Втрати силових структур внаслідок російського вторгнення в Україну (вересень 2014) — Вікіпедія\nУ статті наведено список втрат українських військовослужбовців у російсько-українській війні за вересень 2014 року.\n1 Список загиблих 1 вересня — 30 вересня 2014 року\nСписок загиблих 1 вересня — 30 вересня 2014 року[ред. | ред. код]\n1280 Наумов Вадим Олександрович\n01992-09-1818 вересня 1992, Козятин Вінницька область. Солдат строкової служби, снайпер 8 роти 3 батальйону 1 бригади оперативного призначення Національної гвардії України, в/ч 3027, колишній спецпідрозділ МВС «Барс» (Нові Петрівці). Екс-гітарист козятинського метал-гурту «AroS». Залишились батьки. 02014-09-011 вересня 2014 1 вересня після того, як ворог напав на колону військових під селом Василівка (Старобешівський район) Донецької області, по рації передав командиру, що поранений в ногу. Коли прийшло підкріплення, Вадима не знайшли. Майже через три місяці його тіло було виявлене пошуковцями в одному з моргів Донецька. Вадим загинув від гострої кровотечі від наскрізного поранення в стегно. Після проведення експертизи ДНК похований 23 грудня у Козятині.\n1281 Бакульманов Олег Васильович\n(Псевдо «Ленін») 01963-09-2121 вересня 1963, Стаханів Луганська область. Боєць 5-го Окремого батальйону Добровольчого Українського Корпусу «Правий сектор». 02014-09-011 вересня 2014 Загинув вночі у бою в с. Піски (Ясинуватський район) під Донецьком.\n1282 Андрієць Олег Анатолійович\n01973-04-2323 квітня 1973, Одеса. Майор, начальник відділення супроводження інформаційно-телекомунікаційних систем відділу зв'язку, автоматизації та захисту інформації штабу 26 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України. Залишилася дружина і 14-річна дочка. 02014-09-011 вересня 2014 О 21-й годині прикордонний наряд на автомобілі «УАЗ» у районі села Саханка поблизу міста Маріуполь вступив у бойове зіткнення із загоном бойовиків, які, за словами очевидців, під'їхали до перехрестя з боку Новоазовська на двох танках і БТРе. Прикордонники викликали підкріплення з батальйону «Азов» та до його приходу стримували натиск противника. Внаслідок бою 1 прикордонник загинув та 3 отримали поранення. Репортери «Громадського» зняли репортаж на місці бою.\n1283 Борисенко Олександр Олегович\n01993-03-2828 березня 1993, Рівне. Старший солдат 30-ї окремої механізованої бригади (Новоград-Волинський). Грав на гітарі, із хлопцями співали рок, виступали на сцені. 2011 року закінчив Технічний коледж Національного університету водного господарства і природокористування. Хотів стати пожежником, тому спочатку пішов служити за контрактом до лав ЗСУ. У березні 2014 року його підрозділ перекинули на Херсонщину, охороняти адміністративний кордон з окупованим Кримом, у червні прийняв свій перший бій вже на Луганщині. Залишилися батьки, молодша сестра та наречена. 02014-09-011 вересня 2014 Поблизу села Круглик (Лутугинський район) Луганської області підрозділ Олександра потрапив в оточення і прийняв бій з переважаючими силами ворога, зайнявши кругову оборону. Близько 12:00, відбиваючи атаку, Сашко отримав несумісне з життям тяжке поранення, його доставили у військовий шпиталь, однак врятувати життя бійця не вдалося. Похований у Рівному на алеї «Небесної Сотні» кладовища «Нове».\n1284 Лукашук Андрій Степанович\n01986-01-2121 січня 1986, Преображенка (Чаплинський район) Херсонська область. Проживав у місті Київ. Солдат, механік-водій танкового батальйону 30-ї окремої механізованої бригади (Новоград-Волинський). Шкільні роки Андрія пройшли у с. Курівка Хмельницької області, там проживає його мати. Під час строкової служби служив у караулі Президента. Працював на київському підприємстві ПАТ завод ЗБК «Бетон Ковальської». 19 червня був мобілізований Святошинським військкоматом. Залишилась дружина і двоє синів, 2009 та 2013 року народження. 02014-09-011 вересня 2014 Загинув близько 5:00 внаслідок численних кульових поранень, отриманих у бою. Поховали Андрія 6 вересня в селі Курівка на Хмельниччині.\n1285 Русаловський Сергій Миколайович\n01972-02-2929 лютого 1972, Турчинівка Чуднівський район Житомирська область. Солдат, старший стрілець, заступник командира бойової машини 30-ї окремої механізованої бригади (Новоград-Волинський). Призваний за мобілізацією у березні. Залишилась дружина та троє дітей. 02014-09-011 вересня 2014 Загинув у районі Лутугине під Луганськом. За іншими даними біля міста Щастя. Похований у селі Турчинівка.\n1286 Колодій Зеновій Іванович\n01993-11-2828 листопада 1993, Львів. Солдат 24-ї окремої Залізної механізованої бригади (Яворів). Закінчив Вище технічне училище № 20. У 2012 році проходив службу в десантних військах. 02014-09-011 вересня 2014 Загинув під час бойових дій на сході України. Поховали Зеновія 8 вересня на полі почесних поховань № 76 на Личаківському кладовищі.\n1287 Женжеруха Володимир Михайлович\n01972-09-2222 вересня 1972, Юрківка (Звенигородський район) Чернігівська область. Прапорщик, інструктор з водіння взводу забезпечення навчального процесу військової частини А1414 169-го навчального центру Сухопутних військ ЗС України (Десна). В зоні АТО був відряджений до 1-ї танкової бригади. 02014-09-011 вересня 2014 Загинув біля смт Георгіївка (смт) під Луганськом. Під час розвідки шляхів виведення танків з-під Луганська військові потрапили під обстріл (або підірвались на «розтяжці»). Перебував у списку розшуку. Похований у селищі Десна.\n1288 Ротозій Дмитро Віталійович\n01993-09-2929 вересня 1993, Городня Чернігівська область. Молодший сержант, командир танку 3 взводу 7 роти 1-ї окремої гвардійської танкової бригади (Гончарівське). Призваний за мобілізацією 17 березня у званні молодшого сержанта, за час боїв отримав звання старшого сержанта, в свої 20 років став командиром танку, брав участь у деблокуванні Луганського аеропорту. Залишилися мати, сестра. 02014-09-011 вересня 2014 Загинув біля смт Георгіївка (смт) під Луганськом. Під час розвідки шляхів виведення танків з-під Луганська військові потрапили під обстріл (або підірвались на «розтяжці»). Був разом із Володимиром Женжерухою. Перебував у списку зниклих безвісти, за експертизою ДНК ідентифікований серед загиблих. Похований 29 серпня 2015 року в Городні.\n1289 Білець Петро Васильович\n01986-05-2828 травня 1986, Нетреба (Рокитнівський район) Рівненська область. Солдат 51-ї окремої механізованої бригади (Володимир-Волинський). У хлопця лишилися мати та наречена. 02014-09-011 вересня 2014 Загинув 22 серпня поблизу Іловайська, але офіційною датою смерті вважають 01.09.2014 (з напису на хресті). Його тіло довго ідентифіковували, згодом виникли проблеми із доставкою тіла загиблого військовослужбовця до рідного села.\n1290 Захарчук Олександр Петрович\n01990-09-011 вересня 1990, Житомирська область. Проживав у смт Олишівка Чернігівська область. Боєць батальйону територіальної оборони «Айдар». Виріс у багатодітній сім'ї без батька. Активний учасник Революції Гідності, 22-ї сотні Самооборони Майдану. Після київського Майдану поїхав добровольцем на фронт, де кілька місяців захищав Батьківщину. Залишилися дружина та 6-місячний син. 02014-09-011 вересня 2014 Повернувся з фронту у відпустку. У свій день народження покінчив життя самогубством, поховали Олександра в Олишівці 3 вересня.\n1291 Коломієць Віталій Валентинович\n01970-05-2121 травня 1970, Стеблів Черкаська область. Проживав у місті Біла Церква на Київщині. Кулеметник резервного батальйону оперативного призначення «Донбас». 1987 року вступив у Танкове училище. З 1990 по 1994 рік працював в органах МВС, а з 1994 року був приватним підприємцем. Брав активну участь у Революції Гідності. З квітня 2014 року став членом ВО «Свобода». Залишилось три доньки. 02014-09-011 вересня 2014 Загинув у боях під Іловайськом (Донецька область) під час виходу з оточення. Поховали Віталія в Білій Церкві на головній алеї Сухоярського цвинтаря біля монумента жертвам фашистського терору.\n1292 Лук'янченко Володимир Валерійович\n01964-07-1212 липня 1964, Красний Луч Луганська область. Мешкав у Донецьку. Лейтенант медичної служби, військовий лікар групи медичного забезпечення резервного батальйону оперативного призначення «Донбас» НГУ. 02014-09-011 вересня 2014 Зник під Іловайськом (Донецька область) під час виходу з оточення. Останній раз виходив на зв'язок 1 вересня, перебував у селі Червоносільське, де його переховували місцеві мешканці. Селяни розповіли, що російські терористи ходили по хатах і шукали українських солдатів. Володимира знайшли і вивезли. Він їм повідомив, що він лікар. Телефон працював до 6 вересня, але ніхто не відповідав. Перебував у списках полонених. 3 лютого 2017 року нагороджений орденом посмертно.\n1293 Марчук Олександр Григорович\n01988-11-055 листопада 1988, Новоград-Волинський Житомирська область. Лейтенант, командир 3-го механізованого взводу 5-ї роти 2-го батальйону 30-ї окремої механізованої бригади (Новоград-Волинський). Закінчив Новоград-Волинський промислово-економічний технікум та Національний університет біоресурсів і природокористування, де навчався на факультеті енергетики і автоматики. На університетській військовій кафедрі отримав спеціальність командира взводу обслуговування і ремонту електрообладнання бронетанкової техніки. Призваний у першу хвилю мобілізації навесні. Залишились батьки та дружина. 02014-09-022 вересня 2014 Загинув у районі Лутугине (Луганська область). Поховали Олександра 4 вересня у Новоград-Волинському на Алеї Слави міського кладовища по вул. Чехова.\n1294 Артюх Юрій Іванович\n01980-08-044 серпня 1980, Київ (район Дарниця). Сержант, боєць 12-го батальйону територіальної оборони Збройних Сил України «Київ» (м. Київ). Будівельник за професією, студент механіко-машинобудівного інституту НТУУ «КПІ». Відбув у зону проведення АТО 14 травня 2014 року. 02014-09-022 вересня 2014 Отримав смертельні поранення під час артилерійського обстрілу оборонних позицій взводного опорного пункту в районі Червоний Яр міста Луганськ.\n1295 Сусваль Петро Остапович\n01990-12-2626 грудня 1990, Сусваль (село) Волинська область. Солдат 51-ї окремої механізованої бригади (Володимир-Волинський). 02014-09-022 вересня 2014 Помер у Дніпровському госпіталі, не приходячи до свідомості після важкого поранення в боях під висотою Савур-Могила на Донеччині.\n1296 Шептицький Ігор Олексійович\n01968-11-2222 листопада 1968, Київ. Боєць Добровольчого Українського Корпусу «Правий сектор». Залишилась дружина та 10-річний син. 02014-09-033 вересня 2014 Помер від тяжкого поранення, отриманого під час мінометного обстрілу поблизу м. Донецька.\n1297 Осипов Микола Іванович\n01968-08-044 серпня 1968, Суми. Старший лейтенант, військовослужбовець 9-й артилерійської батареї 27-го Сумського реактивного артилерійського полку. 02014-09-033 вересня 2014 Загинув під час обстрілу, близько 22:30 базовий табір 27-го полку біля селища Побєда (Новоайдарський район) поблизу Старобільська (Луганська область) було обстріляно з території Російської Федерації з РСЗВ «Смерч». З місця обстрілу вивезли 9 загиблих та сильно обгорілі останки ще 6 бійців, які потребують ідентифікації. Ще один вважається зниклим безвісти.\n1298 Бей Віталій Миколайович\n01983-12-044 грудня 1983, Суми. Старший лейтенант, військовослужбовець 9-й артилерійської батареї 27-го Сумського реактивного артилерійського полку. Випускник Військового інституту Ракетних військ та артилерії ім. Б. Хмельницького 2004 р. 02014-09-033 вересня 2014 Загинув під час обстрілу, близько 22:30 базовий табір 27-го полку біля селища Побєда (Новоайдарський район) поблизу Старобільська (Луганська область) було обстріляно з території Російської Федерації з РСЗВ «Смерч».\n1299 Брисенко Богдан Миколайович\n01993-09-3030 вересня 1993, Лебедин Сумська область. Молодший сержант, військовослужбовець 9-й артилерійської батареї 27-го Сумського реактивного артилерійського полку. У 2010 році закінчив Вище професійне училище лісового господарства, працював верстатником та муляром у ТОВ «Укртранспневматика», в травні 2012 був призваний на строкову військову службу, з 2013 року служив за контрактом. Залишились батьки та брат-близнюк. 02014-09-033 вересня 2014 Загинув під час обстрілу, близько 22:30 базовий табір 27-го полку біля селища Побєда (Новоайдарський район) поблизу Старобільська (Луганська область) було обстріляно з території Російської Федерації з РСЗВ «Смерч». Похований в Лебедині.\n1300 Андра Руслан Романович\n01994-04-088 квітня 1994, Суми. Сержант, військовослужбовець 9-й артилерійської батареї 27-го Сумського реактивного артилерійського полку. 02014-09-033 вересня 2014 Загинув під час обстрілу, близько 22:30 базовий табір 27-го полку біля селища Побєда (Новоайдарський район) поблизу Старобільська (Луганська область) було обстріляно з території Російської Федерації з РСЗВ «Смерч».\n1301 Завальний Ігор Юрійович\n01992-06-033 червня 1992, Суми. Молодший сержант 9-й артилерійської батареї 27-го Сумського реактивного артилерійського полку. 02014-09-033 вересня 2014 Загинув під час обстрілу, близько 22:30 базовий табір 27-го полку біля селища Побєда (Новоайдарський район) поблизу Старобільська (Луганська область) було обстріляно з території Російської Федерації з РСЗВ «Смерч».\n1302 Переяслов Володимир Євгенович\n01983-08-2323 серпня 1983, Стецьківка (Сумський район) Сумська область. Старший солдат 9-й артилерійської батареї 27-го Сумського реактивного артилерійського полку. 02014-09-033 вересня 2014 Загинув під час обстрілу, близько 22:30 базовий табір 27-го полку біля селища Побєда (Новоайдарський район) поблизу Старобільська (Луганська область) було обстріляно з території Російської Федерації з РСЗВ «Смерч».\n1303 Авраменко Сергій Григорович\n01977-08-2424 серпня 1977, Ромни Сумська область. Сержант 9-й артилерійської батареї 27-го Сумського реактивного артилерійського полку. 02014-09-033 вересня 2014 Загинув під час обстрілу, близько 22:30 базовий табір 27-го полку біля селища Побєда (Новоайдарський район) поблизу Старобільська (Луганська область) було обстріляно з території Російської Федерації з РСЗВ «Смерч».\n1304 Матвієвський Іван Володимирович\n01986-08-2525 серпня 1986, Зіньків Полтавська область. Солдат 9-й артилерійської батареї 27-го Сумського реактивного артилерійського полку. Коли почалася війна, добровольцем пішов захищати Україну. В мирному житті обрав професію кухаря. 02014-09-033 вересня 2014 Загинув під час обстрілу, близько 22:30 базовий табір 27-го полку біля селища Побєда (Новоайдарський район) поблизу Старобільська (Луганська область) було обстріляно з території Російської Федерації з РСЗВ «Смерч».\n1305 Вихристюк Сергій Григорович\n01976-09-099 вересня 1976, Добра Маньківський район Черкаська область. З трьох років проживав у с. Пустовійтове Глобинський район Полтавська область. Прапорщик, командир евакуаційного відділення взводу МТЗ 9-й артилерійської батареї 27-го Сумського реактивного артилерійського полку. До мобілізації працював водієм у АФ «Пустовійтове». Мобілізований у березні. Залишилися мама, дружина та двоє синів, 16 і 6 років. 02014-09-033 вересня 2014 Загинув під час обстрілу, близько 22:30 базовий табір 27-го полку біля селища Побєда (Новоайдарський район) поблизу Старобільська (Луганська область) було обстріляно з території Російської Федерації з РСЗВ «Смерч».\n1306 Куценко Сергій Вікторович\n01981-12-044 грудня 1981, Суми. Солдат 9-й артилерійської батареї 27-го Сумського реактивного артилерійського полку. 02014-09-033 вересня 2014 Загинув під час обстрілу, близько 22:30 базовий табір 27-го полку поблизу Старобільська (Луганська область) було обстріляно з території Російської Федерації з РСЗВ «Смерч».\n1307 Площик Роман Вікторович\n01980-03-099 березня 1980, Ромни Сумська область. Солдат 9-й артилерійської батареї 27-го Сумського реактивного артилерійського полку. 02014-09-033 вересня 2014 Загинув під час обстрілу, близько 22:30 базовий табір 27-го полку біля селища Побєда (Новоайдарський район) поблизу Старобільська (Луганська область) було обстріляно з території Російської Федерації з РСЗВ «Смерч».\n1308 Буйвало Олександр Миколайович\n01986-07-1818 липня 1986, Товста (Білопільський район) Сумська область. Старший сержант 9-й артилерійської батареї 27-го Сумського реактивного артилерійського полку. Служив у полку 6 років. 02014-09-033 вересня 2014 Загинув під час обстрілу, близько 22:30 базовий табір 27-го полку біля селища Побєда (Новоайдарський район) поблизу Старобільська (Луганська область) було обстріляно з території Російської Федерації з РСЗВ «Смерч». Ідентифікований в 2018 році за ДНК знайдених решток тіла, поряд були знайдені залишки маршового двигуна реактивного снаряда зі збереженим серійним номером. Прощання 16.08.2018 у Сумах\n1309 Колот Микола Миколайович\n01977-05-011 травня 1977, Миколаївка (Буринський район) Сумська область. Солдат 9-й артилерійської батареї 27-го Сумського реактивного артилерійського полку. 02014-09-033 вересня 2014 Загинув під час обстрілу, близько 22:30 базовий табір 27-го полку біля селища Побєда (Новоайдарський район) поблизу Старобільська (Луганська область) було обстріляно з території Російської Федерації з РСЗВ «Смерч». Ідентиікований за експертизою ДНК.Похований 3 квітня 2015 року в с. Миколаївка, Буринського р-ну, Сумської обл.\n1310 Грибеник Сергій Вікторович\n01988-04-1818 квітня 1988, Кулішівка (Недригайлівський район) Сумська область. Солдат, старший механік-водій 9-й артилерійської батареї 27-го Сумського реактивного артилерійського полку. Мобілізований у березні 2014 року. Залишилися мати і сестра. 02014-09-033 вересня 2014 Загинув під час обстрілу, близько 22:30 базовий табір 27-го полку біля селища Побєда (Новоайдарський район) поблизу Старобільська (Луганська область) було обстріляно з території Російської Федерації з РСЗВ «Смерч». Ідентифікований за експертизою ДНК. Похований 26 травня 2015 року в с. Кулешовка.\n1311 Шовтута Олександр Іванович\n01984-10-2121 жовтня 1984, Недригайлів Сумська область. Старший солдат 9-й артилерійської батареї 27-го Сумського реактивного артилерійського полку. 02014-09-033 вересня 2014 Загинув під час обстрілу, близько 22:30 базовий табір 27-го полку біля селища Побєда (Новоайдарський район) поблизу Старобільська (Луганська область) було обстріляно з території Російської Федерації з РСЗВ «Смерч». Не ідентифікований.\n1312 Калюжний Олексій Володимирович\n01989-10-099 жовтня 1989, Суми. Молодший сержант 9-й артилерійської батареї 27-го Сумського реактивного артилерійського полку. Закінчив Сумський професійний ліцей харчових технологій і торгівлі. Призваний за мобілізацією у березні. 02014-09-033 вересня 2014 Загинув під час обстрілу, близько 22:30 базовий табір 27-го полку біля селища Побєда (Новоайдарський район) поблизу Старобільська (Луганська область) було обстріляно з території Російської Федерації з РСЗВ «Смерч». Вважався зниклим безвісти, ідентифікований у березні 2015 року за експертизою ДНК. 26 березня поховання воїна на Алеї Почесних громадян Центрального кладовища міста Суми.\n1313 Козак Борис Сергійович\n01990-05-3131 травня 1990, Київ. Невдовзі родина переїхала до с. Прихідьки Пирятинський район Полтавська область. Старший солдат, військовослужбовець військової служби за контрактом підрозділу 156-го зенітно-ракетного полку Повітряних Сил ЗС України, м. Авдіївка Донецька область. Після школи продовжив навчання у Пирятинській філії Європейського університету. Був призваний на строкову службу до ЗС України у травні 2011 року, потім продовжив службу за контрактом. 02014-09-033 вересня 2014 Загинув біля с. Піски (Ясинуватський район) Донецької області. Зенітники вирушили на допомогу бійцям батальйону «Дніпро-1», які потрапили в засідку на автошляху Авдіївка — Донецьк. Завдяки надання вогневої підтримки за допомогою зенітної установки ЗУ-23-2, встановленої на автомобілі «Урал», засідка була знищена. Борис загинув у бою від снайперської кулі під час обстрілу автомобіля. Внесений до Книги Пошани Полтавської обласної ради, Указом Президента України № 817/2014 від 21 жовтня 2014 р., нагороджений орденом «За мужність» III ступеня (посмертно).\n1314 Ставський Віталій Миколайович\n01991-09-033 вересня 1991, Костопіль Рівненська область. Молодший сержант 80-ї окремої аеромобільної бригади. Вихованець Костопільського обласного ліцею-інтернату спортивного профілю, чемпіон України-2007, майстер спорту з греко-римської боротьби. Із жовтня 2011 року проходив службу за контрактом у військовій частині А0284 (Львів). 02014-09-033 вересня 2014 Загинув у день свого народження під час атаки російських бойовиків на аеропорт Луганська, який десантники обороняли кілька місяців.\n1315 Ухарський Федір Валерійович\n01976-09-1717 вересня 1976, Тептіївка Богуславський район Київська область. Прапорщик резерву, офіцер взводу інструкторів в/ч 3066 Північного ОТО Національної гвардії України. Пішов добровольцем на фронт. Залишилася молода дружина і двоє неповнолітніх дітей. 02014-09-033 вересня 2014 28 серпня потрапив у засідку поблизу міста Дебальцеве (Донецька область) та отримав тяжкі поранення від вибуху міни. Від отриманих поранень помер у Харківському військовому шпиталі.\n1316 Камаганцев Анатолій Валерійович\n01981-07-2121 липня 1981, Кривий Ріг Дніпропетровська область. Солдат, лінійний наглядач 42-го батальйону територіальної оборони Кіровоградської області «Рух опору». 1985 року родина переїхала в Амурську область, де проживала у військовому містечку. 1987 року батько Анатолія загинув на будівництві Байкало-Амурської магістралі, і сім'я повернулася до Кривого Рогу, а з 1995 року переїхала до села Грузьке (Криворізький район). 1997 року Анатолій пішов працювати різноробочим рільничої бригади № 2 КСП Новолозуватське. В селі Лозуватка закінчив курси тракториста. Строкову службу проходив на Одещині. Працював у Криворізькому таксопарку водієм. Закінчив курси електромонтера і працював на підприємствах Кривого Рогу. Мобілізований 14 червня 2014 року. 02014-09-033 вересня 2014 Загинув у районі міста Іловайськ (Донецька область) під час обстрілу механізованої колони. Похований в с. Грузьке.\n1317 Шик Олександр Геннадійович\n01981-07-011 липня 1981, Чернігів. Старший сержант, навідник-оператор танку 1-ї окремої гвардійської танкової бригади (Гончарівське). Мобілізований у березні. Працював будівельником. Не одружений. 02014-09-044 вересня 2014 Загинув у ніч на 4 вересня близько 2-ї години від осколкового ураження під час обстрілу з РСЗВ «Смерч» поблизу с. Дмитрівка (Новоайдарський район) Луганської області, снаряд влучив у танк. За словами очевидців обстріл вівся з території РФ.\n1318 Безгубченко Сергій Борисович\n01989-01-077 січня 1989, Сухополова Прилуцький район Чернігівська область. Солдат 1-ї окремої гвардійської танкової бригади (Гончарівське). Призвався на військову службу за частковою мобілізацією 19 березня 2014 року. 02014-09-044 вересня 2014 Загинув у зоні АТО у ніч з 3 на 4 вересня біля с. Дмитрівка (Новоайдарський район) Луганської області під час обстрілу. За словами очевидців обстріл вівся з території РФ.\n1319 Ющенко Володимир Михайлович\n01991-08-2424 серпня 1991, Чернігів. Солдат 1-ї окремої гвардійської танкової бригади (Гончарівське). Мобілізований 19 березня. Був гарним технічним спеціалістом, і його хотіли залишити в Гончарівському готувати техніку, але він поїхав на передову. Не одружений. 02014-09-044 вересня 2014 Загинув під час обстрілу із РСЗВ «Смерч» у ніч із 3 на 4 вересня у селі Дмитрівка (Новоайдарський район) Луганської області. За словами очевидців обстріл вівся з території РФ.\n1320 Задоянчук Олег Іванович\n01971-07-1010 липня 1971, Хабаровськ РРФСР. Солдат 12-го батальйону територіальної оборони міста Київ. Призваний за мобілізацією 29.08.2014 р. Проживав у місті Київ. Журналіст інформаційного агентства «Укрінформ». У 1995 році закінчив Інститут журналістики КНУ імені Тараса Шевченка, політична журналістика. Працював в інформагентстві УНІАН, був головним редактором «Післямови», редактором проекту «Обличчя світу», випусковим редактором новин «Нового каналу», «5 каналу», ТСН, СІТІ. 02014-09-044 вересня 2014 У ніч на 4 вересня російські збройні формування з ракетного комплексу «Смерч» знищили табір батальйону в с. Дмитрівка (Новоайдарський район) Луганської області. За словами очевидців обстріл вівся з території РФ.\n1321 Ощепков Олексій Вікторович\n01974-08-3030 серпня 1974, Київ. Старший лейтенант 12-го батальйону територіальної оборони (Київ). Залишились дружина та троє дітей. 02014-09-044 вересня 2014 У ніч на 4 вересня російські збройні формування з ракетного комплексу «Смерч» обстріляли табір батальйону в с. Дмитрівка (Новоайдарський район) Луганської області. Більша частина особового складу була відведена з табору напередодні. Загинули двоє бійців батальйону, понад 20 отримали поранення, знищена техніка, що залишилась. (По втратах — в коментарях на Фейсбук-сторінці батальйону.) За словами очевидців обстріл вівся з території РФ..\n1322 Трохимчук Євген Олександрович\n01992-11-2424 листопада 1992, Українка (Жовтневий район) Миколаївська область. Молодший лейтенант, командир взводу 42-го батальйону територіальної оборони Кіровоградської області «Рух опору» ЗСУ. У 2014 році цього року закінчив МНУ імені В. О. Сухомлинського. Мріяв бути військовим, поки служив у Жовтневому райвійськкоматі, 7 разів писав заяву на відправлення в зону АТО, але рапорт йому підписали тільки на 8-й раз, на початку серпня. Поруч із Євгеном у батальйоні служив і його батько. 02014-09-044 вересня 2014 У Краматорську перекинулась БРДМ, на броні якої знаходилось декілька бійців, у результаті чого двоє з них загинули.\n1323 Іванов Анатолій Анатолійович\n01976-09-055 вересня 1976, Радушне Криворізький район Дніпропетровська область. Сержант, військовослужбовець десантно-розвідувальної роти 42-го батальйону територіальної оборони Кіровоградської області «Рух опору» ЗСУ. 02014-09-044 вересня 2014 У Краматорську перекинулась БРДМ, на броні якої знаходилось декілька бійців, у результаті чого двоє з них загинули.\n1324 Григорюк Кирило Олександрович\n01989-01-2424 січня 1989, Херсон. Солдат 28-ї окремої механізованої бригади (Чорноморське (Одеська область). Після закінчення школи вступив до Херсонської державної морської академії. У 2013 році поїхав до Іспанії, але як тільки почалася війна, повернувся на Батьківщину. В липні 2014 добровольцем прибув до Херсонського військкомату. 02014-09-044 вересня 2014 Загинув під Донецьком, під час виконання бойового завдання.\n1325 01984 1984, Донецька область. Старший прокурор прокуратури Донецької області. 02014-09-044 вересня 2014\nорієнтовна дата Був захоплений бойовиками-кавказцями терористичної організації «ДНР» на трасі біля Зугресу (Донецька область). Через кілька днів, 4 вересня, тіло прокурора бойовики привезли до місця проживання його матері. На тілі були чисельні кульові поранення та ознаки жорстоких катувань.\n1326 Писарук Сергій Миколайович\n01986-04-1515 квітня 1986, Піддубці (Луцький район) Волинська область. Солдат 51-ї окремої механізованої бригади (Володимир-Волинський). Сергія одним з перших мобілізували в АТО. Спочатку він служив гранатометником, потім працював водієм БТР, зрештою пересів на «УРАЛ» і возив боєприпаси. Сергій був слюсарем і в зоні АТО займався також ремонтом техніки. Залишилась дружина і 9-місячний син. 02014-09-044 вересня 2014 За повідомленням Самооборони Волині, хлопець вже їхав у відпустку, але авто з солдатами, яких везли додому, розстріляли терористи. За інформацією інших джерел, на блок-посту біля с. Орли (Покровський район) у Дніпропетровській області, бійці спецроти міліції «Січеслав» намагалися зупинити автомобіль «ВАЗ» для перевірки документів, але водій не виконав сигнали щодо зупинки транспортного засобу та почав погрожувати міліціонерам застосуванням бойової гранати. У відповідь міліціонери відкрили вогонь на ураження, у підсумку — водій загинув. За документами — ним виявився військовослужбовець 51-ї бригади ЗС України, рядовий, 28-річний Писарук. У його машині виявили дві бойові гранати: Ф-1 і РГД-5. Порушено кримінальне провадження за ст. 115 «Умисне вбивство» КК України.\n1327 Гуц Сергій Сергійович\n01990-08-2020 серпня 1990, Лугини Житомирська область. Старший солдат, військовослужбовець військової служби за контрактом 13-го окремого аеромобільного батальйону 95-ї окремої Житомирської аеромобільної бригади, служив за контрактом з 2009 року. Залишилися батьки та старший брат. Його батько також захищає суверенітет України у східних областях. 02014-09-044 вересня 2014 Загинув на сході України, виконуючи військовий обов'язок у зоні проведення антитерористичної операції.\n1328 Тарасенко Юрій Геннадійович\n01974-10-2121 жовтня 1974, Черкаси. Молодший сержант, зенітник 79-ї окремої аеромобільної бригади (Миколаїв). Залишились дружина та 4 дітей. 02014-09-044 вересня 2014 Близько 4:30 отримав травму, несумісну з життям, поблизу села Павлівка (Мар'їнський район) Донецької області внаслідок збройного нападу із засідки російських бойовиків.\n1329 Яковенко Денис Олександрович\n01989-04-099 квітня 1989, с. Чаган, Семипалатинська область Казахстан. Проживав у Ніжині Чернігівська область. Старший солдат, снайпер-розвідник 41-го батальйону територіальної оборони Чернігівської області «Чернігів-2». З 1996 року по 2006 рік навчався в Ніжинській ЗОШ І—ІІІ ступенів № 7. 10 травня 2014 року добровільно пішов на військову службу за частковою мобілізацією. З початку подій в Іловайську, Денис за власної ініціативи перервав відпустку і відбув у район проведення АТО. Залишилась дружина. 02014-09-044 вересня 2014 Загинув під час артилерійського обстрілу російськими збройними формуваннями під Дебальцеве (Донецька область). Дениса поховали на Троїцькому кладовищі Ніжина.\n1330 Попов Володимир Геннадійович\n01993-03-2323 березня 1993, Якимівка (смт) Запорізька область. Старший солдат, механік-радіотелефоніст 23-го батальйону територіальної оборони Запорізької області «Хортиця». Після строкової служби в армії працював у Борисполі під Києвом. Призваний за мобілізацією влітку. 02014-09-055 вересня 2014 Загинув вранці в результаті мінометного обстрілу в районі с. Заїченко Новоазовського району. Бійці 23-го БТО з танкістами рушили у бік Новоазовська і, пройшовши Комінтернове, потрапили під масований обстріл. Володимир їхав на броні танку, коли в нього влучив снаряд. Тіло бійця було захоронене в селі Заїченко. Після довгих перемовин 24 жовтня його вдалося вивезти до запорізького моргу. Після проведення експертизи ДНК воїна поховали в смт Якимівка 1 грудня.\n1331 Демидов Юрій Геннадійович\n01983-02-033 лютого 1983, Радивонівка Якимівський район Запорізька область. Солдат, гранатометник 23-го батальйону територіальної оборони Запорізької області «Хортиця». 02014-09-055 вересня 2014 Загинув вранці в результаті мінометного обстрілу в районі с. Заїченко Новоазовського району. Бійці 23-го БТО з танкістами рушили у бік Новоазовська і, пройшовши Комінтернове, потрапили під масований обстріл. Юрій їхав на броні танку, коли в нього влучив снаряд. Тіло бійця було захоронене в селі Заїченко Новоазовського району. Після довгих перемовин 24 жовтня його вдалося вивезти до запорізького моргу. Після проведення експертизи ДНК воїна поховали 28 листопада в с. Родіонівка.\n1332 Комар В'ячеслав Степанович\n01984-04-2626 квітня 1984, Новомиколаївський район Запорізька область. Старший солдат, командир відділення 23-го батальйону територіальної оборони Запорізької області «Хортиця». 02014-09-055 вересня 2014 Загинув вранці в результаті мінометного обстрілу в районі с. Заїченко Новоазовського району. Бійці 23-го БТО з танкістами рушили у бік Новоазовська і, пройшовши Комінтернове, потрапили під масований обстріл. Ситуація в цьому районі загострилась після 25 серпня із вторгненням російських військ на півдні Донецької області.\n1333 Бардась Сергій Миколайович\n01976-02-011 лютого 1976, Катеринівка Кіровоградська область. Проживав у м. Кривий Ріг Дніпропетровська область. Солдат, механік-водій 2-го танкового батальйону 17-ї окремої танкової бригади (Кривий Ріг). Призваний за мобілізацією у липні 2014 року. 02014-09-055 вересня 2014 Загинув поблизу села Комінтернове (Волноваський район Донецька область). Перебував у списках зниклих безвісти. Навесні 2015 року ідентифікований серед загиблих. 26 травня захисника поховали у Кривому Розі.\n1334 Юркевич Андрій Михайлович\n01982-04-1818 квітня 1982, 33 роки, Білозірка (Лановецький район) Тернопільська область. Проживав у м. Тернопіль. Командир 2-го взводу 2-ї роти «Захід» 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». Член УНСО. Активний учасник Революції Гідності, витягував поранених з вул. Інститутської 20 лютого. Залишилась дружина.\nВ сюжеті «Громадське» Андрій «Грізлі» розповідав про героїчні подвиги свого товариша та вітав українців із Днем Незалежності. 02014-09-055 вересня 2014 Російські диверсанти здійснили атаку із засідки на бійців другої роти батальйону біля міста Щастя під Луганськом поблизу села Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, відкрили вогонь із засідки з кулеметів. Потім добивали поранених пострілами. Поминальні служби відбулися 11 вересня у с. Підгороднє Тернопільського району та в Архікатедральному соборі Тернополя, похований на Микулинецькому цвинтарі.\n1335 Вишневський Олег Анатолійович\n01978-08-2121 серпня 1978, Луцьк. Боєць 2-ї роти «Захід» 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». Без батька залишився п'ятирічний син. 02014-09-055 вересня 2014 Російські диверсанти здійснили атаку із засідки на бійців другої роти батальйону біля міста Щастя під Луганськом поблизу села Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, відкрили вогонь із засідки з кулеметів. Потім добивали поранених пострілами. Похований у Луцьку на Алеї почесних поховань кладовища Гаразджа..\n1336 Атаманчук Андрій Вікторович\n01978-05-066 травня 1978, Червоноград Львівська область. Проживав у Луцьку з 2012 року. Боєць 2-ї роти «Захід» 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». Був активним учасником Революції Гідності у складі Автомайдану. Залишились 7-річний син та 13-річна донька. 02014-09-055 вересня 2014 Російські диверсанти здійснили атаку із засідки на бійців другої роти батальйону біля міста Щастя під Луганськом поблизу села Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, відкрили вогонь із засідки з кулеметів. Потім добивали поранених пострілами. Похований у Луцьку на Алеї почесних поховань кладовища Гаразджа..\n1337 Богуш Андрій Васильович\n01977-03-1818 березня 1977, Чернігів. Боєць 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». Був гарним майстром по дереву. Брав активну участь у Революції Гідності. 02014-09-055 вересня 2014 Російські диверсанти здійснили атаку із засідки на бійців другої роти батальйону біля міста Щастя під Луганськом поблизу села Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, відкрили вогонь із засідки з кулеметів. Потім добивали поранених пострілами.\n1338 Коломієць Федір Федорович\n01981-04-099 квітня 1981, Алчевськ Луганська область. Боєць 2-ї роти «Захід» 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». Він служив у Збройних Силах України. Був активним учасником Революції Гідності, пізніше пішов добровольцем до батальйону «Айдар». 02014-09-055 вересня 2014 Російські диверсанти здійснили атаку із засідки на бійців другої роти батальйону біля міста Щастя під Луганськом поблизу села Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, відкрили вогонь із засідки з кулеметів. Потім добивали поранених пострілами. У зв'язку з ситуацією в рідному Алчевську близькі загиблого попросили поховати його в Західній Україні. Похований 12 вересня на Микулинецькому кладовищі в Тернополі поряд із бойовим побратимом Андрієм Юркевичем, який загинув у тому ж бою.\n1339 Хомяк Дмитро Валерійович 01993-11-1111 листопада 1993, Луцьк. Боєць 2-ї роти «Захід» 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». З багатодітної родини, де виховувалось 7 дітей.\nЗниклий безвісти. 02014-09-055 вересня 2014 Російські диверсанти здійснили атаку із засідки на бійців другої роти батальйону біля міста Щастя під Луганськом поблизу села Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, відкрили вогонь із засідки з кулеметів. Потім добивали поранених пострілами. Після бою диверсанти продемонстрували тіла та документи вбитих Андрія Юркевича та Дмитра Хомяка. Мати не визнає своїх синів загиблими.\n1340 Хомяк Володимир Валерійович 01990-08-099 серпня 1990, Луцьк. Боєць 2-ї роти «Захід» 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». З багатодітної родини, де виховувалось 7 дітей. Рідний брат Дмитра Хомяка.\nЗниклий безвісти. 02014-09-055 вересня 2014 Російські диверсанти здійснили атаку із засідки на бійців другої роти батальйону біля міста Щастя під Луганськом поблизу села Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, відкрили вогонь із засідки з кулеметів. Потім добивали поранених пострілами. Мати не визнає своїх синів загиблими.\n1341 Король Юрій Васильович\n01978-12-2121 грудня 1978, Заріччя (Іршавський район) Закарпатська область. Солдат, сапер-розвідник 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». Залишились мати, дружина та три доньки, старшій 14 років, а двом близнючкам по 9. 02014-09-055 вересня 2014 Російські диверсанти здійснили атаку із засідки на бійців другої роти батальйону біля міста Щастя під Луганськом поблизу села Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, відкрили вогонь із засідки з кулеметів. Потім добивали поранених пострілами. Був похований 1 жовтня в Старобільську як невідомий герой АТО. Імена загиблих айдарівців назвав їх бойовий товариш. Після ідентифікації за експертизою ДНК 12 лютого 2015 року воїна перепоховали на батьківщині.\n1342 Кондратюк Юрій Володимирович 01984-02-1818 лютого 1984, Борщів (Радомишльський район) Житомирська область. Боєць 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар».\nЗниклий безвісти. 02014-09-055 вересня 2014 Російські диверсанти здійснили атаку із засідки на бійців другої роти батальйону біля міста Щастя під Луганськом поблизу села Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, відкрили вогонь із засідки з кулеметів. Потім добивали поранених пострілами. Був похований 1 жовтня в Старобільську як невідомий герой АТО. Імена загиблих айдарівців назвав їх бойовий товариш. Проводиться експертиза ДНК.\n1343 Скиба Олександр Сергійович\n01974-01-055 січня 1974, Сутиски Тиврівський район Вінницька область. Командир розвідгрупи «Вікінги» 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». Працював у міліції, звільнився через астму. Займався громадською діяльністю. Був активним учасником Революції Гідності. Член громадського формування з охорони громадського порядку «Патріоти Тиврівщини». З початком АТО добровольцем пішов на фронт. Залишились батьки та сестра. 02014-09-055 вересня 2014 Російські диверсанти здійснили атаку із засідки на бійців другої роти батальйону біля міста Щастя під Луганськом поблизу села Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, відкрили вогонь із засідки з кулеметів. Потім добивали поранених пострілами. Впізнаний за експертизою ДНК серед похованих у Старобільську невідомих героїв. 7 лютого 2015 року з воїном прощались на Майдані у Києві (в статті за посиланням помилково названий Андрієм). 8 лютого 2015 року Олександра перепоховали у рідному селищі.\n1344 Стулов Олексій Валерійович\n01991-01-011 січня 1991, Кривий Ріг Дніпропетровська область. Солдат, снайпер 2 відділення 1-го взводу 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». Закінчив Криворізький професійний гірничо-електро-механічний ліцей. З 2009 по 2011 рік працював на шахті «Жовтневий» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». З початком АТО пішов добровольцем на фронт. 02014-09-055 вересня 2014 Російські диверсанти здійснили атаку із засідки на бійців другої роти батальйону біля міста Щастя під Луганськом поблизу села Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, відкрили вогонь із засідки з кулеметів. Потім добивали поранених пострілами. Був похований 1 жовтня в Старобільську як невідомий герой АТО, імена загиблих айдарівців назвав їх бойовий товариш. Після проведення експертизи ДНК 10 липня 2015 року воїна перепоховали на Алеї Слави Центрального кладовища Кривого Рогу.\n1345 Якимчук Владислав Сергійович\n(Позивний «Шаман») 01996-04-2222 квітня 1996, 18 років, Бердичів Житомирська область. Боєць 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». Залишилася мати. 02014-09-055 вересня 2014 Російські диверсанти здійснили атаку із засідки на бійців другої роти батальйону біля міста Щастя під Луганськом поблизу села Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, відкрили вогонь із засідки з кулеметів. Потім добивали поранених пострілами. Був похований 1 жовтня в Старобільську як невідомий герой АТО. Імена загиблих айдарівців назвав їх бойовий товариш. У січні 2016 року упізнаний за експертизою ДНК.\n1346 Якубовський Назар Олександрович\n(Позивний «Назарчик») 01996-12-2020 грудня 1996, 17 років, село Шаровечка, Хмельницька область. Боєць 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». У серпні сказав матері, що поїхав шукати роботу в Києві, а сам відправився на фронт. Юний патріот не був офіційно оформлений у батальйоні. 02014-09-055 вересня 2014 Російські диверсанти здійснили атаку із засідки на бійців другої роти батальйону біля міста Щастя під Луганськом поблизу села Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, відкрили вогонь із засідки з кулеметів. Потім добивали поранених пострілами. Був похований 1 жовтня в Старобільську як невідомий герой АТО. Упізнаний за експертизою ДНК у березні 2015 року. Волонтери зі Старобільська зібрали кошти на цинкову труну для бійця, щоб доставити його до Хмельницького. 25 березня 2015 року з бійцем попрощались у Києві на Майдані Незалежності, 26 березня в Хмельницькому. Перепоховали Назара на кладовищі рідного села.\n1347 Шалатовський Вадим Володимирович\n01983-03-055 березня 1983, Пасічна (Старосинявський район) Хмельницька область. Проживав у м. Хмельницький. Старший солдат, боєць 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». Займався спортом. Строкову службу проходив у повітрянодесантних військах. Активний учасник Революції Гідності. Під час другої хвилі мобілізації залишив свій бізнес і пішов на фронт. Із серпня 2014 року брав участь у бойових діях у зоні АТО. Залишилася дружина, син та донька. 02014-09-055 вересня 2014 Російські диверсанти здійснили атаку із засідки на бійців батальйону біля міста Щастя під Луганськом поблизу села Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, відкрили вогонь із засідки з кулеметів. Потім добивали поранених пострілами. Був похований у Старобільську як невідомий герой АТО, у березні 2015 року упізнаний за експертизою ДНК. 25 березня 2015 року з бійцем попрощались у Києві на Майдані Незалежності, 26 березня перепохований у Хмельницькому на Алеї Слави кладовища у мікрорайоні Ракове.\n1348 Пархоменко Сергій Леонідович\n01975-08-1111 серпня 1975, Суми. Солдат, гранатометник, боєць розвідгрупи 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». Закінчив Сумський національний аграрний університет, мав фах бухгалтера. Працював у приватних фірмах. Під час Революції Гідності був активним учасником сумського Майдану, в лютому 2014 року чергував на блок-постах під Сумами. У квітні з початком формування 15-го БТО «Суми» записався добровольцем до батальйону, згодом перейшов в «Айдар», щоб воювати за Україну на передовій. Залишилася дружина та 3-річний син. 02014-09-055 вересня 2014 Російські диверсанти здійснили атаку із засідки на бійців батальйону біля міста Щастя під Луганськом поблизу села Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, відкрили вогонь із засідки з кулеметів. Потім добивали поранених пострілами. Була інформація, що Сергій з важким пораненням у живіт потрапив до бойовиків у Луганськ, з листопада ніяких звісток про нього не було. У червні 2015 року тіло Сергія знайшли за експертизою ДНК у 1-му морзі м. Дніпра. Поховання 15 червня 2015 року на Центральному кладовищі Сум на Алеї Почесних громадян.\n1349 Рожков Дмитро Анатолійович\n01979-06-1010 червня 1979, Котовськ Одеська область. Солдат, кулеметник, боєць розвідгрупи 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». Активний учасник Революції Гідності, був у 12-й сотні Самооборони Майдану. Під час подій у Києві отримав поранення, після лікування у Львові одразу поїхав на східний фронт. Брав участь у боях за Щастя і Металіст під Луганськом. Поблизу Лутугине був поранений, лікувався у Харкові, і знову вирушив на передову. Залишилася мати. 02014-09-055 вересня 2014 Російські диверсанти здійснили атаку із засідки на бійців батальйону біля міста Щастя під Луганськом поблизу села Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, відкрили вогонь із засідки з кулеметів. Потім добивали поранених пострілами. Дмитро вважався зниклим безвісти. В лютому 2015 року експертиза ДНК підтвердила, що він загинув і похований під Старобільськом як невідомий герой АТО, матері воїна видали свідоцтво про смерть.\n1350 Кумецький Віктор Володимирович\n01973-02-1111 лютого 1973, Луцьк Волинська область. Старший сержант, боєць розвідгрупи 2-ї роти «Захід» 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». Працював водієм у «Максим-таксі». Одним з перших пішов добровольцем захищати Батьківщину, пізніше, вже на Луганщині, оформив мобілізацію через Сватівський військкомат. Залишилися дружина та двоє дітей, 13 і 17 років. 02014-09-055 вересня 2014 Російські диверсанти здійснили атаку із засідки на бійців батальйону біля міста Щастя під Луганськом поблизу села Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, відкрили вогонь із засідки з кулеметів. Потім добивали поранених пострілами. Віктор вважався зниклим безвісти. В серпні 2015 року експертиза ДНК підтвердила, що Віктор загинув і похований під Старобільськом як невідомий герой АТО. 23 вересня 2015 року воїна перепоховали на Алеї почесних поховань міського кладовища Луцька у селі Гаразджа.\n1351 Білоус Олександр Севаст'янович\n(Позивний «Льотчик») 01966-08-1212 серпня 1966, Ковель Волинська область. Проживав у м. Київ. Солдат 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». Закінчив льотне училище у Ставрополі. Підполковник СБУ у відставці. Залишилася дружина та двоє дітей. 02014-09-055 вересня 2014 Російські диверсанти здійснили атаку із засідки на бійців батальйону біля міста Щастя під Луганськом поблизу села Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, відкрили вогонь із засідки з кулеметів. Потім добивали поранених пострілами. Упізнаний за експертизою ДНК серед похованих біля Старобільська невідомих Героїв АТО. 04.09.2019 проведено ексгумацію. 05.09.2019 перепохований у Луцьку\n1352 Грибков Сергій Миколайович\n01981-10-011 жовтня 1981, Луцьк Волинська область. Боєць 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». Молодший радник юстиції. Закінчив Волинський державний університет імені Лесі Українки. З 2005 працював в органах прокуратури Володимира-Волинського, Луцька та Волинської області, остання посада — прокурор відділу захисту прав і свобод дітей прокуратури Волинської області. У липні 2014 взяв відпустку і добровольцем пішов на фронт, 28.08.2014 був оформлений у батальйон через Сватівський РВК. Неодружений, залишилися батьки. 02014-09-055 вересня 2014 Російські диверсанти здійснили атаку із засідки на бійців батальйону біля міста Щастя під Луганськом поблизу села Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, відкрили вогонь із засідки з кулеметів. Потім добивали поранених пострілами Був похований під Старобільськом як невідомий солдат, упізнаний за експертизою ДНК. Перепохований 08.04.2016 на Алеї почесних поховань луцького міського кладовища у селі Гаразджа.\n1353 Сльота Володимир Васильович 01967-05-1616 травня 1967, Кожухівка (Теплицький район) Вінницька область. Боєць 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». Активний учасник Революції Гідності, з перших днів на Майдані, був у 7-й сотні Самооборони Майдану. Приїхавши додому, вступив до ГФ «Народна самооборона» Теплицького району. Потім пішов добровольцем на фронт. Близьких рідних немає, залишилася двоюрідна сестра. 02014-09-055 вересня 2014 Російські диверсанти здійснили атаку із засідки на бійців батальйону біля міста Щастя під Луганськом поблизу села Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, відкрили вогонь із засідки з кулеметів. Потім добивали поранених пострілами Був похований під Старобільськом у могилі невідомого героя АТО під № 257, в подальшому був упізнаний за експертизою ДНК. Перепоховання пройшло 19 квітня 2016 року в с. Кожухівка.\n1354 Слісенко Михайло Михайлович\n(Позивний «Сєдой») 01958-05-2828 травня 1958, 56 років, проживав у с. Боровиця (Чигиринський район) Черкаська область. Водій, боєць 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». Молодість Михайла пройшла на Донеччині, там він працював шахтарем, мав сім'ю. Потім розлучився з дружиною, приїхав на Черкащину, донька залишилась з мамою. Кваліфікований водій, працював на будівництві. Пішов добровольцем до батальйону «Айдар» у липні 2014 року. Залишилися мати 95 років, дочка 18 років, двоюрідна сестра з дитиною інвалідом.\nЗа повідомленням на сторінці батальйону у Фейсбук, в машині було 23 бійці батальйону (група Грізлі з 2-ї роти «Захід» і група Термінатора «Вікінги»), трьом із пораненнями вдалося вибратися до своїх, троє потрапили в полон (Іван Ісик в полоні помер, Микола Аніщенко звільнений у листопаді, Михайло Слісенко вбитий у полоні). 9 вересня останки бійців було вивезено з поля бою, 5 з них було ідентифіковано. Тіла бійців, які не вдалося ідентифікувати, поховали з військовими почестями у Старобільську 1 жовтня. Станом на 5 вересня 2015 року ідентифікованими є 14 загиблих воїнів батальйону, інші вважаються зниклими безвісти. 02014-09-077 вересня 2014 Російські диверсанти (ДРГ «Русич») здійснили атаку із засідки на бійців батальйону під Луганськом поблизу с. Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, відкрили вогонь із засідки з кулеметів, в одній з машин вибухнув бензобак. Потім російські бойовики добивали поранених пострілами. Станом на 11 вересня після важких перемовин з російськими бойовиками вдалося вивезти з місця бою останки тіл бійців (батальйону Айдар і десантників 80-ї аеромобільної бригади). Судмедексперти встановили їх кількість — 33, проводиться ідентифікація. Серед них можуть бути і воїни з інших підрозділів. 14 жовтня терористи передали в районне ТМО Старобільська тіла двох айдарівців, які були в полоні і померли у Луганську. Один з них Іван Ісик (помер 14.09), другий невстановлений (помер 06.09).\nЄ свідки загибелі Михайла, після двох днів у полоні його (та розвідника зі Львова з позивним «Борода») підвісили наручниками на спортивній перекладині та забили до смерті. Рідні Михайла через суд доводять, що він загинув у полоні луганських терористів.\n1355 Степула Руслан Іванович\n01983-04-1414 квітня 1983, Костільники Бучацький район Тернопільська область. Солдат 5-ї аеромобільної роти аеромобільно-десантного батальйону 80-ї окремої аеромобільної бригади, військова частина А0284 (Львів). Руслан пішов до армії добровольцем, рідним казав, що служить у Львові. Залишились батьки, брат, дружина та 6-річна донька. 02014-09-055 вересня 2014 Колона військових у складі 5 БТР і 2 танків, що рухалась із селища Металіст (Слов'яносербський район) до міста Щастя (Луганська область), близько 16:30 потрапила у засідку між селами Стукалова Балка та Цвітні Піски, під обстріл з двох боків із лісосмуги. Десантники зайняли кругову оборону і після короткочасного бою пройшли засідку на техніці в напрямку Щастя. За результатами бою 5 військовослужбовців загинули, 19 зникли безвісти (один БТР підірвався на фугасі і з'їхав у лісосмугу, залишившись на місці бою). Група двічі потрапляла у ворожу засідку, з однієї вдалось вирватись, а в другій граната влучила у БТР, де перебував Руслан. Похований 11 вересня у с. Костільники\n1356 Гаврилюк Анатолій Петрович\n01980-11-1111 листопада 1980, Корець Рівненська область. Прапорщик, командир взводу 5-ї аеромобільної роти аеромобільно-десантного батальйону 80-ї окремої аеромобільної бригади. Залишилась дружина та донька. 02014-09-055 вересня 2014 Колона військових у складі 5 БТР і 2 танків, що рухалась із селища Металіст (Слов'яносербський район) до міста Щастя (Луганська область), близько 16:30 потрапила у засідку між селами Стукалова Балка та Цвітні Піски, під обстріл з двох боків із лісосмуги. Десантники зайняли кругову оборону і після короткочасного бою пройшли засідку на техніці в напрямку Щастя. Анатолій загинув у бою. Похований 9 вересня в Корці.\n1357 Лемещук Іван Михайлович\n01993-01-2020 січня 1993, Гайки-Ситенські Радивилівський район Рівненська область. Сержант, головний сержант-командир відділення, заступник командира взводу 2-ї роти 5-го батальйону 80-ї окремої аеромобільної бригади. Закінчив Кременецький лісотехнічний коледж. Після строкової служби в армії вирішив залишитись за контрактом у десантних військах. У зоні АТО перебував із серпня. Не одружений, залишились батьки. 02014-09-055 вересня 2014 Колона військових у складі 5 БТР і 2 танків, що рухалась із селища Металіст (Слов'яносербський район) до міста Щастя (Луганська область), близько 16:30 потрапила у засідку між селами Стукалова Балка та Цвітні Піски, під обстріл з двох боків із лісосмуги. Десантники зайняли кругову оборону і після короткочасного бою пройшли засідку на техніці в напрямку Щастя. Ворожий снаряд влучив у бойову машину, в якій був Іван. 11 вересня 21-річного воїна поховали в селі Ситне.\n1358 Бродяк Степан Миколайович\n01985-02-1414 лютого 1985, Ясениця-Сільна Дрогобицький район Львівська область. Молодший сержант, командир відділення 80-ї окремої аеромобільної бригади, військова частина А0284 (Львів). Закінчив Ясеницьку середню школу, Бориславське професійно-технічне училище, служив в армії у підрозділах спецпризначення в Кропивницькому, а в серпні 2014 року — мобілізований у 80-ту аеромобільну бригаду. Залишилась дружина, 6-річна донька та 1-річний син. 02014-09-055 вересня 2014 Колона військових у складі 5 БТР і 2 танків, що рухалась із селища Металіст (Слов'яносербський район) до міста Щастя (Луганська область), близько 16:30 потрапила у засідку між селами Стукалова Балка та Цвітні Піски, під обстріл з двох боків із лісосмуги. Десантники зайняли кругову оборону і після короткочасного бою пройшли засідку на техніці в напрямку Щастя. В незахищений решітками БТР попав кумулятивний снаряд, трьох бійців, які перебували на борту, розірвало. Степан у цей момент був посередині, він прийняв на себе решту енергії вибуху, тим самим зберіг життя трьох воїнів, що сиділи навпроти, вони були важко поранені, але живі. Поховали Степана 12 вересня в Ясениці-Сільній на почесному місці біля Храму Різдва Пресвятої Богородиці.\n1359 Сова Іван Васильович\n01976-01-1919 січня 1976, Бригадирівка (Радивилівський район) Рівненська область. Молодший сержант, старший навідник гранатомета 80-ї окремої аеромобільної бригади. Залишились батьки, брат та дружина. 02014-09-055 вересня 2014 Колона військових у складі 5 БТР і 2 танків, що рухалась із селища Металіст (Слов'яносербський район) до міста Щастя (Луганська область), близько 16:30 потрапила у засідку між селами Стукалова Балка та Цвітні Піски, під обстріл з двох боків із лісосмуги. Десантники зайняли кругову оборону і після короткочасного бою пройшли засідку на техніці в напрямку Щастя. Іван загинув у бою. Похований 9 вересня в Бригадирівці.\n1360 Воробель Іван Володимирович\n01981-05-1111 травня 1981, Кам'янки (Підволочиський район) Тернопільська область. Солдат 80-ї окремої аеромобільної бригади. 02014-09-055 вересня 2014 Колона військових у складі 5 БТР і 2 танків, що рухалась із селища Металіст (Слов'яносербський район) до міста Щастя (Луганська область), близько 16:30 потрапила у засідку між селами Стукалова Балка та Цвітні Піски, під обстріл з двох боків із лісосмуги. Десантники зайняли кругову оборону і після короткочасного бою пройшли засідку на техніці в напрямку Щастя, але один БТР підірвався на фугасі, з'їхав у кювет та по інерції проїхав через лісосмугу, за якою зупинився. У машині перебувала більшість військовослужбовців 3 взводу 5 роти батальйону, які зникли безвісти. Після бою доля 19 бійців лишилася невідомою. Знайдені на місці боїв тіла були поховані під Старобільськом разом із невпізнаними «айдарівцями» 1 жовтня 2014 року. Іван вважався зниклим безвісти. Знайдений за експертизою ДНК та 1 лютого 2015 року похований у рідному селі.\n1361 Бражнюк Віктор Михайлович 01981-08-2323 серпня 1981, Броди Львівська область. Молодший сержант, командир відділення 80-ї окремої аеромобільної бригади. Був мобілізований наприкінці липня 2014 року, 26 серпня зі своїм підрозділом був переведений під Новоайдар. З 2 по 4 вересня 2014 року брав участь у боях. 02014-09-055 вересня 2014 Колона військових у складі 5 БТР і 2 танків, що рухалась із селища Металіст (Слов'яносербський район) до міста Щастя (Луганська область), близько 16:30 потрапила у засідку між селами Стукалова Балка та Цвітні Піски. Десантники після короткочасного бою пройшли засідку на техніці в напрямку Щастя, але один БТР підірвався на фугасі, з'їхав у кювет та проїхав через лісосмугу, за якою зупинився. У машині перебувала більшість військовослужбовців 3 взводу 5 роти батальйону, які зникли безвісти. Віктор вважався зниклим безвісти. Ідентифікований за експертизою ДНК серед похованих під Старобільськом. 30 березня 2015 року перепохований на місці почесних поховань, поряд з іншими загиблими учасниками АТО в м. Броди.\n1362 Федус Микола Миколайович\n01995-09-2929 вересня 1995, 18 років, Йоничі Жовківський район Львівська область. Солдат, гранатометник 80-ї окремої аеромобільної бригади. Закінчив Рава-Руський професійний ліцей. Служив у Збройних силах України за контрактом. 02014-09-055 вересня 2014 Колона військових у складі 5 БТР і 2 танків, що рухалась із селища Металіст (Слов'яносербський район) до міста Щастя (Луганська область), близько 16:30 потрапила у засідку між селами Стукалова Балка та Цвітні Піски. Десантники після короткочасного бою пройшли засідку на техніці в напрямку Щастя, але один БТР підірвався на фугасі, з'їхав у кювет та проїхав через лісосмугу, за якою зупинився. У машині перебувала більшість військовослужбовців 3 взводу 5 роти батальйону, які зникли безвісти. Ідентифікований за експертизою ДНК серед похованих під Старобільськом. 15 липня 2015 року перепохований на цвинтарі у Старому Селі.\n1363 Соломчук Володимир Володимирович\n01992-10-3030 жовтня 1992, Деражня Хмельницька область. Старший солдат, командир відділення 80-ї окремої аеромобільної бригади. 02014-09-055 вересня 2014 Колона військових у складі 5 БТР і 2 танків, що рухалась із селища Металіст (Слов'яносербський район) до міста Щастя (Луганська область), близько 16:30 потрапила у засідку між селами Стукалова Балка та Цвітні Піски. Десантники після короткочасного бою пройшли засідку на техніці в напрямку Щастя, але один БТР підірвався на фугасі, з'їхав у кювет та проїхав через лісосмугу, за якою зупинився. У машині перебувала більшість військовослужбовців 3 взводу 5 роти батальйону, які зникли безвісти. Ідентифікований за експертизою ДНК серед похованих на Краснопільському кладовищі, та 14 лютого 2015 року перепохований у Деражні.\n1364 Ващук Олексій Олександрович\n01980-05-2222 травня 1980, Львів. Старший сержант, військовослужбовець 5-ї аеромобільної десантної роти 80-ї окремої аеромобільної бригади. Залишились батьки, сестра та племінниця. 02014-09-055 вересня 2014 Колона військових у складі 5 БТР і 2 танків, що рухалась із селища Металіст (Слов'яносербський район) до міста Щастя (Луганська область), близько 16:30 потрапила у засідку між селами Стукалова Балка та Цвітні Піски. Десантники після короткочасного бою пройшли засідку на техніці в напрямку Щастя, але один БТР підірвався на фугасі, з'їхав у кювет та проїхав через лісосмугу, за якою зупинився. У машині перебувала більшість військовослужбовців 3 взводу 5 роти батальйону, які зникли безвісти. Ідентифікований за експертизою ДНК серед похованих під Старобільськом. Перепохований 29 серпня 2016 року на Личаківському цвинтарі у Львові.\n1365 Боднар Сергій Володимирович 01995-10-2020 жовтня 1995, Івано-Франківськ. Солдат 80-ї окремої аеромобільної бригади. 02014-09-055 вересня 2014 Колона військових у складі 5 БТР і 2 танків, що рухалась із селища Металіст (Слов'яносербський район) до міста Щастя (Луганська область), близько 16:30 потрапила у засідку між селами Стукалова Балка та Цвітні Піски. Десантники після короткочасного бою пройшли засідку на техніці в напрямку Щастя, але один БТР підірвався на фугасі, з'їхав у кювет та проїхав через лісосмугу, за якою зупинився. У машині перебувала більшість військовослужбовців 3 взводу 5 роти батальйону, які зникли безвісти. За даними Книги пам'яті, ідентифікований за експертизою ДНК та визнаний загиблим слідчими органами. Поховання № 234 на кладовищі під Старобільськом.\n1366 Симпович Роман Володимирович Сержант, військовослужбовець 80-ї окремої аеромобільної бригади. 02014-09-055 вересня 2014 Колона військових у складі 5 БТР і 2 танків, що рухалась із селища Металіст (Слов'яносербський район) до міста Щастя (Луганська область), близько 16:30 потрапила у засідку між селами Стукалова Балка та Цвітні Піски. Десантники після короткочасного бою пройшли засідку на техніці в напрямку Щастя, але один БТР підірвався на фугасі, з'їхав у кювет та проїхав через лісосмугу, за якою зупинився. У машині перебувала більшість військовослужбовців 3 взводу 5 роти батальйону, які зникли безвісти. За даними Книги пам'яті, ідентифікований за експертизою ДНК. Поховання № 247 на кладовищі під Старобільськом.\n1367 Корнач Сергій Сергійович Солдат 80-ї окремої аеромобільної бригади.\nЗниклий безвісти. 02014-09-055 вересня 2014 Колона військових у складі 5 БТР і 2 танків, що рухалась із селища Металіст (Слов'яносербський район) до міста Щастя (Луганська область), близько 16:30 потрапила у засідку між селами Стукалова Балка та Цвітні Піски. Десантники після короткочасного бою пройшли засідку на техніці в напрямку Щастя, але один БТР підірвався на фугасі, з'їхав у кювет та проїхав через лісосмугу, за якою зупинився. У машині перебувала більшість військовослужбовців 3 взводу 5 роти батальйону, які зникли безвісти. За даними Книги пам'яті, ідентифікований за експертизою ДНК. Поховання № 236 на кладовищі під Старобільськом.\n1368 Пилипчук Юрій Юрійович\n01991-05-1313 травня 1991, Корделівка Калинівський район Вінницька область. Старший лейтенант, військовослужбовець 80-ї окремої аеромобільної бригади. Кадровий офіцер. Закінчив Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у Львові. Залишилися батьки. 02014-09-055 вересня 2014 Колона військових у складі 5 БТР і 2 танків, що рухалась із селища Металіст (Слов'яносербський район) до міста Щастя (Луганська область), близько 16:30 потрапила у засідку між селами Стукалова Балка та Цвітні Піски. Десантники після короткочасного бою пройшли засідку на техніці в напрямку Щастя, але один БТР підірвався на фугасі, з'їхав у кювет та проїхав через лісосмугу, за якою зупинився. У машині перебувала більшість військовослужбовців 3 взводу 5 роти батальйону, які зникли безвісти. Ідентифікований за експертизою ДНК серед загиблих, похованих під Старобільськом. Вважається, що згорів у БТР. 23 вересня 2016 року Юрія перепоховали у с. Корделівка.\n1369 Слободян Едуард Геннадійович\n01986-05-2929 травня 1986, Гринчук Кам'янець-Подільський район Хмельницька область. Молодший сержант, кулеметник 5-ї роти 2-го батальйону 80-ї окремої аеромобільної бригади. Мобілізований 01.08.2014. Після навчання на Яворівському полігоні, наприкінці серпня, вже був на Луганщині. Залишилась мати. 02014-09-055 вересня 2014 Колона військових у складі 5 БТР і 2 танків, що рухалась із селища Металіст (Слов'яносербський район) до міста Щастя (Луганська область), близько 16:30 потрапила у засідку між селами Стукалова Балка та Цвітні Піски. Десантники після короткочасного бою пройшли засідку на техніці в напрямку Щастя, але БТР № 129 підірвався на фугасі, з'їхав у кювет та проїхав через лісосмугу, за якою зупинився. У машині перебувала більшість військовослужбовців 3 взводу 5 роти батальйону, які зникли безвісти. Для Едуарда це був перший бій. Ідентифікований у березні 2018 за кількома експертизами ДНК серед загиблих, похованих під Старобільськом. Перепохований 14.04.2018 на кладовищі Кам'янця-Подільського, на Алеї слави.\n1370 Турчин Михайло Степанович 01979-11-2222 листопада 1979, Озеряни (Галицький район) Івано-Франківської області. Солдат, стрілець-помічник гранатометника 5-ї роти 2-го батальйону 80-ї окремої аеромобільної бригади. В червні 2014 добровільно прийшов у Галицький РВК, але був призваний лише в серпні 2014. Відомо, що підрозділ Михайла 30 серпня прибув у селище Побєда (Новоайдарський район) 02014-09-055 вересня 2014 Колона військових у складі 5 БТР і 2 танків, що рухалась із селища Металіст (Слов'яносербський район) до міста Щастя (Луганська область), близько 16:30 потрапила у засідку між селами Стукалова Балка та Цвітні Піски. Десантники після короткочасного бою пройшли засідку на техніці в напрямку Щастя, але БТР № 129 підірвався на фугасі, з'їхав у кювет та проїхав через лісосмугу, за якою зупинився. У машині перебувала більшість військовослужбовців 3 взводу 5 роти батальйону, які зникли безвісти.. Вважався зниклим безвісти. У лютому 2016 рішенням Галицького райсуду був визнаний померлим. Лише після третьої ДНК-експретизи останків у 2020 було отримано 99 % збіг. Перепохований 21.02.2020 у с. Озеряни.\n1375 Військовослужбовці 80-ї окремої аеромобільної бригади.\nлейтенант Петрівський (Петровський) Ігор Петрович, молодший сержант Гураль Олег Володимирович, солдат Цікайло Степан Ярославович, солдат Ватаманюк Сергій Миколайович, солдат Підгайний Микола Йосипович.\nкапітан Кондрацький Віталій Володимирович, солдат Гринюк Микола Володимирович, солдат Клим'юк Олександр Юрійович. 02014-09-055 вересня 2014 Колона військових у складі 5 БТР і 2 танків, що рухалась із селища Металіст (Слов'яносербський район) до міста Щастя (Луганська область), близько 16:30 потрапила у засідку між селами Стукалова Балка та Цвітні Піски, під обстріл з двох боків із лісосмуги. Десантники зайняли кругову оборону і після короткочасного бою пройшли засідку на техніці в напрямку Щастя, але один БТР підірвався на фугасі, з'їхав у кювет та по інерції проїхав через лісосмугу, за якою зупинився. У машині перебувала більшість військовослужбовців 3 взводу 5 роти батальйону, які зникли безвісти. Після бою доля 19 бійців лишилася невідомою. Знайдені на місці боїв тіла були поховані під Старобільськом разом із невпізнаними «айдарівцями» 1 жовтня 2014 року. Прим. У Старобільську 1 жовтня поховали 28 неупізнаних героїв, з них орієнтовно 14 айдарівців та 14 бійців ЗСУ.\n1376 Степанченко Дмитро Андрійович\n01970-05-2424 травня 1970, Уссурійськ РРФСР. Проживав у Луганську. Майор, заступник командира батальйону 1-ї окремої гвардійської танкової бригади (Гончарівське). У 1990 році закінчив Новосибірське вище командне училище. Служив у Гончарівському на Чернігівщині. 02014-09-055 вересня 2014 Був смертельно поранений у бою під Луганськом у районі с. Стукалова Балка та Шишкове. Похований у Луганську.\n1377 Власенко Дмитро Миколайович\n01990-10-2525 жовтня 1990, Стара Басань Бобровицький район Чернігівська область. Солдат, гранатометник механізованого батальйону 1-ї окремої гвардійської танкової бригади (Гончарівське). Після закінчення школи навчався у технічному коледжі у м. Київ, де потім працював на одному з авторемонтних підприємств слюсарем. У 2009—2010 роках проходив строкову військову службу у Харкові. Певний час працював у Старобасанській загальноосвітній школі-інтернаті. Мобілізований 19 березня 2014 року. 02014-09-055 вересня 2014 Загинув у бою під Луганськом у районі с. Стукалова Балка та Шишкове. Вважався зниклим безвісти, ідентифікований за експертизою ДНК у серпні 2015 року. Похований у селі Стара Басань.\n1378 Норенко Андрій Петрович\n01980-08-2828 серпня 1980, Ярославка (Бобровицький район) Чернігівська область. Солдат, гранатометник механізованого батальйону 1-ї окремої гвардійської танкової бригади (Гончарівське). Залишився син. 02014-09-055 вересня 2014 Загинув у бою під Луганськом в районі с. Стукалова Балка та Шишкове. Вважався зниклим безвісти. За даними Книги пам'яті, потрапив у засідку біля с. Крута Гора та був вбитий у полоні терористами. Тіла чотирьох військовослужбовців знайдені у братській могилі поблизу с. Раївка.\n1379 Малашняк Андрій Володимирович\n01984-09-2626 вересня 1984, Львів (Білогорща). Старший солдат 3-го батальйону територіальної оборони Львівської області «Воля». 02014-09-055 вересня 2014 Зник після бою під Луганськом поблизу села Шишкове (Слов'яносербський район). За словами побратимів, був поранений. Також була інформація, що Андрій потрапив у полон (з чотирма іншими бійцями батальйону) і перебуває у лікарні. Ідентифікований за експертизою ДНК серед загиблих. 30 жовтня 2015 року воїна поховали у Львові на кладовищі Білогорщі.\nПрим. Після того бою зник безвісти і молодший лейтенант Калиновський Павло Олександрович. За даними Книги пам'яті, бійці батальйону «Воля» та 1-ї ОТБр потрапили у засідку біля с. Крута Гора. Калиновський і Малашняк (з бат. «Воля»), та Власенко і Норенко з 1-ї бригади були застрелені у полоні терористами.\n1380 Шанський Андрій Миколайович\n01979-06-2727 червня 1979, Мирне (Тельманівський район) Донецька область. Проживав у м. Чернігів. Капітан, старший офіцер відділення організації служби з охорони громадського порядку Північного територіального управління Національної гвардії України. Виріс у сім'ї військового, яка часто переїжджала, до школи пішов у Чернігові. Закінчив технікум і працював єгерем у Красилівському лісництві, вступив до Львівського державного лісотехнічного університету на заочне відділення. Після строкової служби у Внутрішніх військах вирішив перейти на контракт у спецпідрозділ ВВ «Барс». Дванадцять років прослужив в органах правопорядку. У 2005—2007 роках у складі Спеціального миротворчого підрозділу служив у Косово, досконало володів англійською мовою. Залишились батьки, дружина та брат. 02014-09-055 вересня 2014 Повертаючись з блокпостів поблизу міста Маріуполь (Донецька область) військовий наряд потрапив у засідку в районі смт Тельманове та був обстріляний з двох боків. Андрій був смертельно поранений осколками. В бою загинули 5 бійців Нацгвардії, ще 12 отримали поранення.\nПід час відкриття меморіальної дошки в Чернігові 13 грудня було зачитано наказ командувача Національної гвардії України про присвоєння капітану Андрію Шанському чергового військового звання майора (посмертно) та вручено погони батькові героя.\n1381 Лавріненко Петро Григорович\n01979-04-1212 квітня 1979, Харків. Капітан, командир 2-ї роти 1-ї оперативної бригади Національної гвардії України, військова частина 3027 (Київ), спецпідрозділ «Барс». Служив з 1997 року, учасник бойових дій у Косово, де отримав контузію, але продовжив службу. Пройшов усі звання від солдата до капітана. 02014-09-055 вересня 2014 Загинув внаслідок обстрілу колони українських силовиків поблизу м. Маріуполь Донецької області.\n1382 Спащенко Юрій Вікторович\n01994-12-1111 грудня 1994, 19 років, Петропавлівка (Братський район) Миколаївська область. Молодший сержант, командир відділення 2-ї роти 1-ї оперативної бригади Національної гвардії України, військова частина 3027 (Київ), спецпідрозділ «Барс». Призваний на строкову службу. 02014-09-055 вересня 2014 Загинув поблизу м. Маріуполь Донецької області при виконанні службово-бойового завдання в зоні проведення АТО. Похований на кладовищі с. Петропавлівка з усіма військовими почестями.\n1383 Кобринюк Микола Миколайович\n01995-02-2525 лютого 1995, 19 років, Шельпахівка Христинівський район Черкаська область. Молодший сержант, старший кулеметник БТР 2-ї роти 1-ї оперативної бригади Національної гвардії України, військова частина 3027 (Київ), спецпідрозділ «Барс». У жовтні 2013 року був призваний на службу до лав Збройних сил України. Служив у Черкаській і Київській області, але подав рапорт, щоб його відправили до Маріуполя. 02014-09-055 вересня 2014 Загинув у бою поблизу м. Маріуполь Донецької області від кулі снайпера.\n1384 Звінник Олександр Іванович\n01991-08-2525 серпня 1991, Київ (Дніпровський район). Солдат, водій БТР стрілецької роти Київської конвойної бригади Північного ОТО Національної гвардії України, в/ч 3066. 02014-09-055 вересня 2014 Отримав смертельні поранення під час обстрілу російськими бойовиками в районі міста Маріуполь поблизу смт Тельманове (Донецька область). Похований у м. Києві, на Лісовому кладовищі.\n1385 Хуторний Юрій Миколайович\n01981-10-088 жовтня 1981, Ярославка (Бобровицький район) Чернігівська область. Старший солдат, старший стрілець 1-ї окремої гвардійської танкової бригади (Гончарівське на Чернігівщині). 02014-09-055 вересня 2014 Помер у Харківському військовому госпиталі від поранень, які отримав 29 серпня в результаті артилерійського обстрілу біля м. Іловайськ Донецької області.\n1386 Дробний Денис Євгенович\n01984-03-011 березня 1984, Дніпродзержинськ Дніпропетровська область. Солдат, санінструктор 74-го окремого розвідувального батальйону 6-го гвардійського армійського корпусу (Черкаське). Закінчив медичне училище. На фронт пішов добровольцем. Залишились батьки та сестра. 02014-09-055 вересня 2014 Загинув під час виконання розвідгрупою бойового завдання в районі міста Мар'їнка (Донецька область). Коли Денис зачепив розтяжку, спрацював вибуховий пристрій. Він загинув, прикривши своїм тілом інших бійців. Поховали Дмитра на Алеї Слави на кладовищі Соцміста у Дніпродзержинську.\n1387 Комаристий Андрій Валерійович\n01994-05-1616 травня 1994, Нововолинськ Волинська область. Солдат 1-го механізованого батальйону 24-ї окремої механізованої бригади (Яворів). Закінчив вище професійне училище, займався спортом, працював підземним електрослюсарем на шахті № 1 «Нововолинська». У листопаді 2013 року пішов на військову службу за контрактом. 02014-09-055 вересня 2014\nорієнтовна дата Не уточнено. Звістка про його загибель з"явилася 5 вересня, похований 08.09.2014 у м. Нововолинськ.\n1388 Філоненко Максим Валерійович\n01977-04-1212 квітня 1977, Квітневе (Жовтневий район) Миколаївська область. Солдат 79-ї окремої аеромобільної бригади (Миколаїв). 15 березня добровольцем пішов захищати Батьківщину. Залишилися батьки. 02014-09-055 вересня 2014 Загинув поблизу смт Мирне (Волноваський район) Донецької області. Похований у с. Засілля Жовтневого району.\n1389 Лубенець Вадим Іванович 01972-12-2828 грудня 1972, Нікополь Дніпропетровська область. Боєць 39-го батальйону територіальної оборони ЗС України «Дніпро-2». Мобілізований 2 травня 2014 року. Працював в охоронних фірмах. Залишились батьки-пенсіонери. 02014-09-055 вересня 2014\nорієнтовна дата Під час охорони блок-постів в районі м. Курахове (Донецька область), в одному з боїв отримав травму шийного хребця та був госпіталізований. В результаті травми розпочався швидкопрогресуючий рак та 1 серпня Вадима відправили до дому. Від хвороби він помер (дату не уточнено).\n1390 Ткаченко Олександр Анатолійович\n01991-03-2929 березня 1991, Харків. Лейтенант, командир взводу піхоти 22-го батальйону територіальної оборони Харківської області. Призваний за мобілізацією у квітні. Сирота, мати померла, коли Олександру було 10 років, він жив у сім'ї дяді. Навчався в Харківській національній Академії міського господарства. Військове звання отримав після 2,5 років військової кафедри при ХПІ. 02014-09-066 вересня 2014 Був важко поранений 31 липня під час обстрілу з РСЗВ «Град» з території Росії. Позиції військових були в кількох кілометрах від кордону поблизу с. Нижня Вільхова в Луганській області. В окоп біля Олександра влетів снаряд. Більше місяця лікарі боролися за його життя. Помер о 4-й ранку 6 вересня в реанімаційному відділенні Головного військового клінічного госпіталю МО України (м. Київ).\n1391 Свідерський Іван Іванович\n01983-09-011 вересня 1983, Сусолів Самбірський район Львівська область. Молодший сержант, військовослужбовець 80-ї окремої аеромобільної бригади, військова частина А0284 (Львів). Залишились двоє дітей. 02014-09-066 вересня 2014 1 вересня отримав важке поранення в голову під Луганськом. Після лікування в Харківському військовому госпіталі, його перевезли в м. Київ. Лікарі боролись за його життя, але після декількох операцій, вранці 6 вересня, він помер.\n1392 Близнюк Володимир Володимирович\n01988-08-2828 серпня 1988, Чернігів. Старший солдат, помічник гранатометника 13-го батальйону територіальної оборони «Чернігів-1». Закінчив музичну школу, строкову службу проходив у Внутрішніх військах. Працював бригадиром у приватній фірмі і вчився заочно у Чернігівській філії Московського державного відкритого університету ─ Українсько-Російського інституту, незабаром мав отримати диплом, мріяв зробити юридичну кар'єру. Був учасником Революції Гідності. Після окупації Криму пішов добровольцем захищати Україну, в лавах батальйону перебував з кінця квітня. 02014-09-066 вересня 2014 Загинув під час дії «режиму припинення вогню», в смт Станиця Луганська (Луганська область). Бійці були на бойовому чергуванні, коли у підвіконня будинку, де вони знаходилися, влучила міна. Володимира вбило осколками. Похований на чернігівському міському кладовищі Яцево.\n1393 Беженар Дмитро Олександрович 01987-08-055 серпня 1987, Самбір Львівська область. Військовослужбовець 7-го полку армійської авіації (Сухопутні війська Збройних Сил України). Був призваний до ЗС України, як водій, під час третьої хвилі часткової мобілізації. 02014-09-066 вересня 2014\nорієнтовна дата Ніс службу поблизу м. Луганськ, підвозив бійцям на передову боєприпаси. Там і обірвалося його життя. Загинув у зоні проведення АТО під час припинення вогню.\n1394 Глухов Юрій Валерійович\n01993-11-1212 листопада 1993, Новоград-Волинський Житомирська область. Старший солдат, військовослужбовець військової служби за контрактом, навідник-оператор механізованого батальйону 30-ї окремої механізованої бригади (Новоград-Волинський). 02014-09-066 вересня 2014 31 серпня у результаті бойових дій під час виходу з оточення Юрій отримав поранення. Військовослужбовця доставили в Харківський військовий госпіталь, де він перебував у важкому стані. 6 вересня серце 20-річного бійця зупинилося.\n1395 Буряк Анатолій Миколайович\n01968-06-055 червня 1968, Володькова Дівиця Чернігівська область. Капітан, командир мотострілецького взводу 1-ї окремої гвардійської танкової бригади (Гончарівське). Закінчив Київську сільськогосподарську академію за спеціальністю агроном. З липня 2010 року обіймав посаду керуючого у Лосинівському відділенні сільськогосподарського підприємства «Агропрогрес». 19 березня був призваний до військової частини А1815. Залишилось троє дітей. 02014-09-066 вересня 2014 Загинув поблизу міста Щастя поблизу Луганська.\nВидання «Информатор» повідомляло, що 7 вересня позиції сил ЗСУ в Щасті обстріляли російські снайпери-диверсанти, був вбитий один військовослужбовець.\n1396 Лємешов Михайло Федорович 01972-11-2121 листопада 1972, Петрашівка (Віньковецький район) Хмельницька область. Проживав у м. Харків. Прапорщик, головний сержант взводу 22-го батальйону територіальної оборони Харківської області. Після закінчення школи, проходив строкову службу в армії, потім залишився служити за контрактом у Василькові Київської області. По закінченні контракту переїхав до Харкова. У квітні був мобілізований. Залишився 16-річний син. 02014-09-066 вересня 2014 За повідомленням Віньковецької райради, загинув у вересні під Іловайськом. Захищаючи Україну, отримав поранення в голову, несумісне із життям. За даними Книги пам'яті, загинув в районі смт Новоайдар (Луганська область). Похований 11 вересня в рідному селі.\nЗа повідомленнями у ЗМІ, 7 вересня знайшли мертвим прапорщика з 22-го батальйону, родом з Хмельниччини, поряд із ним лежав автомат Калашникова. Попередньо подія кваліфікована як самогубство, також військова прокуратура розглядає версію необережного поводження зі зброєю. За версією співслужбовців загиблого, у нього не витримала психіка через те, що він побачив у зоні АТО.\n1397 Рябий Віталій Вікторович\n01989-05-022 травня 1989, Чернігів. Сержант, військовослужбовець 1-ї окремої гвардійської танкової бригади (Гончарівське). На фронт пішов добровільно, перебував в зоні АТО більше трьох місяців. Закінчив комерційний технікум. Понад чотири роки був у лавах чернігівського націоналістичного руху. Віталій напівсирота, родичів у нього в Чернігові немає. 02014-09-077 вересня 2014 Віталій з товаришем прикривали відхід основної тактичної групи під Луганськом неподалік мосту через річку Сіверський Донець приблизно о 4:30 ранку. Обоє хлопців отримали поранення в бою з російською розвід-диверсійною групою, яку вони знешкодили. Віталій втратив багато крові, коли підійшла підмога, його доправили до лікарні в м. Щастя, де йому провели складну операцію, але вдень його стан погіршився і він помер.\n1398 Лоскот Євген Олександрович\n(Позивні «Баха», «Локоть», «Дамба-22»)\n01983-06-2222 червня 1983, Чернігів. Мешкав в смт Десна (Козелецький район). Капітан, заступник командира з озброєння розвідувальної роти 1-ї ОТБр. Випускник ОІСВ (2006). Звільнився з лав ЗСУ 2011 року. З 2010 член ВО «Свобода». Активний учасник Революції Гідності, Автомайдану. 21.03.2014 мобілізований як доброволець. Залишились дружина та син.\nГерой України (2017, посмертно). 02014-09-077 вересня 2014 З двома бійцями на БМП атакували польовий командний пункт противника, використавши ефект неочікуваності. В останній момент бойову машину підбив ворожий танк. Поранений офіцер вступив у бій в оточенні на закинутій фермі поблизу с. Весела Гора (Слов'яносербський район), коли закінчились набої, підірвав себе гранатою. Ідентифікований за експертизою ДНК. Похований 09.09.2015 в смт Десна.\n1399 Агапов Олександр Леонідович\n01987-03-1515 березня 1987, Новгородка Кіровоградська область. Солдат, механік-водій танку 4-ї танкової роти 2-го танкового батальйону 17-ї окремої танкової бригади ЗС України, Кривий Ріг. Призваний за мобілізацією у серпні 2014 року. 02014-09-077 вересня 2014 Загинув під час оголошеного перемир'я, беручи участь у військових діях на Сході країни, поблизу м. Маріуполь Донецької області.\n1400 Добровик Євген Михайлович\n01989-10-1212 жовтня 1989, Дунаївці Хмельницька область. Сержант, командир відділення 8-го окремого полку спеціального призначення ГУР МО (Хмельницький). Закінчив 9 класів міської школи № 2, продовжив навчання на Черкащині, куди переїхав до бабусі. Після школи повернувся на батьківщину та вступив до Подільського Державного Аграрно-технічного Університету, де здобув освіту за напрямком «Фінанси і кредит». У 2011 році вступив на військову службу за контрактом та продовжував навчання на заочній формі. З початком військових дій на сході України у складі полку був направлений у зону АТО. 02014-09-088 вересня 2014 Був важко поранений 4 вересня під час виконання бойового завдання в Луганській області. Помер у Львівському військовому госпіталі.\n1401 Андрієнко Юрій Олександрович 01993-10-1818 жовтня 1993, Сінне (Краснопільський район) Сумська область. З дитинства мешкав у с. Велика Рибиця. Солдат 5-ї окремої Слобожанської бригади Східного ОТО Національної гвардії України (Харків). Вступив на контрактне навчання на юридичний факультет Сумського національного аграрного університету, але провчившись рік, залишив університет. Почав працювати водієм і готувався до вступу до Національної академії СБУ. 2013 року був призваний на строкову службу, яку проходив у в/ч № 3009 внутрішніх військ, на посаді техніка на стрілецькому полігоні ВВ у Криму під Сімферополем. Після окупації Криму російськими військами, Юрій виїхав з півострові разом з тими військовослужбовцями, хто залишився вірним присязі і Українському народові. Продовжив служити у Харкові, брав участь у «зачистках» Харкова від проросійських сепаратистів у березні — квітні, потім Слобожанську бригаду перекинули на Донбас, в район Слов'янська і Краматорська. Залишилися батьки і молодша сестра. 02014-09-088 вересня 2014 Загинув у ніч на 8 вересня на блокпосту поблизу гори Карачун, смт Ясногірка під Краматорськом (Донецька область). Тіло Юрія було знайдене всередині блокпоста зі слідами автоматної черги. Похований у с. Велика Рибиця.\n1402 Максименко Олександр Олександрович\n01990-01-2020 січня 1990, Володимир-Волинський Волинська область. Старший лейтенант, оперуповноважений прикордонної оперативно-розшукової групи відділу прикордонної служби «Біловодськ» Державної прикордонної служби. Випускник Національної академії ДПСУ імені Богдана Хмельницького 2011 року. Залишилась молода вагітна дружина. 02014-09-099 вересня 2014 Троє прикордонників загинули і двоє поранені в результаті підриву на фугасі біля села Нижньобараниківка (Біловодський район Луганська область). Прикордонний наряд супроводжував знімальну групу телекомпанії ІРТА. Біловодський район ніколи не був окупований терористами, тому відповідальність за інцидент, найімовірніше, лежить на диверсійних групах російських найманців.\n1403 Лук'янцев Юрій Олександрович\n01979-06-011 червня 1979, Бараниківка (Біловодський район) Луганська область. Прапорщик, дільничний інспектор відділення дільничних інспекторів відділу прикордонної служби «Біловодськ» Державної прикордонної служби. Залишилась дружина та 6-річна донька. 02014-09-099 вересня 2014 Троє прикордонників загинули і двоє поранені в результаті підриву на фугасі біля села Нижньобараниківка (Біловодський район Луганська область). Прикордонний наряд супроводжував знімальну групу телекомпанії ІРТА. Біловодський район ніколи не був окупований терористами, тому відповідальність за інцидент, найімовірніше, лежить на диверсійних групах російських найманців.\n1404 Кузнєцов В'ячеслав Михайлович\n01975-06-3030 червня 1975, Циркуни Харківська область. Старшина відділу прикордонної служби «Біловодськ» Державної прикордонної служби. Призваний за мобілізацією. Залишилась дружина, 5-річна донька та маленький син. 02014-09-099 вересня 2014 Троє прикордонників загинули і двоє поранені в результаті підриву на фугасі біля села Нижньобараниківка (Біловодський район Луганська область). Прикордонний наряд супроводжував знімальну групу телекомпанії ІРТА. Біловодський район ніколи не був окупований терористами, тому відповідальність за інцидент, найімовірніше, лежить на диверсійних групах російських найманців.\n1405 Баран Сергій Петрович\n01970-10-1717 жовтня 1970, Богданівка (Ніжинський район) Чернігівська область. Молодший сержант, начальник складу МТЗ 13-го батальйону територіальної оборони Чернігівської області «Чернігів-1». Після школи вчився у Ніжинському професійно-технічному училищі, де здобув спеціальність механізатора. Строкову службу проходив у Туркменістані прикордонником, де був поранений, повернувся до дому. Працював у господарстві КСП імені Прядка. 28 квітня був мобілізований. Залишилася дружина, двоє синів, 1994 і 2001 р. н., і донька 2006 р. н. 02014-09-099 вересня 2014 19 серпня Сергія тяжко поранило осколками під час обстрілу з РСЗВ «Град» у Луганській області. Спочатку вояка лікували в Харківському госпіталі, згодом перевезли у Львів, де він переніс кілька операцій. Стан пораненого залишався тяжким, і врешті серце не витримало. 9 вересня герой пішов із життя. Поховали Сергія 11 вересня на кладовищі у Богданівці, неподалік від рідної хати.\n1406 Дудка Володимир Андрійович\n01986-10-1717 жовтня 1986, Хоминці (Роменський район) Сумська область. Проживав у м. Ромни. Молодший сержант, механік-водій 9-ї артилерійської батареї 27-го Сумського реактивного артилерійського полку. Батьки Володимира втратили на війні двох синів (Дудка Юрій Андрійович загинув 29 серпня під Іловайськом, його ідентифікували в березні 2015 року). 02014-09-1010 вересня 2014 Помер у Харківському опіковому центрі від отриманих поранень та опіків, отриманих під час обстрілу 3 вересня базового табору 27-го полку поблизу Старобільська (Луганська область) з території Російської Федерації з РСЗВ «Смерч».\n1407 Єременко Віктор Вікторович\n01993-06-066 червня 1993, Білозір'я Черкаська область. Старший солдат, кулеметник Першого резервного батальйону Національної гвардії України. Виховувався без батьківської опіки в Смілянській школі-інтернат. Відслужив строкову службу, працював охоронцем, вступив у технікум. З початку Майдану поїхав до Києва, був активним учасником Революції Гідності у складі 22-ї сотні Самооборони Майдану. Ще навесні добровольцем записався до Нацгвардії і через місяць вже був у зоні АТО. Залишилась сестра. 02014-09-1010 вересня 2014 Під час розвідки позицій на териконі під Артемівськом (Донецька область) отримав вогнепальне поранення грудної клітки. Бійця направили до місцевої лікарні, однак через важку рану він помер на операційному столі.\n1408 Пасічник Віктор Анатолійович 01976-10-055 жовтня 1976, Буча Київська область. Старший лейтенант, командир інженерно-саперного взводу 11-го батальйону територіальної оборони ЗСУ «Київська Русь». Закінчив школу в смт Ворзель, потім — Київський інженерно-будівельний інститут, працював за фахом. Учасник Революції Гідності. У червні пішов добровольцем до ЗСУ, після навчання в центрі «Десна» поїхав у зону АТО. Залишилися батьки. 02014-09-1010 вересня 2014 Загинув поблизу міста Дебальцеве на блокпосту під смт Чорнухине (Попаснянський район Луганська область). Похований на Бучанському міському кладовищі на Алеї слави. За словами співслужбовця, командир взводу 11-го БТО (ім'я не назване) застрелився з автомата Калашникова. За даними командування військового підрозділу, військовослужбовець загинув через необережне поводження зі зброєю.\n1409 Лобода Вадим Михайлович\n01984-09-033 вересня 1984, Чернігів. Солдат 41-го батальйону територіальної оборони Чернігівської області «Чернігів-2». За станом здоров'я Вадима мали комісувати, але він потрапив у зону АТО, перебував на війні 4 місяці. Залишився батько, який вже поховав дружину і одного сина, а тепер ховатиме другого останнього сина. 02014-09-1212 вересня 2014 Загинув під час так званого «перемир'я». Російські бойовики обстріляли смт Станиця Луганська, куди бійців 41-го батальйону відправили на підкріплення до земляків з 13-го батальйону.\n1410 Кітновський Олексій Володимирович\n01977-04-2222 квітня 1977, Луцьк Волинська область. Старший лейтенант, військовослужбовець 51-ї окремої механізованої бригади (Володимир-Волинський). 02014-09-1212 вересня 2014 Пiсля поранення в зоні АТО, Олексiй лiкувався у вiйськовому госпіталі, та був переведений у тубдiспансер з підозрою на туберкульоз. Там його забив до напiвсмертi місцевий наркозалежний хворий. Пiсля 12-денного перебування у комi, Олексiй помер у лікарні швидкої допомоги м. Миколаєва. За іншими джерелами, військовослужбовець у зоні АТО не перебував, хоча дійсно, був мобілізованим та отримав травму на загальновійськовому полігоні ЗС України «Широкий Лан» у Миколаївській області, ще 3 червня поточного року, — повідомили в Миколаївській облдержадміністрації\n1411 Багнюк Олександр Олександрович\n01977-03-1717 березня 1977, Іллінці Вінницька область. Проживав у місті Біла Церква. Майор, заступник командира 3-го механізованого батальйону з озброєння 72-ї окремої механізованої бригади (Біла Церква). З 1 березня перебував у зоні АТО, завжди на передовій. Залишилися дружина, син та донька шкільного віку. 02014-09-1212 вересня 2014 Загинув у бою на передовій від осколкового поранення в районі Старобешеве — Волноваха (Донецька область) під час артилерійської та танкової атаки російських агресорів на командно-спостережний пункт.\n1412 Драган Олексій Анатолійович\n01981-02-2020 лютого 1981, Дніпро. Сержант, командир відділення зенітно-ракетного дивізіону 93-ї Дніпропетровської окремої механізованої бригади (Черкаське), військова частина А1302. Призваний за мобілізацією 5 квітня 2014 року. 12 років пропрацював у ДТЕК Дніпрообленерго, спочатку спочатку електромонтером, а з 2007 року диспетчером Дніпропетровського РЕМ. Залишилась дружина та дві доньки. 02014-09-1212 вересня 2014 Загинув у бою поблизу с. Красний Партизан (Ясинуватський район) Донецької області.\n1413 Серебринський Володимир Олександрович\n01967-12-2929 грудня 1967, Дергачі Харківська область. Солдат 93-ї Дніпропетровської окремої механізованої бригади (Черкаське), військова частина А1302. 02014-09-1212 вересня 2014 За даними зі списку Міноборони, загинув у бою поблизу смт Нижня Кринка (Донецька область).\n1414 Шевченко Олександр Вікторович\n01970-07-1313 липня 1970, Заливне (Новомиколаївський район) Запорізька область. Старший солдат, номер обслуги 93-ї окремої механізованої бригади (Черкаське). 02014-09-1313 вересня 2014 Загинув біля смт. Пантелеймонівка, Донецька область, під час обстрілу блокпосту.\n1415 Українцев Віталій Леонідович\n01968-01-2020 січня 1968, Дніпро. Старшина міліції, боєць 5-ї роти Добровольчого батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Дніпро-1». 02014-09-1414 вересня 2014 Загинув у бою з російською диверсійною групою біля с. Піски (Ясинуватський район). Не зважаючи на оголошене «перемир'я» російські бойовики продовжують здійснювати напади і обстріли в районі аеропорту Донецька.\n1416 Грачов Сергій Валерійович\n01973-05-2222 травня 1973, Кам'янка-Бузька Львівська область. Боєць 5-ї роти Добровольчого батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Дніпро-1». Активний учасник Революції Гідності. 02014-09-1414 вересня 2014 Загинув у бою з російськими бойовиками біля с. Піски (Ясинуватський район) під Донецьком. Бійці батальйону разом з танкистами 93-ї бригади виїхали з блок-посту і потрапили під обстріл з чотирьох сторін.\n1417 Кісловський Віктор Олександрович\n01969-10-2020 жовтня 1969, Нова Каховка Херсонська область. Боєць 5-ї роти Добровольчого батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Дніпро-1». 02014-09-1414 вересня 2014 Загинув у бою з російською диверсійною групою біля с. Піски (Ясинуватський район). Не зважаючи на оголошене «перемир'я» російські бойовики продовжують здійснювати напади і обстріли в районі аеропорту Донецька.\n1418 Чернишов Олексій Вікторович\n01979-05-3131 травня 1979, Макіївка Донецька область. Боєць Добровольчого батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Дніпро-1». Залишилися батьки, сестри, дружина. 02014-09-1414 вересня 2014 У бою біля аеропорту м. Донецьк загинули троє бійців АТО, ще кілька людей поранені. Про це повідомив командир 5-ї роти підполковник міліції Володимир Шилов. Штаб Майдану — Дніпропетровськ повідомив про втрату чотирьох бійців батальйону біля с. Піски (Ясинуватський район).\n1419 Габінет Олег Миколайович\n01989-03-055 березня 1989, Вільне (П'ятихатський район) Дніпропетровська область, з однорічного віку проживав у с. Сасівка (Компаніївський район) Кіровоградська область. Солдат, навідник-оператор танку 17-ї окремої танкової бригади ЗС України (Кривий Ріг). 02014-09-1414 вересня 2014 Загинув о 18:00 під час обстрілу з РПГ із засідки поблизу села Тоненьке (Ясинуватський район Донецька область), снаряд російських бойовиків потрапив у танк. В останню путь військовослужбовця провели 23 вересня в с. Сасівка.\n1420 Подолянчук Євгеній Петрович\n01991-07-044 липня 1991, Черкаси. Останні роки проживав у Кропивницькому. Старший лейтенант, командир групи спеціального призначення 3-го окремого полку спецпризначення ГУР МО (Кропивницький). З 14 років вступив до скаутської організації «Пласт», старший пластун. У 2008—2012 роках навчався на факультеті розвідки Академії сухопутних військ у Львові, який закінчив з відзнакою. З 2012 року на військовій службі. Залишилась дружина. 02014-09-1414 вересня 2014 При обороні аеропорту Донецька отримав осколкове поранення в голову під час обстрілу російськими бойовиками, помер по дорозі в лікарню. За бажанням матері і рідних Героя, його поховання відбулося в с. Крутьки Чорнобаївського району, де проживає родина загиблого.\nОстаннє інтерв'ю воїна, «Цензор. Нет», 7 серпня 2014\n1421 Кулигін Олег Борисович\n01971-08-066 серпня 1971, Олександрія Кіровоградська область. Проживав у Кропивницькому. Капітан, начальник інженерної служби 3-го окремого полку спецпризначення ГУР МО (Кропивницький). Призваний за мобілізацією. Закінчив Олександрійське СПТУ № 13, потім здобув вищу освіту у Криворізькому гірничорудному інституті. З 1995 року проживав у Кропивницькому, працював на Інгулецькій шахті. Залишилась дружина та двоє синів. 02014-09-1414 вересня 2014 Загинув ввечері, під час обстрілу російськими бойовиками аеропорту Донецька.\n1422 Максимов Олександр Євгенович\n01974-05-1919 травня 1974, Полтава. Майор, старший офіцер відділення військового обліку Полтавського об'єднаного міського військового комісаріату. Закінчив Полтавське вище зенітне ракетне командне училище, 13 років служив у Збройних силах, 2006 року звільнився за станом здоров'я. Коли почалась мобілізація, 19 березня пішов працювати до Полтавського міського військкомату. Коли ж прийшов наказ про командирування двох офіцерів до зони АТО, зголосився бути одним із добровольців. Залишилась дружина та дорослий син. 02014-09-1414 вересня 2014 Загинув в Донецькій області, коли колона українських військових, яка прямувала разом з підкріпленням на блокпости, потрапила у засідку терористів, ворожа куля влучила офіцеру в голову. Поховали Олександра на Алеї Слави на міському кладовищі Полтави.\n1423 Демиденко Вадим Леонідович\n01972-09-3030 вересня 1972, Чугуїв Харківська область. Майор, начальник штабу механізованого батальйону 92-ї окремої механізованої бригади (Харківська область). 02014-09-1414 вересня 2014 Загинув поблизу міста Щастя під Луганськом від вибухового пристрою на «розтяжці» під час перевірки лісосмуги. Похований на кладовищі військового містечка у Башкирівці.\n1424 Антошин Іван Миколайович\n01981-03-088 березня 1981, Вознесенський район Миколаївська область. Капітан, командир механізованої роти механізованого батальйону 92-ї окремої механізованої бригади (Харківська область). 02014-09-1414 вересня 2014 Загинув поблизу міста Щастя під Луганськом від вибухового пристрою на «розтяжці» під час перевірки лісосмуги.\n1425 Козенко Олександр Сергійович\n01989-11-066 листопада 1989, Олександрія Кіровоградська область. Солдат, кулеметник 11-го батальйону територіальної оборони ЗС України «Київська Русь». На фронт пішов добровольцем. Був учасником олександрійського хореографічного колективу «Авантюрин», активним учасником козацької школи «Спас». У січні 2014 року Олександр давав інтерв'ю місцевому телеканалу. Сестра і мати Олександра займаються волонтерською діяльністю. 02014-09-1414 вересня 2014 Близько 21-ї години російські бойовики почали тристоронній артилерійський обстріл блокпоста в смт Чорнухине (Луганська область) неподалік Дебальцеве. За попередньою інформацією, Олександра смертельно поранило осколком бетону, що відлетів йому в голову.\n1426 Ханчич Денис Юрійович\n01992-04-022 квітня 1992, Вишгород Київська область. Старший солдат 11-го батальйону територіальної оборони ЗС України «Київська Русь». На фронт пішов добровольцем, де перебував протягом чотирьох місяців. 02014-09-1414 вересня 2014 Загинув близько 21-ї години, коли російські бойовики почали тристоронній артилерійський обстріл блокпоста в смт Чорнухине (Луганська область) неподалік Дебальцеве.\n1427 Богуш Олексій Анатолійович\n01988-07-1616 липня 1988, Старики (Коростенський район) Житомирська область. Проживав в смт Іршанськ. Солдат, командир гармати 26-ї Бердичівської окремої артилерійської бригади. У 1993 році сім'я переїхала до Іршанська. Після школи здобув спеціальність електрогазозварювальника в Житомирському навчально-курсовому комбінаті, проходив строкову службу в Житомирському військовому інституті, був водієм. З 2011 працював електрогазозварювальником на фабриці № 1 Іршанського ГЗК. Призваний за мобілізацією у березні. Дідусь Олексія — заслужений будівельник України, в його сім'ї було восьмеро дітей і багато внуків. Окрім батьків та старшого брата у Олексія понад 60 близьких родичів. 02014-09-1414 вересня 2014 Помер у хірургічній реанімації Київського ГВМКЦ від важких поранень, отриманих 1 вересня під час обстрілу з БМ-21 «Град» поблизу міста Щастя в районі села Весела Гора (Слов'яносербський район) під Луганськом. Олексій отримав осколкове поранення в живіт, контузію та пошкодження легенів. Відспівували загиблого воїна в Іршанській церкві, потім сотні людей пішим ходом провели Олексія до місця поховання у його рідне село Старики.\n1428 Ісик Іван Васильович\n01984-01-2020 січня 1984, Дрогобич Львівська область. Боєць 2-ї роти «Захід» 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар». Залишились батьки, брат, дружина та дитина. 02014-09-1414 вересня 2014 5 вересня російські диверсанти здійснили атаку із засідки на бійців батальйону в районі м. Щастя під Луганськом поблизу с. Весела Гора (Слов'яносербський район). До колони вийшли люди з українським прапором, і коли машини зупинились, то по них відкрили вогонь із засідки з кулеметів. Іван отримав поранення та опіки і потрапив у полон. Помер в лікарні Луганська, тіло героя змогли вивезти тільки через місяць, терористи видали його волонтерам. Поховали Івана 17 жовтня на Алеї Слави кладовища Дрогобича.\n1429 Попов Олександр Володимирович\n01976-05-1717 травня 1976, Мартинівка (Хмельницький район) Хмельницька область. Старший солдат, військовослужбовець 128-ї гірсько-піхотної бригади (Мукачеве). Був єдиним сином у батьків. Вчився у духовній семінарії в Польщі, але на останньому курсі, коли приїхав на канікули додому, зустрів своє кохання, тож ксьондзом не став, одружився. Їздив на заробітки до Москви. Призваний за мобілізацією 30 липня. Залишилися дружина та дві доньки, 16 і 14 років. 02014-09-1515 вересня 2014 Отримав смертельні поранення о 10:20 в районі смт Станиця Луганська під час бою з російськими збройним формуванням.\n1430 Чаркас Андрій Степанович\n01976-09-3030 вересня 1976, Звенигород (Пустомитівський район) Львівська область. Молодший сержант, гранатометник 1-го відділення 128-ї гірсько-піхотної бригади (Мукачеве). Мобілізований 31 липня. Залишилася дружина та двоє неповнолітніх дітей, син і дочка. 02014-09-1515 вересня 2014 Загинув близько 22-ї години в бою з російськими бойовиками, які почали прориватись з оточення під Дебальцеве (Донецька область). Андрій загинув від прямого попадання в голову із кулемету крупного калібру, коли біг за боєприпасами.\n1431 Голубовський Дмитро Степанович\n01966-05-2424 травня 1966, Миколаїв. Старший сержант, санітар-водій 19-го батальйону територіальної оборони Миколаївської області ЗСУ. Мобілізований 13 травня. Залишилися дружина і двоє дітей. 02014-09-1515 вересня 2014 Загинув в результаті обстрілу із засідки, коли повертався до свого підрозділу на машині після евакуації пораненого.\n1432 Леонченко Микита Сергійович\n01993-05-3131 травня 1993, Докучаєвськ Донецька область. Рядовий міліції, боєць 2 взводу 1 роти Добровольчого батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Артемівськ». Був призером Чемпіонату Донецької області серед молоді із бойового самбо. Один з перших добровольців батальйону. Залишилась 10-місячна дитина. 02014-09-1616 вересня 2014\nорієнтовно Отримав смертельні поранення під час несення служби на блокпосту на автодорозі Горлівка — Бахмут.\n1433 01986 1986, Макіївка Донецька область. Командир відділення, водій державної пожежно-рятувальної частини 2-го державного рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій. 02014-09-1717 вересня 2014 Рятувальника було знайдено мертвим в м. Макіївка, на вул. Фізкультурній, з вогнепальним пораненням в голову. Співробітники міліції встановлюють обставини, за яких було вчинено вбивство. Подію кваліфікують, як умисне вбивство і розслідують за ч. 1 ст. 115 Кримінального Кодексу України.\n1434 Петренко Віталій Леонідович 01973-11-033 листопада 1973, Лисичанськ Луганська область. Підполковник міліції, перший заступник начальника відділу — начальник слідчого відділу Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області. Залишились дві доньки. 02014-09-1717 вересня 2014 Біля мосту поблизу с. Золотарьова Попаснянський район Луганської області, в напрямку до м. Сіверськ Донецької області, виявлено тіло чоловіка. Ним виявився підполковник міліції Віталій Петренко, якого 8 липня 2014 року було викрадено бойовиками у Лисичанську. Розпочато перевірку щодо встановлення причин смерті. Підполковника поховали у Лисичанську.\n1435 Тороповський Георгій Валерійович\n01996-07-2121 липня 1996, 18 років, Бориспіль Київська область. Проживав у м. Київ (район Березняки). Боєць 40-го батальйону територіальної оборони «Кривбас» Дніпропетровської області. З 10 років займався у Бориспільському військово-патріотичному клубі «Ратоборець», мав чорний пояс із Тхеквондо. Жору, як його всі називали, виховувала мама, коли хлопець навчався у 8-му класі, вони переїхали до столиці. Навчався в авіаційному технікумі, займався дигерством. Був активним учасником Революції Гідності. Наприкінці червня відправився добровольцем на схід, приховавши свій вік, йому тоді було лише 17 років. Посмертно нагороджений орденом «За мужність» ІІІ ст. як активіст Революції Гідності. 02014-09-1717 вересня 2014 За неофіційною версією, коли Георгій повертався на схід поїздом Київ — Дніпропетровськ, на нього було здійснено напад, тіло Георгія знайшли на колії (за голову бійця сепаратисти призначали винагороду). Поховали Георгія у Борисполі на місці почесних поховань.\n1436 Михайлов Сергій Петрович\n01976-01-2626 січня 1976, Новоград-Волинський Житомирська область. Старший сержант, командир відділення радіовідділення взводу зв'язку механізованого батальйону 30-ї окремої механізованої бригади (Новоград-Волинський). Служив за контрактом з 1996 року. 02014-09-1818 вересня 2014 Перебуваючи у зоні проведення АТО зазнав тяжких травм. 03.09.2014, його було діставлено до військового госпіталю м. Харкова з діагнозом: вибухова травма, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, посттравматичний стресовий розлад, тривожний стан. 5 вересня його було переведено до військового госпіталю в м. Київ, звідти 6 вересня — до військового госпіталю м. Житомира. 17 вересня він був виписаний з госпіталю та направлений на реабілітацію, але наступного дня, 18 вересня, військовослужбовець раптово помер.\n1437 Сущевський Андрій Вікторович\n01978-06-033 червня 1978, Комишуваха (Оріхівський район) Запорізька область. Старший солдат 17-ї окремої танкової бригади (Кривий Ріг). Залишилась дружина та донька. 02014-09-1818 вересня 2014 Розвідгрупа на БМП потрапила у засідку терористів в районі Дебальцеве поблизу села Калинівка (Артемівський район) Донецької області. Смертельно поранені в бою бійці були захоплені терористами. Тіло Андрія допомогли вивезти дніпровські волонтери, за аналізом ДНК тіло було ідентифіковане на початку листопада. Поховання відбудеться 7 листопада у Комишувасі.\n1438 Капінус Віталій Анатолійович\n01985-02-1111 лютого 1985, Кривий Ріг Дніпропетровська область. Сержант, командир відділення 2-ї механізованої роти 1-го механізованого батальйону 17-ї окремої танкової бригади (Кривий Ріг). 02014-09-1818 вересня 2014 Загинув в районі села Троїцьке (Ясинуватський район) Донецької області, розвідувальний дозор потрапив у засідку.\n1439 Пронін Сергій Миколайович\n01971-08-044 серпня 1971, Гремячинск Пермський край РРФСР. З 5-річного віку проживав у м. Кривий Ріг Дніпропетровська область. Старший солдат, старший розвідник розвідувальної роти 17-ї окремої танкової бригади (Кривий Ріг). По закінченні школи навчався в ПТУ № 9, де здобув спеціальність електромонтажника. Працював електриком в підрядній організації на ПАТ «Південний ГЗК». Призваний за мобілізацією 31 липня. Залишились дружина та діти. 02014-09-1818 вересня 2014 Обставини і місце не уточнено. Перебував у списках зниклих. 14 січня 2015 року в Кривому Розі було оголошено день скорботи та пройшло поховання героя.\n1440 Бережний Геннадій Анатолійович\n01968-02-1313 лютого 1968, Нікополь Дніпропетровська область. Прапорщик, розвідник 17-ї окремої танкової бригади (Кривий Ріг). Строкову службу служив у радянській армії в Німеччині. Після набуття Україною Незалежності працював директором Парку Металургів, займався власним бізнесом. На фронт пішов добровольцем під час мобілізації у серпні разом із своїм другом Русланом Безрідним. Залишились батьки, дружина, син та донька. 02014-09-1818 вересня 2014 Розвідгрупа на БМП потрапила у засідку терористів поблизу смт Калинове (Луганська область). Тіла бійців не вдалося забрати з поля бою, пізніше вони були передані волонтерам. Опізнаний за ДНК-експертизою. 16 січня 2015 року воїна поховали у Нікополі.\n1441 Безрідний Руслан Васильович\n01979-01-011 січня 1979, Олексіївка (Нікопольський район) Дніпропетровська область. Військовослужбовець 17-ї окремої танкової бригади (Кривий Ріг). На фронт пішов добровольцем під час мобілізації у серпні разом зі своїм другом Геннадієм Бережним. Залишились батьки і дружина. 02014-09-1818 вересня 2014 Розвідгрупа на БМП потрапила у засідку терористів поблизу смт Калинове (Луганська область). Тіла бійців не вдалося забрати з поля бою, пізніше вони були передані волонтерам. Опізнаний за ДНК-експертизою. 16 січня 2015 року воїна поховали в Олексіївці.\n1442 Литовченко Олег Валерійович\n01973-12-077 грудня 1973, Жупанівка Коростенський район Житомирська область. Молодший сержант, заступник командира взводу 17-ї окремої танкової бригади (Кривий Ріг). 02014-09-1818 вересня 2014 Розвідгрупа на БМП потрапила у засідку терористів поблизу смт Калинове (Луганська область). Тіла бійців не вдалося забрати з поля бою, пізніше вони були передані волонтерам. Опізнаний за ДНК-експертизою. Похований у с. Єгорівка Криничанського району Дніпропетровської області.\n1443 Кравченко Андрій Іванович\n01971-03-2626 березня 1971, Кривий Ріг Дніпропетровська область. Молодший сержант, розвідник-гранатометник розвідувальної роти 17-ї окремої танкової бригади (Кривий Ріг). Закінчив професійно-технічне училище № 8. Працював газозварювальником на залізничній станції «Батуринська». Мобілізований у березні 2014 року. Залишилась мати. 02014-09-1818 вересня 2014 Розвідгрупа на БМП потрапила у засідку терористів поблизу смт Калинове (Попаснянський район Луганська область). Тіла бійців не вдалося забрати з поля бою, пізніше вони були передані волонтерам. Був похований на Краснопільському кладовищі міста Дніпро як «Невідомий». Після ідентифікації воїна перепоховали 15 грудня 2016 року на Алеї Героїв Центрального кладовища Кривого Рогу.\n1444 Подолянчук Василь Володимирович 01981-01-1313 січня 1981, Гульськ Новоград-Волинський район Житомирська область. Старший сержант, командир 2-го відділення мінних загороджувачів взводу інженерних загороджень роти загороджень інженерно-саперного батальйону 12-го інженерного полку (Новоград-Волинський). Військовослужбовець військової служби за контрактом. Обравши своїм фахом військову справу, 14 років служив в артилерії, потім став сапером. З початком АТО брав участь у розмінуваннях, передавав досвід молодим мінерам. Залишилася дружина та діти, син і 8-річна донька. 02014-09-1919 вересня 2014 Загинув внаслідок вибуху несправної міни під час навчань в с. Каїрка (Каланчацький район Херсонська область).\n1445 Волін Володимир Іванович\n01971-05-044 травня 1971, Нові Вирки Білопільський район Сумська область. Молодший сержант, військовослужбовець 92-ї окремої механізованої бригади (Харківська область). 02014-09-1919 вересня 2014 Загинув в Луганській області під час обстрілу російськими збройними формуваннями.\n1446 Алєксєєнко Вадим Миколайович\n01975-10-2828 жовтня 1975, Лозуватка (П'ятихатський район) Дніпропетровська область. Солдат, снайпер 40-го батальйону територіальної оборони «Кривбас». Залишились мати, дружина та донька 12 років. 02014-09-2020 вересня 2014 Помер у лікарні ім. Мечникова (Дніпро) від ран, отриманих 29 серпня під час прориву колони з оточення під Іловайськом (Донецька область).\n1447 Романюк Олександр Борисович\n01989-08-2424 серпня 1989, Вільшанка (Чуднівський район) Житомирська область. Проживав у м. Одеса. Лейтенант міліції, боєць добровольчого батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Шторм» (Одеса). Працював в управлінні карного розшуку ГУМВС України в Одеській області. Добровольцем записався до батальйону та був направлений до зони АТО. Залишилися батьки та двоє братів. 02014-09-2020 вересня 2014 Загинув о 2-й годині ночі в ДТП, що сталася поблизу с. Дмитрівка (Нікопольський район) Дніпропетровської області. В ході ротації особового складу одеські міліціонери поверталися додому з Луганської області, водій автобуса заснув за кермом, в результаті чого автобус з'їхав у кювет і перекинувся. Двоє бійців загинули, ще дванадцять були госпіталізовані.\n1448 Лисоконь Олександр Юрійович\n01975-09-1010 вересня 1975, Одеса. Старший сержант міліції, боєць добровольчого батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Шторм» (Одеса). Підприємець, директор одеського розважального клубу «Тема». На фронт пішов добровольцем. 02014-09-2020 вересня 2014 Загинув о 2-й годині ночі в ДТП, що сталася поблизу с. Дмитрівка (Нікопольський район) Дніпропетровської області. В ході ротації особового складу одеські міліціонери поверталися додому з Луганської області, водій автобуса заснув за кермом, в результаті чого автобус з'їхав у кювет і перекинувся. Двоє бійців загинули, ще дванадцять були госпіталізовані.\n1449 Москаленко Євген Григорович\n01990-11-2626 листопада 1990, Запоріжжя. Старший солдат, водій 23-го батальйону територіальної оборони Запорізької області «Хортиця». Був призваний за мобілізацією 23 квітня. У бійця в рідному місті залишилися дружина і дитина. 02014-09-2020 вересня 2014 Виконував обов'язки водія службового автомобіля командира батальйону. Того дня, поблизу м. Маріуполь, Євген перебував в машині за кермом, коли біля неї розірвався ворожий снаряд. Від отриманих поранень він загинув на місці. Командир в цей момент вийшов з авто, для здійснення розмови по телефону, це і врятувало йому життя.\n1450 Мирінець Вадим Михайлович\n01988-11-2020 листопада 1988, Дейкалівка Зіньківський район Полтавська область. Солдат 92-ї окремої механізованої бригади (Харківська область). Призваний за мобілізацією 4 серпня. Був єдиною дитиною у батьків, не одружений. 02014-09-2020 вересня 2014 Загинув о 4:30 ранку від важкого осколкового поранення на блокпості поблизу міста Щастя під Луганськом під час збройного нападу російських бойовиків.\n1451 Лавренчук Віталій Вікторович\n01976-07-2424 липня 1976, Грозний Чечня РРФСР. Проживав у с. Вишнопіль (Старокостянтинівський район) Хмельницька область. Підполковник, офіцер Управління оперативного командування «Північ» ЗС України, м. Рівне. Виріс у сім'ї військового. Закінчив Національний університет оборони України, м. Київ. Офіцер виконував завдання в зоні проведення АТО з перших днів після її початку. Залишились дружина та двох дітей, 11-річна донька та однорічний син, яких він навіть не встиг перевезти до нового місця своєї служби в м. Рівне. 02014-09-2020 вересня 2014 В зоні АТО займався забезпеченням блокпостів, опорних пунктів і базових таборів інженерним обладнанням. Під час виконання інженерних робіт на одному з блокпостів біля с. Приовражне на півдні (Донецької області) в результаті мінометного обстрілу терористами декілька українських військовослужбовців зазнали поранень, а підполковник загинув на місці.\n1452 Коваль Михайло Андрійович\n01979-11-044 листопада 1979, Купчинці (Іллінецький район) Вінницька область. Старший солдат, боєць 25-го батальйону територіальної оборони ЗС України «Київська Русь». 02014-09-2121 вересня 2014 Загинув в неділю близько 6-ї ранку під час нападу російських бойовиків на блокпост 25-го БТО неподалік Дебальцеве (Донецька область), блок-пост був обстріляний з мінометів і стрілецької зброї.\n1453 Старов Олександр Олександрович\n01979-06-2828 червня 1979, Ірпінь Київська область. Старшина 25-го батальйону територіальної оборони ЗС України «Київська Русь». 02014-09-2121 вересня 2014 Загинув в неділю близько 6-ї ранку під час нападу російських бойовиків на блокпост 25-го БТО неподалік Дебальцеве (Донецька область), блок-пост був обстріляний з мінометів і стрілецької зброї.\n1454 Дерен Сергій Васильович\n01994-07-1616 липня 1994, Русава Вінницька область. Солдат, військовослужбовець Національної гвардії України. Після закінчення професійно-технічного закладу був призваний на військову службу. Мріяв продовжити військову кар'єру, навчатися у виші. 02014-09-2121 вересня 2014 Загинув від осколкового поранення в голову на блок-посту, де перевіряв транспортні засоби на в'їзді до м. Маріуполь. Диверсійна група терористів у складі 5 чоловік на автомобілі «Газель» обстріляла з мінометів блок-пост і приватні будинки на вулиці Таганрозькій. Також був поранений 15-річний підліток і 36-річний маріуполець, який підвозив воду на блок-пост.\n1455 Капканець Олег 01983 1983, Харків. Військовослужбовець ЗС України, призваний у травні 2014 року. Залишились батьки і дружина. 02014-09-2121 вересня 2014 Загинув під час артилерійського обстрілу російськими бойовиками блок-посту на східних рубежах міста Маріуполь.\n1456 Стефурак Степан Степанович\n01995-08-044 серпня 1995, Топорівці (Городенківський район) Івано-Франківська область. Боєць 5-го Окремого батальйону Добровольчого Українського Корпусу «Правий сектор». Активний учасник Революції Гідності. Один з наймолодших бійців ДУК. Студент 3-го курсу факультету економіки і підприємництва Тернопільського національного технічного університету ім. Івана Пулюя. Автор вірша «Мамо, не плач, я повернуся весною…» 02014-09-2222 вересня 2014 Машина, на якій бійці їхали у розвідку до селища Піски (Ясинуватський район) під Донецьком потрапила під обстріл. Вони з'їхали з дороги в поле, але там машина підірвалась на міні, від вибуху Степан загинув. 25 вересня бійця провели в останню путь; похований в рідному селі\n1457 Пінчук Олексій Леонідович\n01980-06-022 червня 1980, Дніпро. Боєць 5-го Окремого батальйону Добровольчого Українського Корпусу «Правий сектор». Залишилась дружина та маленька дитина. 02014-09-2222 вересня 2014 Загинув у бою в районі аеропорту Донецька під час мінометного обстрілу російськими збройними формуванням з боку села Спартак (Ясинуватський район).\n1458 Сергієнко Ігор Володимирович\n01984-05-2222 травня 1984, Городня Чернігівська область. Солдат, кулеметник 1-го стрілецького відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти 41-го батальйону територіальної оборони Чернігівської області «Чернігів-2». Залишилась дружина та 5-річна донька. 02014-09-2222 вересня 2014 Помер у Київському центральному військовому шпиталі від важких поранень, отриманих 14 вересня під Дебальцеве.\n1459 Безбатько Віталій Олександрович 01970-07-088 липня 1970, Близнюки (смт) Харківська область. Сержант, військовослужбовець 92-ї окремої механізованої бригади (Харківська область). 02014-09-2222 вересня 2014 За даними Харківської ОДА, помер 22 вересня у харківському шпиталі.\n1460 Сокуренко Роман Олександрович\n(Позивний «Сокіл») 01983-01-1818 січня 1983, Корсунь-Шевченківський Черкаська область. Боєць батальйону спецпризначення «Азов». Активний учасник Революції Гідності. В АТО брав участь із самого початку. 02014-09-2323 вересня 2014 Поранення отримав 10 серпня в бою за звільнення м. Іловайськ, рятуючи свого командира. Був відправлений на лікування до Німеччини 3 вересня разом з іншими 19 пораненими бійцями, які брали участь в антитерористичній операції. Помер в госпіталі Бундесверу м. Ульм (Німеччина), про це повідомив Генеральний консул України в Мюнхені Вадим Костюк.\n1461 Долейко Андрiй Сергiйович 01989-12-1111 грудня 1989, Крижопіль Вінницька область. Військовослужбовець, старший солдат 30-ї окремої механізованої бригади (Новоград-Волинський). Закінчив училище в Одесі за фахом електромонтажник. 6 років, з березня 2008 по березень 2014, служив у ЗСУ, був у складі миротворчої місії в Косово. 02014-09-2323 вересня 2014 Під час повернення з відпустки до військової частини загинув у ДТП.\n1462 Савуляк Володимир Іванович\n01985-06-1212 червня 1985, Біла Церква Київська область. Боєць 11-го батальйону територіальної оборони ЗС України «Київська Русь». Працював в «Київпідземшляхбуд». Мобілізований 3 травня. Залишилися батьки, дружина та син. 02014-09-2323 вересня 2014 Загинув поблизу Дебальцеве.\n1463 Тричук Іван Іванович\n01987-10-044 жовтня 1987, Ратне