Кошик для іграшок "Панда" (S1) оптом, дропшиппінг в Києві і Україні ― TOYSI.UA\nДитяча кімната і декор -\tКошики для іграшок\nКошик для іграшок "Панда" (S1)\nКод товару: 185421 Артикул: S1\nКошик для іграшок, тканинний. Кошик немає жорсткого каркаса. Завдяки двом присоскам можна легко повісити на гладку поверхню. У кошику круглий отвір для іграшок. Розмір кошика 31х38х9 см.\nКод товару: 185421


Apple пропонує покупцям iPhone знижку 50 доларів на cмарт-годинники\nАмериканська корпорація Apple запустила спеціальну акцію для покупців своїх смартфонів iPhone. В межах цієї програми, купуючи новий смартфон 6S або 6S Plus користувач автоматично отримує знижку на купівлю Apple Watch. Акція буде діяти протягом обмеженого періоду часу.\nЗнижка в розмірі 50 доларів розповсюджується на спортивну модель смарт-годинника в алюмінієвому корпусі, а також на Apple Watch в стальному. На жаль, модифікації Apple Watch Edition та Apple Watch Hermès не підпадають під дію цієї акції.\nВарто зазначити, що акція проводиться лише в роздрібних магазинах та не поширюється на покупців інтернет-магазину. Спеціальна пропозиція є дійсною тільки у разі одночасної покупки iPhone та Apple Watch вищезазначених моделей. Для участі в акції не потрібно купувати додаткові аксесуари або інші речі в магазині. Акція триватиме до 15 листопада поточного року.\nУ квітні в рамках програми лояльності для співробітників Apple пропонувалась солідна знижка на покупку будь-якої моделі Apple Watch, включаючи найдорожчу. Знижка складала 50% для всіх смарт-годинників, за виключенням преміум-моделі, на яку надавалася знижка в розмірі 550 доларів. Скористатися дисконтом співробітники Apple могли протягом 90 днів.\nВ штаб-квартирі Apple було прийнято рішення не розкривати інформацію про кількість проданих смарт-годинників, однак це не заважає аналітикам давати досить точні оцінки продажів. Відповідно до інформації, що надана двома авторитетними агентствами, кількість проданих пристроїв становить 4,3-4,5 мільйони. Найбільшою популярністю користуються дешеві моделі годинників.\nКоментарів немає | 02.02.2017 20:29\nКоментарів немає | 27.01.2016 05:29\nМинулого тижня стало відомо, що новий iPhone з діагоналлю дисплея 4 дюйма буде називатися iPhone 5se. Він продовжить в лінійці пристроїв Apple традицію “кишенькового пристрою”, коли великий палець дістає до будь-якої частини екрану смартфона. Однак, незважаючи на ряд функцій і можливостей з двох останніх флагманів, смартфон був сприйнятий багатьма як пристрій з застарілими апаратними характеристиками. Між тим, це не так. Оснащувати застарілим процесором новий пристрій щонайменше нелогічно. Сьогодні […]


«Людина не народжується для професії, професія існує для Людини»\nВесна – це пора особливих переживань для майбутніх випусників шкіл, адже вибір професії – це один з найважливіших кроків у житті людини.\nПарадигма профорієнтаційних цінностей Барського гуманітарно-педагогічного коледжу імені Михайла Грушевського базується на дуже простому життєвому принципі: «Людина не народжується для професії, професія існує для Людини». Варто лише обрати власну.\n23 березня 2017 року викладач циклової комісії фізико-математичних дисциплін Слободянюк І.Ю., викладач циклової комісії філологічних дисциплін Каплична Л.О. та завідувач навчальної лабораторії інформатики Слободянюк В.С. провели профорієнтаційну роботу серед учнів шкіл Барського району, з метою розповсюдження інформації про Барський гуманітарно-педагогічний коледж ім. М. Грушевського та Обласний гуманітарний ліцей-інтернат.\nПривітно зустріли команду викладачів у Митківській ЗОШ І-ІІІ ст. Директор ознайомила з історією будівництва школи, яка розташована у стінах садиби адмірала М. Чихачова. У ході зустрічі із майбутнім випускниками був презентований перелік спеціальностей, оволодіти якими можна на базі коледжу.\nМайбутні випускники Кузьминецької ЗОШ І-ІІ ст. мали можливість задати хвилюючі питання щодо професійного самовизначення та отримати вичерпні відповіді.\nГостинно відчинила двері Кошаринецька ЗОШ І-ІІ ст. команді викладачів, котрі завітали до навчального закладу із профорієнтаційною презентацією.\nПриємною і теплою була зустріч із педагогічним колективом Мальчовецького НВК «ДНЗ – ЗОШ I-ІІ ст.». Педагогічний колектив школи радо зустрів викладачів коледжу та сприяв проведенню профорієнтаційної роботи. Вчителі з приємністю відгукувались про наш навчальний заклад, адже багато учнів школи є сьогоднішніми студентами або ж випускниками коледжу та ліцею.\nЗавдяки якісному комунікаційному простору, що був створений викладачами Барського гуманітарно-педагогічного коледжу ім. М. Грушевського, учні мали змогу ознайомитись із різноманіттям спеціальностей, котрі можна отримати, навчаючись у коледжі.\nУ ході профорієнтаційної роботи викладачі коледжу продемонстрували майбутнім абітурієнтам цікавий та інформативний рекламний відеофільм про коледж, розповсюдили інформаційні буклети, розповіли про матеріально-технічну базу закладу та перспективи навчання. Окрім того, надали інформацію про роботу консультаційного пункту з мистецьких дисциплін, що працює у кожну останню суботу місяця та запросили охочих на День відкритих дверей, що відбудеться 25 березня 2017 року.\nТиждень спеціальності «Журналістика»\nЇї Величності Жінці присвячено…\nЗастереження Міністерства охорони здоров'я України


Ігор Цимбровський (Ihor Cymbrows’kyj \_ Ihor Tsymbrovsky) | * svyazalamuzyka [-]\nІгор Цимбровський — украинский архитектор, музыкант, поэт и художник родившийся и живущий в городе Львове. В 1995 году записал альбом Прийди Янголе, который выпустил польский лейбл Koka Records в кассетном формате. Игорь не стал популярным, что и в мировой практике, дело обыкновенное — самое уникальное и оригинальное остается доступным немногим, даже получив большую известность через многое время.\nКассета на Koka Records изданная в 1996 году; список туров и концертов: Festivals: Chorna Rada, Kyiv 1989; Red Rue, Chernivtsi, 1989, New Stage, Kharkiv, 1991, Ukrainian nights, Gdansk, 1991.; Alternative, Lviv 1996, Silver Horseshoe 1997; Contrasts, Lviv, 1997.Concert tours: Germany,1995, Poland 1996-1998; участие с треком Untitled в компилляции jn Machina Magazine — Music The World Does Not See (Nefryt – N 005, 2000) совместно с: Asunta, Column One, Godzilla, Końca Taniec, Mołr Drammaz, Switłana Nianio, Spear i Volapük; etc,\n2008-04-17 ( _outtaspace) написал в ru_tape пост\nIгор Цимбровський — «…быть…или создать новую реальность..»\nНаверное, есть что-то символическое в том, что именно в сегодняшний дождливый и туманный день я пишу о гениальном музыканте, записи которого до последнего времени было почти невозможно ни разыскать, ни достать. Эта музыка пробуждает во мне чувство запредельного. Легкая, искренняя, местами грустная… её невозможно ухватить умом, но она способна пронзить сердце, захватить в плен.\nЧто вы слышали об Игоре Цымбровском? Думаю, что почти ничего и лишь те, кто родился в Украине, в городе Львове, могут что-то знать о нём. Вот что пишет о нём Владимир Н. (я так понимаю, что это основатель польского лейбла «Кока рекордс», который и издал единственный альбом Игоря):\n«Игорь Цымбровcкий, художник, пианист, вокалист и автор текстов в одном лице — выдающаяся персона среди Львовских экспериментаторов. Его музыка — нечто уникальное для музыкальной карты Украины. Это продолжительные, интересно выстроенные баллады для фортепиано с умеренным количеством импровизаций, отсылающих к традиции классической и медитативной музыки. Тексты этих баллад, как его собственного авторства, так и других украинских поэтов, — метафизическая поэзия, интерпретированная удивительным вокалом, описать который я не в состоянии. Всё это вводит в недоумение критиков, которым невдомёк, с какой стороны подступиться к этому явлению. Единственное определение, этот плод напряжённых интеллектуальных потуг одного из львовских журналистов, с которым от беды готов согласиться и сам артист, – «авангардный романс». Цымбровcкий пал жертвой собственной впечатлительности. В Украине нет и полмероприятия, где подобное творчество могло бы встретить своего слушателя. Вот поэтому, после нескольких выступлений на рок-фестивалях и поэтических чтениях, органичным для артиста стало документирование собственного творчества на подручном «Грюндиге» и складирование результатов «в стол», в ожидании лучших времён…Его картины, эти тонущие в искристых цветах видения и мечты, — естественное дополнение его музыкального творчества. К сожалению, о соединении воедино всех сторон своей творческой натуры и полном их представлении на суд публики, артист может пока лишь мечтать».\nНо даже после такого исчерпывающего представления Игоря вы не сможете представить себе, что это за музыка. И теперь вам остаётся только одно – скачать его единственный выпущенный в свет альбом.\nВот немного информации о нём: Он называется «прийди янголе», выпущен в 1996 году польским независимым лейблом «Кока рекордс». К сожалению, насколько мне известно, выпущен только на кассетах и ничтожным тиражом, и недоступен даже в Украине. Мне в руки эта кассета попала довольно давно, с помощью chezare. И меня, и моего брата, она тогда буквально сразила наповал. И вот, относительно недавно, я оцифровал эту музыку и отреставрировал её. Теперь выложил её в сеть, потому что считаю, что утаивать такую красоту — это преступление.К сожалению, при записи на кассету использовали (и неправильно использовали) систему шумоводавления Dolby B, поэтому “вытягивать” качество пришлось с большим трудом. На сей день я всего лишь отреставрировал эту фонограмму, но скоро, возможно, немного улучшу её звучание. А пока что есть, то есть. Жаль, что я немогу отсканировать оформление кассеты — оно в высшей степени достойное.\nPS: если вам известно ещё что-нибудь о Игоре Цимбровском (в том числе о его работах в качестве художника), дайте мне пожалуйста знать.\nІгор Цимбровський — Прийди Янголе (Koka Records, Cassette, Album, 1996)\nGenre: Electronic, Rock, Pop, Classical\nA1. Троянди Поету\nA3. Ані Роду\nB2. Ти Приснилась Мені Сьогодні\nB3. Біля Моря\nB4. Прийди Янголе\nмузика: Ігор Цимбровський,\nА1,А2 — Микола Воробйов,\nA3 -Атіла Йошеф.\nА4.Б1.БЗ — Михайль Семенко,\nБ2,Б4 — Ігор Цимбровський\nЗаписано в ГалВокс Студіо Львів,\nзвукооператор: Едуард Григорієв\n© Бард & Цимбровський\n21 травня 2015 года Андрій Бондаренко опубликовал на varianty.lviv.ua. интервью:\nУ 1996 львів’янин Ігор Цимбровський видав магніто-касетний альбом «Прийди янголе» на польському лейблі Koka Records. У Польщі дивний і заворожливо-гарний музико-спів Цимбровського викликав неабияке захоплення місцевої аудиторії. Однак, до Львова ця хвиля визнання та інтересу так і не докотилася.\nХоча, на зламі 1980-1990-х років Ігор Цимбровський був досить помітною фігурою тодішньої нової української сцени, у колективній культурній пам’яті львів’ян він безслідно стерся на тлі більш зрозумілих і очевидних постатей, типу Міська Барбари, Тараса Чубая чи Віктора Морозова.\nВсе ж таки, ще є надія, що львів’яни нарешті «віднайдуть» і оцінять талант свого співмешканця. Власне, для цього Варіанти розшукали Цимбровського, який сам не надто прагне публічності, і змусили його розповісти про себе та свою творчість.\nАндрій Бондаренко: Думаю, насправді треба почати з того, що ми всі свого часу натрапили на Вашу касету «Прийди янголе», що була видана на Koka Records.\nОтже, маємо одну касету і все. Ще маємо пару окремих треків на двох збірках – «Срібна підкова» 1996-го року і «Music the world does not see» 2000-го року.\nІ.Ц: Ніхто спеціально не шукав. Як колись сказав Грєбєнщіков, ще, здається, у 1989 році, «все робиться на приватних знайомствах». Він тоді щось записував в Америці, всі з цього дивувалися, думали який він, успішний і геніальний. А у нього була от така відповідь – все тримається просто на знайомствах. Так світ створений.\nНасправді, про запис цієї касети можна розказувати багато фантастичних історій. А можна розказати і дуже просто – були приватні зв’язки. Тоді я мав вже якісь саморобні записи, на касетах і так виходило, що ці записи кудись потрапляли, хтось їх слухав і потім питали про мене і зав’язувалися знайомства. Це тоді мені, взагалі, ще було років двадцять.\nІ.Ц: Ні, я стояв десь збоку. Головною тоді була компанія довкола театру «Не журись», але я стояв окремо. Ще було цікаве явище – фестиваль «Червона Рута». Досить цікава подія, якщо говорити про початки. Але й така, трохи комсомольська, як і у нас багато чого до сих пір. Тобто, вони щось організовували і можна було якось туди в той контекст потрапити.\nА.О.: Коли Ви вперше потрапили на «Червону Руту»?\nІ.Ц: Власне, ці мої початки – то був швидше перформанс, таке «розбий-стіну», ніж сама музика. Перший запис зробили разом з моїм колегою, у нього був мікрофон і всякі такі штуки. Це було, взагалі, трохи з іншої опери. Зроблено було дуже специфічно, але я вам скажу – ми і не сподівалися тоді, що вийде щось толкове. Бо в кожному випадку є якийсь експромт і експеримент, і ти дивишся спочатку, чи дає він результат, чи ні.\nЄ в мене колега – Віталій Бардецький. Колись видавав такий журнал – «Бардак» називався. То ще були такі часи – «Поступ», Сашко Кривенко… Ми познайомилися з Віталієм якось і він мене відразу загітував видати ці записи. Це для мене стало таким зовнішнім подразником. І ми записали. Фактично за день. Чи за півтора. Запис а ля пріма. Тобто, отак відразу, фактично без дублів.\nХтось дав пару копійок на запис. Кривенко теж, пам’ятаю, долучився. І ми це зробили. На студії Григор’єва в «Трембіті».\nА.О.: Той самий, хто зараз їздить по Львову на вантажівці з написом «Мертвий звук»?\nІ.Ц: Так, з самого початку. То ще, напевно, з’явилося з хору, я співав в «Дударику». Потім пішла мутація голосова, але я так й далі відчував той дискант дитячий. Якось я то відчув (бо то треба відчути) і потім почав над тим вже свідомо працювати. То було цікаво. Це як спорт – не пити, не курити і думати про те, як в тебе працюють зв’язки, і як ти можеш дихати. Бо, насправді, співати – це цілий комплекс процедур, то не так просто.\nА.Б.: Тобто, Ви в «Дударику» з самого дитинства співали?\nІ.Ц: Так, я був там з самого початку, від заснування «Дударика».\nА.Б.: А який інструмент звучить на касеті «Прийди янголе»?\nА.Б.: А на чому виконуються такі «органоподібні» звуки з альбому?\nІ.Ц: Це на останньому треці тільки. На «Прийди Янголе». Є такий електричний інструмент, ще радянський, забув як називається точно.\nБуває, що та ціль переважає над само суттю явища, над серединою. Тоді втрачається головна логіка. От ми зараз маємо якраз такий шоу-бізнес – коли питання цілі перекриває все, домінує над самим явищем. Коли головним стає не «що ти робиш?», а «для чого ти робиш?».\nІ.Ц: Кожне явище, чи то в архітектурі, чи то в живописі повинно розвиватися традиційним способом. Тобто, внутрішньо. Це можна пояснити і з точки зору семіотики. Наприклад, кінцевий результат і процес мають бути одного роду. Є такий семіотичний закон. Тобто, якщо втрачається оцей рід, оцей зв’язок, ми вже нічого не будемо мати. Чи, точніше, будемо мати поп-культуру, піар, маніпуляції, все що хочете.\nКожне явище, яке розвивається саме по собі, має свої закони. Ці закони слід розвивати, вдосконалювати, щось з ними робити, так щоб вони були видні. А коли цих законів немає, то оце «для чого?» домінує. Ти робиш для чогось і забуваєш про суть явища.\nІ.Ц: Львівську навіть не знаю, важко сказати…\nА.О.: Київ Андерграунд. Вони якраз недавно виклали записи Світлани «Няньо» Охріменко.\nІ.Ц: Світлана – це досить окреме явище. Був київський Рок-Клуб. Там була ще своя тусовка. Був цей андеграунд, куди входили Ivanov Down, Баніта Байда, Біокорд. Таке наше покоління. Ми були знайомі, десь разом їздили. Був такий фестиваль «Чорна рада», у 1989 році, потім їздили у Гданськ, в 1991р., на «Ночі українські».\nІ.Ц: Це як зараз ДахаБраха – ніхто ж за кордоном не розуміє що вони співають – відчувають тільки музичну тканину. Так, допустимо, в Польщі відчували саме звучання мови. Це теж цікаво. Це було цікаво особисто для мене – як українська мова звучить в якомусь іншому контексті, тобто, не в тому звичному радянському (чи перебудовному) офіційному форматі, як ми звикли весь час чути. Знаєте, є така історія про винахідника автомобіля «Сітроен». Як кажуть, він подивився навколо, таких машин як йому хотілося, не було, то він сам винайшов собі такий автомобіль, який хотів. В мене було так само. Я слухав різну музику, такої, яка б мені підходила, не було. І я вирішив просто самому її заграти і заспівати. Це таке моє кредо свого роду.\nБув ще в мене окремий проект, під робочою назвою «Інтемеццо» де ми в кінці 90-их років грали з барабанщиком Тарасом Мельниченком і у лютому 2000 р. записали такий ніби міні-диск – п’ять пісень. Зовсім інша вже музика.\nАБ.: Можете натякнути, в який напрям пішли після касети «Прийди янголе»?\nІ.Ц: Ігор Мацієвський, композитор, професор-фольклорист зі Львова, який мешкає в Петербурзі, назвав це «квазі-інтерпретацією». Ніби не джаз, а так – «квазі-імпровізація», «квазі-інтерпретація». Це про «Інтемеццо». Теперішній матеріал – це зовсім інакше звучання, ближче до тріп-хопу.\nІ.Ц: Дзиґа колись була нормальним явищем, але не клубом. Тоді, коли були «Вавілон ХХ», «Лялька«. Я колись часом туди заходив. Пару років трохи крутилося. Досить цікаво було, в той час, а далі то все перейшло у… я навіть не знаю у що…\nІ.Ц: Так, це можна назвати терміном «інтернетна творчість» – тобто, почув, побачив в інтернеті і пішло-поїхало… Так і у всьому. В 1990-х чи 1980-х роках так малювали живопис. Виставку можна було завалити картинами і сказати – це, приміром, абстракціонізм. Тоді не було інтернету, але його роль виконували альбоми з репродукціями.\nА.Б.: Ви маєте на увазі, що простіше отак поверхово нахапатися…\nА.О.: Але чомусь, те покоління музикантів десь після 1980-го року різко стали грати гірше. Так, ніби втратили нюх, чи що…\nФестиваль «Червона рута» якраз трохи пороскладав все по місцях, трохи виявив людей. Так би, ніхто нікого б і не знав. В ті часи.\nРозумієте? Ти включаєш музику і слухаєш, припустимо, радіо «Вільна Європа», там нормально валить «джі-джі». Потім слухаєш щось інше, якісь диски по 70 рублів. Слухаєш так, щоб тільки не пошкрябати. А потім виходиш з дому і чуєш як там всілякі «чічки-смерічки» звучать. Живеш в абсолютно якомусь роздвоєному світі і не розумієш, що робиться. І так практично в кожній сфері. А потім картина потрохи розширюється, канали відкриваються і всі думають, що ми вже на сьомому небі. А насправді, ви бачите, де ми знаходимося… В сенсі культури ми ще в гіршому стані ніж були двадцять років тому. Подивіться, де поляки, а де ми. Хоча, двадцять років тому у нас теж були цікаві явища, які досить радо сприймалися і у Польщі.\nМузика, вона утворюється зсередини. От наприклад, феномен Брістоля, локальної електронної сцени, у якій народився тріп-хоп. Було там пару гуртів…\nВ 2016-м, Vladimir Ivkovic выпустил на своем Düsseldorfском лейбле Offen Music 12 дюймовый виниловый диск Игоря с ремастерированными треками из альбома „Прийди Янголе“.\nIhor Tsymbrovsky — Come Angel [Offen Music — OFFEN003, 12″, 2016]\n1. Come, Angel\n2. Roses For The Poet\nOffen Music 003 is a selection of 3 songs from Ihor Tsymbrovsky’s „Прийди Янголе“ (Come Angel),\ncassette album released on Koka Records, Poland, in 1996 (Recorded in 95). Otherworldly music.\nFull heavy cover, inner sleeve with lyrics and a short story by Bethany Ritz.\nArtwork by Ola Vasiljeva and Zelda Ivkovic.\nDesign by Patrick Keuthen.\nI’ll see which gender You have.\n…you’ll turn white—an Angel…\n…I’ll down a chalice of her—and become a…\n—and you’ll faint and return to your fairy tale\nI’ll turn into a color of white flesh—\nOffen Music 003 is a selection of 3 songs from Ihor Tsymbrovsky’s „Прийди Янголе“ (Come Angel), cassette album released on Koka Records, Poland, in 1996 (Recorded in 95). Otherworldly music.\nстатья на портале amnesia.in.ua «Ігор Цимбровський: янгол у підпіллі»\nЄдиний альбом Ігоря Цимбровського «Прийди янголе» (1995) досі залишається чи не найхимернішим явищем в українській музиці від часів незалежності. Історія його автора — яскравий приклад культурної амнезії. В доінтернетну епоху Цимбровський був помітним діячем українського андеграунду, виступав на «Червоній руті», їздив з гастролями Німеччиною. Однак, залишив мінімум доказів своєї активності і став тихою легендою для небагатьох. Ми поспілкувалися з Ігорем, аби з’ясувати, звідки він прийшов і куди прямує.\nПерший виступ молодого виконавця відбувся у 1987 році в клубі Лісотехнічного інституту. Досить символічно, що це приміщення раніше було єзуїтською церквою, адже таке камерне середовище значно більше пасує його пісням про янголів, аніж галас великих фестивалів. Утім, фестивалів у кар’єрі Цимбровського теж було чимало: в 1989 «Чорна рада» та «Червона рута», в 1991 харківська «Нова сцена» та «Українські ночі» у Гданьску. Свої перші виступи Ігор називає музичними перформансами і зазначає, що звучали вони зовсім інакше. На жаль, як саме, ми вже ніколи не дізнаємось.\n«Ми записали все за один день, 100% наживо, без жодних втручань. Тільки божевільний delay додали — Ігореві подобалося таке даб-звучання. Вся сесія була чистою магією. Я просто сказав нашому звукорежисерові „нічого не торкатися і розслабитися». Пісню „Прийди янголе» довелося писати двічі, оскільки виникла несправність апаратури. Здається, я заплатив за все близько 100 доларів. Це було дуже багато, моя орендна плата за однокімнатну квартиру в самому центрі становила 25 баксів на місяць. Спочатку ми випустили альбом на касетах з чорно-білою обкладинкою, скопійованою на ксероксі. У Берліні я зустрів божевільного хлопця на прізвисько Гого. Він уже співпрацював з деякими митцями колишнього східного блоку та запропонував влаштувати міні-тур Берліном та околицями. Ми з Цимбровським приїхали у Берлін і відіграли кілька концертів — здебільшого у дивних локаціях типу барів при сквотах, але це було весело. Пам’ятаю двох дівчат, які буквально втратили свідомість через високі частоти Ігоря. Звичайно, фінансово ця пригода виявилась збитковою. Довелося кілька днів мити вікна, аби купити зворотні квитки». Віталій Бардецький. Розповідь знайдена в інтернеті, першоджерело невідоме.\nЧерез відбір у Львові, туди міг прийти будь-хто. Ще перед тим була «Чорна Рада», на яку мене запросив Віталій Климов (продюсер «Океану Ельзи» і «Табули Раси» — прим.ред.), просто по телефону подзвонив. Всі ці перші виступи були скоріше музичним перформенсом. Мало хто в журі чи з глядачів розумів, що він зараз слухає чи оцінює, і що треба далі робити — то були перші виступи після радянського вакууму…\nНе було спроб об’єднатися з іншими музикантами чи колективами для колаборації?\nАндерграунду не потрібен продюсер, на те він і андеграунд. А от щоб вийти з андеграунду потрібен процес, не обов’язково особа продюсера, а власне процес.\nЗараз, після випуску вінілу пару років тому, постала дилема… Багато хто хоче мене запросити на виступи, але в старому форматі (так принаймні говорили посередники, в яких не було зі мною до порозуміння в тій справі). А пройшло майже 20 років! І це стало великою проблемою і непорозумінням: виходило, що я мав повторювати альбом 23-літньої давності. Чи може відкривати рот і імітувати гру під фонограму. А я в дещо іншій манері зараз працюю, з 2012 граю на електричному піаніно. То вже трохи інша музика. Ритмічна…\nтекст Олександра Яковенко\nв 2020 году на портале meloport.com опубликована статья Ігор Цимбровський: «Музика для мене — це спосіб культурного виживання» Текст: Сергій Гарагуля, Олександр Клочков, Фотографії: Олексій Карпович\nКоли я вперше почув Ігоря Цимбровського років десять тому, він був для мене одним із уламків української музичної Атлантиди, важливою складовою міфу про магічний андеграунд 90-х років, що промайнув повз сіру буденність, мов комуна гіпі у засмальцьованому вікні електрички, аби відтак надовго загерметизуватися у внутрішній еміграції. Проґавлений публікою, знехтуваний критикою, дуже фрагментарно зафіксований на фізичних носіях, цей материк лише зусиллями музичних дігерів, шукачів скарбів на батьківських антресолях виринув із небуття у цифрову добу, стаючи джерелом ностальгії міленіалів за казковими часами безбюджетних шедеврів.\nПостать Ігоря Цимбровського нетипова навіть у строкатій веремії героїв цього андеграунду — професійно реалізувавши себе як архітектор, він натомість відомий меломанам лише завдяки єдиній виданій на касеті програмі «Прийди, Янголе» (Koka Records, 1996) з максимально незвичним вокалом. На той самий час припала серія клубних виступів — переважно у Польщі та Німеччині. Втім, як засвідчує сам автор, низка зусиль розвинути творчий потенціал та втримати належний градус ентузіазму потонули в довколишній інертності. На тривалий час Цимбровський залишив публічне музикування.\nСимптоматично, що поновлення діяльності було знов-таки інспіроване західними поціновувачами — влітку 2016-го на німецькому лейблі Offen Music вийшла вінілова платівка з трьома композиціями з альбому «Прийди, Янголе», своєрідна офіра новій генерації слухачів. Пожвавлення зацікавленості супроводжувалося й концертним попитом — останнім часом Ігоря можна знову побачити на сцені музичних клубів: спільно з барабанщиком Тарасом Мельниченком під акомпанемент метронома (який автор трактує як самостійний інструмент, а не ритмічний каркас для піаніста-початківця) Цимбровський виконує нову програму і неохоче озирається назад.\nОстанній насьогодні (і перший за чверть століття!) виступ Ігоря в Києві відбувся в онлайн-форматі 26 листопада 2020 року в рамках фестивалю Am I Jazz?. У сюрреалістичних декораціях епідемії, в закритому клубі, без слухачів, цей концерт усім бекграундом навіював асоціації з Декамероном, коли посеред загального буяння чуми кількоро добродіїв замкнулися за мурами віддаленої вілли, бавлячи один одного лукавими оповідками.\nПро себе та музику\nЯк музикант, ти повернувся до публічного простору після певного періоду тиші. Якщо порівняти часи, коли ти починав створювати музику, й теперішній стан речей: чи змінились твої інтенції, підхід до творчості?\nПідходи змінилися, звичайно. Тоді, в 90-х, музика була для мене увертюрою до чогось більшого. Тепер я повернувся, і намагаюся реалізувати те, що хотів робити колись. Системи, які вибудувалися в мене тоді – лишилися. Інша справа, що вони набули нових форм, адже мистецтво адаптується до частини засобів вираження, залишаючи лиш незмінне і принципове. У мене є живопис, архітектура, поезія – методи всюди різні, а філософські підходи є подібними. Музична творчість для мене – це певний спосіб культурного виживання. Тут я не ставлю перед собою теоретичні завдання чи експерименти.\nВажливою є така собі життєва конотація: ритміка, мелодика, їх зв’язок з мовою, поезією, життєвим реальним, віртуальним чи уявним простором. Для мене дуже важливо, як звучить декламація твору, як приголосні і голосні звуки розчиняються в співі, як вони поєднуються музично. Я розумію звуковий простір як поле своїх трактувань, уподобань, пріоритетів, і не використовую прямого наслідування. Якщо я почув якусь мелодію чи музичну фразу, і це зафіксувалося в пам’яті, пізніше я видобуваю її вже у власній інтерпретації, як вже сформовану цим полем. В мистецтві ціль є в самому творі, а не поза ним. Для мене вже є крилатим вираз «Бути – це створювати нову реальність» – іншу реальність.\nТи орієнтований тільки на новий матеріал чи варто чекати перевидань твоїх архівних робіт – «Сирота», «Аскольд», «Інтермеццо»?\nЗаписів як таких небагато, бо на той час це мало кого цікавило. В мене є низка речей, написаних ще тоді – 20, і 30 років тому, й зараз я їх граю по-новому. Згадані програми були прагненням відсортувати репертуар, але фактично це не було зафіксовано або не збереглося. Тепер в мене є програми на тексти Воробйова, Антонича, Семенка, власні та інших авторів. Вони ще в процесі формування, але за сприятливих обставин можуть бути зреалізовані. До кола моїх інтересів завжди належав фольклор. У кінці 1990-их у фольк-лабораторії при консерваторії слухав матеріал, зібраний чи укомплектований моїми знайомими, і почав дещо перегравати. Особливо вразив мене твір «Сирота», що виконувався лірником, тому мав ідею і почав формувати такий концепційний альбом, але це не зреалізувалося. Так само працював над текстами Аполлінера в оригіналі – від цього залишився лише один твір. Зате є студійно записаний матеріал INTERMEZZO 2000.\nТвій виступ відбувся у рамках фестивалю Am I Jazz?, що самою назвою обігрує жанрову стигматизацію. Чи є для тебе важливим контекст, в якому розглядають твою музику? Ти мислиш себе певними теґами чи тобі ближча модна нині концепція post-genre?\nPost-genre, з моєї точки зору, нормальне визначення, не бачу потреби в класифікації, сенс є в обговоренні, дискусії, аналізі. Моя музика – це результат різноманітних музичних поглядів, покладений на мої можливості. Великий вплив на мене мали естетика хорових творів, музика XX століття, на якій я вихований. Надзвичайно важливим для мене є вплив, наприклад, Дениса Січинського чи Петра Ніщинського та українського мелосу в його розвитку від чистої етно-автентики, яка збереглась до наших часів, умовно через маньєризм чи бароко, романтизм і до сучасних інтерпретацій. До 6-7-го класу я слухав і вчився на прикладах класичної музики. Вже після того почув західний рок, що заполонив тоді весь навколишній вуличний простір і те що створювало альтернативу офіційним медіа. Подібної української музики не було, і те, чого мені не вистачало, я намагався надолужувати сам. Я називаю це для себе «вуличною музикою» — я грав так само, як ходив вулицями, це створювало для мене певну асоціативність. Тепер, звичайно, коло інтересів змінилося, але принцип такої просторової віртуальної асоціативності присутній.\nНаскільки формат онлайн-стріму впливає на тебе під час виступу? Чи бракує глядачів (чий вуаєризм під час стрімів є ще вишуканішим) наживо?\nДля мене виступати на публіку – це трохи проблема. Можливо, виступ в умовах онлайн-стріму — навіть комфортніше. Але й тут усе одно йде запис, тобто якась публіка присутня. Ідеально було би написати твір, а потім спостерігати за його виконанням. За освітою, й, значною мірою, за сприйняттям, способом мислення та світоглядно я є архітектором. Мене задовольняє ситуація, коли я створюю проєкт, за яким будується споруда і формується простір. Потім вже збудований об’єкт можна оцінити окремо і перманентно в часі. Так і в музиці – я пишу чи записую музику, а потім хочу прослухати її та оцінити з іншої точки зору – з позиції глядача. Тому виконання – створення музики на сцені, має максимально повторювати процес творення і репетиціонування. Тоді можна досягти максимального ефекту. З цієї точки зору основною є робота над матеріалом в студійних умовах (чого мені бракує). Раніше я записував програну тему чи окремі кавалки на касетах, аби пізніше осмислити, розвинути певні теми та композиційно використати. І зараз так само фіксую ці зародки композиції на телефон, згодом повертаюся до них, занурюю у свій внутрішній мейнстрім і перевіряю, чи воно там резонує. Відколи я через страх втратити щось важливе започаткував цю практику, я навіть припинив слухати чужу музику. І тому мені цікаво, коли іноді кажуть, що я на когось із виконавців подібний – а я, можливо, ніколи і не чув цих музикантів.\nПоновлення уваги до твоєї творчості відбулося вже в інтернетну добу, за якої межі культурної ідентичності великою мірою розмиваються. Чим є для тебе цифрові технології – інструментом унаочнення, засобом плекання середовища, дублікатом реальності тощо?\nЗ побутової точки зору, випуск мого вінілу став відправною точкою до поновлення музичної кар’єри. Це підтвердило відчуття, що я можу і надалі щось робити у музиці не тільки для шуфляди. Ще до того, знов відчувши потребу в музикуванні, я вирішив свідомо перейти на електронне фортепіано, оскільки технологія молоточкового механізму стала більш доступною. Раніше виступав лише на акустичному інструменті і для мене були катастрофою ті два погано організовані концерти в 90-их, де я грав на електронних клавішах замість фортепіано — це нічого не дало ані мені, ані публіці. Тепер ситуація є іншою. Всім цікаво, як вийшло таке специфічне звучання на записі «Прийди, Янголе». Це забезпечено акустичним резонансом між вокалом і роялем Estonia, досягнутого мною наживо в студії без впливу звукорежисера та штучних апаратних маніпуляцій при записі чи зведенні, а також дивним звучанням радянського електроінструменту зі стуканням клавіш, що передавалось у вокальний мікрофон. Це був свідомий підхід, що відповідав моїм демозаписам. Цифрові технології передбачають іншого роду роботу зі звуком: його конструювання, моделювання “природи звуку”. Наразі я роблю наголос на музичному, а не на звуковому опрацюванні матеріалу й користуюсь доступним мені мінімумом, яким можу сам оперувати при виконанні. Це примітивний софт, вбудований в електропіано Yamaha, що також може давати цікавий ефект, як і підхід при записі в 1995 році. Повноцінна робота над звуком також є в моїй програмовій перспективі, але це вимагатиме залучення однодумців та пов’язаних з цим організаційно-фінансових аспектів.\nЧи не виникає у тебе парадоксального враження, що необмежений доступ загальмовує поступ? Ми маємо все і не знаємо, куди далі рухатися?\nЦя ілюзія пов’язана з тим, що ти володієш необмеженими засобами, і дуже модно доходити до крайнього індивідуалізму, створювати різні власні гуртки, креативні середовища, ліпити муляжі. Використання готових механізмів – це утилітарний підхід, а зараз технології дозволяють будь-кому усереднено створювати креативний продукт. Хто може мати 5 мільйонів підписників на YouTube? Той, хто скаже щось максимально просте і всім зрозуміле. Говорячи категоріями в стилі Умберто Еко, інформаційна мережа – це є лестощі, це мережа лестощів, бо людина шукає і знаходить собі подібних, проєктує на себе їхню популярність. А якщо глибше копнути, то всі ці персонажі, по суті, однакові. Вони є сумою мемів, давно зрозумілих усім. Тепер людина має можливість швидше переробляти світ за своєю подобою, не сприймаючи різності і феноменальності явищ – це світ усередненого марнотратства, марнославства, самолюбування та знецінення, це світ кічу. І тільки добре структурована суспільна та культурна організація є тому запобіжником.\nЯ почав створювати музику чи живопис, перебуваючи у протилежному світі – заідеологізованому світі інформаційного голоду, світі дозованої та деформованої інформації. І творення для мене було вікном свободи. Моє звернення саме до музики певною мірою було вимушеним, бо у звуковому просторі не існувало ніякої системи, не існувало української музики – це те, що я називаю «вибір без вибору».\nДля багатьох молодих людей твої пісні з альбому «Прийди, Янголе» важливі як маніфест вільного суб’єктивного самоствердження – наскільки це суголосно тому, з чим ти приступав до музикування в кінці 80-х? Наскільки львівська мистецька спільнота того часу взагалі мала це прагнення до субверсії та експерименту?\nТак, це був маніфест, для мене це було революцією. Я обережно ставлюся до самого слова «експеримент». Якщо ви читали моє філософське есе, то могли помітити тезу: аби отримати свободу, ти мусиш вийти з мейнстріму. Експеримент – це вибір, а я не мав вибору. У мене був віртуальний слухач, якого я сам собі створив. Слухача не шукаєш зараз, коли тобі треба на концерті виступити, це вже байдуже, хто сьогодні буде слухати. Я створив собі віртуального, ідеального слухача, який є уособленням того, що потрібно і як ти сприймаєш світ і працюєш для нього весь час – це є внутрішня ціль. Потім тобі страшно, коли ідеального слухача немає, і ти виходиш до слухача реального. Оце і є експеримент – чи станеш ти частиною культури середовища, чи воно тебе відкине.\nУ 1987 році мене випадково запросили на концерт сучасної чи нової української пісні (не знаю як то назвати), бо хтось почув мою демо-касету. Тоді, серед більш-менш традиційного звучання, мій виступ став певною культурною революцією. Один кадр вимкнув у залі електрику, вийшов на сцену і заявив, що так співати на поезію Симоненка не можна, що це ганьба. Я звичайно подумав, що це якісь органи безпеки, але це, як виявилось, був прояв оберегів культурного заповідника. Його підтримало кілька людей, але переважна більшість була готова до цієї естетики – це було нове українське покоління. Після півгодинної культурологічної дискусії в залі, я дограв свій виступ. Дуже показовою в тому плані є рефлексія на фільм Кустуріци «Андерграунд»: люди, що жили довгий час у підземеллі, й готувались вийти назовні, не враховували, як зміниться світ за час їхнього перебування в андеграунді, й при виході їхні навики будуть нежиттєздатні, абсурдні і театральні.\nНе останню роль в тому, як пересічний слухач міг сприйняти тоді твою музику, відіграє й невідповідність фальцету пострадянським упередженням щодо співу, в тому числі, й ґендерним стереотипам. Чи були випадки неприйняття, чи навпаки, захоплення й підтримки від тих, хто не вписується в цю нормативність?\nПершою ж ремаркою щодо мого співу була замітка у львівській газеті, в якій писалося, що я – це львівський Фарінеллі. Можливо, мені в такий спосіб хотіли зробити рекламу. Що ж, погана реклама – це теж реклама, навіть ще ліпша. Власне, це те, що я називаю кіч – воно не дає ані правди, ані розуміння, лише сприяє епізодичному зацікавленню. Якщо ти будеш слухати мене як Фарінеллі, ти не туди будеш дивитися, не в горло будеш заглядати, перед тобою вже буде стояти інший образ. Звідки у мене такий вокал? Я співав дискантом у хорі хлопчиків «Дударик». Часом ставив платівку Робертіно Лоретті і переспівував. Потім почав мінятися голос, пішла мутація, й коли вже в дорослому віці я почав співати баритоном, то побачив, що фальцетом я потрапляв у кожну ноту, а оцим “нормальним” баритоном – ні. Таким чином, можна сказати, що я не дав зникнути цьому голосу дитинства назавжди. З іншого боку, мене спонукало до такого порушення тодішніх усереднених нормативних уявлень прагнення змін, бунту, заперечення фарисейства та вільнодумство, а також слухання платівок з західним роком, де англосакси утинали такі вокалізи, нечувані у нас.\nДо речі, у твоїх записах можна вловити щось віддалено схоже: експресію чи якусь подібність форми. Чи на тебе тоді вплинули експерименти психоделіки, арт-року? Або, скажімо, такі виконавці, як Чеслав Нємен?\nДесь у 12-річному віці випадково (здається, я був з батьком на прогулянці в центральному міському парку) натрапив на виступ польських музикантів на відкритій сцені Зеленого театру. Для того, щоб щось було видно, молоді хлопці і дівчата спиналися огорожею, дехто вилазив на дерево чи шукав підвищення. Так я вперше (і востаннє) наживо почув Чеслава Нємена. Звичайно, це не було для мене чимось екзотичним, бо ми слухали польське радіо, але побачити і почути наживо Dziwny jest ten świat – то було вражаюче. А в нас вся поп-сцена офіційна була на три акорди. Навіть якщо десь йшла соло-імпровізація, основна гармонія пісні – та сама. Західна рок-культура дала зовсім інші акорди, і це мені пішло. Потім, після умовних рок-стандартів я послухав власне арт-рок. Скажімо, The Lamb Lies Down On Broadway – це також дало поштовх. Ще одна річ, важлива для становлення – класична музика XX ст., яка до нас доходила через закордонні медія і згодом почала виконуватися на концертах, і в публічному просторі вже витало розуміння, що філософська думка не зупиняється на Гегелі, а академічна музика не закінчується прекрасними операми Верді.\nМи чули, що після видання «Прийди, Янголе» у тебе була студійна сесія в Польщі, спроба записати новий матеріал.\nЦе була ідея Наконечного. Я весь час шукав, з ким музично співпрацювати, але не хотів повтору «Прийди, Янголе», в мене вже формувалися інші підходи. Він же, здається, хотів розвитку мого існуючого формату, але з іншим матеріалом. Це було на експериментальній студії Польського радіо, де працював Тадеуш Судник. Стояв рояль, велика порожня зала для симфонічного оркестру, зимно, запис вночі одразу після концерту. Я просто не дав ради, ані психічно, ані фізично. В одну річку не можна двічі увійти.\nУ другій половині 90-х я мав тури Польщею, по 7-8 концертів. Один чи два рази були в турі зі Світланою Няньо. На концерті в Гожуві 1998 року робили записи для збірки Music The World Does Not See. Концерт відбувався зимою, руки мерзли, і я почав розігруватися на роялі, граючи свій «фірмовий» швидкий пасаж до однієї композицій. Звукорежисер попередньо хотів його записати, але я не був впевнений, бо не є професійним піаністом, і основний акцент тоді робив на оригінальній вокальній техніці. І я в ході концерту вибрав іншу композицію для запису, власне з цікавими вокалізами, що й вийшла у збірці під назвою N/T.\nУ Львові був спільний концерт з Нестеровим та Яремчуком, здається, у форматі фестивалю «Альтернатива», як і організований Русланом Кошівим концерт «Прийди, Янголе» в Домініканському костелі у 1996 році, якраз після виходу однойменної касети на варшавському лейблі КОКА.\nНа твоєму саундклауді є також один трек в імпровізаційній манері, що різниться від іншого.\nЦе відносно новий трек. Можна сказати, мій сучасний момент. Це є ескіз: зробив підкладочку, записав на телефон і кинув до саундклауда.\nНещодавно ти анонсував нову програму під назвою «Псальми і Гімни». Розкажи, будь ласка, про неї.\nВ мене є кілька поетів, на вірші яких я співаю. До них відноситься і Богдан-Ігор Антонич. В період, коли я знову почав грати, його слова спонукали написати на них серію композицій. З Антонича в мене є 23 твори, також є одинадцять речей на вірші Воробйова, майже закінчені. І звичайно, основний матеріал базований на поетиці Семенка, власних поезіях, Тичини кілька, Симоненка. Для музики відбираю ті твори поетів, які не прийнято називати в нас програмовими. Тобто відкриваю інший погляд на їхню творчість. Якщо Антонич – то це не «Росте Антонич і росте трава». Поетично він для мене інший, ніж нам мейнстрімово представляють. Семенко для мене теж інший, його патос, на який переважно роблять акцент, є лише манерою для привернення уваги, а не поетичним сенсом. Те, що було написано Семенком протягом орієнтовно двох десятиріч до та після Першої Світової – це, я вважаю, номер один в українській поезії XX століття.\nТи у собі відчуваєш якусь наступність цим текстам? Що ти продовжуєш якусь традицію, можливо, авангардну?\nЯ стараюся не оперувати оціночними судженнями, назвами або мемами в стосунку до нових явищ. Моя теза є такою, що «знак це є цивілізація, а епігонство – це колоніалізм». Як трактують знак? Як маркер якогось предмета, скажімо, крісла. Але ж розуміння знаку і знакової природи в тому, що це та річ, яка завжди перманентна, де існує гра і взаємопошук між означуваним і означаючим, тобто між його двома основними складовими. Якщо ми будемо розуміти ці постійні зміни, то не будемо займатися епігонством.\nНазва цієї програми, «Псальми і гімни», ніби відсилає до сакральної тематики.\nТак, бо в Антонича є та тематика. Він глибоко переймався світобудовою і добре знав релігійний аспект, мав університетську філософсько-богословську та філологічну освіту.\nДо речі, коли в 2016 році був перекладений англійською текст для вінілу «Прийди, Янголе», деяке розчарування було у Владіміра Івковіча, власника лейблу Offen Music. Івковіч трактував цю композицію у власній специфічній сакральності (можливо сакральності у більш загальному значенні), а переклад має свою оригінальну конотацію. Прекрасний переклад цього по-іншому, але теж сакрального тексту був зроблений Левом Грицюком (R.I.P.). І тут власне криється цікава річ щодо мовного аспекту при виконанні чи звучанні композицій.\n«Прийди до мене Янголе мій\nприлинь, сядь… зімлій…\nЯ побачу якої ти статі.\nЧи ввійду в порожнину,\nЧи вип’ю достиглого плоду лій…»\nСправді цікаво: твоє теперішнє виконання власних текстів в англійському перекладі має певний концептуальний сигнал? Адресовано глобальній аудиторії?\nДля мене це свідомий акт. Колись в Польщі чи в Німеччині на концертах співав українською, і основний акцент був зроблений на музичності звучання сплаву мови і музики. Це задовільняло і слухача, і виконавця, незалежно від того, чи був зрозумілий зміст. Звучання було пластичним актом, що в новій формі представляв світові фактично нову для нього мовну фонетику поза існуючими етнічними стереотипами. Це була така своєрідна місія. В ті часи ще були спроби співати мовами, якими володію (в першу чергу фонетично) – це польська і французька, і це мало добрий ґрунт, адже ці мови були частиною моєї ідентичності. Також було захоплення віршами Аполлінера, наприклад.\nЗ англійською – інша історія. Будучи вихованим на фонетиці англійськомовної музики я компонував на українські тексти, що мало свій сенс – не наслідувати того, що слухаєш. Тепер виконання англійською відкрило мені сенс нового звучання українських текстів у перекладі. Він має значення в першу чергу для мене. А саме: нове інтонування, деякі композиційні зміни у творах під впливом англійської фонетики, і разом з тим поезія по своїй суті, по своїй первинній конотації залишається українською, і позбавлена банальщини англо-наслідування. Це теж є для мене своєрідним відкриттям. Тепер така місія і візія – глобалізована. Це теж дає певний знаменник – свою внутрішню віртуальну сцену – певну ідеалізовану штучність, не природність, якою міряється власне життєвість і природність, що раніше давав лише фальцет – це ніби спостерігаєш за процесом з боку.\nУ нових інтерв’ю ти казав, що сам тяжієш до мейнстріму, «виходу з андеграунду». Що для тебе є цей мейнстрім?\nПростий банальний приклад: Торі Амос чи, скажімо, Бйорк. Вони принесли в мейнстрім своє власне. Класична схема: ти існуєш поза мейнстрімом і входиш до нього зі своїм. Я тяжію до таких феноменальних та індивідуальних речей.\nВ середині дев’яностих (вже після виходу «Прийди, Янголе») мав завдання записати музичний супровід для показу фешн-колекції. Цікавий тоді був момент. Якраз Бйорк почала працювати в Лондоні з техно, і такий варіант мене зацікавив. На інструментальну версію Army of Me та одну з (майже)інструментальних композицій Massive Attack я на аналоговій студії вживу награв свої композиції (на мою думку звучало досить органічно) – це були цікаві мікси, вони виконали свою фешн-функцію і… пропали. Такі починання, як і пізніше INTERMEZZO 2000, не знайшли свого дальшого розвитку. Це фактично сприяло зупинці моєї музичної діяльності десь на 8-10 років.\nЗавершити наше інтерв’ю я хотів би концептуальним питанням. Останнім часом митці багато надій покладають, зокрема, на Український культурний фонд, Український інститут і подібні установи. Чи можна, на твою думку, в інституційний спосіб здолати кіч, несмак, культурну порожнечу? Чи це питання екзистенційне, яке інституціями не вирішується?\nЗараз, мабуть, це основна можливість для існування в позаринкових стосунках, в яких ми перебуваємо. Для того необхідно мати добре експертне середовище та орієнтири, вміти оцінювати та відбирати, бачити цінність матеріалу. В тому аспекті важливим є розуміння кічу як речі, яка бачить свою ціль поза твором. Тобто якщо бачити твір апріорі не самодостатнім, а як річ, яка може принести результат поза собою, тоді мета ніколи не буде досягнута. Всі нормальні речі не зможуть бути реалізовані. Що стосується моєї діяльності, то в мене є готові для реалізації проєкти, й основне питання полягає в організації та менеджменті.\nКомпозицією, що завершила виступ Ігоря в Києві стало «Моє місто» на вірш Збіґнева Герберта, польського поета, що народився й виріс у Львові. Останній рядок пісні Ігор повторив п’ятьма мовами, якими історично розмовляли львів’яни.\nМоє місто /Я — Herbert\nОкеан кладе на дно\nзламана пам’ять творить\nвулиць морської зірки\nпланет далеких площ\nзелену туманність садів\nмігранти в потворних кашкjетах\nскаржаться на витік субстанції\nскарбниці з дірявим дном\nвтрачають коштовне каміння\nснилось мені що йду\nз батьківського дому до школи\nточно знаю як йти\nтретя гімназія і книгарня\nвидно навіть крізь шибу\nголову лисого крамаря\nхочу пройти повз катедру\nпросто не можна йти далі\nале ж я добре знаю\nщо вулиця має продовження\nокеан летючої пам’яті\nпідмиває руйнує зображення\nврешті залишиться камінь\nна якому мене народжено\nкожну ніч стаю босо\nперед затріснутою брамою\nDiscogs.com \_ Koka \_ Offenmusic \_ Facebook\npsycheart on 31.08.2016 в 21:14 said:\npsycheart on 14.09.2016 в 19:57 said:\nІгор Цимбровський (Ihor Cymbrows’kyj) — Прийди Янголе (Koka Records, Cassette, Album, 1996)\nVA — Music The World Does Not See (Nefryt – N 005, Compilation, 2000)\nвсе в одном архиве в папке press here: ▄▄▄▄▄▄▄▄▄ (пар — svyazalamuzyka)\nJ on 12.02.2018 в 19:36 said:\nУ меня очень хорошая запись с концерта, который был в Гожуве. Запись на кассетную ленту, но с консоли микшера.\npsycheart on 12.02.2018 в 19:56 said:\nJ приветствую. Поделитесь? Если позволите, то я бы добавил в этот пост с вашей информацией — где, когда (Гожув в Польше?) было выступление, ваши впечатления, етс. Спасибо, что отозвались в любом случае.\nYury on 30.09.2021 в 13:48 said:\nСпасибо за ссылку. Впечатлён треком, который услышал в сентябрьском сете от Gasslamp Killer (Everythyng Part 3, первый трек). Думаю, в 2021-м можно снова издавать на кассете, это снова становится популярным) Я бы купил точно.\npsycheart on 30.09.2021 в 13:53 said:\nДа, эта запись кажется вне любого времени. И будет вне времени. Только рассыпавшаяся магнитная лента на то укажет.\nlucy sky on 07.06.2017 в 01:04 said:\nдякую за такий чудовий розгорнутий пост. відкрила неймовірного музиканта! ще й земляка :) вау! дякую!!\npsycheart on 07.06.2017 в 07:47 said:\nі вам дякую за увагу. для мене самого цей музикант став відкриттям (особливо з огляду на музичну вибагливість)\nЧярли Гордон on 01.12.2017 в 21:08 said:\nЕго антенна ловит сигналы с дальних галактик. Прекрасная музыка.\npsycheart on 01.12.2017 в 22:00 said:\nИ главное, она их переводит на язык который мы понимаем.


Тернопільський тиждень - Люди "опозиціонера" займаються своєрідним рекетом?\nЛюди "опозиціонера" займаються своєрідним рекетом?\nПонеділок, 21 березня 2016, 12:09\nЩоденні побори з бабусь біля магазину «Універсам» по проспекті Злуки.\nЩонайголовніше, побори збирають працівник загаданого закладу торгівлі за те, що літні жіночки продають власну городину на тротуарах.\n«Хочу вам розповісти цікаву історію про те, як моя старенька сусідка їздить у Тернопіль, - написала читачка Софія, яка мешкаєш у селі Шляхтинці неподалік обласного центру. - Оскільки ми проживаємо у селі, багато жителів вирощують городину і везуть продавати у місто. Пані Марія проживає вже третій рік сама відколи помер її чоловік. Пенсії старенькій не вистачає навіть на ліки та прожиття. Позавчора ввечері я поверталася з навчання та зустріла заплакану пані Марію. Коли я, запитала в чому справа, вона розповіла: що сьогодні вона їздила до Тернополя продати декілька кілограмів моркви та картоплі, і як завжди стала поблизу входу у маг. «Універсам». Але цього разу вийшов з магазину якийсь чоловік та сказав, щоб тут продавати, то потрібно заплатити 10 грн. Коли бабуся відповіла шо у неї немає грошей - він її прогнав. Невже у людей не залишилося нічого святого?»\nНагадаємо, що власником магазину «Універсам» по проспекті Злуки є депутат Тернопільської ради Петро Ландяк. Він представляє політичну партію «Громадянська позиція» і декларує свою опозиційність до міської влади.\nЗ редакційної пошти «Тернополян»\n0 #2 Олег 21.03.2016 12:29\nГазетярі побійтеся Бога, не обманюйте і не грішіть.\n0 #1 Тарас 21.03.2016 12:29\nТакі статті сотнями клепають у російських ЗМІ. Невже ТТ модерується з Москви? Запускати такі, не перевірені фейки непрофесійно та негідно для солідного видання, а на "жовту пресу" не варта звертати увагу.


Як вибрати секс шоп - Hodos\nЛюди всі різні за темпераментом і виховання. Когось збуджує просто оголене тіло, а кому-то потрібно щось більше, потрібна можливість втілити свої фантазії для досягнення задоволення. Ось для таких пар і призначені секс іграшки. Всупереч поширеній помилці, секс-товари не обмежуються засобами для самозадоволення, немає! Вони допоможуть не тільки скрасити будні самотності, але і запалять новими фарбами сексуальні стосунки пари.\nТокож хочемо вам порекомендувати liquids\nЯкщо ви вирішили купити секс-іграшки для двох, то бажано починати зовсім з малого. Найпростішим варіантом з цього виду товарів для двох можна назвати еротична білизна та костюми для рольових ігор. Костюми можуть доповнюватися різними аксесуарами і пристосуваннями. Жіночі панчохи, підв’язки, трусики, ліфчики і так далі є найбільш збудливим аксесуаром для більшості чоловіків. Полуодетая жінка набагато сексуальніше, ніж абсолютно гола.\nСекс іграшки призначені для конкретних видів стимуляційних ігор. Вибираючи такий виріб, ви повинні представляти область його застосування. Основне призначення іграшок – це мастурбація (якщо їх застосовуєте ви) або стимуляція чутливих зон і статевих органів партнера. Тобто їх можна використовувати як самостійно, так і за допомогою партнера. Страпони ідеально підходять при втіленні фантазій сполучення з двома партнерами, коли ваш улюблений партнер буде керувати додаткової іграшкою. Гарні вони і при любовних іграх двох жінок.\nГарним продовженням знайомства з інтимними гранями асортименту секс-шопу стануть шкіряні ремінці, мотузки і пута. Призначені для зменшення рухів партнера, вони зможуть порушити як бранця, так і того, хто його пов’язує. Але пам’ятайте, всякі ігри повинні мати межу: вузли робляться вільними і знімаються на першу вимогу партнера, а в рольових іграх з елементами БДСМ краще всього передбачити «стоп-слово» – спеціальну фразу, проголошення якої буде означати припинення всіх ігрищ негайно.\nВибираючи секс іграшки необхідно керуватися бажаннями і своїм здоров’ям. Неякісні і недорогі вироби в цій справі краще виключити зовсім. Можливі механічні травми або алергічні реакції на різні матеріали ніяк не компенсуються отриманими задоволенням. Не намагайтеся для таких ігор застосовувати підручні предмети, щоб потім не довелося викликати рятувальників, перебуваючи в «цікавому вигляді і стані». Секс іграшки-це всього лише додаток до любовним іграм пари і покупка будь-якого виду виробу повинна бути схвалена обопільно.


Інтер’єр білої спальні. Fashion week admixerML.singleRequest(); });\nІнтер’єр білої спальні\nІнтер'єр білої спальні ?\nСпальню по праву можна назвати найважливішим місцем у квартирі, адже сон надзвичайно важливий для людського організму. Останнім часом досить популярним став Інтер'єр спальні в білому кольорі, адже він найбільше точно характеризує такі епітети для спальні як «світла» і «простора». Достоїнств у білої спальні безліч: це й затишна й комфортна обстановка для сну, і візуальне розширення приміщення, і достатня універсальність - Інтер'єр білої спальні буде відмінно сполучатися з будь-яким загальним стилем оформлення квартири. Хочеться відзначити, що білий колір можна використовувати для оформлення спальної кімнати в будь-якому стилі - це може бути Дизайн спальні в стилі барокко або ганьби-тік, мінімалізм або класицизм. Але якщо використовувати для оформлення кімнати лише білий колір, те великий ризик перетворення затишної спальні в лікарняну палату, от чому білий треба в обов'язковому порядку «розбавляти» іншими квітами, залежно від ваших переваг, це може бути блакитний, зелений, бежевий і т.д. Наприклад, кольорові Пледи й покривала стануть відмінною колірною плямою. Розмаїтості в кольорі можна домогтися й за допомогою кімнатних рослин, які не тільки прикрасять кімнату, але й будуть сприяти утворенню в ній позитивної атмосфери - обов'язково оселите в кімнаті квітучі фіалки, драцени або фікуси. Доречними в білій спальні будуть вишиті картини й різноманітні статуетки. Також, досить цікаво виглядає сполучення білого кольору із чорним, такий інтер'єр виглядає досить минималистично й строго, але, разом з тим, вишукано.\nПонравилась статья - » Інтер’єр білої спальні? Жми и сохраняй.\n« Кефірні маски для росту волось\nГЕЛЬ АБО МИЛО – Косметика – МОДНИЦЯ »\nСтилі інтер’єра спальні\nСтилі інтер'єра спальні ? При оформленні спальні, у першу чергу, важливо підібрати можливі Стилі інтер'єра спальні. Адже саме від цього буде залежати вибір меблів і оздоблювальних матеріалів. У якому ж стилі можна оформити спальну кімнату? Стиль кантрі. Цей стиль є невибагливим, затишним і дуже домашнім. Замість шпалер стіни прикрашаються дерев'яними елементами, а\nСтиль ганьби-тік в інтер’єрі вашого будинку\nСтиль ганьби-тік в інтер'єрі вашого будинку ? Ганьби-Тік - це один з моднейших напрямків в архітектурі, дизайні й навіть, як не дивно, в одязі. Типовий одяг у стилі ганьби-тік - це черевики з « клімат-контролем» і курточка із вшитим плеером, а що стосується інтер'єра, те досить бажаний Монтаж систем розумний\nКолір в інтер’єрі спальні\nКолір в інтер'єрі спальні ? Колір в інтер'єрі спальні відіграє величезну роль. Адже обраний відтінок буде безпосередньо впливати на повноцінний відпочинок під час сну й ваше комфортне перебування вкомнате. Щоб створити атмосферу спокою, тепла й комфорту в спальні, потрібно вибирати ненасичені природні кольори: заспокійливий зелений, світло-блакитний або ніжно синій. Вони добре діють\nСучасний інтер’єр спальні\nСучасний інтер'єр спальні ? Сучасний інтер'єр спальні на сьогоднішній день припускає спокійний, витриманий стиль, де робиться акцент на практичності і качественности матеріалів. Давайте розберемо, чим же конкретно характеризується цей стиль Колір. Для сучасної спальні найкраще вибрати непомітні, природні відтінки: сірий, білий, ясно-коричневий, бежевий і т.д. Яскравих квітів краще уникати, однак якщо хочеться\nВибираємо покривало на ліжко\nВибираємо покривало на ліжко ? Покривало на ліжко - це значима частина інтер'єра. Звичайно ж, якщо ви віддаєте перевагу певному стилю в інтер'єрі, наприклад, Інтер'єр білої спальні, те й покривало повинне відповідати всім тенденціям і створювати гармонічний ансамбль із усіма елементами оздоблення кімнати. При виборі колірного рішення варто враховувати ряд нюансів.\nВы прочитали материал по теме: Інтер’єр білої спальні


продукти харчування - ТЕГИ iPress - сторінка 8\nРева запевняє, що підвищення зарплати на вплине на рівень цін 09 грудня 2016 11:40 У Міністерстві соціальної політики стверджують, що підвищення мінімальної зарплати з 1 січня 2017 року до 3200 гривень не викличе зростання цін на споживчі товари і послуги.\nВ Україну поки не імпортуватимуть птицю з Австрії та деяких регіонів Німеччини 30 листопада 2016 16:16 Україна обмежила ввезення птиці, продуктів та сировини з неї з Австрії та деяких регіонів Німеччини.\nЄС надав право на експорт майже 280 українським підприємствам 25 листопада 2016 13:14 Станом на 25 листопада право експорту на ринки Євросоюзу отримали 277 українських підприємств.\nМолдова скасовує заборону на ввезення українських продуктів 15 листопада 2016 15:15 Міністерство економічного розвитку і торгівлі України повідомило, що уряд Молдови не продовжуватиме обмеження для ввезення українських товарів.\nМайже 600 тис жителів в зоні АТО не мають нормального доступу до продуктів харчування 11 листопада 2016 14:57 Близько 600 тисяч жителів Донецької та Луганської областей не мають безперешкодного доступу до продуктів харчування.\nВ окупованому Сімферополі знищили санкційні сири та ковбаси з ЄС 10 листопада 2016 20:41 Російське управління Федеральної служби з ветеринарного і фітосанітарного нагляду вилучило і знищило в окупованому Сімферополі близько 50 кг сирів і ковбас європейського виробництва.\nУряд представив новий споживчий кошик українця 07 листопада 2016 18:38 Кабінет міністрів затвердив нові набори продуктів харчування, а також набори непродовольчих товарів та наборів послуг для основних соціальних і демографічних груп населення.\nЗбройним силам можуть видати 125 тис нових сухпайків у 2016 році 02 листопада 2016 16:23 Українські військові мають шанс ще у 2016 році отримати комплекти "сухпаїв" нового польового раціону.\n18% українців змушені економити на їжі, - ОПИТУВАННЯ 31 жовтня 2016 21:43 Третині українців вистачає бюджету на харчування, а для купівлі одягу та взуття треба позичати.


Ігор Кульчицький: "У зміні Севідова на Йовічевіча є логіка" - Новини спорту Львів Футбол\nІгор Кульчицький: "У зміні Севідова на Йовічевіча є логіка"\n19 червня 15:25\nВетеран львівських "Карпат" Ігор Кульчицький розповів про тренерські пертурбації в "зелено-білій" команді.\n- Наскільки логічною для вас є відставка Олександра Севідова?\n- У зміні тренера є логіка. Ігор Йовічевіч в "Карпатах" уже років десять. Спершу був гравцем нашої команди, а потім працював на різних посадах в клубі, був тренером молодіжного складу. Йовічевіч знає усіх гравців. При Севідові "Карпати" посіли 11-те місце, а це не відповідає амбіціям львівського клубу. "Зелено-білі" повинні бути набагато вище. При цьому Севідов більше орієнтувався на орендованих виконавців. Звісно, дехто із місцевих заграв при Олександру Севідову. Але курс на своїх вихованців має бути чіткішим. Зі своїми футболістами "Карпати" добивалися своїх найбільших успіхів.\n- Але Олександр Севідов розпочав роботу у не простих умовах, коли доводилося практично заново створювати команду. І підсумкове 11-те місце, зважаючи на боротьбу за виживання у попередніх двох сезонах – це прогрес…\n- Не хочу сказати, що Севідов погано працював. Але, вочевидь, керівництво клубу вирішило надати можливість попрацювати Йовічевічу, який багато років у Львові. Севідов ж тільки рік тут. Хорват знає клубну систему дуже добре.\n- Лідери покидають "Карпати", є проблеми зі складом. У вас є оптимізм напередодні нового сезону стосовно результатів "зелено-білих"?\n- "Карпати" дуже розумно вчиняють. На збір у Польщу їде 4 склади: U-17, U-19, U-21 і доросла команда. Тренер усіх перегляне, сформує команду. Тепер дорога для молоді відкрита і вона може себе проявити. Це розумний крок.


Офіційно: honor play 5 vitality edition буде підтримувати зарядку на 66 вт - Новини гаджетів та автомобілів\nДодому Різне Новости мобильных телефонов Офіційно: honor play 5 vitality edition буде підтримувати зарядку на 66 вт\nНапередодні презентації 25 жовтня, компанія honor опублікувала на своїй сторінці в weibo тизер смартфона honor play 5 vitality edition.\nОтже, згідно виробнику, новинка зможе похвалитися підтримкою швидкої зарядки на 66 вт. З огляду на, що апарату приписують акумулятор на 3800-4000 маг, такий блок живлення буде заряджати смартфон до 100% приблизно за 30 хвилин.\nЩо стосується інших специфікацій пристроїв, то вони поки невідомі. З чуток, honor play 5 vitality edition може стати поліпшеною версією звичайного honor play 5. Нагадаємо, його показали в китаї навесні. Він має oled-дисплей з роздільною здатністю fhd + і діагоналлю 6.53 дюйма, чіп mediatek dimensity 800u, а також акумулятор на 3800 маг.\nДо речі, крім honor play 5 vitality edition китайський виробник повинен показати на заході 25 жовтня ще смартфони honor x30 max і honor x30i.\nПопередня статтяІндія може заборонити oppo і vivo продавати смартфони на території китаю\nНаступна статтяXiaomi представила redmi router ax1800 з підтримкою wi-fi 6 і цінником в $36


16 порад щодо зменшення використання плану даних на Android\nЗважаючи на те, наскільки ми використовуємо Інтернет в ці дні, важко знайти когось, хто не може використати 3G або 4G-план передачі даних для підключення, коли навколо мережі Wi-Fi немає. Незважаючи на те, що це дуже корисно, це не дуже дешева практика в Бразилії, враховуючи, що ціни є образливими, а кількість пропонованого Інтернету дуже низька. Це призводить до того, що люди витрачають всю свою франшизу за день, не знаючи цього, що призводить до більше витрачених грошей, якщо вони хочуть продовжувати перегляд. На щастя, є кілька способів зменшити це використання та насолоджуватися своїм 3G набагато довше на Android.\nЩоб ознайомитись з деякими цінними порадами, як це зробити, просто перегляньте нашу статтю нижче, щоб скористатись нашими найкращими порадами!\n1. Обмежте використання фонових даних\nНаша перша порада також одна з найцінніших: просто обмежте використання фонових даних додатків. Ви навіть можете цього не помітити, але багато додатків (особливо тих, хто в соціальних мережах) постійно оновлюють себе для отримання нових сповіщень або повідомлень.\nЦе добре, якщо ви дійсно очікуєте чогось важливого, але ваша франшиза може швидко закінчитися в деяких випадках. Ми рекомендуємо вимкнути його принаймні для додатків, які вам не так потрібні. Ви можете перевірити, як це зробити докладно в цьому підручнику.\n2. Завантажуйте файли лише через Wi-Fi\nБагато людей навіть не думають про це, але завантаження файлів під час використання 3G або 4G - це один із найпростіших способів позбутися від нього за лічені хвилини. Це стосується фотографій, відео, документів та всього іншого, що ви можете собі уявити. Якщо вам цікаво, це стосується, наприклад, файлів, які ви отримуєте на WhatsApp.\nНаскільки ви хочете щось завантажити, уникайте цієї практики, перебуваючи в плані даних, і залиште це, коли ви зможете підключитися до Wi-Fi.\n3. Не оновлюйте програми\nГоворячи про завантаження, ми також рекомендуємо не оновлювати додатки та ігри під час використання 3G. Більшість цих оновлень в наші дні є величезними і можуть висмоктати вашу франшизу за лічені хвилини.\nДуже багато людей залишають можливість автоматичних оновлень, через що вони завантажуються, не вимагаючи нічого робити. Щоб цього не сталося з увімкненим планом даних, ви можете ознайомитися з цим посібником.\n4. Обмежте програми за допомогою 3G\nУ нашій першій пораді ми говорили про обмеження використання фонових даних, але ви також можете не дозволяти деяким із них використовувати ваш 3G. Це може здатися трохи більш екстремальним, але це хороший варіант зберегти свою франшизу. Щоб дізнатися, як це зробити, просто перегляньте наш підручник за цим посиланням.\n5. Уникайте використання багатьох програм, які потребують з'єднання\nЯкщо ви не хочете починати обмежувати свої додатки, у нас є більш простий підказок, який більше залежить від вас. Просто уникайте використання програм, які потребують належного підключення або потребують мережевих ресурсів.\nОсобливо це стосується соціальних мереж, додатків для обміну повідомленнями, браузерів тощо. Не потрібно припиняти використовувати все, просто використовуйте здоровий глузд і використовуйте додатки, які вам справді потрібні.\n6. Не дивіться відео високої якості\nВідео - найгірші вороги вашого плану даних, особливо якщо вони переглядаються якісно. Їм потрібно завантажувати інформацію для завантаження, яка постійно витрачає їх на вирахування та непоміченість.\nЯкщо вам дійсно потрібно переглянути відео, виберіть коротші та виберіть низьку якість. Це може бути не так добре, але це гарантує, що ваша франшиза триватиме довше.\n7. Не слухайте потокову музику\nЯк ви могли здогадатися, прослуховування музики за допомогою потокової передачі не є гарною ідеєю ні під час використання 3G, ні 4G. Хороша новина полягає в тому, що більшість потокових музичних послуг пропонують офлайн-режим у своїх платних версіях.\nПодобається це чи ні, оплата такої додаткової програми може бути набагато дешевше, ніж пакет даних з більшою Інтернет-франшизою.\n8. Пошук точок доступу Wi-Fi\nНайпоширенішим є те, якщо ви використовуєте план даних у громадських місцях або коли у вас немає Wi-Fi вдома. Наразі добре, але добре спробувати знайти безкоштовну точку доступу до Wi-Fi, перш ніж увімкнути 3G і почати витрачати франшизу без потреби.\nБагато ресторанів, коледжів, торгових центрів і навіть автобусів сьогодні пропонують безкоштовні точки доступу до Wi-Fi, тому нічого не варто запитати у закладу, чи можете ви користуватися Інтернетом звідти.\n9. Віддавайте перевагу офлайн-картам\nЗамість того, щоб витрачати мобільний Інтернет на перегляд Google Maps на вулиці, ви можете піти вперед і провести офлайн-літо у вашому районі чи будинку. Ця процедура швидка, проста і її можна проводити в дедалі більше місцях.\nЦя опція доступна в самому додатку Карти Google, і ці офлайн-карти часто зберігаються на вашому смартфоні місяцями. Якщо ви хочете, ви можете ознайомитись з нашим підручником за цим посиланням.\n10. Використовуйте дешевий браузер\nСерфінгу в Інтернеті немає під час використання 3G, адже це одна з головних причин людей підписуватися на ці франшизи. Але ось рада щодо оптимізації використання даних під час відвідування улюблених сайтів: Використовуйте більш економний браузер.\nДодатки Google Chrome і Firefox чудово підходять для Wi-Fi, але можуть бути трохи важкими для 3G. Якщо ви хочете отримати рекомендацію, Opera Mini дуже хороша, легка і швидка у використанні. Ви можете завантажити його за цим посиланням.\n11. Використовуйте легкі версії додатків\nДуже багато людей не знають, але багато програм вже пропонують легкі версії для використання тими, хто має повільне підключення до Інтернету або використовує багато 3G або 4G. Такі програми пропонують менше функцій, ніж оригінали, але мають усі основні функції, які потребують люди.\nХорошим прикладом цього є Facebook Lite, набагато легша та економічніша версія соціальної мережі. Є інші такі додатки, які ви можете шукати за своїм смаком та потребами.\n12. Остерігайтеся електронних листів\nПам'ятайте, ми згадували, що є програми, які постійно оновлюються у фоновому режимі, щоб перевірити наявність новин? Програми електронної пошти роблять найбільше, але з поважної причини перевірити наявність нових повідомлень для вас.\nЯкщо ви не очікуєте дійсно важливого електронного листа, радимо тимчасово вимкнути цю опцію в додатку або скоротити час, необхідний для перевірки нових повідомлень.\n13. Вимкніть резервну копію фотографій\nДодаток Google Фото часто перевіряє та створює резервну копію більшості ваших фотографій у своїй безкоштовній хмарній службі. Це чудово для економії місця на вашому пристрої Android, але погано, якщо ви хочете зберегти свій мобільний Інтернет.\nНа щастя, це можна легко відключити, відкривши додаток і натиснувши кнопку "резервна копія" поруч із вашими фотографіями. Просто виконайте ту саму процедуру, щоб знову ввімкнути її під час використання Wi-Fi.\n14. Вимкніть синхронізацію з хмарними службами\nОскільки ми згадали про резервне копіювання Google, варто поговорити про інші хмарні сервіси загалом. Багато з них мають функції синхронізації залежно від способу їх налаштування, тому варто перевірити, які функції включені в режимі 3G.\nЦе може зайняти трохи роботи залежно від того, скільки додатків цього типу ви використовуєте, але це краще, ніж витрачати франшизу ні на що.\n15. Не грайте в ігри в Інтернеті\nТак само, як ми рекомендуємо не використовувати додатки, які потребують чи потрібен Інтернет для роботи, ви також повинні уникати онлайн-ігор. У наш час вони стають все більш поширеними, і багато хто робить це, щоб заважати користувачам використовувати хитрощі або модифіковані версії ігор.\nНаша порада для цього полягає в тому, що ви завантажуєте деякі ігри в режимі суто офлайн, щоб переконатися, що ви можете грати в щось у нудьзі без Wi-Fi.\n16. Використовуйте програми для моніторингу використання даних.\nНарешті, ви можете використовувати додатки, які аналізують ваше використання даних та дозволяють вам відстежувати та покращувати спосіб використання 3G в цілому.\nІснує багато варіантів, але ви можете перевірити деякі найкращі в цьому списку за допомогою наших власних пропозицій!\nВи зберегли 3G на Android?\nЧи можете ви скористатися нашими порадами, щоб почати зберігати свій план даних на Android? Не забудьте залишити свій коментар, повідомивши нам, чи все пройшло добре чи у вас виникли запитання.


19:25 12 Липня 2016\nУ 2016-2017 роках в Українському католицькому університеті викладатиме фотожурналіст, лауреат Пулітцерівської премії та викладач Університету штату Айова Денніс Чемберлін. Інформація про це з’явилася на офіційній сторінці університету у Фейсбуці.\n«Денніс Чемберлін був гостем цьогорічного Lviv Media Forum, проте студенти Школи журналістики УКУ матимуть ексклюзивну нагоду вчитись у нього протягом цілого року», – зазначено у повідомленні.\nДовідка. Денніс Чемберлін працює фотожурналістом понад 20 років. Він публікувався у таких виданнях як GEO, TIME, The New York Times Magazine і National Geographic та ін. Кар’єру розпочав у 1980-х роках в якості штатного фотографа в The Denver Post. Далі переїхав до Польщі, де працював позаштатним фотожурналістом до 2002 року. У 1983 році разом з колективом Wayne News-Sentinel був відзначений Пулітцерівською премією. На даний момент, Денніс викладає візуальну комунікацію, фотожурналістику та мультимедіа в Університеті Айови.\nЧитайте також: Сьогодні стартує вступна кампанія 2016. 7 особливостей\nТЕГИ: УКУ, Школа журналістики УКУ, Денніс Чемберлін


захист інтересів - SEO Blog - все про пошукову оптимізацію та веб розробку українською.\nЯкщо ви або хтось із ваших близьких потрапив у складну ситуацію, в якій потрібна допомога адвоката, то знайти знаючої людини не складе великих труднощів. В інтернеті дуже багато адвокатських контор пропонують свої послуги. На сайті ви зможете знайти перелік спеціалізацій компанії, а також вартість послуг адвоката .\nЗапорукою успіху в тій чи іншій справі є в першу чергу професіоналізм та практика адвоката. З кожним клієнтом вони працюють індивідуально, адже проблеми у всіх різні. Довіряючись адвокату, ви отримуєте не тільки гарантію на конфіденційність наданої вами інформації, а й своєчасну консультацію, а також впевненість у тому, що навіть саме заплутана справа може мати позитивний результат.\nВарто пам'ятати, що адвокатська діяльність не є підприємницькою. Адвокат виступає як незалежний порадник з правових справах, а також є захисником громадянина, або цілого підприємства, який звернувся за допомогою.\nДо обов'язків адвоката, крім ознайомлення з матеріалами справи і подачі позову в суд, входить також проведення різноманітних експертиз, консультація з усіх питань, що виникають у клієнта, збір доказів, які, можливо, були упущені в ході справи. Також адвокат зобов'язаний представляти свого клієнта на судовому засіданні та ознайомити його з судовими актами.\nПісля завершення судових розглядів, адвокат зобов'язаний повернути всі оригінали документів клієнта.\n16 червня, Харків - Java: пишемо SOCKS4 / 5 proxy server на 10.000 сполук.