» Проблема людини\n#1 02.05.2011 22:24:16\n...всі назви, об'єднані префіксом "пост"... обмеженість людського пізнання, схильного відштовхуватися від досягнутого, не звертаючи уваги на те, що для нового суспільства, побудованого на нових принципах, бажано дати нову назву.\n... Еще приставку "пост" можно использовать как отчество используют для детей - чтобы понять кто их родители, и чего ожидать от "яблок яблони"\n:)))))) цікавий варіант!!!!!\nПоследнее редактирование Ольга (02.05.2011 22:32:05)\n#2 02.05.2011 23:02:27\nRe: Проблема людини\n...Григорій Сковорода з’ясовуючи питання щастя людини прийшов до висновку, що: “Істинне щастя всередині нас”, - тобто, щастя залежить в першу чергу від нас самих.\nЦілком погоджуюсь! Дійсно, щастя кожної людини залежить тільки від неї самої! Для кожного поняття "щастя" своє. Хтось почуває себе щасливим, коли поруч кохана людина, рідні, друзі... Хтось почуває себе щасливим, коли робить щасливими інших людей... Комусь достатньо для щастя будь-якої дрібниці, яка викликає посмішку... Деякі вбачають своє щастя у великому будинку, мерсі, грошах... А хтось - у сукупності всього цього:) На мою думку, людина щаслива не від того, що вона має, а від того, що вона думає про те, що має!!!!! Щастя Вам, колеги-аспіранти!!!:)\n#3 10.05.2011 14:38:55\nПроблема людини в філософії Григорія Сковороди\nдо складання кандидатського іспиту з філософії на тему:\nПанченка Андрія Михайловича\nІнституту економіко-правових наук\n© Панченко А., 2011\nI. Проблема людини та її розв’язання Григорієм Сковородою\n1. Щастя як природній стан людини\n2. Що перешкоджає людині бути щасливою?\n3. Містичне та раціональне в пізнанні людини, серця та світу\n4. “Дві натури” та “Три світи” як “тінь та яблуня”\n5. “Споріднена праця” як результат пізнання\nII. “Дві натури” в правовому регулюванні надання послуг інтернет-зв’язку\n1. Інтернет-зв’язок як інструмент пізнання світу\n2. “Зовнішнє” та “внутрішнє” в правовому регулюванні\n3. “Споріднена праця” та “серце” господарюючого суб’єкта\nПроблема людини, яку підіймає Григорій Сковорода, є одвічним питанням про істину, щастя та пізнання світу, якого прагне практично кожен. Кожна людина вже знайшла або може знайти свою відповідь на ці питання, але чи всі знаходять вірний шлях до щастя? Чи завжди людина спроможна найти найкращу відповідь, яка і є істиною? Чи знає людина, що для неї краще? Незважаючи на видиму легкість цих питань, багато людей можуть знайти відповіді лише пройшовши власний життєвий шлях та набувши достатньо для цього знань і досвіду.\nОтже, багато хто може почути про те що істина тут або там, багатьом може сподобатись одне, а ще більшій кількості – протилежне, і при цьому одні й інші можуть будуть впевнені, що їх шлях вірний. Насправді ж, не кожна людина може похвалитись, що вона пізнала істину або щастя, як не кожен може відрізнити добре від поганого. Тому, людина спочатку повинна зрозуміти, що насправді може бути для неї більш бажаним та який із шляхів є кращим. Та яким же чином людина може визначитись в своїх пріоритетах, якщо протягом життя можуть змінитися обставини і саме ставлення людини до світу і свого місця в ньому?\nДля отримання правильної відповіді на ці запитання людині потрібні досвід, мудрість та любов, оскільки без цих складових відповідь буде неповною, незрозумілою або не почутою, а результат може бути протилежний від очікуваного. Таким чином, людині потрібна порада когось, хто краще за неї розбирається в житті та пізнав світ. Але чи можливо людині знайти своє щастя користуючись чужими порадами?\nНапевно що так, коли хтось знає людину краще за неї саму. Але проблема полягає в тому, що не кожен здатен зрозуміти навіть себе, не кажучи вже про те, щоб пізнати іншу людину краще за неї саму. Навіть батьки не часто можуть правильно визначитись із майбутнім своєї дитини, і діти в подальшому можуть ані наслідувати професійні прихильності батьків, ані займатись в своєму житті тим родом занять, до якого батьки їх змалку готували. Тому, якщо навіть батьки не завжди достеменно знають власну дитину, яку вони виховували з народження, цілком імовірним є висновок, що людина частіше повинна вирішувати сама, аніж покладатись лише на чужі поради.\nОтже, людина завжди вирішує сама який шлях обирати виходячи з власного уявлення про світ та з чужих порад, які заміняють їй брак досвіду: пізнання світу та себе, як і добра порада, виступає головним чинником при прийнятті такого рішення. Григорій Сковорода пропонує шлях такого пізнання, який полягає у виході за межі буденного життя, розумінні істинної суті речей та явищ, знаходження “істинної людини” і “спорідненої” їй праці, що й приведе людину до щастя, а значить – і до істини. Вірний шлях людини є не лише способом забезпечення свого буденного земного існування, а в першу чергу – вирішує питання стосунків людини з Богом, адже іноді, обираючи життєвий шлях, людина може навіть здійснити вибір між світлом та темрявою і підкорити тому чи іншому своє серце, прагнення, волю, і думки.\nМетою аналізу проблеми людини та її самопізнання в філософії Григорія Сковороди є також знаходження можливості теоретичного застосування отриманих знань в процесі правового регулювання господарської діяльності з надання послуг інтернет-зв’язку. Досліджуючи це питання, необхідно з’ясувати наступне: роль зв’язку та його вплив на пізнання людиною світу; суть та інструменти (“внутрішнє” та “зовнішнє”) правового регулювання господарської діяльності; а також – можливість застосування понять “споріднена” праця та “серце” стосовно діяльності господарюючого суб’єкта.\nКожна людина розмірковує: Як мені стати щасливою або ще більш щасливою чи щасливим? “Де бачив ти звіра або птаха без цих думок? Скажи лишень, де і в чому щастя, яке шукаєш?”, – запитує Григорій Сковорода в “Розмові п’яти подорожніх про істинне щастя в житті” [6: С.329]. Кожен дасть власну відповідь на це питання, оскільки є індивідуальністю зі своїми прагненнями та уявленнями про життя і щастя. Але чому людина взагалі задає собі таке питання? Чи відчуває вона себе щасливою або недостатньо щасливою, чи нещасною? І чи можливо взагалі людні бути щасливою, якщо ніби-то існує такий принциповий сумнів?\nВідповідь на останнє запитання видається очевидною. Так, щастя є осяжним, оскільки людина має про нього уявлення – у своїх мріях кожен створив ідеал і може бути щасливим принаймні подумки. Та цього недостатньо, щоби бути насправді щасливим, тому людина знову повертається до цього питання, тобто - вона прагне досягнення щастя вже зараз або в недалекій перспективі. Таким чином, намагаючись досягнути щастя, ми прагнемо поєднати в нашій реальності те, що існує в наших мріях з тим, що ми фактично маємо – трансцендентне (існуюче в мріях) з буденним буттям, яке ми хочемо змінити для досягнення щастя.\nНаступним питанням, яке дає уявлення про шлях до щастя є: “Чи принесуть мрії бажане?” Адже відомо, що людині властиво помилятись, та що вчитись необхідно як на власному, так і на запозиченому досвіді. Кожен може пригадати, як був щасливий в той чи інший момент відчуваючи “стан радості від того, як склалося життя” [8: С.192]. Та уявлення людини про життя весь час змінюється – сьогодні людина хоче бути космонавтом, а завтра бізнесменом або політиком – тому останнє питання змінюється та породжує низку інших, які можна узагальнити таким: “Яким дійсне незнищенне щастя може бути для мене?”\nЯкщо відповідь на це питання існує, значить існує багато або безліч прикладів успішного досягнення людиною стану щастя, про які вже відомо, оскільки всю історію людство шукало шляхів “стати щасливим” або “більш щасливим”. Крім того, щастя, яке є незнищенним, повинно існувати вічно, тобто – лежати на межі реального та нереального – пов’язане з першим через приклади реальних людей та трансцендувати в “безсмертній” пам’яті людства. Отже, існування справжнього незнищенного щастя може бути доведеним на прикладі незліченної кількості людей, які відчувають себе щасливими або тих людей, які, на нашу думку, прожили або залишили цей світ щасливими, за ознаками, за якими ми можемо впізнати стан щастя в нас самих та в інших людях. Якими ж є основні ознаки щастя?\nГригорій Сковорода з’ясовуючи питання щастя людини прийшов до висновку, що: “Істинне щастя всередині нас”, - тобто, щастя залежить в першу чергу від нас самих. Він, зокрема, зазначає наступні ознаки щастя: “свобода” [6: С.56]; “совість, як чистий кришталь” [С.58]; “зборений гріх” [С.9]; “в святі день” [С.71]; “утіха й радість сердечна” [С.80]; “дух свобідний” [С.84]; “осолода понурою працею вкрита” [С.99]; “веселе серце” [С.116]; “мудрість, веселощі та довговіччя” [С.121]; “добра дружба” [С.127]; “правда” [С.129]; “легке, потрібне, благе” [С.141]; “премудрість” [С.143]; “сяяння в серці, радість життя” [С.343]; “страх Господній” [С.345]; та “мир і щастя в найглибшій точці душі нашої перебуває і є здоров’ям її, а нашим блаженством” [С.370].\nТаким чином, Григорій Сковорода зазначає, що дружба, радість, мудрість та інші якості та чесноти необхідні для відчуття щастя можуть бути притаманні кожному. Хоча наведені ним ознаки є здебільшого не причинами а наслідками дій, які викликають в людині почуття щастя, не можна сказати, що воно залежить повністю чи здебільшого від речей матеріального світу. Навпаки, письменник стверджує, що навіть бідняк може бути достатньо щасливою людиною, не кажучи про людей, що присвятили себе службі іншим або духовному життю, та є чи були щасливими володіючи лише необхідними для існування найбільш розповсюдженими речами матеріального світу: “За золото можеш придбати село, річ важку, але обхідну, а щастя, як річ найнеобхідніша з необхідного, завжди і всюди дається дурно” [6: C.140]. Речі матеріального світу – одяг, їжа та дах над головою справляють певний вплив на досягнення людиною відчуття щастя, але ці чинники не є найважливішими на шляху досягнення людиною щастя, оскільки переважна більшість людей, що хочуть бути більш щасливими, вже мають ці блага, а ті, що вже є щасливими, стережуться від втрати чогось більшого за речі.\nОтже, щастя людини є цілком досяжним і незнищенним, оскільки в його основі є незнищенні цінності; також, воно є природнім станом людини, оскільки ніхто не повинен робити щось непритаманне людині – літати чи дотиком обертати камінь на золото - щоб бути щасливим. Та, хоч багато хто подумки і здатний сягнути цього природного стану, все ж не може досягти його – щастя ніби “вислизає з рук”, хоч і здається доступним. Наступне питання, що постає: “Що відділяє людину від щастя?”, “Що робить людиною нещасливою?” або “Що заважає людині бути щасливою?”\nЯкщо щастя – це природній стан людини, виникає закономірне\nпитання, чому людина невпинно продовжує його пошук? Що змушує людину відчувати страждання, тілесний чи душевний дискомфорт, незавершеність справ, нудьгу або прагнення до чогось, чого вона не досягла, та навіть, якщо людина отримує те, що намріяла собі подумки, все одно не досягає того щастя, яке очікувала або трохи інакше?\nГригорій Сковорода зазначає, що нещастя людини характеризується ознаками протилежними тим, що притаманні щастю: “широкі ворота” (життєвий шлях без дотримання етичних норм) [6: С.59]; “воля наша – пічка ада” (гординя та самовпевненість людська) [С.78]; свідоме обрання “злого” оточення [С.84]; “сум, туга” [C.87]; “гріх” [С.92] та небажання позбавитись “отрути” (гріха) [С.94]; “неспорідненість праці” [C.116]; “беззаконня...ранить душу” [С.121]; “пристрасть...безпутне бажання...мучитель ний дух...заздрість” [С.149]; “власні гадки...наклепники і супротивенці Божі” [C.347] і “думки, що виростають у серці проти Бога” [C.365]; та “втрата життя і миру сердечного” [C.378]. Таким чином, нещастям є все, що позбавляє людину щастя – пристрасті, прагнення до того, що людині не належить, намагання ставити своє “я” понад усе. За логікою доведення природності щастя – негативі явища та риси, які призводять до людського нещастя, також є природними для людини в тому сенсі, що їй не треба використовувати надприродні здібності – застосовувати чари чи магію – щоб вплинути на інших людей та на себе. Тож, чи справді людина, що володіє зазначеними рисами та здійснює такі вчинки не може бути щасливою?\nЛюдина є суспільною істотою – такою, що живе в оточенні інших людей: вона народжується в сім’ї, має батьків та інших родичів, отримує освіту в школі, працює, з часом – створює власну сім’ю, лікується та іншим чином взаємодіє з іншими людьми. Як позитивні, так і негативні вчинки будь-якого індивіда мають той чи інший вплив на інших членів суспільства. Наприклад, якщо людина вчиняє злочин маючи бажання нашкодити іншому та полегшити власне буття, наражається на небезпеку покарання і позбавлення тих благ, які вона здобула внаслідок незаконних дій і, врешті – не досягає тієї мети, яку вона ставила, щоб досягнути щастя в антисоціальний спосіб.\nІншим випадком недосягнення людиною власних мрій та ідеалів є вчинення аморального проступку – нецензурна лайка чи інша непристойна поведінка в спілкуванні з оточуючими. Внаслідок такої поведінки – людина позбавляється значною мірою спілкування з людьми, співчуття, дружби, любові та інших проявів людяності стосовно неї, що робить її нещасливою в близькій чи віддаленій перспективі. Складнішою є проблема вчинення “зла” задля досягнення “добра”. Супутніми ознаками зла у вчинках людини є “насилля, жорстокість, страждання, несвобода” [8: С.60]. В світі нерідко зустрічаються зовнішні прояви “зла” для досягнення цілей, які більшою чи меншою частиною суспільства вважаються добром: 1) визнані більшою частиною суспільства – вимушене вбивство злочинця, який не відмовився від злочинних намірів або покарання особи, яка вчинила злочин; покарання дитини з метою примусити її до виконання волі батьків або покарання її за проступок з метою не повторення нового; примус осіб, які порушують ті чи інші правила суспільного життя, до виконання покладених на них зобов’язань тощо; 2) та меншою - бомбардування цивільного населення з метою примусити країну до миру та припинення війни; вилучення предметів вжитку для суспільних потреб, що призводить до масових смертей осіб позбавлених цих речей тощо.\nПерша група вчинків в більшості випадків не є джерелом нещастя людини, оскільки вважається, що людина діє в рамках припустимих законів суспільства. Щодо другої групи вчинків – знищенню підлягає суб’єкт, який безпосередньо не вчиняє насильства, та “мета не завжди виправдовує засоби”. Отже, чи є така діяльність перешкодою в досягненні щастя людини, що її здійснює? Чи може зло бути зупинене такими методами, чи все ж, необхідно дотримуватись “правил гри”, за якими “вагові категорії борців” повинні збігатись? Людство й досі не може однозначно відповісти на ці питання.\nТаким чином, як і у випадку із щастям, перепони, які не дають людині досягти щастя, знаходяться всередині неї – невірно спрямовані бажання та воля можуть створювати в душі людини “пічку ада”, позбавляти її “життя й миру сердечного”. Крім того, навіть елементарне нерозуміння людиною свого призначення або прийняття невірного рішення під час обрання професії чи навчання, може виявитись фатальним для щастя людини. В окремих випадках, “розв’язання” проблем задля “добра” ставить питання, на які може відповісти лише людина, що виконує відповідні дії або така, що має істинне відчуття добра і зла для того, щоб бути суддею. Яким же чином людина може запобігти помилкам та бути впевненою, що вона на вірному шляху та врешті-решт досягне щастя?\nГригорій Сковорода розв’язує проблему людини виходячи з власного\nдосвіду, тим самим стверджуючи вірність давнього вислову, який вразив глибиною Сократа: “Пізнай самого себе” [9: С.41]. “Одкровення”, яке переживає Сковорода як “велике просвітлення духу”, відбулося під час перебування “в Охтирці після від’їзду з Києва, де він передчув моровицю”, і дає йому змогу відчути “чисте буття” [5: С.16]. “Як близько біля нас є вище існування” [5: C.17], - говорить пізніше Григорій Сковорода, засвідчуючи вірність обраного ним шляху “присвяти себе синівській слухняності Духу Божому” [10: С.213]. Яким же чином він досягає “просвітлення” – руйнування межі буденності та досягнення “найвищого ступеню містичного переживання” [10: С.213]?\nДля відповіді на це питання необхідно зрозуміти сутність вислову “просвітлення духу”, оскільки сучасна наука експериментально поки не знайшла такої складової людини, як і душі, так само як і не заперечила їх існування. Вперше в християнській науці про триєдність людини, в якій, крім тіла, вміщені також дух і душа, заявляє в третьому столітті Оріген: “Дух дарований Богом ... спрямований до добра й істини. Душа ... вибирає між добром і злом” [9: С.64]. Навіть видатний вчений - академік Вернадський визнає, що світ не можна пізнати за допомогою лише раціонального наукового мислення: “Наука є величезна сила, але не може дати повного уявлення про життя” і тому необхідно “залишити релігію чи мистецтво” [4: С.76].\nСправді, людина не знає звідки в неї беруться ті чи інші думки, хоча карта електричної роботи мозку дає вченим підставу припустити, що він є їхнім джерелом. Однак, лише кілька відсотків головного мозку людини (кора) контролює його діяльність, решта – світ невідомого, “безмежний космос”, яким також живе людина, що може поставити під сумнів припущення про повний контроль мозку (раціонального начала) над її думками або їх джерелом. Більше того, любов, гнів, ненависть та інші сильні душевні переживання іноді можуть бути непідвладні контролю людини, як би вона не намагалася себе стримувати або відганяти від себе різні думки, що дозволяє припустити наявність причини щастя або нещастя в іншому вимірі ніж буденність підконтрольна раціональному мисленню.\nЗ вищезазначеного логічним та таким, що задовольняє людину як складну істоту, є рішення Сковороди в процесі самопізнання застосовувати не лише власний розум, але й почуття, оскільки саме відчуття людиною щастя, а не позбавлені почуттів логічні розмірковування, призвели його до висновку про тісний взаємозв’язок “щастя” та “істини”, чим він “зняв межі між практичною і теоретичною філософією” [2: С.281]. Людина вже не обмежена в своєму пізнанні лише теоретичними розмірковуваннями на тему – що є щастя та істина, але здатна вийти за межі буденного життя та досягти того стану радості, істини, миру та душевного спокою, який є притаманний істинній, а значить – щасливій людині. Що ж дає більш повне уявлення про людину та світ?\nКоли йдеться про людину як соціальну істоту, часто говорять, що вона “щиросердна” або в неї “кам’яне”, “м’яке”, “заяче”, “вовче”, “лицарське” або “лев’яче” серце”. Чому саме серце, а не печінка чи нирки – адже вони також важливі? Мабуть тому, що коли ми відчуваємо сум, жаль або смуток, ми кажемо “серце щемить”, коли наповнюємось щастям – що воно “радіє”, коли поздоровляємо когось з великою радістю, то – надсилаємо “сердечні”, “щирі” або “душевні” привітання. Таким чином, добрі чи погані думки “зароджуються вглибині людського серця”. Лише очистивши серце людина може побачити істину та досягти щастя: “думка – головна наша й середня точка ... вона зчаста серцем зветься ... головна наша людина” [6: С.157]; “напиши на серці, що скрізь ... є суд Божий” [С.146]; “годі тобі бути чесним, коли не попустиш, щоб Бог переродив серце” [С.148]; “кожен є тим, чиє серце в ньому” [C.152]; “не впускають тут нікого з однією половиною серця” [C.181]; “слово Царства Божого всередині серця ... хто пізнав себе ... знайшов скарб” [C.213] тощо.\nПідсумовуючи сказане, Григорій Сковорода навчає “кордоцентризму “філософії серця” людини [7: С.40], який є ключом не лише до розуміння шляху пізнання та удосконалення людини, але й до досягнення нею справжнього щастя. Оскільки людина є складною істотою, в якій окрім тіла присутні також дух і душа, пізнання світу та самої людини залежить не лише від раціонального мислення, але й від почуттів, які керують людиною та допомагають їй усвідомити істинне буття. Стверджуючи вірність обраного шляху Григорій Сковорода власним досвідом вже за життя досягає стану “духовного просвітлення”. Наступні питання: Що таке істинна людина або серце та яким є світ?\nДумка про істинне та зовнішнє у світі та взаємозв’язок цих двох начал турбує людство здавна - в різні часи різні філософські школи заперечували існування або реальність одного світу на користь іншого. Наприклад, Платон був переконаний, що світ пронизують ідеї речей або структура світу, яка є справжньою на відміну від видимого світу “смертних речей”, а життя людини нагадує життя “в темній печері”, в яку лише проникають нечіткі тіні “безсмертних речей” [9: С.43] і для подолання цієї омани людина повинна осягнути цю ідею, щоб отримати “просвітління” [C.45]. Його учень, Аристотель, заперечив думку вчителя та повернув “печерній людині” реальність, а “розумній душі людини” відвів роль злиття із “всесвітнім розумом” після смерті людини [C.46]. Григорій Сковорода розвинув ідею про дві натури світу, які безпосередньо пов’язані один з одним, перебуваючи водночас разом: “... старе небо і стара земля ...Скрізь ... новий світ ... Скрізь” [6: С.311]. На запитання, як поєднані натури світу, він відповідає: “Так, як тінь з її деревом ... тінь в одному, а яблуня в іншому місці ... старий світ є тінь нового” [С.311].\nГригорій Сковорода навчає про необхідність розуміння істинного світу задля отримання “просвітління” та наслідування світу любові і вічного життя. На думку філософа, істинний світ, натура, не знаходиться десь далеко – як тінь пов’язана з деревом, він одночасно поряд в двох вимірах, або конкретніше – в речах та подіях та їх сутності. Наприклад, істинна людина є в самій людині: “одна річ бачити тінь дуба, а інша – саме дерево” [6: С.156]; “все підпорядковане нашим думкам” [там же]; “дума – головна й середня наша точка … головна наша людина” [там же]; “потрібне тобі істинне око, щоб бачити ще й невидиме”[C.158]; та “істинна віра й око – одне й теж” [C.159]. Аналогічна ситуація відбувається й у світі: “Слово Боже, поради і думки його ... по всьому матеріалі у Всесвіті нечуттєво простягається ...” [C.163]. Більше того, хоча людині невидиме може здатись неіснуючим або слабким, воно має потугу й силу: “в малім зачиненім зерні сховалася й нова солома” [C.168]; “душа – це справжнє єство .. і сила ... непомірна втрата згубити себе самого, хоч би хтось заволодів всіма Коперніковими світами” [C.168]; “не очима вибирають; ми перевіряємо, чи чисто дзвенить” [C.125].\nПісля розуміння ідеї про істинний світ та катарсису (очищення душі) до людини повинне прийти просвітління щодо всього існуючого довкола неї. Однак, це не є інший світ – це друга натура, або зворотна медаль того самого світу, в якому існує людина, і зовнішність є не менш важливою ніж те, що вона вміщує: “зрозумій єдине яблучне зерно ... в ньому дерево з коренем, з листям і плодами сховалося ... садів мільйони ...” а тому, “якщо хочеш пізнати щось у дусі чи в істині, розглянь спершу в плоті” [6: C.313]. Друга, або істинна натура нашого світу, полягає в функції звичного для нас світу після того, як ми начинаємо розуміти, що самі змінюємося. Так, відчуття Божої любові ніби оновлює чуття й людина відкривши своє серце Богу вже не є буденною “земною” людиною - не тільки вона, але й світ довкола неї змінюється.\nПереміна, що справді змінює людину не може бути непомітною іншим – від такої людини виходить світло мудрості, й незвичної жертовної любові: для християнина найвищим благом є віддати власну душу за друга тощо. Отже, в кожній людині існує дві натури, одна з яких – зовнішня людина, яка є натяком на значно більший потенціал захований всередині, який може розкритися лише після того, як вона повністю підкорить свою волю Божій та стане жити в його любові. Тут, перша натура вміщує другу натуру, яка стає видимою лише істинній людині; і другу натуру світу може побачити лише людина, яка зрозуміла необхідність пізнання себе та світу. Для того, щоб досягти цього стану – людина повинна приборкати свою власну волю, щоб отримати істинну свободу, пережити “друге народження”, духовне. Шлях до нової людини є легким: “знищ власну волю” [6: С.78]; “слухай себе” і “шукайте спершу Царства Божого і правди його” [C.212] тощо.\nЧи можна стати вільним, підпорядковуючи власну волю? В цій антитезі, на перший погляд, міститься суперечливість. Відповідь можна знайти зрозумівши стосунки людини з Богом. Як зазначено вище, людина складається з трьох складових – духа що спрямовує її до істини, душі, що обирає між добром та злом і тіла, яке шукає забезпечення свого існування та своєї сім’ї в буденному житті. Незважаючи на те, що вже має духовну складову, зовнішня людина не може знайти істинного шляху, бо вона поки нездатна побачити істину живучи не за духом. Наслідком такого блукання є також неспроможність досягнути щастя. Таким чином, людина, яка підпорядковує свою волю Божій, до цього нездатна користуючись власною волею та розумом знайти шлях істини або привести себе до щастя і трансцендувати за межі буденного буття, а також досягнути істини, не стає невільною. Навпаки, вона навчається життю за іншими законами, які є неважкими, оскільки потрібне не є важким, а непотрібне – навпаки. Так як і діти, своїм розумом та власною волею не можуть вирішити багатьох питань, підкорившись батьківській волі, швидше можуть досягнути успіху в справах та в житті.\nЛюдина створена вільною, принаймні вона здатна розпоряджатись собою та обирати між добром та злом в своєму житті. Стосунки людини з Богом такі, що він створив її вільною обирати і не бажає її примушувати та дає можливість зробити свідомий вибір, бо “зацікавлений у вільному самовияві” [4: С.173]. Та навіть людина, яка обрала істинний шлях, повинна працювати для того, щоб пройти його до кінця, про що Сковорода пише в байці “Фабула”: “То труд, - каже дід, - прожити несхибно, Аж доки живеш, боротись потрібно” [6: С.84] . Наслідком такої праці є стан, про який Сковорода каже: “Не живу аз, но живет во мне Христос” [10: С.163] та коли “дуже важко бути злим, легко бути добрим” [C.191]. Таким чином, Григорій Сковорода наголошує, що шлях до істини, або “щастя, залежить не від наук ... урядів ... багатства, а лише від того, щоб охоче віддатися волі Божій” [C.186], але обирати чи не обирати цей шлях – це свідомий вибір людини, в чому і проявляється її свобода. Яким же є світ, де живе людина, та як вона з ним співвідноситься?\nЯк зазначалось вище, окрім поділу усього в світі на видиму, тобто зовнішню, та невидиму, істинну, натури, Григорій Сковорода навчає, що світ складається з трьох світів, які взаємодіють та доповнюють один одного: першим, “великим”, є “всезагальний і світ населений, де живе все народжене .... складений із незліченних світ-світів”; другий – “мікрокосм ... або людина”, та “світ символічний, тобто Біблія” [3: С. 274]. Який сенс поділяти світ на три, якщо вже існує поділ на натури та чому людина є відділеною від великого загального світу?\nПо-перше, назва “мікрокосм” свідчить про те, що людина є складовою частиною загального світу. Це рішення людини, завдяки якому “людина ... усвідомлює свою відокремленість” [3: С.277]. Чи людині необхідно пізнавати зовнішній світ? Так, оскільки, як вище згадувалось, маючи уяву про яблучне зерно, людина може зрозуміти навіть яблуневі сади, які з того зерна можуть вирости, тому й необхідне пізнання матеріального світу для розуміння того, що ховається під його поверхнею. Крім того, скільки, на думку Сковороди, “матерія у своєму бутті цілком несамостійна ... пасивна та потребує Божої допомоги”, отже “Дух все-на-все вылепливает … ее содержит” [10: С.87]. Таким чином, досліджуючи світ, людина краще розуміє свою роль в ньому та ліпше може виконувати своє призначення.\nНаявність третього світу - другого світику - Біблії, є необхідним для того, щоб забезпечити зв’язок двох інших світів, зокрема, людини, з Богом. Яким чином здійснюється це зв’язок? Виходячи із вчення про дві натури, Сковорода також вважає, що істинний зміст Біблії може відкритись не кожній людині: “З преподобним преподобним будеш” [6: С.115]. Крім того, вона є необхідною для “другого народження” та пізнання істинного, для чого треба “дати місце в ... серці ... Божому словові. Коли його благодать повіє на нас, тоді нам усе простим і прямим здасться” [C.170]. Яким же чином можна відчути легкість, про яку говорить філософ?\n5. “Споріднена праця”, як результат пізнання\nЛюдина в буденному житті, як зазначалося вище, часто керується своїми власними думками та нахилами душі, які не завжди можуть відповідати її здібностям, можливостям та устремлінню бути щасливою. Іноді вона може навіть помилятись щодо розуміння явищ добра і зла. Отже, віддаючи перевагу зовнішньому – багатству, успіху, славі тощо, під час прийняття важливих рішень, людина позбавляє себе шансу побачити можливу помилку в обраному шляху. Це може як нашкодити їй в процесі досягнення мети, так і завадити отримати бажаний результат, такий яким вона його собі уявляє – підірвати здоров’я або змарнувати життя на те, що їй насправді непотрібно було.\nНаприклад, дуже вдало змальований образ людини, що займається не свою справою в “Байці про котів”, де “заслужений кіт”, що повчає молодого премудрощам лову мишей, скаржиться учню на причину безсонної ночі: “Отож, як згадаю човна, сітку та воду, жахливо стає на душі.” [6: С.431] Якщо цей випадок описує, як людина робить себе нещасливою через невідповідність справі, то наступний приклад з байки “Олениця та кабан” змальовує інші крайнощі – людину, яка хоче бути не тим, чим вона є хоча би частково могла би стати: “Чому звеш мене Кабаном? ... я вже почесно названий Бараном. На се маю патент, що рід мій ... почеснійших бобрів ... ношу ... здерту з вівці шкуру.” [C.124] Однак, сутність “його благородія” важко приховати від людського ока: “Ми, прості, судимо ... за справами. Ви ж так само ... риєте землю і ламаєте тини. Дай вам ... бути й конем!” [C.124]\nТаким чином, Григорій Сковорода приходить до ідеї “спорідненої праці”, згідно з якою лише людина, що займається діяльністю яка викликає захоплення та радість в душі, є щасливою в житті та успішною в справі: “З різними природними нахилами й життєвий шлях різний ... кінець – чесність, мир та любов” [6: C.105]; “коли немає спорідненості ... що може дати досконале вчення?” [C.113]; “занедбавши споріднену роботу ... терплять їдучішу й більшу нудьгу, ніж ті, що працюють без ослабу” [C.116]; “не можна впрягти у воза коня з ведмедем”  . Як зробити вірний вибір? Для цього необхідно покладатися не лише на свою волю, оскільки лише людина, що пізнала себе, спроможна зробити цілком вірний вибір: “це є щасливо з Богом уступити у звання ... вникнувши в самого себе і послухавши Святого Духа” [C.127]; “Він один знає, що тобі споріднене, тобто корисне” [C.420].\nЗалишається питання: Чи може діяти людина відповідно до своєї натури вчиняючи злочини? Як зазначено вище, такий шлях не приводить людину до щастя та істини, а значить, не може бути правильним. Невирішеним залишається питання про шлях людей, які не можуть займатись спорідненою працею в силу об’єктивних чи суб’єктивних обставин. Крім того, людині може подобатись в різний час різна діяльність, тому ідея спорідненої праці може мати широкий вжиток, не занадто обмежуючи її у виборі діяльності в силу значного творчого потенціалу людини.\n#4 10.05.2011 14:46:12\nВ процесі стосунків із зовнішнім світом людина використовує зовнішні можливості органів чуття – зір, слух, нюх та дотик, а також внутрішні можливості – розмірковування та почуття. Пізнання світу людиною залежить від якості інформації, що сприймається нею, спроможністю сприйняття зовнішнього світу та її аналізу. Під час взаємодії зі світом людина контактує як безпосередньо, так і за допомогою різноманітних засобів, інструментів, серед яких зв’язок займає важливе місце, оскільки створює можливість спілкування з іншими людьми дистанційно та вирішувати питання в різних сферах діяльності. Чи може людина застосовувати розум та почуття під час спілкування на відстані?\nЯк зазначалося вище, для людини є властивий прояв зовнішнього та внутрішнього одночасно. Під час використання зв’язку відбуваються ті ж самі процеси, що й при безпосередньому спілкуванні: людина говорить, висловлюючи думки та почуття вголос під час розмови по телефону чи Скайпу, або пише електронні чи паперові листи. Тобто, людина пі час використання засобів зв’язку відчуває настрій того, хто знаходиться “на лінії” та має можливість передавати свої почуття та міркування впливаючи на співрозмовника.\nОтже, як і під час безпосереднього спілкування людина може або сприймати події світу такими, як вони є, або помилятись щодо їх суті, так і під час використання зв’язку людина може помилятись або робити неправильні висновки. Неякісний зв’язок може ще більше сприяти помилковому уявленню про світ: неякісні кольори або нечіткі форми не дадуть людини правильного уявлення про товар; перешкоди на лінії завадять розумінню психологічного стану співрозмовника; нечіткий текст факсограми може завадити бізнес-операції. Таким чином, значна частина інформації про світ надходить до суб’єктів господарювання через мережу Інтернет, що й викликає необхідність правового регулювання цього інструменту.\nПравове регулювання будь-якої діяльності спрямоване на усталення вже існуючих суспільних відносин, оскільки повинно відображати процеси, що існують в суспільстві та спрямовувати їх в загальноприйняте суспільством русло діяльності. У зв’язку з цим, правове регулювання відображає лише частину відносин, що регулюються, яка є суспільно значимою. Виникає запитання: Що саме повинна регулювати держава з метою забезпечення прав та свобод як споживачів, так і надавачів (провайдерів) послуг або продавців товарів? Відповідь на це запитання лежить в тому зовнішньому прояві, що є метою здійснення господарської діяльності одним суб’єктом та споживання її результатів – іншим.\nВідповідно до ст. 3 Господарського кодексу України основою діяльності суб’єктів господарювання є мета – “діяльність на ... надання послуг”, що мають “ціновий вираз”. Отже, будь-яка зовнішня діяльність суб’єкта господарювання має внутрішню складову – виробити той чи інший товар та відчужити у визначений сторонами спосіб за визначену ціну. Суб’єкти господарювання в свою чергу поділяються непідприємницькі та на підприємницькі. Зовнішня діяльність останніх – виробництво товарів чи послуг – має за мету отримання прибутку, який не може бути “самоціллю”, щоб не призвести до “любостяжання” (зажерливість), бо не можна служити двом “господарям” одночасно. Таким чином, в внутрішньою стороною здійснення провайдерами інтернет-зв’язку підприємницької діяльності є надання належних послуг. З іншого боку, споживачами послуг є також суб’єкти господарювання, в чому ж відмінність сутності діяльності останніх?\nСпоживач будь-якої послуги очікує від неї задоволення потреб, а споживач – суб’єкт господарювання – його господарських потреб. В будь-якому випадку, внутрішньою стороню такого взаємозв’язку є сполучення господарюючих суб’єктів з клієнтами, базами даних та іншими ресурсами мережі Інтернет, а зовнішньою – відносини з підключення до світової мережі, підтримання її функціональності, технічне обслуговування та надання додаткових чи супутніх послуг, які опосередковано стосуються комунікації – поштові сервіси, захист від проникнення шкідливих програм тощо, якщо це не є предметом самого договору iнтернет-зв’язку. Яким є місце держави в регулюванні відносин цих сторін?\nДержава, як регулятор, зобов’язана в першу чергу забезпечити діяльність всіх суб’єктів господарювання в законному полі. Таким чином, зовнішньою стороною регулювання державою господарських відносин є здійснення необхідних заходів – прийняття законів, контроль та сприяння розвитку господарюючим суб’єктам на рівних умовах з урахуванням встановлених законом обмежень. Внутрішня сторона правового регулювання полягає в забезпеченні суспільства тим обсягом якісних товарів та послуг, які необхідні для успішного функціонування ринку та задоволення існуючого в суспільстві попиту. Таким чином, держава як регулятор в першу чергу забезпечує досягнення наступних цілей: наявність вільного доступу до ринку послуг як провайдерів так і споживачів; попередження та припинення монополізації ринку та інших неконкурентних явищ, що погіршують стан суб’єктів господарювання; та надання якісних послуг.\nПідсумовуючи, зовнішнє в правовому регулюванні полягає в засобах, що забезпечують діяльність суб’єктів правового регулювання господарської діяльності - технічного забезпечення взаємовідносин між сторонами, зокрема, в укладенні необхідних договорів, прийнятті відповідних законів та здійснення правозастосовчих заходів з метою досягнення істинної мети учасників господарських відносин. До внутрішньої складової правового регулювання відноситься в першу чергу – задоволення потреб споживачів в отриманні якісних доступних послуг на ринку, який вільно функціонує та надає учасникам можливість отримувати інформацію та користуватись іншими властивостями мережі Інтернет відповідно до світових стандартів, та забезпечення ведення діяльності чисельними провайдерами послуг для досягнення ними та споживачами їхніх цілей.\nЧи можливо порівняти людину із господарюючим суб’єктом? Чи можливо застосувати принцип споріднено праці для здійснення господарської діяльності в правовому полі? Для відповіді на ці питання необхідно звернутись до сутності поняття “споріднена праця”. Вона характеризується здійсненням людиною діяльності, що є приємною для неї вже в самому процесі її здійснення, ще до отримання результату, відповідає її природі тощо. Що ж означає “бути приємним” в розумінні суб’єкта господарської діяльності? Чи може він “відчувати” “емоції” та чи можливо здійснити їх регулювання?\nПо-перше, суб’єкт господарської діяльності не є абстрактним монолітним утворенням або уявною людиною-підприємцем, який не обмежується лише зовнішніми ознаками – назвою, торговою маркою, установчими документами або засобами виробництва. Як і будь-який інший суб’єкт, він є тим, з чого складається та за якими принципами - “серцем” - він діє. Таким чином, в першу чергу суб’єкт господарювання є трудовим колективом або підприємцем.\nПо-друге, господарюючі суб’єкти мають чітко визначене призначення та цілі діяльності, для яких ці суб’єкти власне і були створені. Так, провайдери інтернет-послуг теоретично можуть надавати увесь спектр послуг, які пов’язані з Інтернетом, а фактично – лише ті, які є дозволеними, доцільними та можливими для такого провайдера. В більш вузькому розумінні такі суб’єкти надають лише ті послуги, які безпосередньо або опосередковано, але мають відношення до зв’язку в мережі Інтернет. Отже, провайдер має чітко визначене ним та наявними можливостями поле діяльності, яке є його головною функцією в стосунках з державою та споживачами.\nПо-третє, навіть у своїх стосунках зі споживачами – суб’єктами господарської діяльності, провайдер послуг вступає формально у відносини з організаціями, а фактично – з тими людьми, які виконують їх функції. Оскільки результатом їхніх стосунків є якісний продукт, який включає також сервіс, рівень обслуговування та навіть персональні відносини між працівниками цих організацій, можна зробити висновок, що в певній частині їх результатом є “задоволення”, “досягнення” та “радість” або інші “емоції” залежно від рівня цих результатів.\nВищезазначене свідчить про можливість застосування понять “споріднена праця” та “серце” до господарюючого суб’єкта, працівники якого відчувають певні “емоції”, що характеризуються рівнем їх “задоволення” та споживачів від здійснюваної ними діяльності, які оцінюють весь спектр взаємодії як “позитивний” чи “негативний”. Отже, працівники або підприємець можуть бути серцем суб’єкта господарювання та виконувати “споріднену працю”. Яке ж практичне застосування “спорідненої праці” в діяльності суб’єкта господарювання? Фактично, за наслідками діяльності, яка зазвичай підбивається за підсумками року, такий суб’єкт покращує ті його складові, що не принесли йому достатнього успіху – здійснює реорганізації, змінює або перекваліфіковує працівників, відкриває філії та представництва тощо. В чому ж може полягати роль держави в процесі сприяння “спорідненості праці” господарюючого суб’єкта?\nДержава є стороннім суб’єктом в ринкових відносинах і втручається в господарські правовідносини лише в разі необхідності, часто виконуючи контролюючу функцію. Вона здійснюється ще на стадії утворення суб’єкта – з метою визначити належну матеріально-технічну базу та засвідчити дотримання необхідних фахових та інших вимог, що ставляться або готовності суб'єкта до початку діяльності; держава проводить відповідні фінансові та технічні перевірки з тією ж метою. Таким чином, вона гарантує спроможність провайдера надавати якісні послуги, та може сприяти працевлаштуванню працівників, для яких його функції є "спорідненою працею".\nВирішуючи питання проблеми людини, Григорій Сковорода виходить з визначення самого поняття щастя, як головного питання – нема “звіра ... птаха без цих думок” [6: С.329] . Саме щастя людини полягає в радісному та піднесеному стані душі та внутрішньому мирі, завдяки якому людина відчуває благодать та здатна бути щасливою в майже усіх життєвих ситуаціях: звичайні життєві труднощі, хоча і впливають на рівень добробуту та благополуччя такої людини, але вона живе не лише в буденному вимірі життя, тому має те саме незнищенне щастя, яке криється глибоко в людини і стає її невід’ємною частиною.\nДосягнення такого стану можливе після розуміння людиною причин її щастя та нещастя. До причин останнього філософ відносить життєвий шлях без дотримання етичних норм, гординю та самовпевненість, свідоме обрання “злого” оточення та неспорідненість праці або навчання [6: С.59, 78, 84, 116]. В той час, як “споріднена праця” приносить людині насолоду в самим процесі її здійснення, “неспоріднена праця” виснажує душу людини. Але не будь-яка людська діяльність, що приносить задоволення, стає спорідненою – злодій діє всупереч своїй натурі і суспільству, внаслідок чого отримуючи тимчасове задоволення він штовхає себе у ще більший вир нещасть.\nТа не лише розуміння причин нещастя та шляху до щастя приводить людину до бажаного, потрібне також пізнання людиною самої себе та “просвітління духу”. Останній чинник і є вирішальним в розумінні людиною істинної сутності явищ та речей світу, оскільки людина, яка спромоглася цілком приборкати власні бажання і підпорядкувати свою волю волі Божій, стає насправді вільною істинною людиною. Незважаючи на видиму суперечливість цього висновку, людина здатна та повинна обирати все своє життя між добрим та злим, що й буде керувати її серцем, а значить і думками і самою людиною, тому: “Аж доки живеш, боротись потрібно” [6: С.84].\nВ цьому “другому народженні” відіграє важливу роль розуміння світів: великого всесвіту “всього народженого”, людини, як малого світику, та Біблії, що дає змогу людині контактувати з Богом та розуміти істину: треба “дати місце в ... серці ... Божому словові. Коли його благодать повіє на нас, тоді нам усе простим і прямим здасться” [3: С.274]. Отже, істинна людина почне бачити світ, який є його внутрішньою натурою; змінюється сприйняття світу, коли вона в “яблучному зерні .. побачить дерево ... сади” [C.313] і зрозуміє, що зовнішня людина є натяком на більший потенціал всередині її.\nКульмінацією розвитку істинної людини є розуміння нею “спорідненої праці”, яка викликає захоплення та радість в душі, робить людину щасливою в житті та успішною в справі: “З різними природними нахилами й життєвий шлях різний ... кінець – чесність, мир та любов” [6: C.105]. Такий вибір можливий саме тому, що людина вже не покладається на свої лише волю, прагнення та бажання, але змогла “ щасливо з Богом уступити у звання ... вникнувши в самого себе і послухавши Святого Духа” [C.127], який “один знає, що тобі споріднене, тобто корисне” [C.420].\nНе претендуючи на досягнення такого стану, в дослідженні зроблено спробу зрозуміти можливість застосування ідеї “двох натур”, “серця” та “спорідненої праці” Григорія Сковороди в питанні правового регулювання господарської діяльності з надання послуг інтернет-зв’язку.\nПо-перше, оскільки сучасна людина в своїй діяльності часто використовує Інтернет для пізнання світу, отримуючи через нього значну частину інформації, держава повинна гарантувати надання послуг інтернет-зв’язку такої якості, щоб попередити викривлення сприйняття світу.\nПо-друге, правове регулювання даного виду діяльності повинно забезпечити внутрішню сутність цієї діяльності – вільний доступ споживачів до якісних послуг, що надаються відповідними провайдерами, за допомогою зовнішніх засобів у вигляді нормативних актів, що відповідають її внутрішній сутності.\nПо-третє, оскільки “серцем” суб’єкта господарювання є люди, необхідність надання якісних послуг може сприяти виконанню такої діяльності особами, для яких вона є “спорідненою працею”.\n2. Жулинський, М. Г.\n3. Історія Української філософії.\n4. Нестеренко , В. Г.\n5. Роменець, А.\n6. Сковорода, Г.\n7. Табачковський В.\n8. Хамитов, Н. В. Этика и эстетика. Словарь ключевых терминов [Текст] / Н. В. Хамитов, С. А.Крылова, С. Минева.\n9. Хамітов, Н.В. Історія філософії. Проблема людини та її меж [Текст] : посібник / Н.В. Хамітов, С.А.Крилова, Л.Н. Гармаш.\n10. Чижевський, Д. І.\n#5 23.05.2011 23:07:02\nНедарма люди кажуть, що щасливі всі однаково, а нещасливі - кожний зі своєю історією\n#6 25.05.2011 06:55:16\nСоціальні мережі Інтернету сприяли масовому зібранню людей, що призвело до зміни режимів у деяких країнах Азії та Близького Сходу. Якою має бути позиція держави у правовому регулюванні послуг соціальних мереж?\n#7 27.06.2011 16:51:08\nІнтернет - як і будь-яке технічне досягення не є злим чи добрим. Але його використання з незаконною метою заборонено.Хоча інтернет є явищем міжнародним, але доступ до інформації шкідливого змістиу повинен контролюватись на місцях - як-от зображення неетичного змісту, порушення авторських прав, промислової власності тощо. Отже, якщо влада вважає, що за його допомогою вчиняється злочин, вона повинна запобігати його вчненню наявними та достатніми засобами. В будь-якому випадку, влада повинна мати механізм для контролю за шкідливим змістом - масове відключення людей від зв'язку зі світом, який все тісніше входить в їхнє життя, може призвести до непередбачуваних наслідків.


Майдан новини. Головні новини та публікації по темі майдан на проекті Фокус.ua - Популярні теги - Фокус\n9 березня на честь для народження українського письменника Тараса Шевченка на Майдані Незалежності в Києві відбувся симфонічний концерт Вільне небо / Free Sky. За інформацією Офісу президента України, головний меседж концерту — заклик до західних партнерів зупинити війну та закрити небо над Україною.\n09 лютого 17:09\nУчасникам Революції Гідності та їхнім сім'ям у Києві виплатять грошову допомогу\nЗгідно з рішенням місцевої влади, розмір виплат коливатиметься від 1 100 до 1 500 грн залежно від категорії громадян.\n09 лютого 14:06\nПідозрюваним ДБР висунуло звинувачення в перевищенні влади та в розтраті бюджетних коштів, справу передають до суду.\nПід час спілкування з журналістами слідчі запевнили, що у вбивстві та тортурах активіста підозрюють двох людей.\nПротестами вже охоплено 14 міст, а люди починають будувати наметові містечка. При цьому силовики оточують цілі квартали, а журналісти фіксують масові затримання.\nПроєкт "Стіна" та Майдан. Яценюк зняв про себе "правдиву історію" та озвучив її англійською\nКолишній голова українського уряду у фільмі про себе заявив, що прийшов до влади, коли в країні "загалом них… не було, крім повного п…".


Російського майора судили за шпигунство - Світ - TCH.ua\nВ ході процесу Юреня визнав себе повністю винним і щиросердечно зізнався в скоєному. © Архів\nСвіт 29 жовтня 2007, 14:43\nМосковський окружний військовий суд засудив до семи років ув’язнення військового за шпигунство на користь польських спецслужб.\nМосковський окружний військовий суд засудив до семи років ув’язнення військовослужбовця одного із з'єднань Московського військового округу майора Сергія Юреня за шпигунство на користь польських спецслужб. Про це передає агентство „РІА Новини” із залу суду.\nЗа даними ФСБ РФ, Сергій Юреня в 2005 році був завербований польськими спецслужбами і в 2005-2006 роках за грошову винагороду в збиток зовнішньої безпеки Росії зібрав і передав їм відомості про дислокацію, підлеглість та озброєння низки військових частин і з'єднань Московського військового округу.\nСлідство вважає, що Юреня за завданням іноземної спецслужби зробив конкретні кроки для проникнення в кадровий апарат ФСБ Росії. Згідно з висновком експертів, передані Юренем представникові іноземної спецслужби зведення є достовірними і складають державну таємницю.\nКримінальну справу проти Юреня 6 березня 2007 року порушило Слідче управління ФСБ Росії за статтею 275 УК РФ (державна зрада у формі шпигунства).\nПід час попереднього слідства Юреня визнав себе повністю винним у державній зраді. У серпні 2007 року кримінальна справа була направлена на розгляд до Московського окружного військового суду. Згідно вироку, Юреня відбуватиме покарання в колонії строгого режиму. Як додаткова міра покарання суд позбавив підсудного звання майора.\nСуд визнав військовослужбовця винним за статтею 275 УК РФ - "державна зрада у формі шпигунства". Ця стаття передбачає мінімальний термін покарання у вигляді 12 років позбавлення волі, проте суд призначив Юреню покарання нижче мінімальної межі.\nБуло враховано, що в ході процесу Юреня визнав себе повністю винним і щиросердечно зізнався в скоєному. Як пом'якшувальну обставину суд також взяв до уваги, що у обвинуваченого є малолітня дитина.\nЯк розповів прокурор Раміл Шакуров, Юреня мав намір стати подвійним агентом. "Він був затриманий при виконанні чергового завдання польських спецслужб, він повинен був проникнути в органи ФСБ РФ", - розповів Шакуров.\nПрокурор також уточнив, що польські спецслужби пообіцяли заплатити підсудному 1 тисячу євро за зібрану інформацію, проте, коли Юреня передав інформацію, він отримав всього 500 євро.\nШакуров повідомив, що він задоволений вироком суду, не дивлячись на те, що в ході дебатів сторін він просив засудити Юреня до 15 років ув’язнення.\n"Я задоволений вироком суду, оскільки Юреня визнаний винним в повному об'ємі", - сказав Шакуров.


Xiaomi випустила нові телевізори Mi TV 4X Pro і Mi TV Pro 4A\nXiaomi випустила нові телевізори Mi TV 4X Pro і Mi TV Pro 4A\nКитайська компанія Xiaomi на спеціальному заході в Індії представила нові телевізори Mi TV 4X Pro і Mi TV 4A Pro.\nЗ назв телевізорів не складно здогадатися, що вони стали вдосконаленими версіями торішніх Mi TV 4X і Mi TV 4A.\nЗагальними особливостями новинок виявилися однокристальна система Amlogic 960X з чотирьохядерним CPU, графіка Mali-450, операційна система Android TV з інтерфейсом Xiaomi Patchwall, Bluetooth, пульт ДУ з підтримкою голосового управління через Google Assistant.\nXiaomi Mi TV 4X Pro отримав 2 ГБ ОЗУ, 8 ГБ флеш-пам'яті, 55-дюймовий екран з роздільною здатністю 4K і 10-бітної глибиною кольору, двома 20-Вт динаміками з підтримкою DTS-HD, Wi-Fi 802.11 b/g/n і Bluetooth 4.2, трьома роз'ємами HDMI, двома USB, оптичним виходом і Ethernet.\nXiaomi Mi TV 4A Pro має 43-дюймовий екран з роздільною здатністю 1920 х 1080 пікселів і 8-бітної глибиною кольору, 1 ГБ ОЗУ, 8 ГБ флеш-пам'яті, 3.5-мм аудіороз'єм.\nТелевізори оснащені вбудованими плеєрами Chromecast. А оболонка PatchWall пропонує понад 700 000 годин контенту від 14 партнерів, включаючи Hotstar, Hungama, Sony Liv, Voot, Eros Now, Zee5, Hooq, Epic ON.\nВартість Mi TV 4X Pro становить $565, а Mi TV 4A Pro — $325.\nFlashMemoryTester - невелика портативна утиліта для перевірки реального розміру Вашого накопичувача USB або флеш-карти. Буває, що\nBiorhythms Guide - програма обчислює так звані "дні стомленості" використовуючи метод Котельника і зазначає ці дати в календарі.


За останні роки Київ суттєво змінився. З'являються якісні дороги, відкривається багато нових культурних об'єктів та об'єктів соціальної інфраструктури, місто стає більш комфортним у плані відпочинку.\nМіський голова закликав киян та гостей міста відвідати оновлений парк "Володимирська гірка", а також пройтися новими сходами з Пейзажної алеї на Поділ до урочища Гончарі-Кожум’яки. Це - вже облаштована частина великого туристичного маршруту, який у майбутньому з’єднає Пейзажну алею з Аркою дружби народів. Відвідати парк "Наталка", де нещодавно відкрили після реконструкції другу чергу зони відпочинку.\nЧитайте також: У столиці частково обмежать рух на вулиці Рейтарській\nОновлені сходи з Пейзажної алеї на Поділ до урочища Гончарі-Кожум’яки відкрили 17 липня цього року. Востаннє капітальний ремонт сходів та прилеглої території відбувався півстоліття тому. У 2016 році було прийнято рішення про реконструкцію. Дерев’яні сходи в урочище Кожум’яки перебували в напівзруйнованому аварійному стані, їх демонтували. Нові зроблені з бетону, проте самі сходинки, - як і раніше, дерев’яні – зі зносостійкої та вологозахищеної термодеревини.


Поява клопів в квартирі не найприємніша подія. Для проживання і розмноження клопи знаходять важкодоступні місця і селяться в них. Вони ховаються в недоступних для світла місцях, в тріщинах в стінах, в стиках шпалер, килимах, книгах, в меблів, частіше в м’якій, такий як дивани, ліжка і матраци. Клопи проявляють активність найчастіше вночі, але іноді і світлий час доби. Присутність небажаних комах можуть викликати алергію, або стати джерелом різних інфекцій. Тому боротися з ними потрібно капітально. Якщо шкідники з’явилися за відклеївся шпалерами, в стиках, під шпалерами, то проста поверхнева обробка шпалер не принесе результатів. Найкращий спосіб – це зробити косметичний ремонт з переклеюванням шпалер. Відповідь на питання «Що додати в шпалерний клей від клопів?» Ви зможете знайти в цій статті.\n1 Підготовка стін до поклейки шпалер\n2 Хімічні засоби для самостійного використання\n3 Народні засоби для профілактики або боротьби від клопів\nВиведення небажаних комах у багато залежить від того, як ретельно ви обробите приміщення. Почати дезінфекцію радять з обробки стін і стелі. Перед тим як переклеювати шпалери, готуємо стіни. Спочатку потрібно позбутися старих шпалер, видалити їх зі стіни і якомога швидше винести з приміщення. Потім в тазику розвести розчин для обробки стін. Для цього знадобитися:\nодне лужну 72% господарське мило,\nНатираємо на крупній тертці мило і заливаємо гарячою водою, потім додаємо соду. Все перемішуємо і залишаємо на 20-30 хвилин, щоб маса стала однорідною. Цим розчином потрібно ретельно протерти стіни, стелю і всі місця, де були виявлені місця скупчення клопів.\nХімічні засоби для самостійного використання\nНа прилавках спеціалізованих магазинів представлений великий вибір хімічних засобів від клопів. Ви можете вибрати відповідний для вас препарат, який можна змішати з шпалерним клеєм для профілактики або дезінфекції від шкідників під час ремонту. Застосування хімічних інсектицидних засобів – дуже ефективний метод для самостійного знищення небажаних комах в будинку.\nЩо можна додавати в шпалерний клей проти клопів:\nХлорофос. До складу входять отруйні речовини, тому зберігати інсектицид потрібно в щільно закритій ємності, в місці, де немає доступу для дітей і тварин. Дану отруту додати в клей в пропорції 1: 4. При використанні хлорофоса потрібно не забувати про власну безпеку. Тільки лише після повного висихання клею, щоб шпалери не відклеїлися, варто відкрити вікна для провітрювання. Працювати обов’язково в спеціалізованому одязі, рукавичках і в масці з марлі.\nКарбофос. Засіб досить ефективне, але має свої мінуси: має неприємний різкий запах. Розводити з клеєм в співвідношенні 7 грам на 1 літр. Ретельно перемішайте і можна приступати до наклеювання шпалер. Після закінчення роботи, варто провітрювати кімнату протягом 4-6 годин. Одяг і рукавички, в яких були проведені роботи, варто викинути.\nМікрофос. Засіб не має запаху і ніяк не шкодить на здоров’я людини, так як інсектицид має низький рівень токсичності. Використовувати препарат можна при боротьбі не тільки з клопами, але і з мурахами, тарганами. Змішувати засіб з клеєм рекомендують в пропорції 1:20. Препарат не залишає слідів на шпалерах.\nТетрікс. Ще один дуже ефективний засіб. Має рідку консистенцію, продається в баночці об’ємом 250мл. Придбати тетрікс можна в спеціалізованому або у ветеринарному магазині. Використовувати 100 мл засобу на 1 літр клею. Розчин має неприємний запах.\nПри роботі з улюбленим препаратом не забувайте про елементарну техніку безпеки: працювати в спеціальному костюмі і рукавичках, які після використання потрібно викинути, респіраторі або в масці з марлі і вати. З кімнати вести дітей і тварин, так як деякі засоби токсичні. Після повного висихання клею, варто відкрити вікна на 2-5 годин для провітрювання. Один з великих мінусів, що при використанні инсектицидного кошти можуть залишитися розводи на шпалерах, але такі ситуації трапляються досить рідко.\nНародні засоби для профілактики або боротьби від клопів\nБагато хто й не здогадуються, що для боротьби з клопами допоможуть і прості народні засоби, але вони не такі ефективні як хімічні препарати. Існує безліч способів, які сприяють запобігти розмноженню небажаних шкідників.\nОцтова есенція. Цим розчином обробляються всі місця скупчення клопів. Есенція не розводити і плям на м’яких меблів, не псує покриття для підлоги.\nВипарювання. В цьому випадку потрібно окропом обробити всі шви меблів, тріщини в підлозі і щілини між плінтусами. Потім вже звичайним способом клеєм шпалери.\nСуха гірчиця є хорошим народним засобом від клопів. Для того щоб позбавити від них, необхідно в шпалерний клей додати гірчичний порошок. Клей набуває жовтуватий відтінок. При наклеювання шпалер по кімнаті поширитися їдкі запах, від якого може почати різати очі. Тому при використанні гірчиці використовуйте рукавички, маску з марлі. Після повного висихання клею, приміщення потрібно провітрити. Головний мінус в цьому методі, що після висихання клею на світлих шпалерах можуть залишитися жовті розводи.\nПрофілактичні заходи полягають в регулярному прибиранню з використання спеціальних миючих засобів, обробка килимів та диванів із засобами для чищення м’яких меблів, закладенні тріщин і дірок в підлозі і стінах. Регулярно міняйте постільну білизну і відразу ж стирайте, фахівці зберігати не радять, так як шкідники можуть розмножуватися. Періодично слід переглядати килими, шпалери, меблі, книги. При виявленні клопів негайно вживайте заходів по їх знищенню.\nПідіб’ємо підсумок: основні місця появи клопів – це м’які меблі, тріщини в стінах і підлозі, в стиках шпалер. Фахівці рекомендують відразу ж робити косметичний ремонт і в першу чергу обробляти стіни і стеля. У даній статті ми розглянули питання «що можна додати в шпалерний клей проти клопів?». На прилавках простих і спеціалізованих магазинах можна знайти безліч ефективних засобів, які допоможуть позбутися від шкідників назавжди. При використанні інсектицидом потрібно пам’ятати про власну безпеку, все-таки це хімічні речовини, які можуть викликати запаморочення, головний біль або алергічну реакцію. Процес боротьби з клопами займає час, безліч зусиль і деяких фінансових витрат. Своєчасне прийняття певних заходів позбавить від зайвого клопоту.\nЩо додати під час ремонту в шпалерний клей від клопів Ссылка на основную публикацию


Організація ділових контактів із зарубіжними партнерами - Сторінка 3 | Allref.com.ua\nГоловна /\tРеферати /\tПолітологія, міжнародні відносини /\tОрганізація ділових контактів із зарубіжними партнерами\nОрганізація ділових контактів із зарубіжними партнерами\nназивають їхні титули і звання. Це має місце і на офіційному прийомі при представленні присутніх. Під час представлення не дякують, а лише вітають один одного, обмінюються рукостисканнями. Чоловікам рекомендується це робити завжди, а жінкам - по обопільній згоді.\nКоли чоловіка представлять жінці, то руку першою подає жінка. Той же пріоритет належить і людям більш похилого віку. Старша за віком жінка подає руку молодшій, керівник - підлеглому і т. п. Але в деяких країнах це не є обов’язкове правило, наприклад в США.\nУ нашій країні, як і в більшості країн світу, прийнято цілувати руку лише заміжнім жінкам і тільки в урочистій обстановці, при цьому варто враховувати, що цей жест доречний лише в закритих приміщеннях. Якщо ви зважилися удатися до такої форми вітання, то, злегка нахилившись вперед, підносите руку дами до своїх губ і робити на її тильній стороні швидкий поцілунки, часом навіть не доторкаючись до руки губами\nЗвичайно, у момент поцілунку ви повинні дивитися на жінку.\nІм’я і прізвище високих осіб при цьому не згадуються: Ваша Величність (Your Majesty), Ваша Королівська Величність, чи Ваша Величність\n(Your Highness). До Надзвичайного і повноважного посла звертаються:\nУ західноєвропейських країнах при звертанні один до одного прийнято приєднувати до імені звання або посаду: професор Мертенс, доктор Шульц і т. д. Причому на відміну від нашої країни такі звання, як “доктор” чи “професор” можуть означати лише приналежність даної особи до творчої професії. Зовсім необов’язковим є дійсна наявність у нього такого звання. В Австрії звертання “пан доктор” застосовується стосовно лікарів, докторів наук, акторів, музикантів. В США і Англії будь-якого викладача можуть назвати професором. У більшості країн можна звертатися до людей без згадування прізвища: пан, мер, пан доктор. Виключенням є Німеччина, де в подібному випадку все-таки приєднується прізвище: пан доктор Шульц. Жінок можуть називати по званню чоловіка. В Австрії вираз фрау професор може означати, що чоловік цієї жінки викладач університету.\nУ міжнародній протокольній практиці місця в автомобілях поділяються на


Елементи гібридної війни росіяни застосовували ще в часи УНР, — Яблонський | Програми на Громадському радіо\nЕлементи гібридної війни росіяни застосовували ще в часи УНР, — Яблонський\n15 лютого 2017 - 07:36\nНаціональний інститут стратегічних досліджень підготував монографію «Світова гібридна війна: український фронт». Про неї розповідає заступник директора Інституту Василь Яблонський\nВасиль Яблонський — кандидат історичних наук, заступник директора Інституту стратегічних досліджень — є гостем студії «Громадського радіо».\nВасиль Шандро: Ми часто чуємо цю термінологію про гібридну війну від політиків. Про що свідчить те, що науковці взялися за розгляд цієї теми?\nВасиль Яблонський: Основне завдання — показати своє бачення подій, котрі відбуваються навколо. Я згадаю Українську Народну Республіку і більшовицьку Росію. Треба сказати, що росіяни вже тоді досить успішно застосовували певні прийоми гібридної війни. Коли утворилась УНР в Києві, вони швидко утворили УНР в Харкові, а потім утворили Криворізько-Донецьку народну республіку. І насправді нічого нового немає. Вони наступають, а кажуть, що «ні, це не ми, у вас тут взагалі громадянська війна». Тому, за великим рахунком, певні прийоми гібридної війни були присутні давно.\nМене здивував до глибини душі кліп молодих російських дипломатів, котрі співають про те, як важливо захищати інтереси країни, людей — від вибухів, вбивств. Я переконаний, що багато із них говорять про це щиро: вони живуть у своєму світі.\nВасиль Шандро: Що таке гібридна війна?\nВасиль Яблонський: Гібридна війна не залишає нічого із попередніх уявлень про війну, оскільки немає чітких меж агресії. Якщо дивитися на нашу історію — бачимо, що насправді гібридна війна іде давно. Інформаційна війна проти України теж не новина: несприйняття всього українського — «петлюрівці», «мазепинці», тощо.\nДосить складно все було у вибудуванні моделі безпеки для України, оскільки впливи Росії надпотужні. Всі 25 років існування Української держави ми оборонялися від Румунії, Словаччини, Польщі, але тільки не від Росії. І це також елементи гібридної війни. До цього також входять «газові», «сирні», «м’ясні» війни — це окремі пазли однієї картини.\nТетяна Трощинська: На презентації монографії Володимир Горбулін, директор Інституту стратегічних досліджень, назвав це однозначно війною за незалежність, а також частиною великого світового конфлікту із тривожними перспективами. У чому ці тривожні перспективи?\nВасиль Яблонський: Ми повинні розуміти: те, що проголошували у 1991 році, було якимись формальними речами. Для багатьох це було чимось справжнім, але, по факту, Україна не отримала справжньої незалежності. Коли ми до цього йшли, Путін говорив, що розпад Радянського Союзу — найбільша катастрофа ХХ століття. Він хоче, володіючи ресурсами, повернути все. Є різні категорії мислення. Якщо західний світ мислить глобальними категоріями, то росіяни досі мислять категоріями ХХ століття, проблемами геополітики — а це зони впливу. Це коли одні грають в шахи, а інші — в Чапаєва.\nВасиль Шандро: Слово «постправда» стало словом 2016 року за версією Оксфордського словника. Це означає, що те, що говориться не співвідноситься із тим, про що йдеться. Відповідно до цього, військовий конфлікт у гібридній війні як співіснує: він є, його нема?\nВасиль Яблонський: Звичайно, він є. Якщо, наприклад, говорити про ХХ ст.: сталася якась сутичка, бій — постфактум приїжджає телебачення. Нині все із точністю до навпаки: сценарій військових дій вибудовується під телевізійний формат для того, щоб це відзняти і подати «так, як треба» — діяльність «хунти», розп’яття хлопчиків, тощо.\nІсторія Війна Донбас Радянська ідеологія Росія


Melovin розсекретив, чим збирається підкорити Євробачення - ЗНАЙ ЮА\nПрогнози з перших вуст\nПоки в Києві вже облаштовують фан-майданчик для охочих підтримати конкурсантів "Євробачення-2018", активна підготовка триває й за лаштунками вокального шоу.\nДо виступу у Португалії представник України Melovin вже знімає не тільки промо-ролик та повноцінний кліп, а й обіцяє багато інших сюрпризів. Його номер цього року виявився небезпечним у прямому сенсі слова – вогонь на сцені спалахнув набагато більшої сили, аніж був під час репетицій.\n"Для мене не існує чогось неймовірно складного. Я насолоджувався процесом. Напругу викликали тільки холод, вентилятор і небезпечні трюки з вогнем", - іронізував артист в одному з інтерв'ю.\nПотрапити на "Євробачення" було непросто: свого часу Кості Бочарову (тепер вже Melovin) довелося тричі стукати у двері "Х-фактору", з другого разу вдалося підкорити Національний відбір:\n"Я завжди досягаю того, чого сильно хочу, - така вже моя натура. У цьому мій сенс життя. Мріяв про "Х-фактор" - потрапив, мріяв поїхати на "Євробачення" - теж. Головне не здаватись. Був упевнений в тому, що доб'юся свого. А як інакше?", - додав співак.\n"Зараз букмекерам важко об'єктивно оцінювати учасників, оскільки вони бачили тільки кліп, а не живий виступ. Так що ставлюся до прогнозів спокійно. Це точно не те, на що варто відволікатися під час підготовки до конкурсу", - зауважив він.\nДивіться: "Under The Ladder", промо-ролик\nЯк повідомляв портал "Знай.ua", Melovin пояснив, чого ніколи не зможе пробачити.


Страсті за Ревізором дивитися онлайн частина 4 випуску 7 | Страсті за Ревізором\nVideo: Частина 4. Випуск 7.Готель «Наше місто», Ковель. «Страсті за Ревізором». 03.10.2016\nДивитися онлайн 4 частина 7 випуску Страсті за Ревізором 2016 | Новий канал\nСтрасті за Ревізором / 4 сезон / Випуск 7. Сезон 4. Ковель / Частина 4. Випуск 7.Готель «Наше місто», Ковель. «Страсті за Ревізором». 03.10.2016\nЧастина 4. Випуск 7.Готель «Наше місто», Ковель. «Страсті за Ревізором». 03.10.2016\nОбговорення ревізії готелю «Наше місто». Чи погодяться експерти пост-шоу «Страсті за Ревізором» з висновками «Ревізора»?\nВсі пристрасті, які вирують після приїзду в місто «Реві1зора», зібрані в одному шоу! Бійки, скандали, виклик охорони, заяви в міліцію, потрапляння в ТОП новинних стрічок - найяскравіші події ревізій обговорюють в пост-шоу «Страсті за Ревізором». До студії запрошуються команда «Ревізора» і спраглі сатисфакції: господарі закладів, звільнені адміністратори, принижені шеф-кухарі та офіціанти, постійні клієнти. Всі вони отримають можливість розповісти СВОЮ правду.


ЗАКЛАД ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ І-ІІІ СТУПЕНІВ С. ШРАМКІВКА ШРАМКІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ ЗОЛОТОНІСЬКОГО РАЙОНУ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ Черкаська обл., Драбівський р-н, смт. Шрамківка – контакти сайт адреса телефон – ЄДРПОУ 24353469\nЗАКЛАД ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ І-ІІІ СТУПЕНІВ С. ШРАМКІВКА ШРАМКІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ ЗОЛОТОНІСЬКОГО РАЙОНУ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ\n19812, Черкаська обл., Драбівський р-н, смт. Шрамківка, вул. Панаса Мирного, 1\nПро компанію «ЗАКЛАД ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ І-ІІІ СТУПЕНІВ С. ШРАМКІВКА ШРАМКІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ ЗОЛОТОНІСЬКОГО РАЙОНУ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ» мало інформації для просування на UA-REGION і в пошуковій системі Google! Якщо це ваша компанія — рекомендуємо додати інформацію про ваші товари чи послуги, а також контактні дані: телефони, електронну пошту, офіційний сайт, графік роботи і т.д. А для просування на наших сайтах рекомендуємо обрати один з чотирьох варіантів інтернет-реклами.\nЯкий код ЄДРПОУ у підприємства «ЗАКЛАД ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ І-ІІІ СТУПЕНІВ С. ШРАМКІВКА ШРАМКІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ ЗОЛОТОНІСЬКОГО РАЙОНУ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ»?\nЗа даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України юридичній особі «ЗАКЛАД ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ І-ІІІ СТУПЕНІВ С. ШРАМКІВКА ШРАМКІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ ЗОЛОТОНІСЬКОГО РАЙОНУ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ» присвоєно код 24353469.\nХто є керівником підприємства «ЗАКЛАД ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ І-ІІІ СТУПЕНІВ С. ШРАМКІВКА ШРАМКІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ ЗОЛОТОНІСЬКОГО РАЙОНУ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ»?\nКерівником підприємства «ЗАКЛАД ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ І-ІІІ СТУПЕНІВ С. ШРАМКІВКА ШРАМКІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ ЗОЛОТОНІСЬКОГО РАЙОНУ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ» є Бойко Ніна Іванівна, згідно з даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.\nЯка юридична адреса у підприємства «ЗАКЛАД ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ І-ІІІ СТУПЕНІВ С. ШРАМКІВКА ШРАМКІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ ЗОЛОТОНІСЬКОГО РАЙОНУ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ»?\nЗа даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України юридична адреса підприємства «ЗАКЛАД ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ І-ІІІ СТУПЕНІВ С. ШРАМКІВКА ШРАМКІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ ЗОЛОТОНІСЬКОГО РАЙОНУ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ» — Черкаська обл., Драбівський р-н, смт. Шрамківка, вул. Панаса Мирного, 1.\nЯкий стан підприємства «ЗАКЛАД ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ І-ІІІ СТУПЕНІВ С. ШРАМКІВКА ШРАМКІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ ЗОЛОТОНІСЬКОГО РАЙОНУ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ»?\nНапишіть свій коментар — відгук про роботу компанії «ЗАКЛАД ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ І-ІІІ СТУПЕНІВ С. ШРАМКІВКА ШРАМКІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ ЗОЛОТОНІСЬКОГО РАЙОНУ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ»


Вибух у п'ятиповерхівці на Київщині був спробою приховати вбивство: жертві вирізали серце | Новости в 'Час Пик'\nКатування та вбивства: СБУ передала до суду матеріали розслідування щодо ватажка бойовиків "ДНР" БезлєраСпецоперація у Харкові, Сєвєродонецьку та Лисичанську: СБУ ліквідувала "силовий осередок", який контролював народний депутатПравоохоронці затримали працівника УДО, який побив танцюриста Дорофєєвої\nВчора у с. Білгородка Київської області у п'ятиповерховому будинку пролунав вибух. Почалася пожежа, що розповсюдилася на інші квартири і покрівлю. На місці виявили тіло загиблого, але причиною його смерті був не вогонь.\nНачальник ГУ Нацполіції у Київській області Андрій Нєбитов розповів про нові подробиці цієї події, передає Час Пік.\nЗа його словами, 47-річний чоловік загинув не у вогні, а в результаті холоднокровного вбивства.\n"Вихідцю з Кременчуга перерізали горло, нанесли три удари ножем у груди, а також вирізали серце і частину легенів", - написав Нєбитов у Фейсбуці.\nЗа його словами, працівники управління карного розшуку, а також оперативники Бучанського районного управління поліції встановили особу, яка на даний час обґрунтовано підозрюється у скоєнні цього вбивства - це моряк 1978 року народження, який проживав неподалік. Відомо, що останній має родину, але вона мешкає у Севастополі.\nНєбитов зазначив, що наразі чоловік затриманий в порядку статті 208, поміщений до ізолятора тимчасового тримання. Зараз слідчі та оперативники працюють над збором доказової бази для оголошення йому підозри за двома статтями - умисне вбивство і знищення майна загальнонебезпечним способом.


Мова і дискурс: ущербність “новоязу” | Довідник з філософії\nМова і дискурс: ущербність “новоязу”\nУ сучасній лінгвістичній літературі зазначається, що сам термін дискурс (фр. discours, англ. discourse) став активно вживатися на початку 1970-х років. Первісно він уявлявся як синонім письмової чи усної мови. І лише згодом було усвідомлено, що дискурс – то не лише “даність тексту”, але і дещо поза цією даністю. Елементами дискурсу є: певні події, їх учасники, перфомативна інформація і “не-події”, тобто обставини подій, тло, на якому вони розгортаються,\nоцінка учасників подій, інформація, котра співвідносить дискурс із подіями.\nОтже, дискурс – це своєрідна “мова в мові”, що представлена як особлива соціальна даність. Дискурс існує в текстах і через тексти. Проте це тексти особливого роду, а саме – такі тексти, за якими стоять особливі граматика, лексикон, семантика, правила словотворення й синтаксису. В кінцевому підсумку за такими текстами стоїть особливий, міфологічний світ. У світі дискурсу діють свої правила, йому притаманні власні уявлення про істину. Кожний дискурс – це один з можливих, альтернативних світів. Феномен дискурсу є вагомим\nсвідченням достеменності Гайдеггерової тези про мову як домівку буття.\nПроілюструємо ці загальні міркування на прикладі вже класичної праці франко-швейцарського лінгвіста і культуролога Патріка Серіо “Аналіз радянського політичного дискурсу”.\nНайвищий політичний авторитет також створює нові слова. Гнучкість слів навмисно використовується вождем для маніпуляції суспільством. Простежується малопомітний зсув від амбівалентності значень у мові до їх помилковості, хибності. Причому владика мови отримує свободу дій: він може створити карту, яка не відповідає жодній території (відверта брехня), і може створити декілька карт для однієї й тієї ж території (подвійна мова). Від референтної нестабільності здійснюється перехід до повної референтної непрозорості. Отже, радянська мова – це оргія слів, система, в якій за словами зникає і перестає існувати реальність. Владика мови досягає успіху не лише у створенні мови, але й у формуванні нового типу реальності – псевдо-реальності. Мова вождя ставить собі за мету знищення будь-яких засобів логічного мислення, і тут Дж. Оруел є невичерпним джерелом натхнення: як і в “новоязі” (“newspeak”) роману “1984”, “офіціозна мова” контролює думку, а відсутність слова у мові не дає змоги використовувати відповідне поняття. Така концепція, що віддалено нагадує доведену до абсурду гіпотезу Сепіра-Уорфа, створює нездоланні бар’єри між мовними системами.\nПроте існують люди (П. Серіо називає їх герменевтами), які знають як змінити брехливі слова, щоб показати їхнє приховане значення. Наприклад, “колгосп” – це рабовласницька плантація, яка належить бюрократичному апаратові й управління якою здійснюється за допомогою репресій, “трудовий ентузіазм мас” – це неприхована експлуатація людини державою, “радянська пильність” – страшенний терор, коли у катівнях НКВС гинуть мільйони безневинних людей тощо. Інший спосіб застосування “герменевтичного” підходу – читання поміж рядків, що є ідеальною схемою викривленої комунікації. Така опозиція “офіційної” та “живої” мови призводить до подвійної компетенції, усвідомленої диглосії, певної двомовності носіїв мови. Радянські люди відповідно до ситуації (домашнє чи офіційне спілкування) вибирають той чи інший тип мови.\nЗ указаною особливістю пов’язані ще дві важливі прикметні риси радянського політичного дискурсу. Це “номіналізація” і (російською мовою) “сочинение”, що може бути перекладене як “компонування” або ще точніше – “видумування”, “вигадування”.\nНоміналізація – конструкція, де предикативна частина вилучена з головної частини речення. Семантичним підсумком численних номіналізацій, себто заміни особових форм дієслова їхніми похідними, є зникнення суб’єкта, автора тексту.\nДо цього ж веде й “компонування” або “вигадування”. За цією процедурою, двоє або більше понять вживаються як синоніми, хоча за рамками даного дискурсу вони ними не є. Наприклад: “партія” = “народ” = “комуністи” = “радянські люди” = “все прогресивне людство” тощо. Як і під час номіналізації, тут теж зникає автор і, як наслідок, зникає відповідальність.\nРозмаїття номіналізацій та компонувань свідчить, що у радянському політичному дискурсі звучав голос без імені. В цьому дискурсі без суб’єкта голос без імені вторив іншим голосам у безіменній відповіді Іншому, який не згадується, але завжди присутній. Будь-яка мова завжди є відповіддю, відгуком, посиланням або неприйняттям дискурсу Інших. Щодо цього радянський політичний дискурс не був замкненим у просторі. Він не мав зовнішньої жорсткої межі. Тут на імпліцитному рівні неодмінно також з’являється Інший. Присутність дискурсу Іншого може бути виявлена за матеріальними слідами, які відбиваються у мові, насамперед у синтаксисі.\nОтже, дискурс – це особливий світ мови, у якому панують свої специфічні закони, діє власна граматика виголошення і замовчування, яка у кінцевому підсумку зумовлена тією чи іншою соціальною “граматикою”. Дискурс, якщо скористатися метафорою Лейбніца, – це один із можливих альтернативних світів, або, за Гайдеггером, – це домівка людського буття.\nРозглядаючи різні образи мови, мову як домівку буття людини, дискурс як особливу мову у мові, ми постійно акцентували увагу на проблемі “Я-Інший” у мовному контексті. Це й не дивно, адже у цьому полягає чи не основна специфіка саме філософсько-антропологічного підходу до мови. Проте це питання потребує детальнішого висвітлення.\nВи зараз читаєте: Мова і дискурс: ущербність “новоязу”\n« Поведінка у випадку нападу\nЖИВА РЕЧОВИНА »


Основи економічної теорії навчальний посібник - страница 26 : Моя бібліотека\nА У Уразов, І В Саух, П В Маслак - Основи економічної теорії навчальний посібник - страница 26\nd. взагалі ніяк не пов'язана із динамікою доходу.\n8. До непрямих податків відносяться:\nA. акцизи, податок на додану вартість, мито;\nB. особистий прибутковий податок та податки на майно;\nC. податок на прибуток корпорацій;\nd. платежі по обов'язковому соціальному страхуванню.9. Політика вбудованих стабілізаторів:\nA. полягає у встановленні ставки оподаткування, визначенні суми державних витрат та інших параметрів, вплив яких на економіку має постійний характер;\nB. включає елементи, що змінюються в залежності від змін економічної ситуації і автоматично пригашують несприятливі зміни;\nC. всі попередні відповіді правильні;\nD. полягає у встановленні Центральним банком країни норми обов'язкових банківських резервів.\n10. Державний борг - це:\nA. величина бюджетного дефіциту за поточний рік;\nB. борг держави перед власними громадянами та іноземними кредиторами, завдяки якому вона покриває дефіцит державного бюджету;\nC. сума взаємної заборгованості фірм і домогосподарств даної держави;\nD. сума заборгованості фізичних осіб по споживчих кредитах комерційних банків.\n1. D; 2. С; 3. А; 4. D; 5. A; 6. C; 7. C; 8. А; 9. B; 10. B.\nГлава 20. Грошово-кредитна система та монетарна політика.\n1. Грошова маса та її вимір. Зміна пропозиції грошей та її вплив на рівень ділової активності.\n2. Центральний банк та його функції.\n3. Монетарна політика Центрального банку та її інструменти.\n1. Грошова маса та її вимір. Зміна пропозиції грошей та її вплив на\nрівень ділової активності\nДля підтримки макроекономічної рівноваги держава використовує монетарну політику. За допомогою монетарної (грошової) політики держава намагається управляти кількістю грошей в економіці та їхньою ціною(ставкою проценту). Монетарну політику в країні здійснює Центральний банк та банківська система.\nМонетарною (грошовою) називають політику в сфері грошового обігу, регулювання грошової маси кредитами та ставками банківського проценту.\nГрошова маса - це сукупність купівельних, платіжних та нагромаджених засобів (тобто готівкових та безготівкових грошей), що обслуговує економічні зв'язки в суспільстві та належить громадянам, господарюючим суб'єктам, державі.\nГрошима у сучасному розумінні є: готівка (монети, казначейські білети, банкноти), замінники грошей (чеки, векселі, кредитні картки) та банківські депозити.\nУправління грошовою масою передбачає, що її перш за все треба виміряти. Фінансова статистика економічно розвинених країн світу оперує декількома показниками грошової маси (грошовими агрегатами):\n- М1 включає в себе готівку (інколи її називають "грошима поза межами банків") і депозити до запитання (поточні депозити);\n- М2 утворюється з агрегату М1 плюс гроші на ощадних депозитах та невеликих строкових депозитах;\n- МЗ - це М2 плюс великі строкові депозити;\n- М4 (або L) складається з МЗ та елементів ринку цінних паперів (наприклад, ощадних облігацій, короткострокових зобов'язань Міністерства фінансів тощо).\nВ США використовуються всі чотири зазначених агрегати, в Японії та Німеччині - 3, в Англії та Франції - 2. Але скільки б грошових агрегатів не використовувала країна, принцип їхньої побудови залишається однаковим: кожний наступний агрегат складається з попереднього плюс нові кредитні інструменти; кожен наступний агрегат менш ліквідний, ніж попередній. (Ліквідність - це здатність активу швидко і без втрат перетворюватися на готівку. Наприклад, нерухомість - низько ліквідний актив. Абсолютно ліквідний актив - це самі готівкові гроші. Отже, кожний наступний грошовий агрегат має меншу можливість використання для придбання товарів та послуг, ніж попередній).\nВ Україні Національний банк визначає структуру грошової маси в сфері обігу з 1993 року. При цьому використовуються такі грошові агрегати:\n- М0 - гроші поза межами банків;\n- М1 - це М0 плюс гроші на депозитах до запитання;М2 - це М1 плюс строкові депозити;\n- МЗ - це М2 плюс гроші клієнтів по трастових (довірчих) операціях банків.\nПитання про елементи грошової маси в економічній теорії є дискусійними. Але, як правило, при аналізі поведінки грошової маси використовують агрегати М1 та М2. При цьому для визначення оптимальної величини грошової маси та управління нею використовують рівняння обміну:\nде М - кількість грошей;\nq - реальний обсяг ВВП;\nP х Q - номінальний обсяг ВВП.\nДругим важливим компонентом є гроші суб'єктів економіки, розміщені в комерційних банках на депозитних рахунках, тобто безготівковий компонент. У формуванні цієї частки пропозиції грошей Центральний банк також відіграє визначальну роль. Він забезпечує банківську систему додатковими ресурсами, надаючи комерційним банкам позики та купуючи у них цінні папери на відкритому ринку.\nРезерви банків поділяються на дві частини: резерви, що їх Центральний банк вимагає нагромаджувати (обов'язкові резерви), і будь-яка сума вільних резервів, якою банки вважають за потрібне володіти (надлишкові резерви). Комерційні банки в межах надлишкових (вільних) резервів, розмір яких значною мірою залежить від норми обов'язкових резервів, надають позикисвоїм клієнтам-позичальникам і таким чином створюють додаткові депозити. Сума створених депозитів перевищує суму надлишкових резервів, які Центральний банк віддав комерційним банкам, тому що кредитна діяльність банківської системи в цілому спричиняє мультиплікативне розширення депозитів. Коли Центральний банк вилучає з банківської системи резерви -стягує позики з комерційних банків чи продає цінні папери на відкритому ринку - відбувається відповідне мультиплікативне згортання депозитів. Слід відзначити, що готівка, випущена комерційними банками в обіг, мультиплікативного розширення не дає.\nРозглянемо це на прикладі. Нехай норма обов'язкових резервів для комерційних банків встановлена Центральним банком в розмірі 20%. Це означає, що 20% від всієї суми депозитів комерційні банки не мають права надавати в кредит, а повинні зберігати ці гроші на своїх рахунках в Центральному банку. Припустимо також, що клієнти банків всі свої гроші зберігають на депозитних рахунках.\nОтже, клієнт №1 отримав зарплату у розмірі 100 грн. і поклав ці гроші на свій рахунок в банку А. Банк А 20% цієї суми, тобто 20 грн. зобов'язаний покласти як обов'язковий резерв на свій рахунок в Центральному банку. Решту, тобто 100 - 20 = 80 грн., він надає в позику клієнту №2. Клієнт №2, отримавши гроші, відразу поклав їх на свій рахунок в банку Б. Банк Б, оскільки депозити зросли на 80 грн., повинен 20% від цієї суми, тобто 16 грн., покласти у вигляді обов'язкових резервів на свій рахунок в Центральному банку. Решту, тобто 80 - 16 = = 64 грн., він надає в позику клієнту №3. Клієнт №3, отримавши гроші, поклав їх в свій банк В. Банк В повинен покласти 20% від 64 грн., тобто 12,8 грн., на свій рахунок у Центральному банку у вигляді обов'язкових банківських резервів... Цей ланцюжок можна продовжити, але вже зрозуміло, що всі разом банки зможуть видати грошей значно більше тієї суми, яку приніс в банк А самий перший вкладник. Показник, що визначає, в скільки разів банки завдяки системі резервів можуть збільшити грошову масу в порівнянні з сумою готівки, яку внесли вкладники, носить назву банківський (депозитний) мультиплікатор. Величина мультиплікатора визначається діленням 100 наставку обов'язкових банківських резервів, встановлену Центральним банком країни. В нашому прикладі при ставці 20% мультиплікатор буде дорівнювати 100 : 20 = 5, тобто грошова маса може зрости в 5 разів без загрози для ліквідності банків всієї країни в цілому.\nРегулюючи пропозицію грошей, Центральний банк впливає на ціну грошей, тобто на рівень процентних ставок. Між пропозицією грошей та рівнем процентних ставок існує складний взаємозв'язок. Так, у короткостроковій перспективі, коли пропозиція грошей зростає, рівень процентних ставок знижується, але з перебігом часу ситуація змінюється:\n- збільшення пропозиції грошей може викликати зростання загального рівня цін в економіці і розгортання інфляційних процесів, що, в свою чергу, також зумовлює підвищення попиту на гроші і, відповідно, зростання рівня процентних ставок.\n2. Центральний банк та його функції\nЦентральний банк займає особливе місце в банківській системі. Виникнення Центральних банків історично пов'язане із централізацією банківської емісії (випуску) в руках найбільш надійних, загальновідомих комерційний банків. Дійсно, коли всі комерційні банки випускали банкноти, то учасники угод, які не знали банка-емітента, могли відмовитися приймати гроші, випущені ним. Отже, поступово в обігу залишалися тільки банкноти,випущені найбільш надійним банком, якому довіряли всі. Так, наприкінці XIX - початку XX століття виникають центральні емісійні (а потім - просто Центральні) банки. В самій їхній назві відображено той факт, що вони є віссю, центром кредитної системи.\nНезалежно від того, хто є власником капіталу Центрального банку (а Центральні банки можуть бути державними, акціонерними або із змішаною формою власності), банк є юридично самостійним. Це важливо, оскільки дозволяє Центральному банку не залежати від короткострокових цілей уряду та зосереджувати зусилля на досягненні довгострокової макроекономічної стабільності.\nНині у більшості країн з розвиненою ринковою економікою Центральні банки або взагалі нікому не підзвітні, або підзвітні вищому законодавчому органу державної влади і є незалежними від органів державної влади у встановленні цільових орієнтирів монетарної політики та у виборі інструментів регулювання грошового обігу. Незалежність Центрального банку не може бути абсолютною, адже монетарна політика, яку визначає Центральний банк, є складовою загальної економічної політики держави. Вона взаємодіє з фіскальною, інвестиційною, ціновою, структурною політикою. Як провідник монетарної політики Центральний банк повинен враховувати загальноекономічні цілі та узгоджувати свої дії з урядом та іншими державними установами, що формують загальноекономічну політику держави. На ступінь незалежності Центрального банку певним чином впливає порядок призначення і звільнення вищого керівництва банку. У багатьох розвинених країнах керуючий Центральним банком або призначається Президентом країни, або обирається вищим законодавчим органом державної влади, причому на строки, що перевищують термін повноважень уряду (наприклад, в США -на 14 років, в Японії - на 5 років тощо). До того ж відкликати вищекерівництво центрального банку або досить складно, або взагалі неможливо.\n1. Здійснює монопольну емісію банкнот. Зверніть увагу, що монополія стосується тільки випуску банкнот. Ця функція Центрального банку була досить важливою, чи не найголовнішою, поки готівковий обіг відігравав значну роль в економічному житті суспільства. Але останнім часом, коли питома вага готівки в загальній грошовій масі є незначною і переважають безготівкові розрахунки, ця функція Центрального банку втратила своє вирішальне значення. У сучасних умовах в усіх країнах банкнотна емісія має фідуціарний характер - забезпеченням банкнот слугують головним чином державні цінні папери. Наслідком емісії банкнот під забезпечення державними цінними паперами є можливість надлишкового випуску їх в обіг порівняно з потребами товарного обігу, переповнення ними каналів грошового обігу та їх знецінення. Центральний банк в процесі розроблення та реалізації монетарної політики регулює загальну суму грошової пропозиції, а що стосується банкнотної (готівкової) емісії, то він її обмежує відповідно до зміни реального обсягу попиту на готівку. Маса готівки, необхідна для обігу, визначається головним чином поведінкою суб'єктів економіки (фізичних і юридичних осіб), котрі вирішують, в якій пропорції вони триматимуть гроші готівкою і на депозитних рахунках у банках. Основними чинниками, що впливають на це рішення, є:\n- довіра до банківської системи, тобто рівень ризику, пов'язаний з розміщенням коштів в банках;\n- очікуваний доход від розміщення коштів у банках, який визначається рівнем процентної ставки комерційних банків;\nмасштаби тіньової економіки, підґрунтям якої є спроба уникнути контролю за законністю бізнесу, а також спроба уникнути сплати податків;- рівень доходів суб'єктів економіки. Готівка широко використовується людьми з низькими доходами. Зростання доходів і багатства веде до зменшення співвідношення між готівкою і грошима, розміщеними на депозитних рахунках.\n2. Є банком банків. Якщо клієнтами комерційних банків є індивіди та підприємці, то клієнтами Центрального банку є комерційні банки та уряд. Центральний банк як банк банків забезпечує касове, розрахункове та кредитне обслуговування комерційних банків. Враховуючи монопольне право Центрального банку на забезпечення платіжного обороту готівкою, комерційні банки, згідно із законодавством більшості країн, зберігають частку своїх резервів на своїх рахунках в Центральному банку. Коли у комерційних банків виникає потреба у підкріпленні каси готівкою, вони звертаються до Центрального банку, який видає їм готівку в обмін на їх безготівкові резерви. Надлишки готівки комерційні банки здають до Центрального банку для зарахування на їхні рахунки. Операції Центрального банку щодо касового обслуговування комерційних банків не приводять до зміни обсягів грошової бази, але вони змінюють її структуру, зокрема частку готівкового компоненту грошової бази. Через рахунки, які комерційні банки відкривають в Центральному банку, останній здійснює регулювання розрахунків між ними і є своєрідним розрахунковим центром для комерційних банків. В Україні Національний банк запровадив загальнодержавну Систему електронних платежів, що забезпечує здійснення міжбанківських розрахунків на всій території України. Центральний банк виступає для комерційних як кредитор останньої інстанції, тобто як кредитор на крайній випадок (комерційні банки звертаються до Центрального по кредити, якщо інші можливості отримання кредиту вже вичерпані), в цьому випадку Центральний банк надає комерційним банкам короткостроковий кредит для підтримки їх ліквідності і тим самим сприяє стабільному розвитку банківської системи та зростанню довіри населення до неї. Кредити Центрального банку - це також один з інструментів впливу банку на грошовий обіг. Зростання обсягу наданих кредитів збільшує грошову базу і розширює пропозицію грошей, тоді як падіння обсягу кредитів зменшуєгрошову базу і звужує пропозицію грошей. Кредитна діяльність Центрального банку впливає також на рівень ринкових процентних ставок;\n3. Є органом банківського регулювання та нагляду. Успішне\nрегулювання Центральним банком грошового ринку потребує наявності в\nкраїні стабільної і надійної банківської системи. Банки функціонують як\nнедержавні, приватні структури і мають за мету отримання максимального\nприбутку. Водночас вони виконують суспільно корисні і необхідні функції,\nтому держава повинна регулювати їхню діяльність. Під регулюванням\nбанківської діяльності розуміють:\n- ухвалення положень, що базуються на чинному законодавстві і регламентують діяльність банків у вигляді нормативних актів, інструкцій, директив;\n- застосування заходів, які спрямовані на забезпечення стабілізації функціонування банківської системи і на проведення Центральними банками ефективної монетарної політики.