Суддя Абрамов, кандидат до Верховного Суду, знає, як вигравати в України\nНаприкінці минулого року розпочався конкурс до головної судової інстанції країни.\nПретенденти до Верховного Суду повинні пройти ретельний відбір.\nЇхня компетентність буде перевірена кваліфікаційним оцінюванням.\nДоброчесність визначатиметься за результатами спецперевірки, тестуванням особистих морально-психологічних якостей та за матеріалами досьє.\nВажливу роль відіграватимуть висновки Громадської ради доброчесності.\nЗалишитися в списку мають найбільш фахові та порядні.\nУ попередній публікації я проаналізував двох суддів Кобеляцького районного суду.\nГерой нового допису – суддя Апеляційного суду Полтавської області.\nАбрамов Петро Станіславович народився в 1968 році.\nУлітку 1986-го солдатом-строковиком потрапив на військову службу до Афганістану. Відбув там майже 2 роки. Є учасником бойових дій.\nЗа чутками, гіркий досвід війни на чужій землі певний час відбивався на його поведінці. Однак Петро Абрамов знайшов у собі сили подолати психологічні проблеми.\nНаразі він є членом громадського об’єднання «Полтавська міська спілка ветеранів Афганістану».\nСуддівську кар’єру розпочав у провінції. Спершу місцем його роботи слугував Гребінківський районний суд, куди він був призначений на 5 років Указом Президента України Л.Кучми 7 вересня 1996 року.\nБудівля Гребінківського райсуду | фото з сайту grebenka.com\nБезстроково обраний суддею Постановою Верховної Ради України 5 липня 2001 року.\nУказом Президента України Л.Кучми від 19 грудня 2001 року Петро Абрамов був переведений на роботу до Апеляційного суду Полтавської області.\nНа даний час входить до судової палати з розгляду цивільних справ.\nПетро Станіславович звик відстоювати свої права у судах. Й уславився справою «Абрамов проти України», розглянутою у Страсбурзі.\nПровадження було порушене за заявою, поданою до Європейського суду з прав людини ще 2 грудня 2003 року.\nУ міжнародному судовому герці уряд України був представлений Зоряною Бортновською, Валерією Лутковською та Юрієм Зайцевим (Міністерство юстиції).\nПідставою звернення пана Абрамова до ЄСПЛ стали такі обставини:\n17 жовтня 2002 року Печерський районний суд м. Києва зобов’язав стягнути з Міністерства фінансів на користь заявника заробітну плату, з урахуванням компенсації за час затримки в її виплаті, у розмірі 3399 гривень 57 копійок;\nце рішення не було оскаржене й набрало законної сили, однак виконувати його ніхто не збирався;\n10 грудня 2002 року було видано виконавчий лист;\nпостановою від 12 грудня 2003 року відділ державної виконавчої служби Печерського району через відсутність бюджетних асигнувань повернув заявнику виконавчий лист без виконання.\nКошти, присуджені за рішенням суду, були виплачені Абрамову тільки 22 листопада 2004 року, вже після звернення до Страсбургу.\nСуддя-скаржник стверджував, що тривале невиконання рішення, винесеного на його користь, порушує його права на справедливий судовий розгляд та мирне володіння своїм майном. При цьому Петро Станіславович посилався на такі засади європейського законодавства, як право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку та принцип, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.\nЄвропейський суд з прав людини виніс своє рішення 10 липня 2008 року.\nНа заперечення представників українського уряду Страсбург зазначив, що відсутність коштів не є виправданням для держави в разі невиконання нею рішення суду або в разі значних затримок у виконанні такого рішення (у даному випадку – впродовж 2-х років).\nЗаявник вимагав 10 тисяч євро відшкодування зазнаної моральної шкоди. Суд присудив йому 1 тисячу євро, конвертовану в національну валюту держави-відповідача у день здійснення платежу. За тодішнім курсом це становило 7593 гривні 61 копійку.\nУкраїна мусила сплатити всю суму протягом 3-х місяців. У разі затримки – до повного розрахунку мав нараховуватися простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку плюс 3 відсоткових пункти.\nУтім, судові митарства судді Абрамова на тому не скінчилися.\n3 жовтня 2008 року він звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави.\nПозивався до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Головного державного виконавця Наталії Євтушенко.\nЯк третіх осіб хотів залучити Головне управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Міністерство праці та соціальної політики, Міністерство фінансів, Державне казначейство України.\nМова йшла про скасування постанови та відновлення виконавчого провадження щодо стягнення недоплаченої грошової допомоги пану Абрамову в розмірі 1770 гривень 30 копійок.\n6 березня 2009 року постановою Октябрського райсуду позов колеги з апеляційної інстанції було задоволено. Однак 11 листопада того ж року Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалив скасувати це рішення та направити справу на новий розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду.\n27 січня 2010 року надійшла заява Петра Абрамова про відкликання позовної заяви та залишення позову без розгляду, що зазначений суд з полегшенням і зробив.\nАпеляційники апелюють до Європи\nГадаєте, наш герой утратив бажання судитися? Ні.\nВін узяв участь у своєрідному флешмобі «Судді проти України». І виграв!\n14 грудня 2010 року Європейський суд з прав людини постановив рішення за низкою заяв, у різний час поданих українцями.\nПершим у списку ображених державою значилося прізвище Валерія Веккера, який не міг домогтися виконання вердикту Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.\nНайчисельнішою стала група полтавських суддів – 49 осіб. Обласний апеляційний суд у повному складі, включно з головою та його заступниками.\nКрім Абрамова, з нинішніх претендентів до Верховного Суду там були Давиденко Едуард Володимирович та Мартєв Сергій Юрійович.\n7 березня 2007 року Печерський районний суд м. Києва ухвалив рішення на їхню користь, але держава не поспішала з виконанням своїх обов’язків, фактично відмовляючись від сплати присуджених коштів. Тому 4 листопада 2008-го вони й подали заяву до Страсбургу.\nУряд України, враховуючи попередній досвід, в односторонньому порядку 30 липня 2010 року підписав декларацію щодо врегулювання питань, порушених у заявах.\nВизнавши надмірну тривалість виконання рішень у справах скаржників, уряд зобов’язався компенсувати свою заборгованість у порядку, подібному до затвердженого у справі «Абрамов проти України». Заявники погодилися.\nТаке врегулювання спору задовольнило Європу. На цьому розгляд справи було завершено.\nРозмір компенсації, запропонованої полтавським суддям, становив 405 євро – кожному. На 14 грудня 2010 року це дорівнювало 4273 гривням 31 копійці (нагадаю, виплати здійснювались у національній валюті).\nАзаров проти Абрамова\n20 червня 2013 року суддя Абрамов знову переміг державу.\nСправа «Цибулько та інші проти України» об’єднувала 250 заяв, поданих нашими громадянами відповідно до статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Безпосередньо Абрамов направив скаргу до Страсбургу 3 березня 2012 року.\nСуддя обласного апеляційного суду потерпав від невиконання рішень районних судів м. Полтави на його користь: Октябрського, від 8 лютого 2010 року, та Київського, від 8 вересня 2010-го і 25 липня 2011-го.\nЄвропейський суд з прав людини вирішив нагадати Україні, що «нездатність держави виконувати рішення через відсутність достатніх бюджетних коштів не може слугувати виправданням такого невиконання». Однак тепер уряд Миколи Азарова на мирову не йшов.\nВідтак, ЄСПЛ вирішив, що буде «розумним та справедливим» присудити еквівалент 2 тисяч євро кожному заявнику. Ця сума стане відшкодуванням будь-якої матеріальної і моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат.\nНа здійснення виплат знову відводилося 3 місяці. Інакше, як і раніше, «капатимуть» відсотки.\nЗа тодішнім курсом бюджет судді мав збільшитися на 21430 гривень 83 копійки.\nДо кінця 2013 року Страсбург розглянув ще одне провадження.\nСправа «Віннік та інші проти України» охопила 46 заяв, поданих нашими громадянами, підприємствами, розташованими в Україні, та одним громадянином Литовської Республіки. Усі оскаржували тривале невиконання вердиктів вітчизняних судів, які набрали законної сили.\nСуддя Абрамов мав виграні рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2003 року зі змінами, внесеними 24 березня 2004-го Апеляційним судом Харківської області, а також Київського райсуду м. Полтави від 25 травня та Апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2005 року.\nЗаяву до Страсбургу пан Петро скерував 18 серпня 2006-го. Цього разу він вирішив, що порушені права ще й членів його родини. Тому з подібними скаргами, крім нього, до ЄСПЛ апелювали Марія Леонтіївна, дружина, а також Ольга і Софія Абрамови, доньки полтавського судді.\nТа європейські колеги з ним не погодилися:\n«Інші заявники не мають остаточного чи такого, що підлягає виконанню, рішення, винесеного на їхню користь, і тому вони не можуть ані скаржитися на тривале невиконання рішень, ані заявляти про свій статус потерпілих».\nВідтак, заяви членів родини Абрамова були відхилені.\nПозиція українського уряду залишалася незмінною. Суду також.\nУ результаті – рішення ЄСПЛ від 7 листопада 2013 року: 2 тисяч євро кожному заявнику на умовах, описаних вище. У перерахунку це дорівнювало 21608 гривням 28 копійкам.\nЗа що судяться судді?\nНа перший погляд, суддя Абрамов не є феноменом. Багатьом українським служителям Феміди доводилося боронити свої права у судах.\nЇхні позови стосувалися стягнення з держави заборгованості із заробітної плати, щомісячного грошового утримання, коштів на оздоровлення, службове обмундирування, на придбання житла, з приводу відшкодування різниці в заробітку, втраченого у зв’язку із поширенням на суддів податку на прибуток фізичних осіб тощо.\nПри цьому спостерігаються цікаві закономірності. При суворих президентах законники в мантіях воліли не гнівити виконавчу владу й шукали інші шляхи врегулювання конфліктних ситуацій.\nКоли ж режим правління ставав більш демократичним, судді розуміли, що переслідувань за їхню «сміливість» не буде. І піднімали голови. Масово.\nСкажімо, за Ющенка, тільки до 2008 року, позивачами стали 6 тисяч 315 суддів із 7 тисяч фактично працюючих.\nАбрамов судився завжди. Незважаючи на те, подобається його позиція керівництву суду, Державній судовій адміністрації чи іншим органам виконавчої влади. Не озираючись, хто там на чолі держави – авторитарний Кучма, м’якотілий Ющенко чи деспотичний Янукович.\nСпецифіки додавав і статус учасника бойових дій.\nБій за права бійця\n16 грудня 2008 року Петро Станіславович звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Апеляційного суду, де він працював, щоб зобов’язати відповідача виплачувати йому щомісячне грошове утримання з підвищенням на 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.\nПосилався на вимоги статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої передбачено таке збільшення учасникам бойових дій щомісячного грошового утримання, що виплачується замість пенсії.\nКерівника суду підтримувала Державна судова адміністрація України. Вона доводила, що порядок та умови соціального і матеріального забезпечення суддів визначаються виключно спеціальними нормативно-правовими актами: Законом України «Про статус суддів» та постановою Кабінету Міністрів від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».\nШляхом зіставлення різних правових норм позивач Абрамов переконав суд, що його позовні вимоги є обґрунтованими, і він має право на доплати. Відповідна постанова з’явилася 13 лютого 2009 року.\nЩомісячне довічне грошове утримання судді як учаснику бойових дій мало підвищитися на 150 % мінімальної пенсії за віком.\nТериторіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на це не погодилося і подало апеляційну скаргу.\nЇї розгляд тягнувся рік. Завершився 16 лютого 2010 року – ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду.\nАбрамов знову виграв. Постанова Полтавського окружного адмінсуду була залишена без змін.\nВосени 2010 року наполегливий борець отримав іще одне судове рішення на свою користь.\nЦього разу він доводив, що як учасник бойових дій він має право на щорічну разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, проте отримав значно меншу суму – 380 гривень. Тоді як мінімальний розмір пенсії за віком з 1 квітня 2010 року становив 706 гривень.\nЗменшений розмір виплати встановив уряд Азарова – спеціальною постановою № 299 від 07.04.2010 року. Абрамов довів її невідповідність чинному закону, що засвідчило рішення Київського районного суду м. Полтави від 8 вересня 2010 року.\nВ юридичних колах Полтави, немов легенду, розповідають історію про те, як Абрамов судився за безкоштовний проїзд у транспорті, передбачений для учасників бойових дій. Звісно, що переможно.\nПетро Станіславович постійно відточує свої навички. Наприклад, восени 2014 року він узяв участь у семінарі з питань застосування Конвенції про захист прав і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, що проводився у м. Чернівці за підтримки Координатора проектів ОБСЄ в Україні.\nЗначною мірою завдяки його знанням та зусиллям Апеляційний суд Полтавської області посів у 2015 році 6 місце серед 765 національних судів України щодо застосування практики Європейського суду з прав людини. Рейтинг під назвою «Precedent UA 2015» було складено Українською Гельсінською спілкою з прав людини.\nПереможці вдостоювалися диплому та спеціального знаку у вигляді бронзового соняшника.\nФото з сайту Апеляційного суду Полтавської області\nСтатуетка символізує потяг до Сонця, тобто, до світла прав людини, до якого всі суди мають повертатися за будь-яких обставин.\nЦеремонія віншування призерів, приурочена до Дня працівників суду, відбулася 15 грудня 2015 року. Полтавський апеляційний суд на урочистостях представляв Петро Абрамов.\nФото з сайту Апеляційного суду Полтавської області, крайній зліва – суддя Абрамов\nБезцінний досвід пана Петра, здобутий у статусі позивача, зайвий раз засвідчує, що знання законів полегшує захист порушених прав.\nЗауважити ж на це можна одним.\nПовсякчас доводиться чути, як пересічні громадяни скаржаться на складність і тривалість судових процедур. Далеко не в усіх скаржників вистачає терпіння доводити справу до кінця.\nБагато хто відступається, не пройшовши всі щаблі судових інстанцій.\nТа й коштів правові тяжби потребують чимало, враховуючи гонорари адвокатів, вартість судового збору, необхідність поїздок до інших міст, якщо там розташовуються апеляційна і касаційна інстанції. І з роботи весь час не зможеш відпрошуватися.\nБезсумнівно, професійному судді у виборюванні своїх прав звертатися за консультаціями до інших правників не доводилося. Насмілюся припустити, що й ставлення володарів мантій із районних судів м. Полтави до колеги з Апеляційного суду було дещо іншим, ніж до решти пересічних громадян.\nДо того ж, якісно виписані позови зазвичай дозволяли Абрамову особисто не з’являтися на судові засідання.\nТепер подивимося, чи зміг суддя-позивач збагатитися коштом не завжди добросовісної держави, враховуючи що ЄСПЛ присуджував йому не такі вже й великі суми.\nЗ декларації про майно, доходи, витрати і зобов’язання фінансового характеру за 2014 рік дізнаємося, що суддя апеляційного суду Петро Абрамов отримав тоді 258099 гривень 41 копійку зарплатні, 1698 гривень матеріальної допомоги як учаснику бойових дій, 43465 гривень – за рішеннями Європейського суду. Ще 6000 гривень принесло здавання майна в оренду. Разом вийшло майже 310 тисяч.\nДружина судді отримала 12588 гривень пенсії та 4800 гривень від передачі майна в оренду. В сумі – близько 17 з половиною тисяч.\nПри цьому родині довелося розраховуватися за позичання коштів. Погашення основної суми кредиту обійшлося в майже 26 тисяч гривень, процентів за позикою – в 12 з половиною тисяч.\nДоходи за 2015 рік були майже такими ж.\nСуддівська винагорода – 253371 гривня.\nВід Управління праці та соціального захисту населення Петро Станіславович отримав подарунок у негрошовій формі вартістю 4800 гривень та одноразову допомогу в розмірі 875 гривень.\nПенсія дружини поповнила сімейний бюджет на 13088 гривень, стипендія дочки Софії (Полтавський юридичний коледж) – на 2440 гривень.\nВід Кісенко Наталії Григорівни за надання майна в оренду суддя Абрамов отримав 3500 гривень за рік. Його дружина за те саме – 4800 гривень від Степаненко Людмили Миколаївни.\nКим є ці особи, з’ясувати не вдалося. За даними https://youcontrol.com.ua/, мешканка Гребінки Степаненко Людмила Миколаївна була свого часу співзасновницею зареєстрованого в с. Загребелля Споживчого товариства «Довіра», яке збанкрутіло в 2009 році.\nНагадаю, у місті Гребінка Абрамов починав суддівську кар’єру. Однак поширеність прізвища та імені жінки не дозволяють стверджувати щось напевне.\nДекларація не дозволяє зрозуміти, яке майно родина Абрамових здає в оренду. Та в будь-якому випадку сплачені орендарями суми здаються підозріло мізерними.\nПодружжя Абрамових порівну володіє квартирою площею 99 м2, вартість якої на дату набуття – квітень 2008 року – становила 350700 гривень.\nУ Полтаві ж розташований і житловий будинок площею 76 м2, придбання котрого у серпні 2012 року обійшлося пану Абрамову як одноосібному господареві в 112698 гривень, а також записана на дружину квартира на 78 «квадратів» вартістю, на початок 2013 року, 317793 гривень.\nДонька Ольга у червні 2013-го стала володаркою земельної ділянки в с. Пасківка Полтавського району. Її розмір – 1500 м2, ціна – 12800 гривень, тобто 8 гривень 53 копійки за 1 м2. Пощастило!\nНа цій ділянці дбайливий батько зводить записаний на доньку житловий будинок площею 80 м2. У 2015 році в його будівництво вкладено 86549 гривень, однак роботи не були завершені.\nПасківка – село невеличке. Чисельність населення становить 218 осіб, якщо вірити Вікіпедії. Однак зручно розташоване. До центру Полтави, за підрахунками Google, від нього 13,5 км автошляхом.\nСуддя Абрамов – «латифундист». Знаходимо його землеволодіння в місті Глобине, райцентрі, що на півдні Полтавщини, на відстані 123 км автошляхами від обласного центру.\nСпершу, в 1999 році, йому дісталася ділянка площею 1500 м2 (вартість не відома). Потім, травень 2011-го, у власність перейшли ще 1000 «квадратів», оцінені в 31530 гривень.\nСерпень 2013 року «приніс» ще один наділ такої ж площі, але значно дорожчий – 111970 гривень.\nНарешті, на початку 2015 року панові Петрові дісталися дві ділянки загальною площею 6000 м2 кожна, і ще одна – 3999 м2 (вартість жодної не була визначена).\nSkoda Octavia A-5 | фото Вікіпедії\nРодина має два легкові автомобілі: у 2007 році судді безоплатно дістався старенький «ВАЗ-2101», 1973 року випуску, у березні 2010 року за 93500 гривень була придбана «Skoda Octavia A-5», випущена у 2007 році. Остання перебуває у спільній власності судді та його дружини.\nНа банківських рахунках подружжя тримає незначні суми: 14650 гривень – Петро, 3563 – Марія. Ще 14450 американських доларів суддя зберігав у 2015 році готівкою.\nВиплати за кредитом, отриманим Абрамовим 18 листопада 2013 року, склали 42213 гривень.\nСкільки коштів тоді було позичено, нам невідомо. Проте кидається в очі невідповідність.\nНа 2013 рік припадають найбільші в історії родини Абрамових витрати:\n317793 гривні за квартиру у січні,\n12800 гривень за земельну ділянку для доньки у червні,\n111970 гривень за земельну ділянку в м. Глобине у серпні.\nЗагальна сума виходить величенька – 442563 гривні. А за кредитом суддя звернувся до банку вже наприкінці року.\nТа й у попередньому 2012-му довелося викласти понад 110 тисяч гривень за житловий будинок. Таким чином, за рік, що минув із серпня 2012 року по серпень 2013-го, витрати на нерухомість склали суму в 555261 гривню. Округлено – понад півмільйона!\nСподіваюсь, Петро Абрамов зможе пояснити ці обставини Національному агентству з питань запобігання корупції, котре пообіцяло провести спеціальну перевірку кандидатів на посади суддів Верховного Суду.\nФахівець-то він гарний...


Опис досвіду роботи вчителя початкових класів Диканської гімназії імені М. В. Гоголя Костуренко Любові Олексіївни\nЧервоне яблучко, а в середині черв’ячок.\nР З Б І А Д Б З Р У\nМетодична система розвитку критичного мислення на уроках читання в початкових класах\n«Розвиток критичного мислення на уроках читання»\nВища кваліфікаційна категорія, вчитель-методист, нагороджена знаком «Відмінник освіти України» Педагогічний стаж – 29 років\nКожного року, коли золотокоса осінь крокує рідним краєм, вона по-особливому бентежить мою душу, тонкими павутинками бабиного літа вплітаючись у думки про школу, про вихованців – сьогоднішніх і далекого 1981 року.\nТака вже професія вчителя – бути у постійному пошуку, прагнути зробити навчання цікавим і захоплюючим, здатним будити творчу думку школяра, розвивати і виховувати його як особистість.\nМені, як вчителю, в житті пощастило: на першу вчительку, на педагогічний колектив, у якому працюю, на зустрічі з творчими колегами, на відкриття для себе справжніх постатей учителів-новаторів.\nУчителю початкових класів довірений найважливіший період людського життя – дитинство. Саме у молодшому шкільному віці не тільки закладається фундамент знань, а перш за все формується характер і моральні принципи. Моє дитинство проходило в атмосфері доброзичливості, поваги і довіри, яку так добре нам, малим вихованцям, створювала перша вчителька Галина Миколаївна Шалда. Тепер я розумію, що ще в ті далекі роки минулого століття ця вчителька змогла відмовитися від педагогіки авторитаризму.\nУ даний час кожен учитель повинен мати свою філософію освіти, своє бачення дитини в освітньому процесі. Досвід і практика показали, що в атмосфері гуманності, де цінуються особистісні якості учня – його самостійна думка, схильність до творчого пошуку, завзятість, він починає прагнути до вирішення складніших завдань. Переконливо звучали слова про гуманну педагогіку академіка РАО, академіка АПН України, доктора психологічних наук, професора Шалви Олександровича Амонашвілі на авторському семінарі «Основи гуманно-особистісного підходу до дітей в освітньому процесі» у Кременчуці, учасником якого я була в листопаді 2007 року.\nНижче розповім про основні прийоми, які, на мою думку, сприяють встановленню сприятливої атмосфери в процесі навчання і якими керуюсь у своїй роботі.\nСпівробітництво – ось та форма спілкування, коли дитина почуває себе не тільки учнем, але й самостійно діючою особистістю. Учитель звертається до неї за допомогою, вони разом намічають шляхи розв’язання тієї чи іншої проблеми. Наприклад, я записую на дошці розв’язання задачі, припустившись помилки, але намагаючись переконати, що задача зроблена правильно. Вислухавши поради дітей, знайшовши правильну відповідь, говорю дітям: «Спасибі. Так, так, я все зрозуміла. Саме в цій дії я пішла помилковим шляхом».\nЧасто прошу дітей підібрати цікаві завдання з математики чи мови, мотивуючи тим, що у мене для цього немає достатнього часу. А потім підібраний учнями матеріал використовую для колективної та індивідуальної роботи, називаючи тих, хто допоміг мені в цій справі. Учні можуть на вибір вивчати напам'ять вірші, розв’язувати різні за складністю задачі, брати участь у тому чи іншому проекті, мотивуючи при цьому свій вибір. Практикую, щоб діти висловлювали свої думки з приводу того, чи сподобався їм урок, чи можна, на їх думку, зробити його цікавішим. Даю можливість вибрати учням домашнє завдання, а коли у дітей виникають питання пізнавального характеру, інколи говорю: «Зараз точну відповідь не можу дати, треба переглянути книги. А може, хтось із вас теж знайде відповідь на це цікаве запитання і завтра розповість у класі?». А наступного дня обов’язково обмінюємось інформацією.\nДругим важливим принципом у своїй роботі вважаю віру в здібності кожного школяра. Часто буває, що доводиться довше від звичайного очікувати потрібні результати, але тим вагомішими вони стають. І я радію, як учитель, коли перший помітний успіх когось з учнів перетворюється у радісну подію для всього класу (це можуть бути колективні овації, привітання і т.п.)\nЧасто залучаю до співпраці дітей, яким легше дається навчання: «Давай разом допоможемо Колі навчитись розв’язувати ці важкі задачі. Можливо, у тебе, Наталочко, це краще, ніж у мене, вийде».\nВажливо систематично прищеплювати школярам думку, що всі вони здібні і мають стати успішними людьми. Але здібності їхні можуть проявлятися в різних галузях. Перед тим, як дати учням нове завдання, завжди попереджаю про можливі труднощі, вказуючи, де саме вони можуть бути, але виражаю надію, що при зосередженні зусиль можна домогтися успіху.\nДіти люблять, коли їх хвалять. Наприклад, клас добре справився з контрольною роботою, і я, не стримуючи радості, скажу: «Які ви молодці! Я й колегам показувала ваші зошити. Вони і не очікували, що у вас будуть такі хороші результати. Я вами, діти, пишаюсь».\nВажливо тут зазначити ефективність диференційованого підходу до навчання, який увела в свою практику роботи з 1990 року, використовуючи елементи досвіду С. П. Логачевської, Л. П. Дашевської. Адже орієнтування на середнього учня показує, що ті учні, котрим властиве активне сприймання і добра пам'ять, не отримуючи достатньо нової інформації, поступово стають інертними, їхні пізнавальні інтереси зникають. Слабкі ж у навчанні учні не завжди встигають оволодіти потрібною інформацією. Тому доцільніше пропонувати завдання відповідно до рівня знань.\nОкремо хотілося б сказати про ставлення батьків до диференційованого навчання. Перш за все з методикою такої організацією навчальної діяльності було ознайомлено їх на батьківських зборах. Не всі одразу зрозуміли перевагу диференційованого підходу, тому я запросила батьків на відкриті уроки, щоб вони мали змогу побачити, як їх син чи донька працюють над вирішенням навчальних завдань. Відтоді батьки стали тісно співпрацювати з учителем і наші відносини завжди базувались на довірі.\nЯк показує досвід, різноманітні прийоми диференційованого підходу до школярів на уроках забезпечують продуктивніше засвоєння навчального матеріалу, а це – основа глибокого оволодіння знаннями. Сьогодні, як ніколи, ми повинні надавати особливого значення тому факту, що на уроках не можна упускати з поля зору ні талановитого, ні здібного, ні слабкого, ні зовсім відстаючого в навчанні учня.\nВеликого значення надаю розвитку мотивації навчально-пізнавальної діяльності, становленню відносин співробітництва і взаємодопомоги в процесі навчання, що дає змогу в певній мірі виключити необхідність списувати, доносити один на одного, заздрити один одному.\nТретім важливим принципом для роботи вчителя вважаю уміння співпереживати разом з дітьми.\nАдже дитина приходить до школи не лише заради засвоєння нових знань і вмінь, але й зі своїм життєвим досвідом, зі своїми захопленнями, зі своїми радощами і прикрощами. Вона приходить як цілісна особистість, не маючи можливості, та й не бажаючи виступати лише в ролі учня. Дитина приходить до школи поспілкуватися з товаришами, вона може бути занурена в сімейні проблеми. Гуманна позиція вчителя і полягає в тому, щоб сприйняти дитину такою, якою вона є, спрямовуючи життя і навчання кожного школяра на пізнання світу і ствердження добра.\nКоли все це робити вчителеві? Переконана, що саме урок повинен бути основною, провідною формою організації життя всіх і кожного учня окремо.\n«Урок – це акумулятор життя дітей», - говорить Ш. О. Амонашвілі. Тому завжди намагаюсь так спланувати і провести урок, щоб він перш за все виховував, а потім вже розвивав і навчав.\nТепер, коли викладена суть основних трьох принципів, якими керуюсь у педагогічній діяльності, перейду до висвітлення конкретної проблеми, над якою працювала, а саме:\n«Виховні і розвиваючі можливості уроків української мови у початкових класах».\nКожного разу, починаючи працювати з першокласниками, ставлю перед собою питання: як же організувати навчальний процес, щоб не згас в очах дітей вогник допитливості, не зникло бажання вчитися. Особливі труднощі в перші дні шкільного життя виникають під час читання і письма. Як же зробити, щоб для шестирічного школяра читання стало шляхом до пізнання, а не важким нудним процесом? Розмірковуючи над цим, у свій час натрапила на цікаву книгу Ш.Амонашвілі «Здрастуйте, діти», пізніше захопилася книгою Валерія Едігея «Вчися читати, малюк». Запропоновані методи і прийоми знайшли практичне втілення і в моїй роботі, і в роботі вчителів творчої групи, якою довгий час керувала. Мною були написані роботи: «Вдосконалення навички читання шляхом розвитку мислення молодших школярів» (Грамота VI обласного ярмарку педагогічних технологій, 1999 рік), «Розвиваючі та виховні можливості уроків читання початкових класів з питань морально-етичного виховання школярів».\nУ даних роботах пропонується система вправ і завдань, яка побудована на реалізації законів розвитку дитячої психіки на стимулюванні інтересу до читання.\nЦе й ігри в структурний аналіз слів, коли діти «повертають» розтягнуто сказане вчителем слово, наприклад, доорррооогааа (дорога), або «не повертають», бо слово не закінчене, наприклад, поорртффеее…\nЦе й ігри «Пригоди зі словом» (гілка – білка – булка – Мурка), «З'єднай «слова» з малюнками» («слова» - це звукові моделі).\nЯкщо постійно проводити такі вправи (ігри), то шестирічний школяр добре оволодіє способом структурного аналізу слів, і не буде необхідності виділяти «новий» звук у слові, щоб познайомитися з його графічною формою.\nВраховуючи проблеми, що склалися в галузі виховання та сучасну орієнтацію на розвиваюче навчання, уроки намагаюся проводити так, щоб поряд з розвитком операцій мислення школяра йшло виховання його як особистості. Практика показала ефективність таких форм роботи:\nпостановка проблемних питань;\nчитання слів-анаграм, текстів-анаграм;\nчитання зашифрованих слів;\nпостановка питань до тексту;\nствердження чи заперечення певної думки своїми словами чи рядками тексту;\nміркування учня вголос по питанню запропонованої теми уроку;\nнаписання творів за прислів’ями.\nПостановка на початку року проблемного питання, розв’язання якого потребує активної мислительної діяльності протягом всього уроку. Крім того, учні мають змогу порівняти свої відповіді на початку і в кінці уроку. Наприклад:\nМати легкий хліб у житті – це добре чи погано (2 кл., «Легкий хліб» - білоруська народна казка).\nЧи було на війні місце милосердю ? (2 кл., Ю.Збанацький, «Гвардії Савочка»).\nШироке використання народної творчості, зокрема прислів’їв та приказок як засобу морального виховання. Вони посіли чільне місце в читанках, але багато доводиться підбирати і систематизувати по темах самій.\nа) прислів’я чи приказка пропонуються на початку уроку. Після читання твору учні пояснюють значення цього прислів’я, використовуючи сюжет.\nДе незгода, там часто шкода (4 кл., Л.Глібов, «Лебідь, Щука і Рак»);\nб) прислів’я чи приказка можуть бути підтвердженням вивченого на уроці. Наприклад, під час опрацювання естонської народної казки «Їжак і Лисиця» вчитель у кінці уроку пропонує серед прислів’їв, записаних на дошці, вибрати одне – два, які найбільш точно підтверджують ідею казки:\nЗлому добро не роби, бо не подякує.\nНе зв’язуйся з лихим спершу, та опісля бачить не будеш.\nЗлому не поможе наука і свара, а лиш біда і кара.\nДоброго довго всі споминають, а лихого ніколи не забувають;\nв) дописати прислів’я чи вставити пропущене слово. Наприклад, при опрацюванні латинської народної казки «Вовк і Кіт» (4 кл.) пропоную такі прислів’я:\nЗ добрим дружись, а лихого…\nЗробив добро – не кайсь, вдієш … - начувайсь.\nЩо посієш те й …\nг) зразок учнівського твору за прислів’ям.\nУ нас на вулиці поселились нові сусіди. Їхня дочка Наталя – моя ровесниця. Вона красива, модно вдягнена, у неї багато цікавих книг та ігор. Усім моїм друзям Наталя одразу сподобалась, всі захотіли з нею дружити. Хтось став пригощати дівчинку цукеркою, хтось – пропонувати погратися своєю улюбленою іграшкою, а хтось запрошував до себе в гості. Діти, як могли, допомагали Наталі звикнути до нового місця.\nАле згодом ми стали помічати, що нова сусідка не така й гарна, як нам здалося під час першого знайомства. Вона ніколи не ділилася своїми іграшками, була заздрісною, часто вихвалялась. А коли злилась, то взагалі ставала некрасивою.\nІ тут мені зустрілося прислів’я: «Червоне яблучко, а в середині черв’ячок». Я відразу зрозуміла його зміст. Це ж про Наталю можна так сказати! (4 кл., Таня Н.)\nВикористання зашифрованих слів (принцип: однакові фігури займають ті ж місця, що й однакові літери) з метою активізації пізнавальної діяльності. Наприклад:\nР З Б І А\nД Б З Р У\nЯкі ви знаєте прислів’я з цими словами? (Друзі пізнаються в біді).\nПрочитати слова, виділити зайве слово, як ви розумієте його значення ?\nБ С Е З Е Р Е Д Н Ч І С Т Ь\nУ Б Г Р І С Т Ь\nО В С І С Т Ь\nТ Р Х І И С Т Ь\nДіти висловлюють свої припущення щодо значення слова совість, а глибше його розуміння одержують після читання тексту В.Нестайка «Руденький».\nПри перевірці домашнього завдання пропоную текст-анаграму, що відтворює зміст тексту твору, що готували діти вдома, але з рядом помилок (змістових).\nБагаторазове перечитування тексту з метою добирання цікавих запитань для товариша (робота в парах).\nСтворення малюнків чи серій малюнків до творів, їх озвучення.\nКоли учні працюють над такими завданнями, в них формуються морально оцінні судження. А судження, як відомо, в інтелектуально-моральній сфері школяра виступають якісним ступенем у розвитку мислення і є засобом пізнання.\nУ кожного вчителя роками напрацьовується своя методична система. Але кожного разу, зустрічаючи нових першокласників, ближче ознайомившись із кожним, «приміряю» напрацьоване, щось змінюю, приходять нові ідеї.\nСоціальні процеси, які відбуваються в нашій країні та й у світі в цілому, змінили середовище підростаючого покоління. Суспільство перебуває в полоні технократичного мислення з поступовою втратою моральних орієнтирів. І тому хочеться знову звернутися до творчої спадщини В.О. Сухомлинського – видатного педагога-гуманіста 20-го століття, який зазначав, що «…духовний розвиток людини великою мірою залежить від того, як вона в роки дитинства навчилася думати, читати, спостерігати світ, висловлювати свою думку» (Сухомлинський В.О. Вибрані твори у 5-ти т. -К.:”Радянська школа», 1977.-т.4-с.62).\nВважаю, що на сучасному етапі необхідно значно підсилити розвиваючу та виховну функцію уроку, спрямувавши освітній потенціал на формування творчої особистості школяра, яка виховується вільно, але з почуттям відповідальності і любові до рідної домівки, до села чи міста, України.\nУ ході роздумів прийшла ідея створення проекту «На погостини до дідуся Клима» (Почесна грамота ПОІППО ім. В.Остроградського за кращу роботу XII ярмарку педтехнологій «Творчі сходинки освітян Полтавщини»).\nБо саме проект пропонує застосування системного підходу і цілісної діяльності учнів і вчителя, органічно вплітаючись в контекст сучасного життя. Така організація уроку, а саме створення ситуації розмови з дідусем Климом, сприяє реалізації комунікативного підходу до навчання української мови в початкових класах, що, як відомо, став домінуючим у сучасній методиці і практиці шкільного навчання.\nА предмет розмови дідуся Клима із внуком Славком сприяє вихованню найрізноманітніших якостей дитини, формуванню морально-оцінних суджень, яке веде до формування колективно-визнаного зразка поведінки в суспільстві. Завдання сучасної освіти якраз і полягає у всебічному і гармонійному розвитку особистості, яка б високо змогла пронести свої моральні і гуманістичні ідеали та втілити їх у сьогодення України.\nУ 2009 – 2010 навчальному році впроваджувала в свою роботу досвід вінницького педагога-новатора Іваниці Г. А., яка є послідовницею педагогічної творчості Ш.О.Амонашвілі. Вона – автор зошитів з друкованою основою «Малюй – пиши» (навчання грамоти), за якими і працювали в першому класі. Результатом цієї роботи сала розробка серії уроків «Уроки-подорожі в казкове місто Алфавіт», де поєднались герої проекту «На погостини до дідуся Клима» та казкові герої Сонцезайчик і Краплинка із зошита Г. Іваниці. Особливості цих уроків: тематичність, створення СМС (ситуації мовленнєвого спілкування), що сприяло розвитку мовлення першокласників, вихованню здорового способу життя та загальнолюдських моральних якостей.\nТепер, коли мої другокласники мають певний досвід активного навчання, хочеться спробувати реалізувати одну з навчальних стратегій інтерактивного навчання – методичну систему розвитку критичного мислення на уроках читання, застосування якої викликає інтерес як до читання, так і взагалі до навчання, творчості; сприяє розвитку мислення, пам’яті, допитливості, мовлення; забезпечує доброзичливу атмосферу, що дає можливість дитині заявити про себе в колективі, ставлячись з повагою до думок інших.\nТому в 2010 – 2011 навчальному році працюю над проблемою «Розвиток критичного мислення на уроках читання». Вивчила теоретичні основи розвитку критичного мислення, що є складним процесом отримання інформації, її осмисленням, переробкою, що завершується прийняттям рішення; ознайомилась із структурою цієї методичної системи, що включає різноманітні стратегії, методи, прийоми, «розминки» (ігри), що допомагають сформувати і розвинути критичне мислення як на етапі актуалізації, так і на етапі усвідомлення змісту, а також на етапі рефлексії знань (доповідь «Методична система розвитку критичного мислення на уроках читання» додається).\nВажливою умовою успішного долучення дитини до процесу критичного мислення є створення самого середовища мислення, в якому підтримується віра у кожного учня, розвивається впевненість у собі, дозволяється вільно розмірковувати.\nПрактичне втілення методичної системи розвитку критичного мислення знайшло відображення в запропонованій серії уроків читання в другому класі на тему «Буду я природі другом», які пройшли під девізом «Мову рідної природи розуміти серцем вчусь».\nНехай же щороку золотокоса осінь дарує нам, учителям, наснагу приймати і втілювати в урок такі ідеї, які б долучали наших вихованців до роботи не тільки розумом, а й серцем…\nВідділ освіти Диканської районної державної адміністрації\nДиканська гімназія ім. М.В. Гоголя\nім. М.В. Гоголя\nКостуренко Любов Олексіївна\nСьогодні початкова школа, зберігаючи наступність із дошкільним періодом дитинства, покликана забезпечити, перш за все, становлення особистості дитини, розвиток нестандартної особистої думки, яка б дала можливість дитині заявити про себе, показати себе в колективі.\nВасиль Олександрович Сухомлинський зазначав, що майстерність учителя полягає в умінні навчати дітей мислити. Отже, кожен небайдужий учитель повинен зрозуміти, що сьогодні, як ніколи, на перший план виступає виховання розуму дитини при такій організації навчальної діяльності, коли учень почувається спокійно і впевнено.\nНа сучасному етапі розвитку освіти модель особистісно орієнтованої (гуманістичної) школи – одна з найперспективніших. А вибір навчальних стратегій активного навчання – це чудовий крок на шляху реформування освіти. Методи та прийоми інтерактивного навчання активізують взаємодію між учасниками навчального процесу, дозволяють наблизитись до реальної дійсності, позбавляють напруження, підсилюють інтерес до навчального матеріалу.\nЗастосування методичної системи «розвиток критичного мислення на уроках читання» дає поштовх розвитку мислення, пам'яті, допитливості, мовлення.\nСтратегії критичного мислення, перш за все, викликають інтерес до читання, заохочують до творчого мислення, забезпечують атмосферу поваги до всіх думок.\nКритичне мислення – це складний процес отримання інформації, її осмислення, переробки, що завершується прийняттям рішення. Критичне мислення – процес розгляду ідей із багатьох точок зору, відповідно до їх смислових зв’язків, порівняння їх з іншими ідеями.\nРозглянемо структуру методичної системи з розвитку критичного мислення.\nДля уроків читання характерна триступенева система мислення та навчання – АУР (актуалізація, усвідомлення, рефлексія).\nНа етапі актуалізації учні встановлюють рівень своїх знань, до яких можна додати нові, а також долучаються до активної навчальної діяльності, коли мають усвідомити власне мислення у власних словах.\nНа етапі усвідомлення змісту учні читають або ж слухають текст, перевіряють розуміння отриманої інформації в результаті конструктивної діяльності в ланках: учень – учитель, учитель – учень, учень – учень.\nНа етапі рефлексії учні перетворюють нові отримані знання у свої власні, інтерпретуючи, застосовуючи і поширюючи їх.\nПлан застосування запропонованої методичної системи на уроках читання:\nАктуалізація (обговорення перед читанням).\nгрупова «мозкова атака» з теми;\nзаписування інформації отриманої в результаті «мозкової атаки» на дошці;\nМовчазне читання з використанням системи позначок (метод «Поміч»).\nПідтверджує те, що я знаю;\n+ Нова інформація;\n? Дивує мене.\nУчні говорять чи пишуть про вивчене на уроці. Це може бути індивідуально складена таблиця зразка:\n√ (речі, які я знав(-ла)\n+ (речі, про які я дізнався(-лася)\nАбо ж робота в групах з наступною презентацією думки (висновку).\nЗупинимося на розгляді основних стратегій, методів, прийомів, ігор, які застосовуються на уроках читання.\nСтратегія гронування (асоціювання) – це нелінійна форма мислення, що функціонує аналогічно до принципу роботи нашого мозку. Вона стимулює мислення щодо зв’язків з окремими питаннями. Використання такої стратегії спонукає дітей мислити вільно стосовно певної теми. Виділяють наступні етапи гронування:\nнаписати центральне слово чи фразу посередині аркуша паперу чи на дошці;\nзаписати слова чи фрази, які спадають на думку з приводу обраної теми;\nколи всі ідеї будуть вичерпані, постаратися встановити (де це можливо) зв’язки між поняттями;\nОсновні правила, які слід дотримуватись під час гронування:\nзаписувати все, що спадає на думку;\nне задумуватися над правилами написання;\nне зупинятись доти, поки не мине установлений час, або не будуть вичерпані всі можливі ідеї;\nякщо раптом «загальмується» думка, можна машинально щось малювати на папері, чекаючи на нову ідею;\nустановити якомога більше зв’язків;\nСенкан (п’ятиряддя) – це вірш, що синтезує інформацію і факти у стисле висловлювання, яке описує або віддзеркалює тему.\nПравила, яких слід дотримуватися під час складання сенканів:\nперший рядок – це слово, що позначає тему (зазвичай, іменник);\nдругий рядок – це опис теми, що складається з двох слів (два прикметники);\nтретій рядок називає дію, пов’язану з темою і складається з 3-х слів (зазвичай це дієслова);\nчетвертий рядок – це фраза, що складається з 4-х слів і висловлює ставлення до теми;\nостанній рядок складається з одного слова – синоніма до першого слова. У ньому висловлюється сутність теми або перефразування.\nОпорна схема, яку можна використовувати при складанні сенканів:\n~~~~ ~~~~ Опис\n==== ==== === Дія\n---- ---- ---- ---- Ставлення\nКубування – метод навчання, який дозволяє полегшити розгляд теми з різних сторін.\nВикористовується куб (довжина ребра 15-20 см.), на кожній стороні якого написано (можна використовувати аркушики-«липучки») вказівку щодо напрямку мислення:\nзайми певну позицію, вислови своє ставлення з приводу даної теми;\nнаведи аргументи «за» або «проти»;\nСторони куба (напрямки мислення) можна змінювати залежно від того, з якого боку вчитель хоче, щоб учні підійшли до розгляду даної теми. Необов’язковим є також проходження через всі сторони кубу, адже це залежить від ступеня підготовленості учнів та проблеми, яка розглядається.\nЗастосовується цей метод як на етапі актуалізації, так і на етапі рефлексії.\nМетод передбачення – це припущення про те, що може трапитись на основі того, що відомо, виявлено, усвідомлено. Цей метод можна застосовувати одразу після ознайомлення з назвою твору та його автором, коли учні роблять припущення про що саме розповідатиметься у тексті. Це може бути індивідуальне розмірковування, або ж робота в парах чи групах з використанням «Мікрофона».\nДалі текст розподіляється на частини, і учні, читаючи кожну з них, роблять передбачення стосовно того, що трапиться у наступній частині. Після читання наступної частини ці передбачення аналізуються. Зупинки вчитель планує у найбільш інтригуючих місцях, щоб створити ситуацію очікування. Звичайно, результати застосування цього методу у великій мірі залежить від системи запитань, які учитель пропонує учням.\nАмериканські психологи і педагог Блум та його колеги розробили таксономію (впорядковану шкалу) рівнів мислення. Ця таксономія («Ромашка Блума») застосовується з метою багаторівневого опитування – від нижчого рівня до вищого рівня мислення.\nІснують безліч класифікацій запитань за типами, але найбільш поширені такі:\nбуквальні (прості) запитання (назвати факти, згадати певну інформацію);\nТобто ти вважаєш, що … ?\nЯкщо я правильно зрозуміла, то … ?\nТи справді думаєш, що … ?\nЯк розвиватимуться події далі ?\nзапитання на оцінку (вироблення суджень: добре чи погано, правильно чи неправильно);\nпрактичні (як би ви вчинили на місці героя ?).\nВикористання системи запитань спонукає учнів аналізувати інформацію трансформувати образи, давати оцінку та зіставляти свої уявлення з розвитком подій в оповіданні.\nЗупинимося також на методі передбачення за ключовими виразами, який застосовується для того, щоб викликати в учнів зацікавленість, заохотити до активного читання.\nПовідомлення учнів про матеріал для читання (вірш, оповідання, казка тощо).\nОзнайомлення з чотирма висловами, що зустрінуться в тексті.\nПропозиція з'ясувати, як ці вислови можуть фігурувати в оповіданні.\nНадання часу (3-5 хв.) на обмірковування.\nОбмін думками у парах.\nПрезентація двох-трьох версій того, що може трапитися.\nЧитання тексту, в якому вжиті ці 4 вислови, частинами, щоб передбачити наступні події і переконатися у своїх припущеннях.\nПідведення підсумків про те, як зміст тексту відповідає припущенням (передбаченням) учнів.\nМетод передбачення також можна використовувати, беручи замість фраз із тексту прислів’я чи приказки, загадки, певні твердження.\nНизка слів наперед – один із прийомів методу передбачення. Учням пропонується короткий перелік слів, виразів із тексту. Потім у парах йде обговорення, як вони можуть бути використані в тексті.\nПорушена послідовність – це прийом, коли учням пропонується кілька речень із тексту, записаних у порушеній послідовності. Завдання кожної групи – запропонувати свою послідовність поданих речень. Після читання тексту з'ясовується, яка група правильно передбачила послідовність.\nПоширеною на уроках читання є метод взаємних запитань. Це може бути фронтальна робота з класом, коли учні читають 1-2 абзаців тексту, закривають книги, а вчитель ставить кілька запитань. Потім учні продовжують читання тексту, обмінявшись ролями; запитання ставлять учителю. Можна також учителеві запропонувати учням передбачити, які будуть наступні запитання і завдання.\nІнший варіант. Об'єднати учнів у групи, дати завдання ставити одне одному запитання та давати відповіді у встановленні черги. Актуальною залишається постановка взаємних запитань під час роботи в парах.\nНа етапі актуалізації широко використовується постановка проблемних питань, які обговорюються в ході дискусії і заносяться до таблиці «Так – ні»\nКутки – це вид групової діяльності, що сприяє виникненню дискусії, а також використовує групове навчання для пошуку конструктивних елементів. Використання цього методу сприяє виробленню в учнів бажання висловлювати свої думки і бути здатними їх захистити.\nУ ході обдумування та обговорювання певної проблеми визначається, які позиції стосовно неї можуть зайняти учні. Учитель пропонує протягом 3-х хвилин зафіксувати на папері коротко докази на користь своєї позиції, а потім оголошує, яка точка зору в якому кутку класу розміщена. Учні розходяться по кутках, і протягом 5 хвилин учасники кожної групи діляться своїми думками, обговорюючи всі аргументи на користь зайнятої позиції. Дискусію відкривають вибрані групами спікери, а продовжують всі члени групи.\nПоширеним на уроках читання є метод інтерв’ювання (кореспондент і респондент, з наступним обміном ролями).\nЦікавим методом є вільне письмо, зокрема «Крісло автора», це дає змогу учням зрозуміти, що існує більше, ніж одна правильна відповідь на запитання, і що їхні ідеї та способи розв’язання проблеми є всі важливими.\nПідсумовуючи прочитаний текст, учитель просить дітей протягом трьох хвилин написати те, що їм спадає на думку про прочитаний твір. Бажаючі читають свої твори для усього класу з «Крісла автора», яке виставляється посередині класу.\nТака методика дає учневі впевненість у своєму праві висловити думку вільно, а також у шанобливому ставленні аудиторії до цієї думки.\nНа етапі рефлексії використовуємо речення з відкритим кінцем. Наприклад:\nСьогоднішній урок дав упевненість в тому, що …\nІ як завжди, улюбленою формою роботи молодших школярів є ігри – розминки, які фізично об’єднують учнів, заохочують до спілкування, сприяють установленню довірливих стосунків між дітьми.\nГра «Так – ні» доцільна як на етапі активізації, так і на етапі рефлексії. Учитель задумує якийсь предмет або явище. Намагаючись відгадати, учні ставлять учителеві такі запитання, на які він може дати відповідь «так» або «ні».\nДо спини дітей прикріплюються аркушики - «самоклейки» або малюнки предмета, який треба відгадати. Учні працюють у парах, ставлячи один одному такі запитання, щоб стверджувати «так» або заперечувати «ні», намагаючись як найшвидше відгадати слово (наприклад, липка і метелик).\nГра «Кола на воді» вчить добирати слова на певну букву, а потім їх поєднувати в речення, а речення – в текст.\nЯк бачимо, всі методи технології розвитку критичного мислення, сприяють створенню на уроці атмосфери співпраці та взаємодопомоги, розвитку уміння відстоювати власну точку зору і прислухатися до думки інших. Звичайно, учителеві, готуючись до таких уроків, потрібно чітко спланувати на якому етапі уроку буде використано той чи інший метод, прийом, гру; розробити хронометрах використання часу, продумати можливі варіанти відповідей на запитання не буквального характеру. Текст, запропонований на урок, повинен відповідати можливостям використання певних методів.\nВчитель повинен володіти психологічними прийомами, які б забезпечували створення доброзичливого мікроклімату на уроці, учити співвідносити ситуації з тексту із життєвими ситуаціями, не нав’язувати своєї власної думки.\nА після проведення уроку вчитель має проаналізувати не тільки діяльність учня, а й свою, зосередивши увагу на тому, до якого подальшого навчання може привести даний урок. Іще – важливий момент: щоб розвинути критичне мислення не досить проведення окремих уроків із застосуванням даної методичної системи. Кожний урок має стати уроком активного навчання, що забезпечив би інтерес до навчання, до вільного вибору думки, що сприяв би вихованню поваги до всіх інших думок, а значить можливість заявити про себе в колективі і гідно жити в ньому.\nПрактичне втілення методичної системи з розвитку критичного мислення на уроках читання знайшло відображення в розробці і проведенні циклу уроків у другому класі по темі «Буду я природі другом», що пройшли під девізом: Мову рідної природи розуміти серцем вчусь.\nСавченко О.Я. Дидактика початкової школи. – К.,1997.\nТелячук В.П., Лесіна О.В. Інноваційні технології навчання в початковій школі. – Х.. Вид. гр. «Основа» .. «Тріада+», 2007.\nУ даній роботі акцентується увага на важливості перших уроків вивчення букв у плані створення позитивного відношення дитини до навчання, до пізнання оточуючого світу і себе в ньому. Це уроки-мандрівки у казкове місто Алфавіт із захоплюючими зустрічами і дивами, із ненав’язливими повчаннями і веселими пригодами.


Модні чоботи сезону 2013-2014 » Світ очима жінки\nОпубліковано : 12-04-2013, 00:48 | Категорія: Стиль і Мода\nУ цьому сезоні зручний товстий кблук змінить сексульну і витончену шпильку. Це чудовий врінт, який зробить рельним пересувння не тільки в втомобілі, ле й пішки. А не менше популярні моделі н плоскій підошві доддуть рухм комфорт, легкість і особливу витонченість. Висот чобіт може бути середньої. Тоді їх можн вигідно доповнити і прикрсити довгими шкрпеткми бо ціквими гольфми. Відлуння 70-х - чоботи з високою хлявою н квдртному товстому кблуці - модн тенденція цього сезону. Носок чобот ззвичй звужений, зкруглений і мє хороше нповнення. Декоруються ткі моделі дуже стримно: ремінці т пряжки.\nХляву модних у цьому сезоні чобіт може бути виконно з плстик, перфоровної шкіри, сітки, і всього, що нгдує мереживо. Причиною тому - пргнення до прозорості. Herve Leger пропонуємо чоботи, хляву яких виконно з ремінців. См ідея не нов, ле ктульності не втртил. Це ж стосується і чобіт з хутряним хлявою. Але вони виглядють несерйозно і підійдуть тільки молоденьким дівчтм. Чоботи з хлявою з пухнстого м'якого хутр від Blugirl - Весел і звзят модель. А чоботи від бренду Alexander McQueen з волохтим хутром і порожнечею змість кблук - нйоригінльніш новинк цього сезону. Тут дійсно немє кблук, ле особлив конструкція підошви дозволяє цілком пристойно пересувтися. Чи знйде новинк широке зстосувння - невідомо, ле н подіумі виглядє приголомшливо.\nШнурівки і рніше в тренді. Не вжливо, де вон знходиться - спереду, ззду, по всій висоті чобот бо тільки в якійсь чстині, - скрізь вон виглядє здорово і стильно. Ткі чоботи пожввлять будь-який обрз. Нйчстіше шнурівк грє виключно декортивну роль, тому що використовувти її в якості основного способу зкріплення чобот н нозі вкрй незручно. Тому ткі моделі збезпечені непомітною зстібкою-блисквкою збоку. Сьогодні в моді ндрогінний стиль. Це відбилося і н взуття. У жіночий обрз вривються чоловічі військові чоботи н низькому кблуці. Хоч тке взуття не відрізняється особливою витонченістю, жіноч ніжк в ній шлено грн. Америкнці повертють до життя чоботи в стилі вестерн. У цьому сезоні предствлено бгто невисоких моделей, хляв у яких не мє зстібок, кблук невисокий і скошений донизу.\nХоч чоботи двно перетворилися під всесезонну модель взуття, взимку без них ніяк не обійтися. Однк чоботи з хлявми з ремінців і відкритим носом для нших зим нвряд чи підійдуть.


Відсьогодні перекрито рух по вул. Соборній - 04597.com.ua\nВідсьогодні перекрито рух по вул. Соборній\n10:13, 17 квітня\nЗ сьогоднішнього дня перекрили рух автотранспорту по вул. Соборній на ділянці від Тищенка до Ярославської. Почали з перекладання водопровідних мереж та мереж теплопостачання.\nЧитайте також: Перекрито дорогу між Ірпенем та Бучею\nРекомендуємо водіям планувати свій час та об’їжджати дану ділянку дороги.\nІрпінь Ирпень вул.Соборна ремонт перекриттядороги


У страшній катастрофі загинула половина футбольної команди - новини спорт - фото | Спорт Обозреватель 12 листопада\n12 листопада 2018, 15:30 8т Читати матеріал російською\nУ Перу в прірву впав автобус із юнацькою футбольною командою, яка прямувала на матч у містечко Чачапояс. У результаті трагедії загинули шестеро гравців клубу і водій. Ще дев'ятеро футболістів евакуйовані у найближчу клініку. Двох гравців, які перебувають у важкому стані, екстрено відправили на гелікоптері у столицю Перу — Ліму.\nЗа попередніми даними, автобус втратив керування і впав у прірву на слизькій дорозі. За інформацією Peru21.pe, слідчі з'ясовують причини трагедії. Повідомляється, що в гірському районі, де сталася катастрофа, останнім часом йшли дощі.\nФедерація футболу Перу висловила співчуття у зв'язку з трагедією.\nЯк повідомляв OBOZREVATEL, у жахливій авіакатастрофі Ан-148 під Москвою загинула кохана відомого російського хокеїста.\nВіталій Портніков 4.4т 6\nСергій Климовський 5.7т 1\nОлена Балаба 6.5т 10


Video: Чи приведе заміна Генпрокурора до реформ\nРеформи в Генпрокуратурі залишаються на папері. На місцях так і сидять люди, найняті ще при Януковичі. Що реально заважає змінити систему, розповів екс-головний слідчий Служби безпеки України Василь Вовк. "Я бачу цю реформу десь в інтелектуально-моральному сенсі. До керівництва прокуратури повинна прийти абсолютно політично не заангажована особа", – каже Вовк. На думку екс-головного слідчого СБУ, для подолання корупції треба, щоб одночасно в вищих ешелонах влади було приблизно десять більш-менш порядних людей. "Зараз говорити про структурні реформи в прокуратурі та інших органах не потрібно, бо спочатку треба, щоб пост очолила порядна людина", – зазначив екс-головний слідчий СБУ. Зараз іде боротьба за місце Генпрокурора. Швидше за все, його очолить голова президентської фракції в Парламенті Юрій Луценко. "Якщо не враховувати політичні баталії, які залишають якісь плями на біографії – це добра, порядна людина та патріот України", – вважає Вовк.


Відгуки учасників - Норвегія\nПохід по Норвегії «Язик Троля» 27–30 серпня 2019\nПохід по Норвегії «Язик Троля» 28–31 серпня 2018\nТреккінг в Норвегії «Йотунхеймен» 19–28 серпня 2018\nПохід Норвегією «Північна Зірка» 19–31 серпня 2018\nМи залишилися в дикому захваті! Незважаючи на часом погані погодні умови, були вражені норвезькими горами і озерами. Група була чудова: весела і згуртована. Один одного підтримували і підбадьорювали. Сам трек не з простих, але це ще більше додавало емоцій і бажання дійти до кінця. Загалом, спасибі величез...\nПохід по Норвегії «Язик Троля» 14–17 серпня 2018\nПохід по Норвегії «Язик Троля» 15–18 серпня 2017\nПохід Норвегією «Північна Зірка» 6–18 серпня 2017


Каньє Уест засвітив почуття до колишньої дружини Кім Кардашьян, фото | РБК-Україна\nПристрасті розпалюються: Каньє Уест публічно висловив почуття Кім Кардашьян\nСША, Середа 15 вересня 2021 19:34\nКім Кардашьян і Каньє Уест остаточно заплутали своїх шанувальників. Здавалося б, 40-річна інстадіва і 44-річний репер вирішили розлучитися і домовилися про мирну опіку над дітьми. Але після цього пара зробила масу кроків, які спровокували чутки про примирення.\nТак, Кім стала запрошеною зіркою презентації альбому Каньє Уеста, з'явившись на сцені в вінчальній сукні. Також Кім зробила неаколько постів, в яких дала зрозуміти, що буде любити екс-чоловіка вічно. А на недавньому Балу Інституту костюма бізнесвумен з'явилася у вбранні з Балаклавою, скопіювавши стиль Каньє…\nДо того ж на червоній доріжці вона з'явилася з чоловіком, обличчя якого було приховано, і багато хто припустив, що це і є колишній чоловік Кім. Але як виявилося, таємничий незнайомець - це Демна Гвасалія, який став автором загадкового образу Кардашьян.\nКім Кардашян на Met Gala (фото: instagram.com/kimkardashian)\nПісля цього колишні закохані знову здивували: Каньє раптом відписався від Кім Крадашьян в мережі Instagram без будь-якої на те причини. Поки фанати думали, що спровокувало такі радикальні заходи (співак не раз зізнавався, що цінує колишню дружину і має намір зберегти хороші відносини, незважаючи ні на що), Каньє зробив новий хід - підписався на Кім знову.\nОскільки знаменитий виконавець підписаний всього на 23 аккаунта, це не сховалося від очей шанувальників. Таким чином, вони зробили висновок, що Кім явно не байдужа реперу. І цілком можливо, він все ж хоче знову зблизитися.\nПримітно також, що причиною шлюборозлучного процесу в тому числі стала і психічна неврівноваженість Каньє. За словами Кім, вона втомилася терпіти перепади настрою чоловіка і часом його неадекватну поведінку.\nMELOVIN шокував інтимними таємницями, дочка Полякової кардинально змінила зовнішність: топ гучних новин тижня\nРаніше ми писали про українського дизайнера Мері Фуртас, яку обожнюють знаменитості, включаючи Кім Кардашьян.\nКім Кардашян Канье Уэст Шоу-бізнес


Рада хоче заслухати генпрокурора, голів СБУ, САП і НАБУ 5 грудня\n22 Квітень 2019, Київ 21:06\n05 Грудень 2017, 13:51\nНародні депутати України на засіданні Верховної Ради 5 грудня хочуть заслухати керівників Генеральної прокуратури, Служби безпеки, Національного антикорупційного бюро і Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.\nВідповідне рішення підтримали 217 народних депутатів за 150 мінімально необхідних голосів для затвердження такого рішення.\nГолова Верховної Ради Андрій Парубій поінформував, що силовиків планують заслухати 5 грудня о 16:00 на вечірньому засіданні. Він також зазначив, що першим виступить Луценко.\nЗаступник голови парламентської фракції БПП Сергій Березенко заявив, що представники силових структур і генпрокурор доповідатимуть депутатам про ситуацію навколо лідера партії «Рух нових сил» Міхеїла Саакашвілі, а також щодо подій, пов’язаних із діяльністю НАБУ і САП.\nГенпрокурор 5 грудня на прес-конференції заявив, що керівники НАБУ і САП Артем Ситник і Назар Холодницький перебувають на форумі з повернення активів у Вашингтоні (США).\nТуди запрошували і Луценка, але, за його словами, він не зміг поїхати через важливі справи в Україні. Сьогодні генпрокурор виступив із обвинуваченнями на адресу лідера «Руху нових сил», екс-президента Грузії Міхеїла Саакашвілі, заявивши, що той отримував гроші від бізнесмена Сергія Курченка, який переховується від правоохоронців.\nСамого Саакашвілі ГПУ спільно з СБУ намагалися затримати, але авто із ним заблокували прихильники екс-президента Грузії, яким через кілька годин вдалося виламати двері машини і звільнити Саакашвілі.\nСаакашвілі вийшов з автомобіля СБУ


Кого любить «Погляд» на цих виборах - ПОГЛЯД\n11:28 | 27.11.2020\nКого любить «Погляд» на цих виборах\n23:26 | 21.10.2015 23:29 | 21.10.2015 Redaktor 375 Views\nПитаються мене файномістяни: за кого голосувати і яку політичну силу підтримати. Ну, типу, щоб в країні зміни на краще відбулись.\nЩоб корупція перестала хабарювати, злочинність безчинствувати, беззаконня влізло в рамки закону, порушення Карного Кодексу перестали бути безкарними, а цивільні непорозуміння вирішувались цивілізовано. Щоб влада від дерибану переорієнтувалась на суспільно корисну працю. Щоб зростали соціальні стандарти, а не соціальні негаразди. Щоб метою медицини було здоров`я людини, а не крематорій. Щоб молодь отримувала якісну освіту, а не куций просвіток знань, передбачений програмами Мінквіта. Щоб піднімався добробут, а не тарифи. Щоб зростав ВВП країни, а не БПП одного гаранта.\nЛюди ще мріють. Люди хочуть якісних змін. Люди готові повірити. Вкотре готові. Це вже наша національна риса . Класична. Озвучена більше сотні років тому Лесею Українкою : “Без надії, таки, сподіватись…”\nДобре, що надія помирає останньою і добре, що вона ще животіє в людях.\nНе знаю, чого можна сподіватись від людей, котрі знову хочуть бути владою, але з обіцянок, даних на попередніх виборах, не виконали, практично жодної. Натомість, як свої власні, тяжкими трудами здобуті, досягнення подають мізерні результати того, що вони мали б усі ці чотири роки дійсно робити. Ці люди вимагають вдячності від городянза своє невдячне ставлення до них і до міста.\nНу, так. За чотири роки команді мера вдалося навести сякий-такий зовнішній лоск на мапі міста. Трохи підлатати в найпрестижніжих місцях, трохи підчистити ( в основному від зелених насаджень) і масово, ті ж, найпрестижніші місця, забудувати. Не без вигоди для себе, як свідчать дані громадських активістів і порушених проти чиновників, кримінальних справ.\nСьогодні ці люди знову кандидують в депутати. На біржу по безробіттю, де простим людям платять 600 грн., йти не хоче ніхто.Натомість, до міської ради хочуть потрапити аж 87 офіційно безробітних.\nМовчу вже про перефарбованих регіоналів, реліктових комуністів і просто політичних проституток з різним стажем і досвідом хамелеонства.\nОдним словом : на цих виборах я, як і моя улюблена партія Правий Сектор, не підтримую нікого. Але, переглянувши ретельно списки кандидатів від різних партій, Дзвінка Торохтушко зробила для себе висновки.\nЯкби я жила не на своєму окрузі, а на виборчому окрузі № 30, то віддала б свій голос за добру, чуйну, відповідальну і, просто хорошу людину – Ірину Жигунову.\nТакож аналогічне якби : на окрузі №9 я б підтримала Андрія Шкулу, на окрузі №17 – Євгенія Голоюха, на 32 – Сергія Лупака , або Зоряну Яремишин,\nна 34 – Назара Зелінку, а на 37 – Сороколіта Івана.\nІ ще одне якби. Якби політсили, котрі так рвуться до влади, були дійсно готові до конструктивної роботи, то включали б до своїх списків не слухняних іванів-покиванів, а людей, здатних реально працювати, змінювати систему речей в місті і державі. Дуже б хотілось бачити в списку якоїсь , поважаючої себе, політсили нашу Лілію Проць. Та й не лише її.\nАле то вже розмова під наступні вибори. А поки що : маємо те, що маємо. І знову обираємо вершки нашого каламутного суспільства. Надіючись на якісні зміни від кількісного партійного складу мерії.\nДо-речі, про мерію. Якби на посаду міського голови балотувалась Ліля Мусіхіна, я б не те що агітувала і голосувала за неї, я б її на руках занесла до кабінету.\nА от всіх тих, хто мріє про ще один депутатський термін, поставила б в куток на гречку. Ту саму, котру вони роздають малозабезпеченим і пенсіонерам. На всю каденцію.Щоб мало не здалося.\n← Фальсифікації у Тернополі не пройдуть!\nТернополяни згідні на владу хабарників? Як «працює» найближчий соратник мера Сергія Надала →


Відважний "заклинатель китів"\nЕндрю Армора - підводного оператора з Домінікани - називають заклинатель китів. А все тому, що він подружився з одним з найбільших представників підводного світу - кашалотом. 10-річний самець кашалота на прізвисько Шрам дозволяє Ендрю гладити його, плисти поруч і навіть чистити його.\nНа цих фотографіях, зроблених біля берегів Карибського острова Домінікана в кінці січня, видно, на скільки дайверу вдається наблизитися до Шраму - 10-річному самцю кашалота.\nПідводний оператор Ендрю Армор прославився як «Заклинатель китів» після того, як зблизився з величезним кашалотом, який дозволяє йому плавати поруч з собою.\nТоні і Ерік провели три дні, фотографуючи Шрама і інших членів сімейства під пильним поглядом Ендрю.\n«Коли кашалоти спілкуються, вони часто зближуються спочатку головами. Кожен з них неначе фізично відчуває іншого. Вони часто труться одна об одну, що має практичну мету - так вони здирають з себе відшаровуються ділянки шкіри. Там, де збиралися подібні групи, у воді було повно цієї шкіри, схожою на чорні поліетиленові пакети ».\n«Так само нам запам`яталися звуки, що видаються кашалотами. Під час їх «зустрічей» їх «клацання» були гучними. Нас ніби стрясало ».\nНа цих фотографіях також є і інші члени сім`ї, які подорожують зі Шрамом. Наприклад, на цій ви бачите «спілкуються китів». Створюється враження, що вони зустрілися, щоб поговорити.\nА на цьому фото кити пливуть ідеальним ладом, як ніби під час підводного маршу.\n«З тих пір він і ще одна молода самка відразу ж підпливали до нас, як тільки бачили нашу човен. Тепер він впізнає мене, коли я плаваю. Мені здається, він навіть знаємо мій голос. Я можу підпливати до нього дуже близько, тому що ми знаємо один одного. Він навіть дозволяє мені іноді чистити його ».\nТепер Ендрю може запрошувати своїх друзів-дайверів, щоб поділитися з ними незабутнім враженням. Він запросив підводних фотографів 34-річного Еріка Ченга з Сан-Франциско і 42-річного Тоні Ву з Токіо відобразити його неймовірну дружбу зі Шрамом і іншими китами.\n«Коли ми з Тоні вперше побачили Шрама, нам довелося відступитися, щоб цей гігант не зіткнувся з нами, - пояснює Ерік. - Незабаром ми перебороли страх перед одним з найбільших істот на планеті. Ми погладили Шрама, які кілька разів перекинувся, немов собака від радості ».\n«Олюднювати тварин - навіть інтелектуальних - небезпечно, але в цьому випадку було зрозуміло, що Шрам сам йшов на контакт».\n`Заклинатель биків "і його домашні вихованці\nДельфін-інвалід подружився з кашалота\nСоціальне навчання не для китів?\nВиди зубастих китів\nКашалот - підводний гігант\nАвстралійський сміливець кинув виклик мурашкам\nОстання поїздка до ветеринара\nРуйнівні можливості мобі дика підтвердили інженери\nМартін татта - заклинатель коней з аргентини\nКевін річардсон - заклинатель левів\nAnimalUkr.ru » Різне » Відважний "заклинатель китів"


Цибулевий пиріг від Клопотенко — рецепт — Старий Новий рік — Щедрий вечір / НВ\nНа Щедрий вечір. Як приготувати цибулевий пиріг\nПироги з овочевими та м’ясними начинками є однією з найважливішіх страв на Щедрий вечір. Пропонуємо рецепт справжнього цибулевого пирога від Євгена Клопотенко.\nЩоб згадати смак дитинства не потрібно нічого вигадувати і винаходити. Досить приготувати щось з того часу, наприклад цибульний пиріг. Він дуже простий і дуже смачний. Пропонуємо рецепт цибулевого пирога від кулінарного експерта, автора онлайн-курсу по кулінарії Мислити як кухар, співвласника ресторану 100 років тому вперед Євгена Клопотенко. Переможець кулінарного шоу МастерШеф Євген Клопотенко є також реформатором шкільного харчування — він отримав грант на складання збірки рецептів для харчування в школах.\nПиріг на Щедрий вечір за рецептом Євгена Клопотенко\nБорошно 350 г\nСир (твердий типу Гауда) 300 г\nЗагальний час: 01:00 (Час приготування: 03:00)\nРозітріть розм'якшене вершкове масло з борошном. Додайте сметану, розпушувач, яйце, сіль і цукор. Замісіть м'яке тісто. Якщо необхідно, додайте трохи борошна при вимішування тіста. Покладіть тісто відпочити в холодильник на 30 хвилин.\nПриготуйте начинку. Цибулю наріжте півкільцями, припустіть на сковороді з невеликою кількістю олії до прозорості і м'якості.\nТвердий сир натріть на крупній тертці, додайте 1 ст. л. борошна і перемішайте. Цибулю додайте до сиру разом з яйцями і перемішайте. Якщо є необхідність, то додайте сіль і перець за смаком.\nТісто розділіть на дві частини. Першу частину розкачайте за розміром форми, щоб краї тіста звисали з бортів. Викладіть готову начинку. Розкачайте другу частину тіста і накрийте начинку. Защипніть краї, утворюючи закритий пиріг.\nНаколіть верх пирога вилкою і змастіть сумішшю яєчного жовтка з 1 ст. л. молока. Відправляємо форму в попередньо розігріту до 180 градусів духовку і випікаємо 45 хвилин або до рум'яної скоринки.\nЗ кардамоном і цукатами. Рецепт штолена від переможця МастерШеф\nВегетаріанські. Секрети приготування трюфелів з фініків\nТеги: Рецепти Євген Клопотенко


Військовим капеланам України вручили відзнаки імені Омеляна Ковча, а сестри Тельнюк присвятили йому прем’єру\n4 українські військові капелани стали Лауреатами міжнародної відзнаки імені отця Омеляна Ковча за видатний гуманітарний внесок. В рамках Церемонії вручення відзнаки в Національній опері України сестри Тельнюк представили мистецький проект “Божий агнець”.\nМистецький проект “Божий агнець” від Сестер Тельнюк присвячений пам’яті видатного українського гуманіста отця Омеляна Ковча. Омелян Ковч рятував євреїв, українців, поляків. Відмовився вийти з концтабору Майданек, бо тоді залишив би без душпастирської опіки його в’язнів. Він там і загинув 75 років тому. “Голос сумління українського народу” — так називає постать отця Ковча Глава Греко-Католицької церкви Святослав Шевчук.\nПрем’єра проекту є складовою VIII Церемонії вручення міжнародної відзнаки імені Блаженного Священномученика Омеляна Ковча за визначний гуманітарний внесок. Цьогоріч Комітет із вшанування його пам’яті вирішив присвятити урочистості темі військового капеланського служіння. Прикметно, що рівно сто років тому сам отець Омелян Ковч розпочав своє капеланство — в Українській галицькій армії.\nЗа особистий приклад жертовності і самопосвяти заради порятунку душ і життя захисників нашої землі, правди і свободи у 2019 році відзначено 4 українські капелани різних конфесій. Це:\nОтець-капелан Іван Ісайович, Мукачевсько-Ужгородська Єпархія, Українська Греко-Католицька церква\nОтець-капелан Юрій Казміренко, Православна Церква України\nОтець-капелан Павло Гончарук, Кам’янець-Подільська дієцезія, Римо-Католицька церква в України\nПастор-капелан Василь Хіміч, голова ГО “Об’єднання християн військовослужбовців України”, Всеукраїнський союз церков євангельських християн-баптистів.\n“Подія в Опері – це шана і подяка сотням українських священиків, які поряд з нашими воїнами. Символізм в тому, що цього року відзнакою Отця Омеляна відзначаємо капеланів Православної церкви, Греко-Католицької церкви, протестантських церков і Католицької церкви України. І це всеціло відповідає життєвій філософії отця Ковча”, — розповідає Іван Васюник, Голова комітету із вшанування пам’яті Блаженного Священномученика Омеляна Ковча.\nВасюник також повідомив, що сьогодні в Київському Будинку офіцерів пройшов перший міжконфесійний семінар, організований Департаментом військового капеланства УГКЦ у співпраці з Міністерством оборони України та Комітетом вшанування пам’яті Бл. Омеляна Ковча.\nВ церемонії взяли участь Блаженніший Святослав (Шевчук), Глава Української Греко-Католицької церкви, Євстратій Зоря, архієпископ Православної церкви України, Іван Васюник, Голова комітету із вшанування пам’яті Блаженного Священомученика Омеляна Ковча, Леся та Галя Тельнюк, Володимир В’ятрович, Голова Українського інституту національної пам’яті, іноземні дипломати, капелани різних конфесій, державні та громадські діячі. Цьогорічна церемонія вручення міжнародної відзнаки пройшла в Національній опері України. Минулого року її вручали в Римі, а лауреати мали зустріч із Папою Римським.\nСестри Тельнюк присвятили проект “Божий агнець” пам’яті отця Омеляна Ковча.\n“Ми відповідальні за час, у якому живемо. Що ми залишимо по собі? — говорять Леся та Галя Тельнюк, осмислюючи історію добрих справ отця. — Велика відповідальність лежить на кожному митцеві, який доторкається до спадщини, особливо, якщо ця спадщина духовна”.\nВ рамках мистецького проекту Сестер Тельнюк “Божий агнець” звучать твори на слова Богдана-Ігоря Антонича, Тараса Шевченка, Галини Тельнюк, Пауля Целана, Папи Івана-Павла ІІ. Музика Лесі Тельнюк. Аранжування Олексія Баженова.\nЗа участі: Національного президентського оркестру України (Художній керівник Анатолій Молотай, Диригент Василь Василенко), Камерного хору (Хормейстер Вадим Яценко). Художник-сценограф Наталія Клісенко, Художник постановник Дмитро Ципердюк, Режисер Василь Вовкун.\nОтець Омелян Ковч визнаний Блаженним Священномучеником, а з 2010 року засновано Відзнаку його імені, яка щорічно вручається видатним особистостям за значний внесок у справі екуменічного діалогу, діалогу культур і народів, міжрелігійного та міжнаціонального порозуміння, соціально-харитативної та благодійної діяльності, за особистий життєвий приклад жертовності та гуманізму, героїчні вчинки. Раніше лауреатами відзнаки були Ліна Костенко, Євген Сверстюк, Арон Вайс, спільнота св. Егідія з Рима, Український католицький університет, Марко та Уляна Супруни, Оксана Забужко, Тімоті Снайдер та ін.\nОрганізатори: Українська Греко-Католицька Церква, Комітет із вшанування пам’яті Блаженного Священномученика Омеляна Ковча.\nОмелян (Еміліан) Ковч — священномученик УГКЦ, праведник України. Греко-католицький священик, що все своє життя присвятив допомозі ближньому. Будучи капеланом в Українській галицькій армії перебував із вояками на передовій, щоб підтримати їх морально та й фізично. На парафіях, де він служив, одразу брався за організацію громадського та культурного життя парафіян. Проводив прощі та євхаристійні здвиги (собори) навіть у час радянської окупації. Був активним у суспільно-політичному житті українців, за що неодноразово переслідувався польською, радянською і нацистською владами. Під час одного із своїх ув'язнень написав книгу — «Чому наші від нас втікають». Під час нацистської окупації допомагав євреям, врятував більше десятка осіб, зокрема відомого белзького рабина Арона Рокеаха. Його допитували у тюрмі на Лонцького у Львові, де вимагали визнання вини і відмови від подальшого хрещення євреїв, а також відмови від протестів засудження дій нацистської влади. За свої дії був ув'язнений та відправлений до концтабору Майданек, де й помер та був спалений в крематорії.\n27 червня 2001 року у Львові Папа Римський Іван Павло II проголосив його блаженним мучеником разом з іншими мучениками греко-католицької Церкви. 22-го лютого 2019 року Президент України взяв участь в Акті закладення капсули на місці будівництва пам`ятника Отцю Омеляну в Любліні, Польща.\nКомітет із вшанування пам’яті Блаженного Священномученика Омеляна Ковча засновано у 2010 році. Його Почесним головою був Кардинал Любомир Гузар. Діяльність Комітету здійснюється під патронатом Глави Української Греко-Католицької Церкви Блаженнішого Святослава Шевчука.\nЗусилля Комітету мають на меті сприяти втіленню ідей Блаженного Священномученика Омеляна Ковча задля міжнаціонального, міжконфесійного та міжрелігійного діалогу, плекання толерантності і взаєморозумінняв суспільстві, популяризації соціально-корисної та благодійної діяльності. Докладний перелік лауреатів Відзнаки минулих років можна переглянути на сайті.\nДовідка про лауреатів 2019 року:\nОтець Іван ІСАЙОВИЧ\nОтець-капелан Української Греко-Католицької Церкви.\nСтаврофорний протоієрей, парох церкви села Середнє Закарпатської області. Засновник і керівник дитячого будинку. З перших днів війни добровільно став капеланом 128 гірсько-піхотної бригади. Був поранений. Продовжує душпастирську опіку учасників бойових дій і всіх, хто потребує допомоги в зоні спротиву російській агресії. Відзначений громадською нагородою – Народний Герой України. Нагороджений відзнакою Блаженного Священномученика Омеляна Ковча «За особистий приклад жертовності і самопосвяти заради порятунку душ і життя захисників нашої землі, правди і свободи».\nОтець Юрій КАЗМІРЕНКО\nОтець-капелан Православної Церкви України.\nУ вересні 2014 року добровільно обрав справу служіння тим, хто на фронті. Працював водієм швидкої допомоги батальйону «Айдар». Був поранений під час обстрілу в місті Щастя. Продовжує душпастирську опіку в зоні бойових дій. З 2015 року працює в Синодальному управлінні військового духовенства Православної Церкви України. Нагороджений відзнакою Блаженного Священномученика Омеляна Ковча «За особистий приклад жертовності і самопосвяти заради порятунку душ і життя захисників нашої землі, правди і свободи».\nОтець Павло ГОНЧАРУК\nОтець-капелан Римо-Католицької Церкви в Україні.\nОбрав місію служіння як капелан Християнської Служби Порятунку. В умовах бойових дій був душпастиром для всіх, хто потребував опіки та допомоги з особового складу 128, 10, 72, 57 бригад. Продовжує працювати з демобілізованими воїнами та їхніми родинами. Організовує благодійну допомогу для військових підрозділів на передовій. Нагороджений відзнакою Блаженного Священномученика Омеляна Ковча «За особистий приклад жертовності і самопосвяти заради порятунку душ і життя захисників нашої землі, правди і свободи».\nПастор Василь ХІМІЧ\nСтарший військовий капелан Всеукраїнського союзу церков євангельських християн-баптистів.\nГолова капеланського комітету. Присвятив себе душпастирській місії в зоні бойових дій з осені 2014 року. Опікувався військовослужбовцями 57-ї механізованої бригади і 73-го Морського центру Сил Спеціальних Операцій. Допомагає військовим вдовам. Його душпастирська місія для наших воїнів та їхніх родин триває досі. Нагороджений відзнакою Блаженного Священномученика Омеляна Ковча «За особистий приклад жертовності і самопосвяти заради порятунку душ і життя захисників нашої землі, правди і свободи».\nФотоматеріали: Роман Малко\nЗа матеріалами ЦДВР\n#російсько-українська війна #Омелян Ковч


Працевлаштуванню неповнолітніх – особливу увагу | Управління Держпраці у Черкаській області\nПрацевлаштуванню неповнолітніх – особливу увагу\nПід час інспекційного відвідування з питань оформлення трудових відносин фізичної особи – підприємця, що здійснює торгівельну діяльність на міському ринку м. Канів, інспектори праці Управління встановили неповнолітню особу, з якою роботодавець офіційно не оформив трудовий договір.\nНеповнолітня особа обслуговувала покупців, пропонувала і реалізовувала товар, допомагала покупцям у виборі товару, отримувала гроші за реалізований товар тощо.\nНа вимогу інспекторів праці про надання документів про працевлаштування неповнолітня особа повідомила, що «не працює, а стажується», тому трудового договору не укладено.\nРоботодавцю наголошено, що особи, які не досягли вісімнадцятирічного віку, у трудових правовідносинах прирівнюються до повнолітніх. Проте щодо охорони праці, робочого часу, відпусток та деяких інших умов праці для них передбачено пільги.\nОскільки роботодавець є платником єдиного податку 1-3 групи, за результатами заходу контролю складено попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю та внесено припис на усунення виявлених порушень.\nСтаття: Як роботодавцю легально оформити працівника для проходження стажування?