Алюмінієва сковорода: як відчистити від нагару або прожарити | Для дому\nАлюмінієва сковорода: як відчистити від нагару або прожарити\nГоловна › Поради › Для дому › Алюмінієва сковорода: як відчистити від нагару або прожарити\nОсобливості алюмінієвих і дюралевих сковорідок\nЯк підготувати сковороду до експлуатації\nВідео: як підготувати до експлуатації алюмінієву сковороду\nСпособи і засоби видалення нагару\nЧим боротися із застарілим нагаром\nДля продовження терміну використання посуду корисно знати про її властивості, правильної підготовки до експлуатації і догляду. Особливого відносини вимагають алюмінієві або дюралеві сковороди. Давайте разом розбиратися, як правильно готувати їх до експлуатації, доглядати, щоб вони не втрачали своїх якостей.\n1 Особливості алюмінієвих і дюралевих сковорідок\n2 Як підготувати сковороду до експлуатації\n3 Способи і засоби видалення нагару\nБагато сучасні сковороди виготовлені з алюмінію або дюралю. Дюраль — сплав алюмінію з міддю, магнієм, залізом і кремнієм. Після гартування у воді він набуває твердість і стає міцніше, ніж чистий алюміній.\nСковороди робляться двома способами: штампуванням і литтям. Штамповані вироби виготовляються з металевого листа. Дно у них тонка і при експлуатації часто деформується. Чим тонші стінки сковороди, тим дешевше вона стоїть, але і прослужить менше.\nМлинна штамапованная сковорода легка, з тонкими стінками\nЩоб зробити литу сковороду, заливають розплавлений алюміній в спеціальну форму. Виходить посуд з товстим дном і стінками, що підвищує її міцність. Такі вироби масивні.\nТовсті дно і стінки додають тяжкості литий сковороді, але подовжують строк її служби\nАлюмінієві і дюралеві сковороди мають незаперечні переваги. Вони легкі, не іржавіють, швидко нагріваються. У той же час догляд за цією кухонним начинням вимагає знань деяких правил.\nАлюміній — метал м’який, тому потрібно розумно підходити до підбору засобів для чищення. Абразивні порошки, металеві губки і щітки дряпають поверхню і це негативно позначається на зовнішньому вигляді і якості приготованої страви (страви прилипає під час готування). Крім того, порушиться оксидна плівка на поверхні, що служить перешкодою для корозії. Жорстка щітка і металева губка для чищення пошкоджують плівку. Але вона легко відновиться, якщо в посуд просто налити холодної води і залишити на 15 хвилин.\nВикористання алюмінієвого посуду не приносить шкоди здоров’ю. Навіть якщо ви будете протягом багатьох років готувати тільки в алюмінієвому посуді, користуватися алюмінієвими приладами і тарілками, організм не буде підданий небезпеки.\nАлюміній має здатність окислюватися. У такому посуді не рекомендується готувати кислі страви. Приготовану їжу краще відразу перекласти в скляну або емальовану ємність.\nТонкі алюмінієві сковороди не рекомендується використовувати на електричних і керамічних плитах. Температура нагріву у них вище, ніж у газових, і посуд швидше деформується.\nНову сковороду вимийте теплою водою з господарським милом або рідким засобом для миття посуду. Це дозволить видалити залишки технічних забруднень і пилу.\nНову сковороду перед використанням потрібно підготувати\nСковороду без антипригарного покриття готують до експлуатації, використовуючи сіль або рослинне масло. Способів декілька.\nСпосіб з водою, без солі:\nПрокип’ятіть сковороді воду.\nЗлийте, дайте посуді обсохнути.\nПротріть виріб рослинним маслом і залиште на 2-3 дні.\nСпосіб з сіллю, без води:\nНасипте сіль, щоб покрила дно.\nПрожарити 10 хвилин на повільному вогні, дайте охолонути.\nВисипте сіль, протріть олією, залиште на 2-3 дні.\nСпосіб з духовкою:\nЗмастіть рослинною олією зовні і зсередини.\nПоставте в духовку, нагріту до 120-150 0С на 1 годину.\nВимкніть духовку, залишивши в ній сковороду ще на 2-3 години.\nСпосіб з нагріванням олії з сіллю.\nНалийте рослинне масло, щоб покрило дно.\nВсипте 1 чайну ложку солі, розмішайте.\nПрожарити на невеликому вогні до появи характерного запаху.\nПісля обробки сковороду ще раз промийте водою без миючих засобів.\nУтворилася тонка масляна плівка буде служити антипригарним покриттям.\nПри використанні сковороди краплі жиру поступово осідають на стінках і дні. Якщо вчасно не мити сковороду, то шар нагару буде рости, погіршуючи зовнішній вигляд виробу і його якісні властивості.\nНевеликий нагар можна розм’якшити кип’ятінням, відчистити м’яким абразивним порошком, нашатирем або перекисом.\nКип’ятіння проти свіжого нагару\nПриготуйте розчин з розрахунку 1 ст. ложка соди на 1 стакан води.\nВилийте в сковороду і прокип’ятіть 10-15 хвилин.\nПотріть сковороду м’якою щіткою.\nКип’ятінням розчину соди і води видаляється невеликий нагар всередині сковороди\nКип’ятіння проти чорних плям\nПриготуйте розчин: на 1 склянку води влийте 3-4 ст. ложки оцту.\nПрокип’ятіть розчин у сковороді 10-15 хвилин.\nПотріть губкою чорні плями, сковороду прополощіть і витріть насухо.\nСода і перекис допоможуть в боротьбі з нагаром\nЗмішайте харчову соду з перекисом водню щоб вийшла кашка.\nНанесіть її на забруднені місця.\nПотріть губкою або серветкою.\nУ боротьбі з застарілим нагаром соду і перекис використовувати неефективно — процес виходить довгим і трудомістким\nНевеликі потемніння видаліть ганчіркою, змоченою нашатирним спиртом. Це поверне сковороді блиск. Для видалення плям підійде засіб для миття скла та порцеляни. В якості м’якого абразиву використовується крейда або суміш з крейди глиною.\nЯкщо сковородою користувалися впродовж багатьох років, не забезпечуючи належного догляду, то наслоившийся нагар отчищайте більш радикальними способами.\nЛимонною кислотою і оцтом прибираємо нагар\nПриготуйте розчин з розрахунку 1 ст. оцту, 0,5 ст. лимонної кислоти на 2 л води.\nПрокип’ятіть ньому сковороду 15 хвилин.\nВийміть виріб, потріть щіткою або губкою.\nЯкщо бруд не відмилася, знову опустіть сковороду в розчин і прокип’ятіть ще 15-20 хвилин.\nПотріть ще раз (можна з додаванням соди).\nКип’ятіння сковороди в розчині з лимонної кислоти і оцту дає хороший ефект з видалення нагару\nГосподарським милом і клеєм прибираємо застарілий бруд\nУ каструлю великого обсягу або відро налийте воду так, щоб у неї помістилася сковорода.\nПоставте на вогонь, нехай вода закипить.\nНатріть на тертці шматок господарського мила 72% і висипте у воду.\nДодайте 150 г кальцинованої соди і 150 мл силікатної канцелярського клею.\nПісля закипання розчину опустіть в нього сковороду.\nЗбавивши вогонь, кип’ятіть виріб 30 хвилин.\nСпробуйте відчистити розм’якшений нагар жорсткою губкою.\nПри необхідності повторіть процес, збільшивши час кип’ятіння до 2-5 годин.\nМожна залишити сковороду відмокати в розчині на ніч.\nГарячий розчин силікатного клею, господарського мила і кальцинованої соди розм’якшує нагар і він легко відчищається\nВипалюємо нагар на товстій сковороді вогнем\nСковороду поставте на середній вогонь, увімкніть витяжку або забезпечте провітрювання приміщення.\nНагрівайте посуд протягом 1-2 годин.\nОбгорять, сковорода буде диміти, почорніє, потім нагар перетвориться в попіл і осиплеться.\nДайте виробу охолонути.\nПочистіть і вимийте сковороду.\nПри випалюванні сковороди з насипаної в неї сіллю чада виділяється менше, так як сіль абсорбує обгорающий жир.\nЗчищаємо нагар болгаркою\nДриль або болгарка з насадкою у вигляді дротяної щітки по металу швидко повернуть красу сковорідці зовні.\nМеханічний спосіб очищення сковороди швидкий і ефективний\nЗаймаючись прибиранням посуду від нагару механічним способом, дотримуйтесь заходів обережності: надіньте захисні окуляри, щільний одяг, рукавички, респіратор.\nВідео: як почистити алюмінієвий посуд болгаркою\nХімічні засоби проти задавненої бруду\nДля видалення жиру і нагару можна використовувати Баги Шуманит, засіб для духовок Amway, гель Пемолюкс, Comet-гель, Cif Cream та інші засоби у формі крему або гелю з позначкою «Антіжір». Вони підходять майже для всіх поверхонь.\nГель Шуманит допоможе швидко прибрати нагар, але його не можна застосовувати для внутрішньої поверхні сковороди\nВикористовуйте їх тільки в рукавичках в добре провітрюваному приміщенні. Якщо посуд має антипригарне покриття, спробуйте засіб на невеликій ділянці посуду: деякі покриття можуть зіпсуватися. Засоби, що містять абразивні частинки, не можна застосовувати на алюмінієвому посуді, антипригарном покритті або нержавіючій сталі. Використовуйте хімікати згідно інструкції для очищення сковороди зовні.\nЩоб відновити антипригарні властивості після чищення застарілих забруднень, обов’язково сковороду прожарити і змастіть рослинною олією.\nВласники алюмінієвих і дюралевих сковорідок знають, що металева щітка зашкодить плівку оксиду, призначену для захисту поверхні. Щоб його відновити, досить налити в ємність води і залишити на 10 хвилин. Вироби з алюмінію темніють, якщо при митті використовувати хімічні засоби. Тому не забувайте прожарювати сковорідку, періодично оновлюючи її природний антипригарний шар, а також відразу замочуйте та отмывайте пригоріла їжі, щоб уникнути жорсткої чищення або багатогодинного виварювання.


Олексій Косигін: нереалізована альтернатива застою - Соціум - dt.ua\nОлексій Косигін: нереалізована альтернатива застою\n26 жовтня, 2007, 12:49 Роздрукувати Випуск №40, 26 жовтня-2 листопада\nСРСР від самого початку був приречений на крах? Чи мав шанс продовжити своє існування у ХХІ столітті?..\nСРСР від самого початку був приречений на крах? Чи мав шанс продовжити своє існування у ХХІ столітті? З одного боку, усі імперії рано чи пізно розпадаються, то чому ж Російська, у своїй «червоній» формі, мала б стати винятком? З іншого, маємо приклад Китаю, який ось уже чверть століття не без успіху розвиває ринкову економіку під керівництвом Комуністичної партії.\nНаприкінці 1980-х — початку 1990-х років СРСР, мабуть, не могло врятувати вже ніщо. Але коли саме було перейдено «точку неповернення», після якої державу, створену Леніним—Сталіним, чекало єдине — безславний розпад? Як розвивалася б історія однієї шостої суходолу, якби не було брежнєвського застою, а економічна реформа, започаткована 1965 року головою Ради міністрів СРСР Олексієм Косигіним, увінчалася б успіхом? І чи було це можливо взагалі?\nОднозначну відповідь на ці запитання дати неможливо, історія не знає умовного способу. Але все ж таки…\nЯк потенційний комерсант став червоноармійцем\n21 лютого 1904 року в родині токаря петербурзького мінно-торпедного заводу «Леснер» Миколи Косигіна народився другий син — Олексій. Микола Косигін походив із селян Коломенського повіту Московської губернії, близько 15 років прослужив у війську рядовим, а потім фельдфебелем. У Вільно, де стояв його полк, одружився з Матроною Алексєєвою, а вийшовши у відставку, став кваліфікованим робітником у столиці імперії. Він належав, як казали марксисти, до «робітничої аристократії» — платня Косигіна-батька сягала 150 рублів на місяць. Це були дуже великі гроші. Адже імперський чиновник найнижчого рангу, колезький реєстратор, отримував 45 рублів на місяць, пиріжок коштував тоді дві копійки, морозиво — копійку, а «Жорж Борман», улюблена шоколадка маленького Альоші, — три копійки.\nАле попри це вся родина з п’яти осіб мешкала в одній кімнаті у величезній комунальній квартирі на Малій Вольфовій, де Микола Косигін, до речі, прожив до самої смерті — а помер він 1956 року 87-річним. Такий стан речей характерний для кваліфікованих петербурзьких робітників початку ХХ століття — вони непогано вдягалися, ситно харчувалися, у вихідні ходили до цирку чи трактиру, проте не могли дозволити собі окреме помешкання.\nМатері своєї майбутній радянський прем’єр майже не пам’ятав — вона померла 1908 року, залишивши шестирічного Павла, чотирирічного Олексія і дворічну Марію. Молодша сестра народилася недужою, і ціле своє життя потребувала особливого догляду. Олексій піклувався про неї в дитинстві, а в 1960—1970-х роках вона жила в його родині в Москві, де й померла.\nМикола Косигін більше не одружився і сам виховував дітей — суворо й вимогливо. Можливо, саме це надало характерові майбутнього прем’єра похмурості й жорсткості, що їх відзначали майже всі, хто спілкувався з ним.\nСтарший брат Павло вчився в гімназії, а Олексій пішов до Петровського комерційного училища. Навчання в ньому було досить багатопланове. Майбутніх комерсантів та фінансистів вчили, зокрема, ефективних прийомів рахунку — жодної ж бо обчислювальної техніки тоді не було. І потім, через багато років, нарком і голова Ради міністрів Косигін вражав своїх колег здатністю перемножувати великі числа, добувати квадратні корені та обчислювати проценти.\nПроте закінчити училище Олексієві не довелося — на початку 1918 року більшовики закрили його.\nЗа словами Косигіна, уся родина відразу прийняла Жовтневу революцію, хоча за часів царату батько не належав до жодної соціалістичної партії. 1918 року старого вояка Миколу Косигіна було призвано до «частин особливого призначення» (ЧОН), служив він в охороні залізничних вокзалів Петрограда та його околиць до 1922 року. А 1919-го червоноармійцем добровільно став і 15-річний Олексій. Активної участі в бойових діях він не брав, служив у Петрограді і Мурманську в 16-му і 61-му управліннях військово-польового будівництва ординарцем командира батальйону. Можливо, вибір підлітка був зумовлений тогочасним революційним ентузіазмом, а можливо — простим бажанням уникнути голоду, який лютував у ті часи в Північній Пальмірі.\nДемобілізувавшись у березні 1921 року, Олексій вступив на Всеросійські продовольчі курси Наркомпроду в Петрограді, що їх згодом було реорганізовано у Петроградський кооперативний технікум, який він і закінчив 1924 року.\nПрацювати молодий спеціаліст поїхав до Сибіру. Спершу був інструктором Новосибірського союзу кооператорів, а 1926-го вирушив до міста Кіренська на річці Лена в Іркутській області, де став завідувачем оргвідділу, а практично очолив Ленську спілку кооператорів.\nДля 22-річного юнака це стало першою самостійною керівною роботою в житті. І Косигін зарекомендував себе якнайкраще.\nНе всі нині пам’ятають, що в 20-ті роки в СРСР змагалися між собою дві концепції побудови соціалізму: «ліва», що передбачала тотальне одержавлення економіки, і «права», згідно з якою чи не основним шляхом до світлого майбутнього є споживча та виробнича кооперація. Її речником був улюблений учень Леніна Микола Бухарін і ряд старих більшовиків, які через кілька років «виявилися» правими опортуністами й згинули в сталінських катівнях.\nАле в середині 1920-х кооперація ще була потужною економічною силою. У Кіренську та його околицях Косигін розгорнув цілу мережу споживчих крамниць, що торгували переважно англійськими та американськими товарами. Але найбільшим його досягненням стала реалізація концесії англійської компанії «Лена Голдфілд» — фактично на річці Бодайбо було створено велике радянсько-британське золотовидобувне спільне підприємство. Працювало воно ефективно й приносило чималі прибутки не лише заморським капіталістам, а й сибірським кооператорам.\n1927 року Косигін одружився з Клавдією Кривошеїною. Вітчим, який виховував її змалечку, до революції був управителем великого маєтку в Кіренську. Родина зберегла свій добробут і в 20-ті роки. Через багато років Клавдія Андріївна звірялася внукові, що дуже хвилювалася, коли мусила відрекомендувати Олексія вітчимові — адже без його згоди, вихована в старих традиціях, заміж не пішла б. Проте кооператор-комуніст (а саме того року Косигін став членом ВКП/б/) і підприємець-непман дуже сподобалися одне одному. Благословення на шлюб було отримано.\nУ дусі нового часу молода родина оселилася в комуні, яку, крім Косигіна, утворювали ще троє його неодружених колег-кооператорів. Практично всю хатню роботу виконувала Ганна Кузакова, дівчина з евенкійським корінням, яка була служницею Клавдії ще в батьківському домі. Ганнушка так і не розлучалася з родиною Косигіних ціле життя — поїхала з ними з Сибіру до Ленінграда, згодом до Москви, була нянькою спершу єдиної доньки Косигіних Людмили, яка народилася в Кіренську 1928 року, потім онуків Альоші і Тані.\nУспіхи молодого організатора кооперативного руху було помічено: 1928 року, за ініціативи першого секретаря Сибірського крайкому ВКП(б) старого більшовика Ейхе, Косигіна було запрошено до Новосибірська і призначено завідувачем економічного відділу Сибкрайспілки кооператорів.\nА через два роки, 1930-го, Косигін вирішив… поставити хрест на своїй такій успішній кар’єрі в кооперативному русі. Він домігся партійного направлення на навчання на факультеті споживчої кооперації в Університеті\nім. Рикова, але натомість став студентом денної форми навчання Ленінградського текстильного інституту ім. Кірова.\nНа той час Сталін остаточно розгромив і «правий», і «лівий» ухили в партії. Почалася масова колективізація, яка, за своєю суттю, була аж ніяк не кооперуванням дрібних сільських власників, а одержавленням. Косигін відчув, що незабаром найуспішніші радянські кооператори стануть «ворогами народу». І його передбачення справдилися. Буквально через тиждень після від’їзду родини Косигіних із Сибіру заарештували і невдовзі розстріляли Ейхе, через півтора року факультет споживчої кооперації, на якому мав навчатися Косигін, було оголошено «розсадником меншовизму» і закрито, а майже всіх викладачів і студентів репресовано.\nУ цьому випадку Косигін уперше виявив дивовижну здатність до самозбереження в умовах тоталітарного радянського режиму, який саме тоді почав пожирати не тільки своїх ворогів, активних чи потенційних, а й власних дітей — комуністів. Протягом кількох десятиліть своєї кар’єри він уникав суто партійних, ідеологічних посад, зберігаючи за собою реноме «чистого господарника». І водночас всіляко підтримував «генеральну лінію» партії, хоч би як, часом діаметрально, та лінія змінювалася. При цьому, на відміну від переважної більшості радянських функціонерів, він намагався не заводити і не підтримувати близьких, особливих стосунків із тим чи іншим вищим керівником.\nНаприкінці 1920-х у Новосибірську дехто із заздрістю називав Косигіна людиною Ейхе. Усесильний перший секретар справді симпатизував молодому кооператорові і пророкував йому велике майбутнє. Але це особливе ставлення в один момент, як у злій казці, перетворилося з «почесної відзнаки» на тавро, коли Ейхе «виявився ворогом народу». Надалі наш герой робив усе можливе, аби ніхто й ніколи не мав жодних підстав сказати: «Косигін — людина такого-то». Хоч би яким великим впливом цей хтось користувався на той час. Так само він (на відміну від Хрущова, Брежнєва та ін.) принципово не намагався сформувати після призначення на нову посаду власну команду, перетягати зі старого місця роботи на відповідальні посади в новій для себе структурі особисто відданих йому «своїх людей», крім хіба двох-трьох референтів. Уже через багато років після смерті радянського прем’єра його багаторічний помічник Юрій Фірсов стверджував: «Косигін не належав ні до чиєї команди, не було власної команди і в нього самого». А ще 1940 року, ставши заступником голови Раднаркому СРСР, Косигін всіляко дистанціювався від свого земляка-пітерця, дуже впливового члена політбюро Андрія Жданова, який, власне, і звернув увагу Сталіна на його таланти. Після смерті Жданова, коли Сталін знищив «ленінградське угруповання» в керівництві СРСР, саме це дало Косигіну змогу зберегти життя і свободу.\n«Ну як ти, Косига? Нічого, ще попрацюєш…»\nНа трибуні Мавзолею\nЩе будучи студентом, Косигін став секретарем партійної організації всього інституту, що було дивиною навіть у ті дивні часи. На п’ятому курсі Косигін почав працювати майстром на Текстильній фабриці ім. Андрія Желябова, після закінчення інституту був начальником цеху, зміни, а 1937 року його призначили директором цієї фабрики.\nАле кар’єра Косигіна тільки набирала обертів. 1938 року він, із подачі Жданова, два з половиною місяці пропрацював завідувачем промислово-транспортного відділу Ленінградського обкому партії (до речі, єдина суто партійна посада в його тривалій кар’єрі), 9 жовтня 1938 року став головою виконкому Ленінградської міськради, «червоним мером» другої столиці Росії, 2 січня 1939 року очолив щойно створений Наркомат текстильної промисловості СРСР, а 17 квітня 1940 року став заступником голови Раднаркому СРСР, який відповідав за виробництво і постачання населенню товарів широкого вжитку.\nЗлет Косигіна вражає. Менше ніж за п’ять років фабричний майстер перетворився на віце-прем’єра величезної держави.\nНа те були об’єктивні підстави. У це п’ятиріччя радянську номенклатуру можна було порівняти з армією, що веде найжорстокіші бої, коли смерть чи поранення щодня вириває з її лав кількох, а то й кільканадцятьох товаришів — тільки причиною «зникнення» керівників були арешти. Але найкривавішим в історії СРСР насправді був не цей період, а початок 1930-х. Проте тоді мільйонами гинули «чужі» — селяни, а тепер десятками тисяч — номенклатурники. Протягом одного 1937 чи 1938 року на деяких посадах змінювалося по п’ять-сім керівників! Та й старі більшовики, герої підпілля і громадянської війни, навіть ті, котрим вдалося не потрапити за ґрати і зберегти життя, у масі своїй виявилися нездатними вирішувати масштабні завдання господарського будівництва і помалу відступали на другий план. Кар’єру ж саме Косигіна, безперечно, визначили його особисті якості: величезна працездатність та організаторські здібності, висока ерудованість та «відданість справі партії» — принципове небажання критично ставитися до будь-яких, навіть найжахливіших, діянь товариша Сталіна.\nСлід зазначити, що доля Косигіна не була унікальною — саме тоді з’явилося чимало молодих, майже ровесників нашого героя, «сталінських наркомів»: Малишев — нарком військової промисловості, Ванников — нарком боєприпасів, Носенко — нарком кораблебудування, Шахурін — нарком авіаційної промисловості, Тевосян — нарком важкої промисловості. Але Косигін піднявся найвище з них усіх.\nНа початку війни з гітлерівською Німеччиною Косигіна було призначено заступником голови Ради з евакуації при Раднаркомі СРСР. Однак він фактично керував цією радою, оскільки її голова старий більшовик Шверник був фігурою радше декоративною. Те, що до кінця 1941 року на схід було евакуйовано 1523 промислові підприємства, більшість з яких у короткі терміни поновили свою роботу на нових місцях, — великою мірою заслуга Косигіна.\nУ вересні 1941 року Косигін керував — із «виїздом на місце» — евакуацією Харкова (буквально в останню мить йому вдалося вивезти обладнання танкового, турбінного та електромеханічного заводів), у жовтні — Москви. Сам він залишився разом зі Сталіним у столиці і стояв поруч із вождем на трибуні Мавзолею під час славетного параду 7 листопада 1941 року. А в ніч на Новий 1942 рік отримав надскладне завдання — організувати вивезення людей та промислового обладнання з блокованого нацистами Ленінграда. Саме Косигін, провівши в цьому місті півроку, попри всі труднощі організував «Дорогу життя» по кризі Ладозького озера, вивізши з обложеного міста 550 тисяч людей (зокрема й свого старого батька), 70 промислових підприємств і 160 тис. тонн кольорових і чорних металів. Але, як відомо, сотні тисяч ленінградців усе ж загинули від голоду…\nЧерез багато років, за кілька місяців до смерті Косигіна, до нього вдалося прорватися російському письменникові Д.Граніну, який разом з А.Адамовичем готував тоді документальну «Блокадну книгу», присвячену подвигу та трагедії захисників міста на Неві. Граніна цікавило насамперед питання, яке видавалося йому найтрагічнішим: чи доводилося вибирати, що вивозити раніше — людей чи метал, кого рятувати, кому допомагати — фронтовикам танками, літаками чи ленінградцям хоч чимось… Відповіді на своє запитання Гранін так і не отримав. «І людей вивозили, і обладнання, — відповів Косигін. — Ясно, що одночасно, але це в цілому і загалом. А практично ж щоразу доводилося вирішувати, чого скільки. Так і вирішували, і те, і інше», — сердито наполягав Косигін. Навіть через багато років він не зважився щиро відповісти на це «незручне» запитання. «Мені стало шкода цю стару, але ще сильну, розумну людину, яка начебто так багато могла, мала величезну владу і була так внутрішньо невільна», — підсумовує Гранін. Не випадково зять Косигіна академік Джермен Гвішіані визнає: «Звичка приховувати свої думки і почуття, набута за роки сталінської служби, залишилася в Косигіна назавжди».\nУ червні 1942 року Косигін отримав нове завдання — на нього як на члена Державного комітету оборони було покладено відповідальність за постачання Червоної армії засобами інженерного та саперного озброєння. І за півроку йому вдалося збільшити кількість підприємств-постачальників удвічі — до 1500. 1943 року Косигіна нагородили орденом Червоного Прапора. І хоча наприкінці життя він мав дві Зірки Героя Соціалістичної Праці, шість орденів Леніна і ставився, за свідченням свого онука Олексія, до нагород без особливого пієтету (тільки після багаторазових нагадувань Брежнєва почав чіпляти на піджак Золоті Зірки) — до цього порівняно скромного ордена, єдиної своєї бойової нагороди, мав особливе почуття.\nКінець 1940-х років — пік кар’єри Косигіна за часів Сталіна. У березні 1946-го він уперше став членом Політбюро ВКП(б). Зберігаючи посаду заступника голови Раднаркому (головою був сам Сталін), Косигін поступово розширював свою компетенцію, переходячи від таких «другорядних» для сталінського СРСР питань, як постачання товарів широкого вжитку для трудящих, до глобальніших. Зокрема, як міністр фінансів він підготував і провів грошову реформу 1948 року і скасував карткову систему в СРСР. На короткий час він увійшов до сталінської «сімки» — неформального кола керівників країни, які по кілька разів на тиждень збиралися вечорами на «ближній дачі» вождя. Наприклад, багаторічний формальний глава радянської держави Михайло Калінін до цього «ближнього кола» ніколи не входив. Але апофеозом наближення до Сталіна став серпень 1947 року, коли Косигіна, який відпочивав з родиною в Мухолатці, несподівано запросили з дружиною на кримську дачу Сталіна. Після дружньої вечері, яка затяглася до ранку, Сталін запропонував вирушити разом із ним на Кавказ на флагмані Чорноморського флоту крейсері «Молотов». Після цієї кількаденної подорожі про 43-річного Косигіна почали говорити як про можливого спадкоємця Сталіна. А в Третьяковській галереї з’явилася картина «Сталін і Косигін на крейсері «Молотов». Щоправда, незабаром позиції Косигіна похитну-лися, автор замалював його\nзображення, і картина стала називатися «Сталін на крейсері «Молотов». Згодом у немилість потрапив і Молотов, а відтак картина дістала нову назву «Сталін на крейсері». А 1956 року, після відомої доповіді Хрущова, її взагалі зняли з експозиції. Звучить як анекдот, але ж це правда. І нічого, за великим рахунком, Джордж Орвелл у своїй страшній антиутопії «1984» не перебільшив…\n1949 року, з дозволу Сталіна, Берія і Маленков ініціювали справу «антипартійної ленінградської групи». Було заарештовано й розстріляно всіх висуванців Жданова, який помер за рік перед тим: Олексія Кузнецова, секретаря ЦК, який був куратором спецслужб і здійснював добір кадрів; члена Політбюро і голову Держплану Миколу Вознесенського; його брата Олексія, міністра освіти; секретаря Ленінградської парторганізації Петра Попкова.\nАле ж Косигін теж був ленінградцем і висуванцем Жданова! Та ще й, як на гріх, Клавдія Косигіна виявилася далекою родичкою Кузнецова. Свідчення заарештованих «заколотників», які роздруковувалися й розсилалися всім членам Політбюро, рясніли прізвищем «Косигін». Берія дуже хотів відправити у «м’ясорубку» і його. Але Сталін не дозволив. Щоправда, позиції Косигіна дуже послабилися, з членів Президії ЦК його перевели в кандидати, місяцями він жив в очікуванні арешту. І лише на початку 1953 року на якійсь нараді, де Косигін сидів в одному з останніх рядів, до нього підійшов Сталін, поплескав по плечу й спитав: «Ну як ти, Косига? Нічого, ще попрацюєш…».\nОлексій Косигін на зустрічі з ученими. Фото: з архіву РАН\nСмерть Сталіна у березні 1953 року не змінила становища Косигіна на краще. Його затяті вороги — спершу Берія, а потім Маленков відігравали дуже важливу роль у «колективному керівництві» СРСР, яке сформувалося після смерті Сталіна. У 1952—1957 роках він не входив до вищого партійного органу, за цей час його вісім разів переводили з посади на посаду. Усі вони були керівні, важливі, але аж ніяк не першорядні — міністр промисловості товарів народного споживання, перший заступник голови Держплану СРСР, заступник голови Держекономради Ради міністрів тощо. На жодній із них Косигін не мав права на принципові економічні рішення. І лише 1957 року, коли Микита Хрущов за підтримки Косигіна розгромив чергову «антипартійну групу» Маленкова, Молотова і Кагановича, наш герой повернувся на посаду заступника голови Ради міністрів, а 1960 року знову став членом президії ЦК і першим заступником прем’єра. Фактично Косигін очолив уряд — голова Ради міністрів Хрущов був іще й першим секретарем ЦК КПРС, на засідання уряду з’являвся вряди-годи, тож вів їх, як правило, Косигін. Хрущов опікувався переважно питаннями сільського господарства і зовнішньої політики, віддавши Косигіну керівництво промисловістю, фінансами, зовнішньою торгівлею.\nЗдавалося б, Косигін урешті «вирвався на оперативний простір». Але між ним і Хрущовим поступово назрівав конфлікт. І викликаний цей конфлікт був принципово різними підходами двох діячів до керівництва державою, зокрема економікою. За своєю натурою Косигін не був ані революціонером, ані політиком, що рвався до командних позицій заради самої влади. Він ніколи не ставив завдання круто змінювати ситуацію, не мав звички руйнувати вже зроблене. Задумуючи якісь зміни, Косигін завжди звертався до фахівців, експертів, глибоко вивчав різні погляди, підходи і тільки після цього ухвалював рішення й уважно відстежував їх виконання. «Хрущов був внутрішньо розкута і вільна людина, чого не можна сказати про Косигіна», — визнає його внук дійсний закордонний член НАН України професор Олексій Гвішіані. Але чи завжди «розкутість» та імпульсивність Хрущова, які часом виливалися в авантюризм, ішли на користь справі?\nКосигіну страшенно не подобалося, що Хрущов часто ухвалював рішення без належного обґрунтування. Лише один приклад: якось, пролітаючи над дельтою Волги, Хрущов побачив величезні зарості тростини. Хтось із супроводу висловив ідею, що це — практично невичерпне джерело сировини для виробництва целюлози. І Микита Сергійович загорівся — негайно побудувати під Астраханню великий целюлозно-паперовий комбінат. Попри опір Косигіна він таки змусив внести корективи у вже затверджений народногосподарський план на наступний рік, виділити чималі кошти. У результаті довелося урізати інші статті витрат, цілком обґрунтовані. Коли комбінат було побудовано, з’ясувалося, що викошена на великих ділянках тростина природним шляхом не відновлюється, екології було завдано величезної шкоди. Крім того, обладнання, розраховане на деревину, на іншій сировині — тростині — просто не могло якісно працювати. Отже, ліс для Астраханського комбінату довелося возити з Сибіру та Архангельської області...\nАле найбільше Косигіна вражав авантюризм Хрущова в зовнішній політиці. Він був переконаний, що під час спровокованої радянським керівником Карибської кризи 1962 року лише дивом не вибухнула третя світова війна. Такий лідер, на думку Косигіна, просто не мав права очолювати наддержаву.\nТому коли в серпні 1964 року Леонід Брежнєв запропонував Косигіну взяти участь у змові проти Хрущова, той згодився. А на засіданні Політбюро, коли Анастас Мікоян висловився за те, щоб розділити посади першого секретаря ЦК КПРС та голови Ради міністрів, зберігши одну з них за Хрущовим, саме Косигін жорстко виступив за повне відсторонення Хрущова від влади.\nУ жовтні 1964 року до влади в СРСР прийшов своєрідний тріумвірат — генеральним секретарем ЦК КПРС став Леонід Брежнєв, головою Ради міністрів Олексій Косигін, а Президію Верховної Ради СРСР незабаром очолив Микола Підгорний. Усю повноту влади Брежнєву вдалося перетягнути на себе лише років через десять.\nКосигін стояв на чолі уряду СРСР довше, ніж будь-який інший прем’єр-міністр СРСР, царської чи пострадянської Росії, — рівно 16 років, до жовтня\n1980-го. І був відправлений Брежнєвим у відставку після тяжкої хвороби 23 жовтня 1980 року за два місяці до своєї смерті.\n«Що стосується Л.І.Брежнєва, то він, безперечно, не міг не відчувати інтелектуальної і моральної переваги О.М.Косигіна, — стверджує російський історик Рой Медведєв. — Але в заздрісного, марнославного й невдячного генсека та його найближчого оточення ця обставина породжувала лише прагнення принизити роль і заслуги Косигіна, скоротити сферу його компетенції. Між Косигіним і Брежнєвим не було відкритого конфлікту, хоча прихований конфлікт постійно існував і розвивався». З Медведєвим цілком погоджується колишній перший секретар ЦК Компартії України Петро Шелест: «Мені здається, що Брежнєв і Косигін одне одного ненавиділи, але терпіли й робили вигляд, що все в порядку».\n«Так чи інакше, — підсумовує Медведєв — але цим двом настільки різним людям довелося працювати разом протягом шістнадцяти років, що було вкрай нелегко передусім для Косигіна, який у колі близьких для себе людей інколи називав Брежнєва і його «команду» просто і недвозначно — «троглодити».\nТо чи був у СРСР шанс?\nЕкономічну реформу 1965 року в СРСР цілком справедливо пов’язують з ім’ям Миколи Косигіна. Основні ідеї реформи зводилися до того, що в центрі всі питання вирішити неможливо, а тому потрібно провести децентралізацію. Остання мала торкнутися як сфери нагромадження — з тим щоб принаймні частина капіталовкладень здійснювалася не з волі московського Держплану, а на низовому рівні управління, — так і питань номенклатури продукції. Державні підприємства мали отримати право самостійно вирішувати, яку продукцію і в якій кількості випускати.\nБуло залишено лише п’ять директивно планованих показників:\n— її основна номенклатура;\n— фонд заробітної плати;\n— прибуток і рентабельність;\n— взаємовідносини з бюджетом.\nПри цьому перші два показники розглядалися як тимчасові, від яких через два-три роки можна буде відмовитися.\nПередбачалося, що обсяги оплати праці будуть напряму пов’язані з результатами роботи, а безоплатне виділення державних фондів для підприємств буде скасовано і запроваджено плату за фонди з прибутку, залишок якого піде на розвиток виробництва і матеріальне стимулювання, а відтак виникнуть матеріальні стимули заощаджувати ці ресурси.\nУже перші кроки впровадження реформи дали цілком реальні результати. Так, якщо за п’ятиріччя 1961—1965 років у середньому за рік обсяги виробництва зростали в СРСР на 4,9%, то в 1966—1970 роках — на 5,6%. Середньорічний приріст національного доходу становив відповідно 5,7 та 7,1%. Продуктивність праці за перше зі згаданих п’ятиріч зросла на 29, а за друге — на 37%. Фондовіддача у 1961—1965 роках знизилася на 13%, а у 1966—1970-х — зросла на 3%. Реальні доходи населення в перші п’ять років косигінської реформи зросли майже на третину.\nРеформа від самого початку наразилася на дуже сильний спротив керівної верхівки СРСР, причому навіть не так з боку партійних ідеологів-ортодоксів на чолі із сумновідомим Михайлом Сусловим, скільки на рівні галузевих відділів ЦК КПРС, апаратів міністерств, республіканських та обласних партійних комітетів. Цей спротив підтримав і по суті очолив Брежнєв у своїй кар’єрній боротьбі з Косигіним за владу та вплив. Наприкінці 1967 року генсекові вдалося протягнути рішення, що «як виняток» залишки прибутку, якими підприємства мали б розпоряджатися на свій розсуд, цього року будуть перераховані до державного бюджету. Це, власне, і стало початком згортання економічної реформи 1965 року — початком її кінця.\nАле було б спрощенням вважати, що економічні перетворення Косигіна зазнали краху тільки через зовнішній спротив. І якби доля склалася трохи інакше, якби йому, а не Брежнєву вдалося б зрештою зосередити у своїх руках всю повноту влади в країні, то ніякого застою не було б, а СРСР, можливо, існував би й досі.\nПроте косигінська реформа містила зародок своєї невдачі вже всередині себе самої — через свою половинчастість і непослідовність. Передусім Косигін навіть не ставив питання про вільне ціноутворення на обладнання, сировину та споживчі товари. Відтак вихолощувалася економічна сутність найважливішого показника — обсягів реалізації продукції, адже реалізовувалася та продукція за штучними, «намальованими» державою цінами. В умовах директивної державної економіки, як відомо, завжди існує дефіцит усіх видів ресурсів. Якщо підприємство не може підвищувати ціни за ситуації переважання попиту над пропозицію, воно виявиться неспроможним задовольнити всіх охочих купити продукцію. І тоді вибиратиме між покупцями — а вибере воно практично завжди того, хто не ставитиме «занадто» високих вимог до якості продукції. Тим самим вихолощується ринкова боротьба за підвищення якості і якнайповніше задоволення потреб споживача. Фінансових санкцій за недопостачання продукції, невиконання підприємствами своїх зобов’язань так і не було запроваджено, хоча Косигін і хотів це зробити. А от економію фонду заробітної плати за рахунок скорочення чисельності зайнятих він від самого початку планував у повному обсязі перераховувати в державний бюджет. Матеріальне стимулювання працівників успішних підприємств за підсумками року передбачалося в розмірі лише місячної зарплати (славнозвісна «тринадцята» зарплата). Чому не двотижневої чи шестимісячної? Невідомо.\nВтім, якби навіть Косигіну не заважали «впроваджувати в соціалістичну економіку ринкові методи» і він робив би це більш системно і послідовно, кінцевий підсумок розвитку СРСР був би, мабуть, приблизно той самий. Адже Янош Кадар в Угорщині втілив у життя практично все, що Косигін тільки мав намір зробити в СРСР. І що? Угорщина справді була «найщасливішим бараком в соціалістичному таборі», життєвий рівень населення там був вищий, ніж у будь-якій іншій соціалістичній країні, але економічне змагання з вільною ринковою економікою Кадарова квазісоціалістична Угорщина все ж таки безнадійно програла. І соціалістичний режим у цій країні безславно згинув.\nА як же реформи Ден Сяопіна в Китаї, які дають тамтешній Компартії змогу і далі утримувати владу? Але ж Ден та його послідовники фактично демонтували у своїй країні соціалізм. Видається, що Косигін на це був у принципі нездатний. Він був «людиною системи», а не революціонером. А іншої системи, крім командно-адміністративної, не знав. І не міг, бо просто не мав снаги, як вовк із пісні Висоцького, «вирватися за прапорці».\n«Рік за роком, п’ятиріччя за п’ятиріччям, — пише один з «виконробів перебудови» Гаврило Попов, — ішли реформи, деякі ще за Й.В.Сталіна, потім — за М.С.Хрущова і, зрештою, у брежнєвську епоху. Але із невмолимою логікою все повторювалося: спочатку грандіозні очікування, потім часткові поліпшення та успіхи, і знову, як у казці Пушкіна, — в результаті «розбите корито». Втім, із кожною новою реформою вузол проблем затягувався, резерви для майбутнього скорочувалися, суб’єктивні ресурси реформаторів виснажувалися. Теоретичні висновки про безперспективність в епоху науково-технічної революції, що почалася, самої системи централізованого адресного директивного планування вели до практичних висновків про вичерпані можливості радянського ладу».


Гіпноз: Жодне з змінених станів свідомості не викликає більше - - - Медична Бібліотека на medbib.in.ua\nРита Л. Аткінсон, Річард С. Аткінсон , Едвард Е. Сміт, Деріл Дж. Бем, Сьюзен Нолен-Хоексема. Введення в психологію Частина 1, 2000 - перейти до змісту підручника\nЖодне з змінених станів свідомості не викликає більше питань, ніж гіпноз. Що асоціювався колись з окультизмом, гіпноз став предметом серйозного наукового вивчення. Як і у всіх областях психологічного дослідження, невизначеності залишаються, але до теперішнього часу вже встановлено багато фактів.\nВходження в гіпнотичний стан\nПри гіпнозі випробуваний, який хоче цього і готовий до співпраці (в більшості ситуацій це єдине, що від нього вимагається), віддає якусь частину контролю за своєю поведінкою гіпнотизера і приймає певне перекручення реальності. Використовуючи різні прийоми, гіпнотизер викликає стан гіпнозу. Наприклад, випробуваного можна попросити сконцентрувати всі думки на невеликий мішені (скажімо, на креслярської кнопці, увіткненою в стіну) і при цьому поступово розслаблятися. Можна вселяти сонливість, оскільки, як і сон, гіпноз - це розслаблений стан, в якому людина не стикається з звичайними вимогами оточення. Але сон - це тільки метафора. Випробуваному кажуть, що насправді він не засне, а продовжуватиме слухати гіпнотизера.\nТе ж саме стан можна викликати іншими прийомами, ніж релаксація. Для сверхбодрого гіпнотичного трансу характерні підвищені напругу і бадьорість, а входження в такий стан являє собою активний процес. Наприклад, в одному дослідженні випробуваним під час «їзди» на нерухомому лабораторному велосипеді торочилося, що вони сильні і бадьорі, і при цьому вони так само реагували на гіпнотичні навіювання, як і випробовувані, що знаходяться в звичайному розслабленому стані (Banyai & Hilgard, 1976) . Цей результат дозволяє відкинути звичайне ототожнення гіпнозу з релаксацією, але узгоджується з методами введення в транс під час кругових рухів - вони застосовувалися «танцюючими» дервішами в деяких мусульманських релігійних громадах (дервіші - члени мусульманських суфійських братств. - Прим. Перекл.).\nСучасні гіпнотизери не використовують авторитарні команди. Насправді після невеликого тренування випробовувані можуть гіпнотизувати себе самі (Ruch, 1975). Випробуваний входить в гіпнотичний стан, коли дотримуються необхідні умови; гіпнотизер просто допомагає створити ці умови. Для гіпнотичного стану характерні наступні зміни.\n- Планування дії припиняється. Глибоко загіпнотизований випробуваний не прагне ініціювати діяльність, а чекає, щоб гіпнотизер запропонував йому щось зробити.\n- Увага стає більш виборчим, ніж зазвичай. Випробуваний, який інструктується слухати тільки голос гіпнотизера, ігноруватиме всі інші голоси в кімнаті.\n- Легко викликаються багаті фантазії. Випробуваний може виявити, що він насолоджується відчуттями, перебуваючи в місці, віддаленому в просторі та часі.\n- Критерії реальності знижені, а спотворення реальності приймаються. Випробуваний може некритично приймати галюцинаторні відчуття (наприклад, розмовляти з уявним людиною, яка, на його переконання, сидить у сусідньому кріслі) і не намагатиметься перевіряти, чи реальний ця людина.\n- Сугестивність підвищується. Випробуваний повинен приймати навіювання, щоб взагалі бути загіпнотизованим, але чи підвищується сугестивність під гіпнозом - кілька спірний момент. При ретельному дослідженні було виявлено деяке підвищення сугестивності після входження в гіпноз, хоча воно було менше, ніж зазвичай думають (Ruch, Morgan & Hilgard, 1973).\n- Часто має місце постгіпнотіческая амнезія. Бурхливо реагують гіпнотичні випробовувані забувають все або майже все, що відбувалося під час гіпнотичного сеансу, якщо їм давалася інструкція на забування. Коли дається умовний сигнал скасування інструкції, спогади відновлюються.\nЯк показано на рис. 6.4, не всі індивіди однаково чутливі до гіпнозу. Приблизно 5-10% популяції не зможе загіпнотизувати навіть досвідчений гіпнотизер, а у решти сприйнятливість дуже різна. Однак якщо людину вдається загіпнотизувати в одному випадку, він, швидше за все, буде настільки ж податливий і в іншому (Piccione, Hilgard & Zimbardo, 1989; Hilgard, 1961).\nІндивідуальні відмінності в гіпнабельності\n. Після застосування стандартної процедури, призначеної для введення суб'єкта в гіпнотичний стан, дослідники застосували 12 тестових навіювань з Стенфордської шкали гіпнотичної навіюваності до 533 випробуваним. Метою експерименту було встановити наявність гіпнотичних реакцій, згаданих у тексті (наприклад, нездатність зігнути свою руку або роз'єднати зчеплені пальці, коли гіпнотизер пропонує таку можливість). Реакція оцінювалася за ознакою є / немає, і кількість тих, що були реакцій підсумований у кожного випробуваного, даючи показник в діапазоні від 0 (абсолютно що не реагували випробовувані) до 12 (максимально реагували). Більшість піддослідних потрапили в середину діапазону; випробовуваних з дуже високим і дуже низьким показником було дуже мало (по: Hilgard, 1965).\nМожна було б припустити, що у індивідів, сильно реагують на гіпноз, буде така ж сильна сугестивність та поступливість і в інших соціальних ситуаціях. Проте дослідження показують, що це не так; особистісні тести для вимірювання поступливості не підтверджують її істотною кореляції з гіпнотичною навіюваністю. Хорошим показником гіпнотичної навіюваності є багата уява індивіда, його здатність отримувати задоволення від мрій і генерувати живі уявні образи (Crawford, 1989; Hilgard, 1979).\nНавіювання, що даються випробуваному під гіпнозом, можуть призводити до різноманітних видів поведінки і відчуттів. Можна вплинути на моторний контроль людини, можна забути нове або оживити пам'ять про минуле, та й поточне сприйняття може радикально змінитися.\nКонтроль рухів. Багато випробовувані під гіпнозом реагують на пряме навіювання мимовільними рухами. Наприклад, якщо людина стоїть з витягнутими вперед руками і долонями, зверненими один до одного, а гіпнотизер вселяє, що долоні випробуваного притягуються один до одного, руки скоро починають зближуватися і випробуваний відчуває, що їх рухає якась сила, яку він не застосовував. Прямим навіюванням можна також пригнічувати рух. Якщо гіпнабельності випробуваному кажуть, що рука затверділа (як залізний брусок або як рука в гіпсі), а потім просять руку зігнути, вона не буде згинатися або, щоб її зігнути, буде потрібно більше зусиль, ніж зазвичай. Ця реакція зустрічається рідше, ніж внушенное рух.\nВипробовувані, виведені з гіпнозу, можуть реагувати рухом на умовний сигнал гіпнотизера. Це називають постгіпнотіческой реакцією. Навіть якщо навіювання було забуто, випробовувані будуть вимушено здійснювати цю поведінку. Вони можуть намагатися придумати такій поведінці раціональне підставу, незважаючи на те що прагнення виконати його було імпульсивним. Наприклад, молода людина шукав раціональне пояснення тому, чому він відкрив вікно, коли гіпнотизер зняла окуляри (це був умовний сигнал), сказавши, що в кімнаті трохи душно.\nПостгипнотический амнезія. Під навіюванням гіпнотизера події, що відбуваються під час гіпнозу, можуть бути «забуті», поки сигнал гіпнотизера не дозволить випробуваному їх згадати. Це називають постгіпнотіческой амнезією. За своєю сугестивності до постгіпнотіческой амнезії випробовувані сильно розрізняються, що відображено на рис. 6.5. У цьому дослідженні відтворюваними елементами служили 10 дій, які випробувані виконували, перебуваючи під гіпнозом. Деякі піддослідні не забули нічого або всього 1-2 елемента; більшість випробовуваних забули 4-5 елементів. Однак значне число випробовуваних забули всі 10 елементів. Таке бімодальне розподіл, яке виявило дві різні групи випробовуваних, було виявлено в багатьох дослідженнях постгіпнотіческой амнезії. Група піддослідних з більш повним відтворенням більш численна, і імовірно в ній представлені середні гіпнотичні респонденти; менша група - досліджувані, які забули всі 10 елементів, - була кваліфікована як гіпнотичні віртуози. Різна повнота відтворення цими двома групами слідом за гіпнотичним навіюванням, мабуть, не пов'язана з відмінностями в обсязі пам'яті: після того як ця амнезія скасовується умовним сигналом гіпнотизера, випробовувані з сильною амнезією згадують стільки ж елементів, скільки випробовувані зі слабкою амнезією.\nДеякі дослідники припустили, що гіпноз тимчасово заважає здібності людини відтворювати певний елемент з пам'яті, але не впливає на реальне збереження в пам'яті (Kihlstrom, 1987).\nРозподіл постгіпнотіческой амнезії\n. Випробовувані під гіпнозом виконували 10 дій, а потім їм частки інструкцію постгипнотический амнезію. Коли їх запитували, що відбувалося під гіпнозом, випробовувані могли згадати різну кількість дій: кількість дій, забутих даними випробуваним, варіювався від 0 до 10 елементів. В експерименті брало участь 491 піддослідних, і графік показує кількість досліджуваних для кожного кількості забутих елементів. На цьому графіку видно бімодальне розподіл постгіпнотіческой амнезії з максимумами забування 4 і 10 елементів (по: Cooper, 1979).\nВікова регресія. Під дією гіпнотичного навіювання деякі випробовувані здатні знову пережити епізоди з ранніх періодів свого життя, наприклад святкування дня народження в 10 років. Для деяких піддослідних такі епізоди відображаються як би на телеекрані; вони усвідомлюють, що присутні і бачать те, що відбувається, але не відчувають, що це вони створюють його. При іншому типі регресії випробовувані відчувають, що як би наново переживають ці події. Вони можуть описати одяг, який вони носять, провести рукою по волоссю і описати їх довжину або дізнатися однокласників з початкової школи. Зрідка під час регресії з'являється давно забута мова, яким випробуваний користувався в дитинстві. Наприклад, що народився в Америці хлопчик, батьки якого японці і який говорив по-японськи в ранньому віці, але потім забув цю мову, під гіпнозом знову почав говорити на ньому (Fromm, 1970).\nПозитивні і негативні галюцинації. Для отримання одних гіпнотичних відчуттів потрібно більший гіпнотичний талант, ніж для інших. Наприклад, живі й переконливі галюцинаторні спотворення сприйняття виходять відносно рідко. Розрізняють два типи нав'язаних галюцинацій: позитивні галюцинації, при яких випробуваний бачить об'єкт або чує голос, якого насправді немає, і негативні галюцинації, при яких випробуваний не сприймає щось, що він сприйняв би за нормальних умов. У багатьох галюцинацій є і позитивні, і негативні компоненти. Щоб не бачити людини, що сидить на стільці (негативна галюцинація), випробовуваний повинен бачити частини стільця, закриті від погляду сидячим (позитивна галюцинація).\nГалюцинації можуть також з'являтися в результаті постгипнотического навіювання. Наприклад, випробуваним можна сказати, що після виходу з гіпнотичного стану вони виявлять, що тримають кролика, який хоче, щоб його приголубили, і буде запитувати «Котра година?». Бачення та пещення кролика більшості випробовуваних буде здаватися натуральним. Але коли вони виявляють, що повідомляють правильно час і день, вони дивуються і намагаються пояснити свою поведінку; «Я чув, хтось питав у мене час? Забавно, мені здалося, що питав кролик, але ж кролики не говорять! »- Це типова реакція.\nНегативні галюцинації можуть ефективно застосовуватися для контролю болю. У багатьох випадках гіпноз знімає біль, незважаючи на те що її джерело - сильний опік або перелом кістки - залишився. Неможливість сприйняти небудь (біль), що було б сприйнято при нормальних умовах, кваліфікує цю реакцію як негативну галюцинацію. Для болезаспокійливого ефекту гіпнозу зняття болю не обов'язково має бути повним. Зменшення болю на 20% може зробити життя пацієнта більш терпимою. Експериментальні дослідження показали, що ступінь зниження болю тісно пов'язана з вимірюваною величиною гіпнабельності (Crasilneck & Hall, 1985; Hilgard & Hilgard, 1975).\nІнформація, релевантна " Гіпноз "


Блокуючий пристрій для пилососа — UA 98956\n1. Блокуючий пристрій для пилососа, що містить бак для забруднень (1) з вхідним отвором (2) і встановленою в ньому втулкою (3) для щільного встановлення кінця шланга (4) і фільтраційну ємність (12), що розташована в баці для забруднень (1) і яка доповнена жорсткою пластиною (11) з отвором (19), в якому пластина служить для закріплення фільтраційної ємності на внутрішньому кінці втулки (3), який відрізняється тим, що містить діафрагму (9), яка закриває отвір (2) бака для забруднень (1), виключаючи можливість встановлення кінця шланга (4) у вхідний отвір (2 ), якщо фільтраційна ємність не встановлена правильно зовні бака для забруднень.\n2. Блокуючий пристрій, відповідно до п. 1, який відрізняється тим, що знаходиться зовні бака для забруднень (1).\n3. Блокуючий пристрій, відповідно до п. 1 або 2, який відрізняється тим, що містить касету (5), встановлену в рукоятках (6) бака для забруднень (1) поруч із вхідним отвором (2).\n4. Блокуючий пристрій, відповідно до п. 3, який відрізняється тим, що касета (5) встановлена в рукоятках (6) бака для забруднень (1) за допомогою захоплювачів (7).\n5. Блокуючий пристрій, згідно з п. 3 або 4, який відрізняється тим, що касета (5) містить напрямні І (8) для діафрагми (9) та напрямні II (10) для пластини (11) фільтраційної ємності (12), при цьому діафрагма (9) розташована в напрямних І (8) в складеному стані.\n6. Блокуючий пристрій, відповідно до п. 5, який відрізняється тим, що діафрагма (9) утримується в напрямних І (8) пружинами (14) в позиції, в якій діафрагма закриває вхідний отвір (2) бака для забруднень (1) для виключення установки кінця шланга (4) у вхідному отворі (2).\n7. Блокуючий пристрій, відповідно до п. 6, який відрізняється тим, що напрямні II (10) пластини (11) фільтраційної ємності (12) розташовані паралельно напрямним І (8) діафрагми (9), при цьому проміжок між напрямними II (10) і напрямними І (8) точно відповідає ширині пластини (11).\n8. Блокуючий пристрій, відповідно до п. 7, який відрізняється тим, що пластина (11) фільтраційної ємності (12), яка зсунута до упору по напрямних II (10), встановлена з можливістю зсуву діафрагми для розкриття вхідного отвору (2), забезпечуючи можливість встановлення кінця шланга (4) у вхідний отвір (2).\n9. Блокуючий пристрій, відповідно до п. 7, який відрізняється тим, що пластина (11), зсунута до упору по напрямних II (10), забезпечує захоплення краю отвору (19) з краєм втулки (3) і стає заблокованою в цьому положенні.\nРеферат: Блокуючий пристрій для пилососа містить бак для забруднень з вхідним отвором зі встановленою в ньому втулкою для щільного встановлення кінця шланга і фільтраційну ємність, що розташована в баці для забруднень і яка доповнена жорсткою пластиною з отвором. Пластина служить для закріплення фільтраційної ємності на внутрішньому кінці втулки, а також містить діафрагму, яка закриває отвір бака для забруднень, виключаючи можливість встановлення кінця шланга у вхідний отвір, якщо фільтраційна ємність не встановлена правильно зовні бака для забруднень. UA 98956 C2 (12) UA 98956 C2 UA 98956 C2 5 10 15 20 25 30 35 40 45 50 55 60 Об'єктом даного винаходу є блокуючий пристрій для пилососа, призначений для запобігання роботі пилососа при неправильній установці фільтруючого пакету в баці для сміття. Звичайні пилососи складаються з корпусу з впускним отвором (прорізом), до якого приєднаний всмоктуючий шланг з можливістю приєднання через усмоктувальну трубу до різних резервуарів для збору забруднень. Корпус пилососа містить вузол всмоктування, з'єднаний з баком для забруднень. В баці для забруднень встановлюють різні варіанти фільтруючих ємностей, вхідні отвори (прорізи) яких з'єднані з вхідними отворами (прорізами) пилососа. Забруднення повинні всмоктуватися за допомогою всмоктуючого вузла через усмоктувальну трубу, шланг, що всмоктує і вхідний отвір (проріз) пилососа і які входять після того, як відділяються від діючого струменя повітря, щоб потім збиратися у фільтраційних ємностях. Фільтраційні ємності, які відокремлюють забруднення від повітряного потоку, можуть бути у формі пакета або коробки, зробленої з фільтраційної тканини або фільтраційного паперу, або ж вони можуть являти собою циклічні фільтри. Повітряний потік, після очищення в фільтраційній ємності, проходить крізь електричний мотор, який є двигуном вузла всмоктування і відіграє, таким чином, роль охолоджуючого середовища. Повітря, що проходить крізь електромотор, повинно бути чистим для запобігання пошкодження зазначеного електромотора. Тому процес прибирання пилососом не допустимо, якщо фільтраційні ємності встановлені неправильно. У державному компетентному відомстві є багато технічних рішень, конструкцій для запобігання використання пилососів при неправильному розташуванні їх фільтруючих ємностей. У більшості випадків це пристрої, які не дозволяють кришці фільтруючої ємності закритися, якщо сама фільтруюча ємність встановлена неправильно. Є також електричні запобіжники для не допущення включення пилососа з неправильно встановленою фільтраційною ємністю. З опису до польського патенту PL 143543 відомий пилосос з блокуванням кришки бака для забруднень, що виключає можливість закриття вказаної кришки якщо фільтраційна ємність у вигляді паперового пакета встановлена неправильно. Блокування кришки, як представлено в даному технічному рішенні, є за допомогою вставної пластини, яка у разі відсутності паперового фільтра переміщається за допомогою пружини в положення між краєм зазначеної кришки і краєм підстави пилососа. У момент, коли паперовий фільтр встановлено, блокування змінюється таким чином, що стає внутрішньою частиною пилососа, що, у свою чергу, дозволяє встановити вищезгадану кришку правильно. Недоліком цього рішення є ризик поломки петель кришки у випадку додатка надмірних зусиль для закриття кришки, що знаходиться в заблокованому стані. Подібні технічні рішення з блокування кришки, блокування бака для забруднень описані в американському патенті US5940931. Блокуючий пристрій, згідно з даного технічного рішення, є обертовим елементом, розташованим поблизу місця, де закріплена фільтраційна ємність. У разі відсутності фільтраційної ємності елемент, що обертається, розташовується за допомогою пружини між краєм кришки бака для забруднень і підставою пилососа. Це виключає можливість закриття кришки зазначеного бака. Встановлюючи фільтраційну ємність, ми провертає блокуючий елемент, тим самим створюючи можливість для закриття даної кришки. Встановлюючи фільтраційну ємність ми провертаємо блокуючий елемент, тим самим, створюючи можливість для закриття даної кришки. Елементи, що блокують та обертаються, які застосовуються для блокування кришки камери фільтраційної ємності, також використані у технічних рішеннях, описаних у заявках на винаходи US2006/0016043 і JP2136116. Розташування правильно закритої кришки і розташування кришки в заблокованому стані в зазначених технічних рішеннях, відрізняються мінімально, таким чином, користувач може не побачити різниці і спробувати прибирати без бака для забруднень в призначеному місці і з наполовину відкритою кришкою. З описів до патентів DE343209 і US6217641 відомі рішення, що гарантують неможливість використання пилососів при неправильній установці фільтраційного пакета шляхом вимкнення електричного кола, що живить вузол всмоктування внаслідок відсутності або неправильної установки фільтраційного пакета. Згідно із зазначеними рішеннями, вимикач подачі електричного струму розташований в місці кріплення фільтраційного пакета. Правильно встановлений фільтраційний пакет замикає контакти вимикача і, тим самим, робить можливим включення вузла всмоктування. Зазначені технічні рішення потребують додаткового протипожежного обладнання. Метою винаходу є виключення недоліків вищевказаних технічних рішень і гарантія того, що пилосос не буде працювати при неправильно встановленій фільтраційній ємності. У той же час, винахід запобігає в пилососі перебої процесу всмоктування при зборі забруднень і гарантує користувачеві пилососа неможливість забруднення кімнати, яку він/вона пилососить. Блокуючий пристрій для пилососа, відповідно до цього винаходу, містить діафрагму (дросель), який закриває вхідний отвір (проріз) бака для забруднень з метою виключити 1 UA 98956 C2 5 10 15 20 25 30 35 40 45 50 55 можливість встановлення кінця шланга у втулці вхідного отвору (прорізу), якщо фільтраційний пакет неправильно встановлений на внутрішньому кінці втулки. Правильно встановлена фільтраційна ємність зрушує діафрагму, розкриваючи вхідний отвір (проріз), що дозволяє встановити кінець шланга у вхідному отворі втулки. Блокуючий пристрій, що знаходиться всередині бака для забруднень містить касету, що встановлюється за допомогою захоплень в рукоятках бака для забруднень поблизу внутрішнього кінця втулки. Касета містить направляючі І для діафрагми та направляючі II для пластини фільтраційної ємності. Діафрагма, в складеному стані знаходиться в направляючих І та утримується за допомогою пружини в положенні, в якому вона закриває вхідний отвір (проріз) бака для забруднень, виключаючи можливість встановлення кінця шланга у втулці. Направляючі II пластини фільтраційної ємності розташовані паралельно направляючих І діафрагми, при цьому, проміжок, утворений направляючими II відповідає ширині пластини фільтраційної ємності. Пластина фільтраційної ємності, яка вставлена в направляючі II до упору, зрушує діафрагму, відкриваючи вхідний отвір (проріз) і дозволяє тим самим закріпити кінець шланга у втулці. У той же час, пластина впирається в край отвору напроти нижнього краю втулки, блокуючи дану пластину в цьому положенні. Винахід гарантує те, що фільтраційна ємність буде встановлюватися найпростішим, найкращим способом і при цьому, буде встановлена правильно. Механізм встановлення цієї ємності, відповідно до цього винаходу, не складний у використанні і виключає можливість помилок, а також є простим і недорогим одночасно. Креслення дають уявлення здійснення та втілення цього винаходу на конкретному прикладі. На Фіг.1 показаний вид пилососа збоку з розрізом-видом, на якому показано вхідний отвір (проріз). На Фіг.2 - вхідний отвір (проріз), заблокований діафрагмою - вертикальний розріз. На Фіг.3 вид пилососа зверху з розрізом, який показує блокуючий пристрій - горизонтальне розріз. На Фіг.4 - розблокований вхідний отвір (проріз) із закріпленим кінцем шланга у вертикальному розрізі. На Фіг.5 - частини блокуючого пристрою в розібраному вигляді. На Фіг.6 - касета, діафрагма і пружини в розібраному вигляді. На Фіг.7 - касета, діафрагма і пружини при вигляді з боку бака для забруднень. На Фіг.8 - касета, діафрагма і пружини - вид зверху. Блокуючий пристрій для пилососа, який містить бак для забруднень 1 з вхідним отвором (прорізом) 2, забезпечений втулкою 3 з щільним кріпленням кінця шланга 4, який встановлений в межах зазначеного бака, поблизу внутрішнього кінця втулки 3. Пристрій містить касету 5, закріплену за допомогою захоплень в рукоятках 6 бака для забруднень 1 поруч з внутрішнім кінцем втулки 3. Касета 5 містить направляючі І 8 для діафрагми 9 та направляючі II 10 для пластини 11 фільтраційної ємності 12 і посадочні місця 13 для пружин 14. Діафрагма 9, закріплена в складеному стані в направляючих І 8 містить виступи 15, які утримуються пружинами 14 в посадочних місцях 13 і засувках 16, розташованих в складеному вигляді в пазах 17 касети 5 для блокування зазначеної діафрагми в направляючих І 8 в такому положенні, при якому вона закриває вхідний отвір (проріз) 2 бака для забруднень 1 для виключення можливості закріплення кінця шланга 4 у втулці 3. Внутрішній кінець втулки 3 містить у своїй верхній частині скіс 18 для полегшення установки пластини 11 фільтраціонной ємності 12 в направляючих II 10 і, у своїй нижній частині крайку для забезпечення можливості захоплення краями прорізу 19 пластини 11, що дозволяє цій пластині заблокуватися в робочому стані. У випадку, якщо фільтраційна ємність 12 встановлена неправильно в баці для забруднень, діафрагма 9, що штовхається пружинами 14, встановлюється в крайнє верхнє положення та закриває вхідний отвір 2 бака для забруднень, роблячи неможливою фіксацію кінця шланга 4 у втулці 3. Під час руху по направляючим II 10 під впливом поштовху, пластина 11 фільтраційної ємності 12 схоплює діафрагму 9 і рухає її в крайнє нижнє положення. Утворюється незакрита область отвору 2, яка дозволяє відповідним чином встановити кінець шланга 4 у втулці 3. У той же час пластина 11 з'єднує край отвору 19 з нижнім краєм втулки 3 і, тим самим, стає заблокованою в цьому положенні. Щільно встановлений кінець шланга 4 втулки 3 забезпечує можливість почати коректний процес збору забруднень всередину фільтраційної ємності. Знімаючи наповнену забрудненнями фільтраційну ємність 12 з бака для забруднень обумовлюють повторне закриття вхідного отвору 2 діафрагмою 9, яка зсувається в крайнє верхнє положення під впливом пружин 14. Це виключає можливість встановлення кінця шланга 4 у втулку 3 і робить неможливим використання пилососа для вбирання. Фільтраційна ємність 6 може являти собою пакет (сумку, мішок) або фільтраційну коробку, виготовлену із фільтраційного паперу або фільтраційної тканини, або ж можуть бути використані циклічні фільтри, або щось подібне. 60 2 UA 98956 C2 ФОРМУЛА ВИНАХОДУ 5 10 15 20 25 30 1. Блокуючий пристрій для пилососа, що містить бак для забруднень (1) з вхідним отвором (2) і встановленою в ньому втулкою (3) для щільного встановлення кінця шланга (4) і фільтраційну ємність (12), що розташована в баці для забруднень (1) і яка доповнена жорсткою пластиною (11) з отвором (19), в якому пластина служить для закріплення фільтраційної ємності на внутрішньому кінці втулки (3), який відрізняється тим, що містить діафрагму (9), яка закриває отвір (2) бака для забруднень (1), виключаючи можливість встановлення кінця шланга (4) у вхідний отвір (2 ), якщо фільтраційна ємність не встановлена правильно зовні бака для забруднень. 2. Блокуючий пристрій, відповідно до п. 1, який відрізняється тим, що знаходиться зовні бака для забруднень (1). 3. Блокуючий пристрій, відповідно до п. 1 або 2, який відрізняється тим, що містить касету (5), встановлену в рукоятках (6) бака для забруднень (1) поруч із вхідним отвором (2). 4. Блокуючий пристрій, відповідно до п. 3, який відрізняється тим, що касета (5) встановлена в рукоятках (6) бака для забруднень (1) за допомогою захоплювачів (7). 5. Блокуючий пристрій, згідно з п. 3 або 4, який відрізняється тим, що касета (5) містить напрямні І (8) для діафрагми (9) та напрямні II (10) для пластини (11) фільтраційної ємності (12), при цьому діафрагма (9) розташована в напрямних І (8) в складеному стані. 6. Блокуючий пристрій, відповідно до п. 5, який відрізняється тим, що діафрагма (9) утримується в напрямних І (8) пружинами (14) в позиції, в якій діафрагма закриває вхідний отвір (2) бака для забруднень (1) для виключення установки кінця шланга (4) у вхідному отворі (2). 7. Блокуючий пристрій, відповідно до п. 6, який відрізняється тим, що напрямні II (10) пластини (11) фільтраційної ємності (12) розташовані паралельно напрямним І (8) діафрагми (9), при цьому проміжок між напрямними II (10) і напрямними І (8) точно відповідає ширині пластини (11). 8. Блокуючий пристрій, відповідно до п. 7, який відрізняється тим, що пластина (11) фільтраційної ємності (12), яка зсунута до упору по напрямних II (10), встановлена з можливістю зсуву діафрагми для розкриття вхідного отвору (2), забезпечуючи можливість встановлення кінця шланга (4) у вхідний отвір (2). 9. Блокуючий пристрій, відповідно до п. 7, який відрізняється тим, що пластина (11), зсунута до упору по напрямних II (10), забезпечує захоплення краю отвору (19) з краєм втулки (3) і стає заблокованою в цьому положенні. 3 UA 98956 C2 4 UA 98956 C2 5 UA 98956 C2 6 UA 98956 C2 Комп’ютерна верстка А. Рябко Державна служба інтелектуальної власності України, вул. Урицького, 45, м. Київ, МСП, 03680, Україна ДП “Український інститут промислової власності”, вул. Глазунова, 1, м. Київ – 42, 01601 7\nA blocking device for electric vacuum cleaner\nKostecki, Marius, Biadun, Andrzej\nКостецки Мариус, Бядун Анжей\nМітки: пристрій, блокуючий, пилососа\nБлокуючий пристрій для пилососа\nМітки: всмоктувальна, труба, пилососа, телескопічна\nМітки: пилососа, труба, всмоктувальна, телескопічна\nМПК: A47L 5/00, A47L 9/02, A47L 9/10, A47L 9/00, A47L 7/00, A47L 11/00\nАвтори: Юрценюк Андрій Володимирович, Васюк Володимир Леонідович, Присяжнюк Петро Панасович, Рубленик Володимир Іванович, Рубленик Іван Михайлович\nМітки: фіксатор, лікування, вертлюгових, стегна, блокуючий, переломів, металополімерній, інтрамедулярний\nПопередній патент: Гетероциклічні сполуки і їх застосування\nНаступний патент: Покращення розчинності порошків у холодних рідинах\nВипадковий патент: Масажер


23 Жов 2020 о 14:22\nВідповідний проєкт рішення про внесення змін до міського бюджету планують розглянути на найближчій сесії міськради 29 жовтня. Детальніше читайте у матеріали.\nУ Чернівцях міська рада запланувала збільшити розмір місцевого та гарантованого боргу для того, щоб взяти 150 мільйонів гривень кредиту на ремонт доріг. Щоправда, погодження отримання кредитних коштів потрібно ще отримати із Міністерства фінансів.\nПро це пише ІА АСС із посиланням на відповідний проєкт рішення, пост на сторінці Фейсбук ГО «Центр реформ та розвитку» і коментар фінансового управління міськради.\nЗокрема, активісти оприлюднили інформацію про ніби-то залишення міста міської владою із величезними, майже мільярдними боргами.\n«... сьогодні ми бачимо кризову ситуацію з наповненням бюджету міста, дефіцит якого станом на 05.10.2020р. складає 289,8 млн.грн. Ще одним ризиком для міського бюджету є збільшення величини місцевого боргу (та гарантованого боргу) перед кредиторами. Зокрема, проєктом рішення міської ради пропонується визначити на кінець року граничний обсяг місцевого боргу у сумі 305,46 млн.грн. та гарантованого місцевого боргу у сумі 328,45 млн. грн», - зазначають представники громадської організації.\nТаким чином, вони вважають, що нинішній склад міської ради залишає за собою прямих та умовних боргових зобов'язань на 924 мільйони гривень.\n«Це створює серйозні фінансові ризики для міста в кінці цього та на початку наступного року і вимагає негайного вжиття антикризових заходів по стабілізації фінансів міста. Інакше платою за велику будівельно-ремонтну активність очільників міста буде те, що працівники бюджетної сфери та дотаційних комунальних підприємств у грудні-січні просто можуть залишитись без зарплати», - йдеться у публікації ГО «Центр реформ та розвитку».\n«Висновки зроблені некоректно»\nНатомість, у фінансовому управлінні Чернівецької міськради заспокоюють. Там кажуть, що розмір боргових зобов'язань збільшують на 150 мільйонів гривень, які рішенням міськради запланували отримати у кредит. Проте, цю позику має ще погодити Міністерство фінансів, але цього поки не відбулося.\n«Зазначена сума місцевого боргу в цьому проєкті рішення розрахована у разі погодження Міністерством фінансів України запозичення до міського бюджету в розмірі 150 мільйонів гривень. Цей борг має бути повністю погашеним до 2026 року. Гарантований борг – це зобов’язання комунальних підприємств за двома інвестиційними проєктами, які мають бути погашені до 2030 року. І не можна сумувати усі зобов'язання, які пов'язані з отриманням кредиту», - розповіла начальниця фінансового управління Лівія Бамбуляк.\nЧитайте також: Думка дня: Начальниця фінансового управління про запозичення міською радою 150 мільйонів гривень\nА щодо озвученої активістами суми недоотримання доходів бюджету у 289 мільйонів гривень, то фінансистка вважає, що робити якісь висновки на початку місяця взагалі некоректно. Оскільки значна частина надходжень до бюджету зараховується у другій половині місяця.\n«Наразі станом на перше жовтня через коронакризу міський бюджет недоотримав доходів у сумі 137,5 мільйонів гривень. До кінця року за різними прогнозами ця сума недовиконання бюджету складе близько 190 мільйонів гривень, можливо, буде менше. А робити висновки щодо невиконання за доходами станом на 5 жовтня є некоректним, оскільки немає надходження податків та зборів за повний місяць. До прикладу, левова частку надходжень ПДФО щомісячно зараховується до бюджету після 15 числа та в останній декаді місяця. Це стосується також і місцевих податків і зборів, акцизного податку», - зазначила начальниця фінуправління.\nВона додала, що наразі міський бюджет переглядається і розпорядники бюджетних коштів попереджені про обмеження фінансування не першочергових видатків.\n«Фінансисти кожного дня аналізують усі доходи і дуже уважно підходять до видатків міського бюджету. Поки що я, як начальниця фінансвого управління, не бачу якоїсь критичної ситуації. У нас усе під контролем. У нас захищені статті фінансуються і те, що першочергово необхідно для міста, у нас фінансується. Крім того, у нас ще фінансуються навіть і капітальні видатки, що в умовах кризи і дефіциту, зазвичай, не робиться. Але наразі ми вважаємо, що ми можемо собі це дозволити», - додала Лівія Бамбуляк.


П'ять есе з циклу прозових творів Сергія Губерначука "З любов’ю до життя" - Мала Сторінка\n• Головна• Статті для дітей та батьків• Культура та мистецтво• Художня література - мистецтво слова• "Я вбачаю у цьому крила..." – твори Сергія Губерначука з різних збірок• П'ять есе з циклу прозових творів Сергія Губерначука "З любов’ю до життя"\nП'ять есе з циклу прозових творів Сергія Губерначука "З любов’ю до життя"\n"Ми всі дихаємо\nодин одному в потилицю..."\nАле ж, окрім мене одного, є ще десятки інших, є сотні кращих, тисячі таких; окрім мене одного, є ще мільйони років, мільярди слів і безліки вітрів. Їх я враховую так само, як тебе; беру до відома і йду обабіч. Але коли вже збочувати час, оскільки ти є путь, – тебе лишаю; так само, як лишити можу все, що самостійним є зайти далеко. Хай ґрадусів на сорок повернувши вбік звідтіль, де розстеляєшся ти, нібито путь, я опинюся осеред роздолля, піду красою світу, не зважаючи на жоден орієнтир; а там, де тільки-но окреслюватиметься дорога, пускатиму сльозу чи слину за тим минулим дивним часом, коли переді мною розстелялися і говорили загадками про майбутнє. (Майбутнє – це табу на всі загадки. Майбутнє заборонено ворушити словом чи напівсловом і тривожити передчасно. Воно має бути.) Якщо казатиму, що в мене є своя путь, це означає, що вона може перехрещуватися з іншими. Це добре, коли інші не розстеляються перед тобою – і ти можеш не спокуситися, і не піти не своєю продекларованою дорогою. А якщо ти сам коли-небудь розстелишся перед кимось і запросиш іти твоїм невідомим шляхом, але вже оголошеним? Що тоді? Так і буде. Це має бути виняток. Це має бути випадок. Лише любов є випадковим винятком, є винятковим випадком у дорозі. Лише завдячуючи їй, ти можеш перейти на іншу путь ... для себе і для неї безболісно. Але, оскільки я є всього-на-всього твоїм об’єктом і всього-на-всього твоєї любові – не стелися переді мною, бо буде болісно. І тіш себе, що мене так само хтось не любить, як я тебе. Це надто довгий коментар до того, проти чого. Воно має бути.\nДесь за майже розталою прозоро-світанковою межею сивих лісів народжувався новий день. Із-за ледь-ледь рожевого, стомленого сутінками обрію, мовби ненароком, поволі виринали перші вранішні промені. Роздратований веселковими кольорами марева обрій нарешті відчинив свій одвічний скарб: з-під побореної світлом темної громади землі з’явився розпечений окраєць ранкового сонця, з кожним променем поповнюючи світ дивовижними звуками природи. Здавалося, спить вона, знесилена вчорашньою грою, відспівала вже всі пісні; та ні – знову солов’їний щебет розірвав тенета темряви, знову розворушив життєдайні джерела, заново зродивши людське натхнення до праці.\nСправжнє диво, яке ще не раз змусить поета взятись за перо.\nОдна за одною в небі танули зірки, ховаючи свої мініатюрні промінці серед безмежної блакиті. День усе більшав і більшав, немовби своїм ростом навмисне прирікав низький світ до загибелі…\nЗаспівало море звуків своїх дивовижних пісень; розпливлося над селом різнобарвним багатоголоссям. Клекотали бусли, вітаючи новий день, кукурікали півні, віддаючи постійну данину часові, відтьохкував соловейко, долаючи в гаю невимовну тишу. Навіть жаби і ті співали їй, боячись відстати від пернатого світу. Шумів очерет. Він співав тиху пісню, колихаючи вітер на своєму загостреному листі.\nЗраділе ревіння корів, що вирушили на пасовище, розносилося над невеликим поліським селом, розквітчаним і втомленим...\nОторочений зеленню Тетерів вигинався виблискуючою на сонці гадюкою поміж тієї дивовижної української природи, немовби бажаючи заглянути у кожен її куточок.\nІ кругом пашіло життя! Кругом воно подавало знак!\nПрямолінійно крокуючи по вулиці, несподівано зупиняюсь, обертаюсь на 180 градусів, мов хвора комета, і вже тихше, у ритмі наповзаючої на вулицю мряки, волочусь у ту безвість, звідки не задумувавсь. Я втратив надію. Виходить, я голову втратив, раптом. Цілеспрямованість – поняття векторне. В один бік – практика (стрілочка полетіла), в інший – теорія (стрілочка полетіла). Я стаю теоретиком – значить, втрачаю надію на повне, безпосереднє втілення. Мої формули, що засіли в моїй голові, мов у хмарі дощ, по одній букві посипались: ен! а! де! і! я! Як багато я знаю. Але все "воно" невтілиме у цьому світі. Це формули ілюзій, на яких тримається світ. Дощ розмиває асфальт – до землі, землю – до каміння, каміння – до води. Це – кругообіг! За системою ілюзій. Красиве біле сонце за хмарами. Я впевнений, що це місяць, бо за системою ілюзій поняття доби втрачається. Воно не враховується в жодній формулі. Сині крони дерев, які шеренгами припаркувалися в залізобетонному місті моєї надії, мають для світу своє високе значення. Вони оригінальні. Але, за системою ілюзій, лише тоді, коли йде холодний вечірній дощ, а я забуваюся вдома свою парасолю.\nЯк важливо, що практично мислити я вмію, але не можу. Хіба втрачена надія – це божевілля? Хіба божевілля – це втрачена надія? Зовсім ні. Це просто різні поняття, за якими стоять люди з вищих і нижчих інстанцій. У лапках і без. Мої знання – не моє́ божевілля, і не́ божевілля. Моя втрачена надія – моя́, бо вона живила знання, непотрібні іншим людям.\nТепер я зайду в цей будинок, де стіни обписані тим, що потрібне їм (тим людям), підіймусь навдивовижу м’якими, гумовими сходами до потрібної відмітки і грітимуся біля чотирьох конфорок, і ховатиму надію між чотирьох стін. "Спасибі їй," – казатиму. "Вона мене любила. Вона підганяла мене жити за системою ілюзій." Тепер у подальших формулах треба враховувати її відсутність.\nЧОМУ БОГ З МАЛЕНЬКОЇ БУКВИ?\nБо людина до Нього прагне і віддалює Його Величну Суть, хоче вподобатися Його Розумінню.\nУся історія підкреслює інакший хід думок і особистостей. В удосконаленні людської хіті межі будуть тільки розсовуватися, а в розумінні Бога вони завжди сталі. Людині Бог необхідний, як і бог. Отже, Людина, навіть знайшовши Бога, Його, зрештою, губить, аби знову знайти. Це одна велика іпостась Людської Природи. Зажерливість, з якою людина глумить ідеали, долає такі незлічені труднощі для "розумнішого вдосконалення" своєї суті, що Бог (як я це розумію) хоче від неї, людини, відмовитися.\nДух живіший за все живе. І Він рухає Людською душею від її народження аж до кінця, не сподіваючись на подяку. Зокрема, додам, що сьогодні, як і вчора, як і завтра, ці питання завжди стоятимуть під грифом "Цілком таємно".\nНайгірше, що оборудками з цих вікопомних сподівань виступає сама (будь-яка) Держава. Питання Держави і так само найлояльнішої її формації – демократії становлять суть куплі-продажу носіїв Людського духу, що втілюється в майбутні кошти та преференції.\nСтворюючи новий світогляд на старій планеті, слід думати не стільки про майбутнє, як про найглибше я́кщонайнаймайбутніше і що́якнайнайминуліше.\nДревня Африка ховає корені, з яких живе наша планетарна суть. Цей ще не народ, а вже суспільство ледь-істот рухалося в своїх пошуках не менш удало за сьогоднішнього метросапієнса. Як ламалися континенти і звідки сходило сонце – так рухався живий людський потік.\nНастали наші дні, і ми гадаємо, що так було завжди – й інакше бути не може. Це велика помилка. Усе, як завжди, знову зміниться і повернеться до сталіших форм.\nОтож, Тобі я раджу лишатися б(Б)огом цих форм.\nПРО АКТОРСЬКУ РОБОТУ, ПОЕЗІЮ, КІНЕМАТОГРАФ\n(уривки з "Автобіографії з елементами щоденника")\nУ якийсь момент почав щось малювати. Чому? Є така необхідність. Зупинити мить. Сцена не дає такої можливості. Там свої нюанси. Там мить як секунда загальної правди чи неправди, як одиниці виміру. У поезії мить – це слово, навіть склад – буква, звук, сказаний, до речі, вголос з тієї ж сцени, це навіть час між буквами, в осмисленні читача, чиї внутрішні малюнки ми не бачимо. Малюнок – мить, яка повинна рухатися далі. У кольорах чи без них, у звуку чи без нього, у світлотіні, особах, чому завгодно.\nЦе "далі" – і є, як на мене, кіномалюнок, кінокартина, робота мінливих моментів, де моя думка не менш працездатна й інтуїція не менш вірогідна, аніж у поезії чи малюванні. Навіть сцена може бути чотирма стінами. Китайці кажуть: "Вивчивши один кут квадрата, не забудь про інші." Хочеться простору…\nКидати акторську роботу я не збираюся. Вона частина мене. Це так само, якби мені сказали: "Кинь писати вірші!" Це неможливо, бо вони народжуються незалежно від мене. Усе, що надумане – відпадає. Усе своє – має розвиток. Я маю своє особливе бачення певних процесів усередині і зовні. Усе інше – форми вираження. Я хочу дійти до більш складної форми – кінематографу. Але це ні в якому разі не означає відмови від інших складових мого світосприймання.\nДивитися, вдивлятися, дивуватися. Мабуть, ця "трійця" мені найбільш імпонує. У простих предметах закладені відповіді відпочатково. Помічаючи їх чи ні, – людина бреше або каже правду, або нічого більше не може робити. Читаю свої вірші "Порожня банка…", "…стовп". Вони кінематографічні, за кожним із них я можу зняти свою, своєрідну, відмінну одна від одної, картину. Бо перш, ніж щось писати (інколи й одноразово з тим, як пишу) – я бачу, уявляю щось схоже на кіно.\nЧас від часу мені сняться фільми так само, як деяким людям. Спочатку йдуть титри, потім події… Сон є своєрідний стрес, шок, завдяки якому, як я розумію, відбувається енергетичний скид інформації, надуманого, нафантазованого.\nЩе в інституті мені говорили деякі люди, чи не маю я наміру вступати на режисуру. Я казав їм "ні", вважаючи, що не може бути режисер повноцінним, не відчувши вповні акторської роботи. (Жодним чином це не означає, що моя позиція безпомилкова). Але й тепер я не відмовляюся від своїх слів. Актором я лишатимуся. Тільки ось виникла потреба, необхідність ривку, прориву до повнішого вираження. Не весь мій потенціал задіяний. Моя ціль на цій землі полягає у синтезі. Поєднанні раніше, до мене, не поєднуваного. І тому я йду до руху, в кожному кадрі якого – свій центр тяжіння. Це не значить, що все має бути розкиданим з кадру в кадр – десь має бути та нитка, яка червона. Вона проходить через події, предмети, простір так, щоб зобразилась людина.\nЦе, мабуть, поки що все найголовніше, що я міг би сказати…\nУ розділі використані акварелі української художниці Анни Армони.\n«П’ять есе з циклу прозових творів Сергія Губерначука "З любов’ю до життя"»:\nКатерина , 2019-11-01 14:12:21, #\nНеочікувано. Проза. Але так гарно! Приємно здивована! Дякую!\nOlga , 2019-11-04 08:25:58, #\nprekrasni ese! diakuju!\nСпоріднені публікації, за тегами: Оповідання Сергій Губерначук\nПосилання: П'ять есе з циклу прозових творів Сергія Губерначука "З любов’ю до життя"\nКлючові слова: Сергій Губерначук, оповідання-есе, З любов’ю до життя, цикл прозових творів, творчість Сергія Губерначука, акварелі української художниці Анни Армони\nОпис: Оповідання-есе з циклу прозових творів Сергія Губерначука З любов’ю до життя. У розділі використані акварелі української художниці Анни Армони.


П’ятидверна версія Audi A3 Sportback була представлена в червні 2004 року (через півтора року після появи трьохдверного А3). Нова модель отримала Однорамна решітку радіатора, яка пізніше була встановлена на весь ряд моделей А3. У п’ятидверному виконанні автомобіль відрізняється зміненими задніми ліхтарями і довжиною кузова, яка стала на 72 мм більше. В результаті на задньому сидінні з’явилося досить місця для більш комфортного розташування пасажирів, крім того, збільшився обсяг багажного відділення до 370 л. Можливості для зручної та комфортної поїздки великі: велика кількість регулювань передніх сидінь, включаючи електричне регулювання поперекового підпору, підігрів двох або чотирьох місць, спортивні сидіння і електропривод передніх сидінь.\nA3 Sportback пропонує додатково панорамний дах, що дозволяє впустити більше світла в інтер’єр, а також рейлінги - з анодованого алюмінію або чорного кольору. У стандартне устаткування A3 Sportback входить інформаційна система водія з дисплеєм, виводяшім важливу інформацію про автомобіль, аудіосистема з чотирма динаміками, заднє сидіння зі спинками, розділеними щодо 1/3 і 2/3 (опціонально - люк з підлокітником і підстаканниками). У комплектації "Ambiente"автомобіль може пропонувати такі функції як круїз-контроль, датчик світла і дощу, пакет підсвічування інтер’єру, передній підлокітник, атермальне шумопоглинальне вітрове скло (acoustic glass), яке підвищує комфорт в салоні і покращує акустичні характеристики автомобіля.\nМультифункціональний рульове колесо оснащене кнопками управління аудіосистемою, а якщо встановлена коробка передач S Tronic, то і підрульовими перемикачами. Навігаційна система в поєднанні з DVD-плеєром працює з 6,5-дюймовим кольоровим монітором. Стандарт для "Ambition" - спортивна підвіска у поєднанні з 17-дюймовими легкосплавними дисками, обидва передні сидіння виконані в спортивному стилі, а спортивне рульове колесо трьохспиці - в шкіряній оплітці і з алюмінієвої отделкой.\nКрім силових агрегатів, основу спортивного характеру A3 Sportback визначає ходова частина з незалежними підвісками спереду і ззаду.Спортивна підвіска пропонується в якості додаткового обладнання і знижує кліренс на 15 мм. У поєднанні з потужним моторами (від 140 к.с.) може застосовуватися адаптивна система Audi Magnetic Ride, яка використовує властивості електромагнітної рідини, завдяки чому амортизатори можна налаштувати для більш комфотного або, навпаки, більш спортивного поведенія.Із систем безпеки для Audi A3 Sportback передбачені передні і бічні подушки безпеки, п’ять підголівників і триточкових ременів безпеки (з преднатяжителями і обмежувачами зусилля натягу).


Як зробити прохідний вимикач зі звичайного вимикача? Детальна схема підключення\nІноді виникають випадки, коли потрібно включити світло з 2 різних місць. Це завдання здійсненне за допомогою виготовлення прохідного вимикача зі звичайного. Це під силу кожному, хто може тримати в руках викрутку. Звичайний вимикач в подібному випадку поганий помічник. Потрібен спеціальний прохідний прилад. Спробуємо його зробити своїми руками, використовуючи звичний кнопковий.\nПризначення прохідного вимикача\nЦі пристрої призначені для управління будь-яким освітлювальним приладом одночасно з декількох місць. Вони дуже зручні для установки в довгих переходах, на сходах, в коридорах квартири. В останні роки їх стали використовувати в спальних кімнатах. Зручність використання полягає в тому, що немає необхідності повертатися до вимикача, світло можна погасити з іншого місця. Як підключити прохідний вимикач? Найчастіше для управління електричним світильником використовується схема з застосуванням Двоклавішний перемикача.\nСхема управління освітленням з двох місць за допомогою прохідних вимикачів\nЯк підключити прохідний вимикач в інших місцях? У приватному будинку, що має прибудови, можна поставити його при вході в будинок, інший в самому приміщенні. Тоді при виході з будинку світло можна вимкнути прямо у дворі, не повертаючись у приміщення. Подібних пристроїв при необхідності використовують кілька для включення світильника.\nПроцес переробки простого вимикача в прохідній доступний кожному своїми руками. Зовнішній його вигляд нічим не відрізняється від його побратима. На ньому може бути 1 клавіша, 2 і більше. Різниця цих пристосувань видно тільки зсередини. Прохідний служить для перемикання ланцюгів, тому більш правильно його називати перемикачем. Найчастіше в домашніх умовах доводиться використовувати звичайний одноклавішний маршовий вимикач. У великих приміщеннях іноді потрібно пристрій, що має кілька клавіш.\nПереробка полягає в додаванні контакту: замість 2 потрібно поставити 3. Як підключити прохідний перемикач в мережу? Між парою пристосувань необхідно прокласти трижильний кабель. Фаза завжди йде до вимикача, нуль до світлового приладу. У наш час роблять схеми фотореле на транзисторах КТ315Б або на Q6004LT. Наше завдання зробити прохідний перемикач зі звичайного маршового своїми руками. Для переробки потрібно взяти одноклавішний вимикач і двоклавішний. Бажано, щоб вони були випущені одним виробником і мали однакові розміри. У Двоклавішний переставляються висновки для проводів і змінюються 2 клавіші на 1. Перемикач, зроблений своїми руками, готовий. Він може бути:\nодноклавішний, обладнаний підсвічуванням або без неї,\nдвоклавішний з підсвічуванням або без неї,\nТакі пристрої, які можна зробити своїми руками, мають деякі недоліки:\nпо тому, як розташовані кнопки, неможливо визначити, в якому становищі знаходиться сам пристрій,\nне можна включати і вимикати світло в декількох точках одночасно.\nКоли світильник не горить, не зрозуміло, чи включений перемикач. Відповідно до положення кнопки це дізнатися важко. Не можна керувати світлом в декількох місцях. Наприклад, по обидва боки ліжка і при вході в спальню.\nПрохідний вимикач, зроблений своїми руками, забезпечує зручність.\nЗ його допомогою відбувається управління світлом з декількох місць.\nЗручність управління подібним пристосуванням в тому, що не треба ходити назад для вимикання світла в довгому коридорі, на сходах і в інших місцях. Подібні пристрої в наш час зовсім немає необхідності робити своїми руками. У будь-якому магазині, що торгує електротоварами, можна купити будь-які пристрої за самі мінімальні ціни. Найпростіший з них перехресний перемикач. Лампи можна використовувати будь-які: розжарювання, люмінесцентні, енергозберігаючі. Головне в підключенні цих приладів не заплутатися в проводах.\nПрохідний вимикач зі звичайного: поняття, відмінності, техніка виконання, необхідні матеріали та інструменти\nУ статті ви дізнаєтеся, як зробити прохідний вимикач зі звичайного. Це такий пристрій, за допомогою якого з’являється можливість управляти джерелом освітлення з декількох місць одночасно. Як правило, такі вимикачі монтуються в коридорах великої довжини, на переходах або сходах. Їх використання дуже зручно, не доводиться носити з собою ліхтарик або повертатися по темній кімнаті.\nДе можна використовувати вимикачі?\nДуже часто їх застосовують у спальнях. При цьому один вимикач вішається безпосередньо біля входу в кімнату, а другий біля ліжка. Вони досить зручні, так як для включення або виключення світла в кімнаті або коридорі не доведеться повертатися до основного вимикача біля дверей. Також можна використовувати в робочому кабінеті, щоб відключити основне освітлення і включити настільний світильник. І набагато ефективніше використовувати прохідний вимикач замість звичайного.\nУ цій статті ми поговоримо про те, як самостійно зробити вимикач прохідного типу зі звичайних. Варто відзначити, що вартість прохідних конструкцій досить висока, тому дозволити що зможе собі далеко не кожен. Тому і виникає питання, а чи можна з пари звичайних вимикачів самостійно виготовити прохідний, але щоб не порушити роботу всієї системи в цілому.\nЯкщо порівнювати зі звичайними подвійними вимикачами, то відмінності в кількості контактів — у прохідних їх три. З’єднання необхідно здійснювати за допомогою трьохжильних кабелів. Допускається прокладка як відкритої проводки, так і закритої. В останньому випадку дроти ховаються в стіні, в спеціально підготовлену для цього штробу. Це канавка в стіні, зроблена за допомогою зубила.\nПри підключенні провід, по якому подається нуль, йде до освітлювального приладу. Що стосується фази, то необхідно, щоб вона надходила безпосередньо до вимикача, який буде розривати електричне коло. Отже, можна спростити конструкцію так: фаза надходить до входу вимикача, нуль — відразу на освітлювальний прилад через розподільну коробку. Як ви можете бачити, все управління йде виключно по фазному проводу.\nНа вихід пристрою потрібно підключати два дроти — перемичка, яка є в конструкції, поперемінно замикає електричний ланцюг. Ці кабелі, з’єднані з виходом, з’єднуються з другим вимикачем, але при цьому одна жила надходить відразу до освітлювального приладу. Отже, прохідний вимикач просто дозволяє здійснити перекидання електроенергії з однієї лінії на іншу.\nНа сьогоднішній день у продажу можна зустріти потрійні вимикачі прохідного типу. Звичайно, через складність конструкції його вартість просто позамежна. Навряд чи у когось виникне бажання переплачувати за такий девайс, якщо його можна виготовити з простих. Причому не потрібно мати сім п’ядей у чолі, спеціальний інструмент і діагностичну апаратуру. Роботи по виготовленню не відрізняються складністю і виконати їх можна строго за інструкцією, наведеною нижче.\nЗовнішній вигляд прохідного вимикача практично такий же, як у звичайного. Причому у прохідних також може бути одна або кілька клавіш для перемикання ліній. Різниця спостерігається лише у внутрішній конструкції. Як правило, в будинках використовують вимикачі маршового типу, у яких всього одна клавіша.\nАле прохідні пристрої потрібно називати швидше перемикачами, а не вимикачами. Справа в тому, що вони призначені для того, щоб перемикати електричні ланцюги між собою. У тому випадку, якщо приміщення, в якому встановлюється вимикач, велике за площею, можливо, доведеться використовувати пристрій з двома або навіть трьома клавішами. Тому потрібно уважно ознайомитися зі схемою підключення прохідного вимикача. Як звичайний його включити не можна, система тут трохи інша.\nВиготовлення зі звичайного вимикача прохідного полягає тільки лише в тому, що потрібно додати ще один контакт. Щоб це зробити, вам доведеться придбати відразу два вимикача. Обов’язково вони повинні бути виготовлені одним і тим же виробником, тільки на одному вимикачі має бути дві клавіші, а на другому одна.\nТакож рекомендується використовувати пристрої однакового розміру. Коли будете купувати двоклавішний вимикач, зверніть увагу, чи можна поміняти місцями клеми так, щоб розмикання і замикання електричних ланцюгів проводилося незалежно.\nОтже, в одному положенні клавіші відбудеться підключення першого ланцюга, а в другому ви замкніть сусідню лінію. А тепер поговоримо про те, як виготовити і як підключити прохідний вимикач. Як звичайний не вийде — в лінії більше число проводів, які необхідно комутувати. Прості вимикачі не зможуть це зробити.\nА тепер починаємо проводити роботи по переробці звичайного вимикача в прохідній. Для цього вам потрібно виконати такі маніпуляції:\nСпочатку послабляєте затискачі для підключення відповідного кабелю. Обов’язково розпірки підрозетника необхідно послабити. Це необхідно для того, щоб спокійно демонтувати вимикач з отвору в стіні.\nЯк ви розумієте, при цьому обов’язково необхідно відключати повністю електрику в будинку. Визначте за допомогою щупа перед відключенням електроенергії, на якому дроті знаходиться фаза. Обов’язково зробіть мітки на дроті. В цьому випадку ви максимально полегшите монтаж пристрою.\nЗніміть вимикач і переверніть його внутрішньою частиною вгору. Після цього розігніть затискачі на корпусі і витягніть всю електричну частину конструкції. Використовуючи просту викрутку, ви це зробите за пару хвилину.\nПотім за допомогою плоскої товстої викрутки необхідно вийняти пружинки, які знаходяться всередині корпусу. Використовувати тонку викрутку не рекомендується, так як навряд чи вийде витягти пружини. Будьте обережні, намагайтеся не поспішати, щоб не погнути і не зламати елементи конструкції.\nЗа допомогою плоскої викрутки необхідно на торцях знятої частини вимикача підчепити два зубці.\nА тепер завершальні етапи виготовлення прохідного вимикача своїми руками. Зі звичайних вимикачів зробити його можна, але для цього залишилося виконати кілька дій:\nПроводьте основний етап процедури. Для цього на основній частині з кераміки знайдіть групи контактів. Всього їх три: індивідуальні, загальні, рухливі.\nОдин з рухомих контактів потрібно розгорнути на 180 градусів, після чого необхідно майданчик контактну, яка відноситься до загальної ланцюга, трохи зрізати. Ізолювати при цьому нічого не потрібно.\nЯк тільки це зробите, всю демонтовані частина буде потрібно встановити назад.\nЗ одинарного вимикача зніміть клавішу і встановіть її на новий пристрій. У тому випадку, якщо у вас немає одинарного вимикача, то допускається склеювання між собою двох клавіш. Дуже просто це зробити за допомогою клейового пістолета.\nЯк ви бачите, процес виготовлення досить простий, не забере багато часу. Звичайно, доведеться трошки повозитися з механізмом вимикача.\nЯкі недоліки у прохідних конструкцій\nДавайте поговоримо про те, які недоліки можна виділити у вимикача прохідного типу. Специфіка використання цих пристроїв досить оригінальна, тому існують маленькі недоліки:\nВідповідно до положення клавіш можна зрозуміти, включений освітлювальний прилад або ж вимкнений.\nЧи не вийде з різних місць одночасно вимикати або включити освітлювальну лампу.\nАле такі мінуси незначні, при роботі пристрою навряд чи вони зможуть сильно вплинути на рішення, що стосується їх монтажу або ж на самостійне виготовлення. Але ви повинні бути готові, що відразу ж після монтажу ви будете трохи плутатися при включенні і виключенні освітлювальних приладів. Але це швидко проходить, людина звикає до всього.\nЯк бачите, прохідні вимикачі хоч заводського виготовлення, хоч кустарного, є досить зручними пристосуваннями. Управління освітлювальними приладами з різних місць дозволить вам уникнути необхідності повертатися, щоб відключити світло. Причому йти назад доведеться по темному коридору.\nОсобливо це актуально, якщо в будинку прохолодно, а ви вляглися в тепле ліжко і так не хочеться вилазити з-під ковдри, щоб відключити світло. В цьому випадку потрібно ставити або прохідний вимикач біля ліжка, або ж монтувати детектор ударів, який дозволить відключати світло за допомогою звуку.\nІ навряд чи хтось задумається, як з прохідного вимикача зробити звичайний двухклавішний. Це просто не потрібно — вартість прохідного набагато вище, ніж простого. Тому, з економічної точки зору, це робити просто недоцільно.\nЯк зробити своїми руками прохідний вимикач зі звичайного\nПрохідним вимикачем називається пристрій, за допомогою якого можна управляти одним джерелом світла з різних місць. Ці пристосування встановлюються в довгих коридорах, а також в переходах і на сходах. Останнім часом їх все частіше стали використовувати в спальнях: один перемикач на вході в приміщення, а другий — біля ліжка. Зручність їх полягає в тому, що для того, щоб вимкнути світло в коридорі або кімнаті, немає потреби повертатися. Використовуються вони і в кабінетах: в цьому випадку, сівши за стіл і включивши настільний світильник, можна, не встаючи з робочого місця, погасити верхню лампу. У цій статті мова піде про те, як зробити прохідний вимикач зі звичайного самому.\nПідключення здійснюється таким чином, щоб нульовий провід йшов до джерела світла, а фаза — в розрив електричного кола до вимикача. Нульовий кабель йде через коробку електрораспределенія на лампу, фаза — на вхід.\nЗа розміром вони не повинні відрізнятися один від одного. При покупці Двоклавішний пристрою потрібно звернути увагу, чи є можливість поміняти клеми місцями таким чином, щоб замикання і розмикання кожної з ланцюгів відбувалося незалежно від іншої. Таким чином, одне з положень клавіші перемикача буде відповідати включенню першої ланцюга, інше — другий.\nПослаблюємо затискачі відповідних кабелів, а також гвинти розпірок підрозетника — це потрібно для того, щоб витягнути вимикач з гнізда в стіні. Природно, електрику при цьому має бути виключене. Бажано також визначити за допомогою щупа місцезнаходження фази і зробити відповідні мітки на пластиковій ізоляції проводу. Це дозволить максимально полегшити зворотний монтаж пристосування.\nЗ торців демонтованої частини вимикача є два зубці — їх потрібно підчепити за допомогою шлицевой викрутки.\nПрохідний перемикач, як придбаний в магазині, так і зроблений самостійно — дуже зручне пристосування. Включення і вимикання світильника з різних місць дозволяє уникнути необхідності повертатися з одного кінця приміщення в інший тільки для того, щоб натиснути кнопку.\nЯк зробити прохідний вимикач зі звичайного Ссылка на основную публикацию