:\n1. Прослухати нерелевантну інформацію та натиснути 2\n2. Прослухати нерелевантну інформацію та натиснути 2\n3. Прослухати нерелевантну інформацію та натиснути 2. Після цього ви у головному меню.\n4. Далі треба обрати ще якесь підменю і вже у ньому - є змога з'єднатися з оператором.\nМабуть, якщо я хочу зателефонувати оператору - то у мене є якісь проблеми які я не зміг вирішити сам. І гра у "натисніть кнопку 2 щоб пройти далі" це не те що я шукаю.\nЯкщо підсумувати, то складається враження, що ви дійсно працюєте над тим щоб ваші абоненти страждали та переходили до інших операторів.\nЧорним по-білому написано, купіть СмартСім, або стартовий без першої абонплати. Оскільки в інтернет магазині вже не продають стартові без першої абонплати, купуєте Смарт Сім. Раніше були ще без першої абонплати, тому цей пункт залишили, оскільки в продажі (офлайн магазини) ще гуляють стартові без першої абонплати.\nЯкщо не перевіряти що пише на товарі то можна і протермінований йогурт в супермаркеті купити, і склеїти ласти, саме тому у вас є світла голова і вміння читати, щоб уберегти себе від таких нюансів.\nПри покупці сім карти у вашому інтернет магазині з доставкою Новою поштою - у формі оформлення запитують лише про ім'я та прізвище. Хоча для Нової Пошти потрібне ще і по-батькові. Тому через певний час буде телефонувати співробітник компанії та уточнювати це. Чудовий приклад налагоджених бізнес-процесів.\nПридирки на рівні, чому небо голубе, і море мокре.\nНе потрібно ніяких по-батькові.\nЩе один пункт - взаємодія з операторами. Зрозуміло, що ви хочете заробити всі гроші світу і мабуть тому намагаєтеся мінімізувати кількість операторів колл центру замінивши їх на чат бот.\nХочуть мінімізувати звернення таких як ви, які засирають лінію своїми неадекватними питаннями.\nТоді мабуть варто писати, що відповіді чат бота носять консультативний характер і краще читати що за посиланням написано. Інакше ви просто плутаєте своїх клієнтів.\nНавіщо ви скинули мені скріни з сайтів інших операторів? Натякаєте, що час змінювати оператора бо тут діло гибле? Моє повідомлення було не про те. Так, на вашому сайті не потрібно по батькові вводити. Але мені ось щойно знову зателефонував оператор щоб уточнити цю інформацію. Це схоже є люди, цілий день лише тим і займаються що сидять і уточнюють по батькові. Скорочуємо штат операторів що відповідають на питання клієнтів - але наймаємо людей що будуть уточнювати по батькові!\nУу, перехід на особистості. Вас за це премії не позбавлять, “не представник Київстару”? По перше, не впевнеий що ви можете оцінювати які питання адекватні які ні. По друге, навіть якщо це питання буде супер “адекватним” за якоюсь там вашою шкалою - поки людина додзвониться до оператора - у неї з’являться ще пара не дуже приємних питань стосовно організації роботи з клієнтами.\nНавіть працівникам колл центру не варто довіряти, а перевіряти декількома дзвінками у декількох працівників.\nСкинув вам для того щоб ви зрозуміли, що по-батькові не потрібно.\nОсь вам ще найбільший український інтернет магазин, з якого я замовляю вже років 5, і жодного разу до мене не телефонували поцікавитись моїм “по-батькові”.\n“По-батькові” - це непотрібний совєцкий рудимент.\nНеадекватні питання - це питання, відповіді на які є на сайті, в перших двох абзацах опису вашого тарифу, або ті питання які не носять конструктивного змісту. На жаль, тільки в спільноті, таких звернень добрих 99%, уявляю що робититься в колл центрі. Тому і ви довго не можете додзвонитись.\n@yarik451f, щойно перевірила відповідь віртуального помічника стосовно заміни SIM-карти. Так, дійсно, на першому етапі відповідь Чат-бота Зоряни некоректна. Я передаю запит фахівцям для перевірки і виправлення.\nДякую вам, що вказали на неточність, а вірніше помилку\nСтосовно другої ситуації: також передаю зауваження у відповідний відділ.\nІ по останньому пункту можу тільки передати скаргу, але не впевнена, що меню після цього змінитись Маю надію, що хоча б “знайти” оператора стане простіше.\n@Xomyak дякую за реакцію та відповіді!\nПерепрошую, якщо моє початкове повідомлення було дещо різким.\nСподіваюся, мої коментарі/зауваження були корисними.\nАле ж ви говорите щ не варто їх зайвий раз діставати дурними питаннями?)\nЯ згоден з тим, що по батькові то рудимент. Але тим не менш - два замовлення в онлайн-магазині Київстар - два дзвінка для уточнення по батькові.\nНу от я спитав чат бота про пересення номеру - він відповів одне. Посилання яке він видав - говорить трохи інше. Значить треба перепровіряти з оператором (як ви написали вище). А до нього не додзвонитися - і навіть меню як до нього потрапити знайти важко.\nАле ок, модератор вже відповів стосовно чат-боту, будемо сподіватися що підкорегують відповідь.\nФілософське питання) Бути чи не бути))\nНа жаль, достовірність відповідей у працівників колл центру, м’яко кажучи, “хромає”. Одного разу робив “дослідження”: з 5 працівників колл центру, тільки 1(один) надав достовірну інформацію по моєму питанню. Тому іноді краще декілька раз перепитати. Або спитатись тут в спільноті ;)


У Чернігові запропонували адресну програму заміни перерослих дерев вздовж вулиць - ОТГ.cn.ua\nДата: 16 Січ, 2021\nЩоби створити умови для системної заміни дерев, навесні минулого року в Чернігові встановили нові, більші показники для розрахунку відновної вартості зелених насаджень. Відновна вартість – це кошти, які сплачуються в міський бюджет усіма суб’єктами при видаленні насаджень для проведення будівельно-ремонтних робіт. Ці суми коштів у Чернігові йдуть саме на висадку нових дерев.\nОчільник КП “Зеленбуд” Артем Стах запропонував провести в цьому році таку заміну на 7 вулицях міста: Хлібопекарській (від просп. Перемоги до вул. Князя Чорного), Шевченка (від Красної площі до вул. Пушкіна), Полуботка (від Красної площі до Пушкіна), князя Чорного (від Кирпоноса до Толстого), Коцюбинського (від Хлібопекарської до Пушкіна), Магістратській (від Кирпоноса до Хлібопекарської), Кирпоноса (від Магістратської до Князя Чорного). По суті, це центральна частина. Сумарно там треба буде видалити 306 дерев і натомість посадити 790.\nПо-друге – повинна бути стандартизація у відстанях між деревами, у прив’язці дерев до житлових будинків та інших навколишніх об’єктів. Очевидно, що повинні враховуватися розміри дерева в майбутньому. На дорозі, наприклад, з чотирирядним рухом ці стандарти можуть бути іншими, ніж на більш вузькій. Але потрібно ще на етапі проектування дивитися, щоб усе було гармонійно.\n– Повинні бути одночасно проектні роботи, тендерні процедури, замовлення дерев. Нам потрібно дуже ретельно пропрацьовувати, щоб усе це робилося з невеликим розбігом у часі, – зазначив міський голова.\n– Багато людей не розуміють, що в кожного дерева є свій вік, нічого вічного не буває, – зазначив він. – Нам потрібно діяти зважено, щоб ця позиція була опрацьована з фахівцями, щоб ми чітко і відповідально звітували про те що ми робимо. Але щоби ми і в суспільстві змінили підходи, – вважає міський голова.\nблагоустрій , Чернігів


ОПОРА: Якщо позови Шевченка пройдуть усі інстанції, це може вплинути на результат виборів – Ратуша\nРатуша > Новини > вибори > ОПОРА: Якщо позови Шевченка пройдуть усі інстанції, це може вплинути на результат виборів\nPosted by admin 10.04.2021\nСфотографуйся на новорічній фотозоні – отримай приз: франківців запрошують взяти участь в конкурсі\nІвано-Франківський окружний адміністративний суд визнав незаконними перерахунки на чотирьох виборчих дільницях під час виборів нардепа на 87-му округу.\nОкрім того, незаконною суд визнав і перерву у засіданні ОВК, яка тривала понад 6 годин, пише Ратуша з посиланням на Суспільне Карпати.\nПро це на онлайн-брифінгу ОПОРИ щодо процесу встановлення результатів виборів до ВРУ повідомив представник партії “За майбутнє” Микола Палійчук. Загалом, за його словами, в Івано-Франківському окружному адміністративному суді розглядають понад 20 справ за позовом Шевченка.\nРішення ЦВК щодо очікування до закінчення судів – воно для нас обнадійливе. Є суди, які ми виграли. Вони будуть оскаржуватися апеляцією у Львові. Є ті суди, що нас не повністю задовольняють – ми будемо оскаржувати. Тому ситуація затягнеться, напевно, до 12-го квітня, може і дальше, поки в апеляції не розглянуть усі рішення, – розповів Микола Палійчук.\nЩодо дільниці у місті Яремче, то 7-го квітня суд повністю задовольнив позов Олександра Шевченка. Судді визнали протиправною та скасували постанову окружної виборчої комісії про визнання виборів там недійсними.\nЯк розповіла Суспільному Карпати старша радниця з правових питань Громадянської мережі ОПОРА Ольга Коцюруба, якщо це рішення суду пройде апеляційну інстанцію і залишиться у силі, а ОВК його виконає, то це призведе до змін у кінцевому протоколі. Тоді це, ймовірно, вплине на результати виборів.\n“Взагалі сама по собі така підстава, як, наприклад, непідписаний витяг чи немає печатки – це все такий надмірний формалізм. І це дійсно може бути скасовано в судовому порядку. За законом, то після набуття сили цього судового рішення, ОВК мала би зібратися і скласти протокол про підрахунок голосів на дільниці, і внести відповідні зміни до підсумкового протоколу. Оскільки на багатьох цих дільницях, які визнані недійсними, переможцем є Олександр Шевченко, можливо, це і може призвести навіть до зміни переможця”, – каже Ольга Коцюруба.\nСуспільне Карпати намагається отримати коментар у голови окружної виборчої комісії Андрія Лозинського, аби дізнатися його думку щодо рішення суду.\nДо слова, кандидати у нардепи по округу 87 на Івано-Франківщині Василь Вірастюк та Олександр Шевченко на онлайн-брифінгах ОПОРИ щодо процесу встановлення результатів виборів до ВРУ розповіли свої версії подій, які відбувалися під час перерахунку голосів в окружній виборчій комісії.\nТег вибори Округ 87 Опора суд\nПопередня стаття Укрзалізниця зняла обмеження висадки-посадки на Прикарпатті\nНаступна стаття Від початку року на Франківщині виявили 26 нелегальних мігрантів


Дівчина тижня: гаряча Андреа Куоні, яка підкорює чоловічі глянці своєю фігурою (18+) - Радіо Максимум\nДівчина тижня: гаряча Андреа Куоні, яка підкорює чоловічі глянці своєю фігурою (18+)\nЩе одна причина, чому неділя – найкращий день тижня, – рубрика Радіо МАКСИМУМ про найсексуальніших дівчат. Сьогодні під прицілом у нас Андреа Куоні – розкута та зваблива блондинка, яку визнали подругою Playboy і дівчиною місяця у двох чоловічих журналах.\nАндреа Куоні народилася і вросла у невеличкому містечку Кноб Ностер, штат Міссурі. У дитинстві дівчинка була надзвичайно сором’язливою, водночас їй дуже подобалося брати участь у різноманітних танцювальних конкурсах. Після переїзду до Північної Вірджинії у ранньому шкільному віці вона швидко стала відданим гравцем у софтбол.\nІ ще: Дівчина тижня: гаряча модель Мелісса Лорі, яка популярна своєю відвертістю (18+)\nA post shared by Andrea Kuoni (@andykandy) on Apr 10, 2019 at 2:30pm PDT\nПісля навчання красуня була доволі активною. Вона знялася у комерційній фотосесії для календаря, після чого стала Дівчиною місяця у квітні 2016 року. З’являлася красуня й у різних рекламах на національних каналах. Однак пізніше усе кардинально змінилося. Андреа Куоні поборола свою дитячу сором’язливість і здобула популярність завдяки своїй розкутості та апетитним формам.\nЗа останні кілька місяців красуню визнали подругою Playboy і дівчиною місяця у двох чоловічих журналах. Все завдяки її фантастичній фігурі: в Андреа Куоні пишні груди та ефектні сідниці. Ну і, звичайно ж, вона любить позувати оголеною.\nA post shared by Andrea Kuoni (@andykandy) on Mar 9, 2019 at 3:13pm PST\nГаряча блондинка стала популярною у зрілому віці. Зараз Андреа Куоні 29 років, але як і витримане вино, з віком вона стає тільки сексуальнішою. Щоб ти сам переконався, ми підготували добірку найвідвертіших кадрів красуні. Насолоджуйся:\nЧитайте також: Дівчина тижня: гаряча порнозірка Калі Роузеc, яка вразить тебе своєю зовнішністю (18+)


Фракцію БЮТ влаштовує сьогоднішній порядок денний роботи Верховної Ради, - С.Міщенко. - РБК-Украина - Сергей Мищенко | РБК Украина\nФракцію БЮТ влаштовує сьогоднішній порядок денний роботи Верховної Ради, - С.Міщенко.\nНовини » Політика 14.04.2010 - 10:10 Новость на русском\nФракцію БЮТ влаштовує сьогоднішній порядок денний роботи Верховної Ради. Про це журналістам заявив народний депутат від БЮТ Сергій Міщенко, коментуючи заяву своїх колег про можливий вихід фракції з сесійної зали, передає кореспондент РБК-Україна.\n"На фракції ми ухвалили рішення, що ми підтримуємо сьогоднішній порядок денний, і особливих питань він у нас не викликає. Там є законопроекти і опозиції", - сказав С.Міщенко.\nВін також відзначив, що його політична сила не наполягатиме найближчим часом на створенні тимчасової слідчої комісії з питань суддів Конституційного суду, оскільки відповідне питання повинне пройти розгляд в регламентному комітеті. "Якщо комітет затягуватиме з розглядом цієї постанови, тоді, звичайно ж, ми вимагатимемо включення цього питання до порядку денного, але це буде не сьогодні", - пояснив С.Міщенко.


Біатлон на Олімпіаді: результати України в неймовірній змішаній естафеті | Олімпіада-2018 | OBOZREVATEL\nБіатлон на Олімпіаді: результати України в неймовірній змішаній естафеті\nНа Зимових Олімпійських іграх в Пхенчхані відбулася розкішна змішана естафета з біатлону.\nЗбірна України, яку в цій дисципліні представляли Ірина Варвинець, Юлія Джима, Дмитро Підручний та Артем Прима, не змогла зачепитися за медалі. "Жовто-сині" боролися за потрапляння в топ-5, однак в підсумку стали сьомими.\nВарвинець добре виглядала на трасі до другої стрільби, проте з одним промахом на лежці не змогла утримати високого темпу. У підсумку Ірина по швидкості програла суперницям 20 секунд на останньому колі.\nБіатлон на ОІ: результати України в змішаній естафеті\nДжима, яка прийняла естафету 10-ю, підняла Україну на 6-е місце. Юля також допустила один промах на першій стрільбі, при цьому стійку провела бездоганно.\nДмитро Підручний зумів утримати шосту позицію, використавши по одному доппатрону на обох вогневих рубежах. А ось Артем Прима з двома промахами відкотив нашу команду на 7-у підсумкову позицію, пропустивши вперед Фінляндію.\nПереможцями гонки стала збірна Франції. Мартен Фуркад не просто відіграв 40 секунд у лідируючого Арнда Пайффера, а й привіз всім конкурентам більше півхвилини.\n"Срібло" здобула Норвегія, яку з 11-го місця на 4-е спершу підняв Йоханнес Бе, а потім ще почин підтримав Свендсен. "Бронзу" у впертій боротьбі з Німеччиною вирвала Італія.\nНагадаємо, раніше Фуркад в божевільній боротьбі виграв "золото" мас-старту, завдяки фотофінішу.\nПівденна КореяПхенчханОлімпіада-2018БіатлонЗбірна України з біатлонуЮлія ДжимаІрина ВарвинецьДмитро ПідручнийАртем ПримаМартен Фуркад