ᐅ Купить легінси з квітковим малюнком ALICE в Киеве цвет mentol 🛍 в интернет магазине с доставкой по Украине\nЛегінси з квітковим малюнком ALICE\nЛегінси з квітковим малюнком ALICE⭐ Цена: 199 грн 🛍 ▶ интернет-магазин в Киеве по 📞 +375 (29) 622-69-66 ✔ Цвета: , зеленый ✔ Размер: 122,128-64, 128-68, 134,140-72, 146-76 🚚 Доставка по Киеву и Украине ⭐\n852639 852639 852639 852639 852639 852639 852639Легінси для дівчинки що облягають з набивного трикотажного полотна довгі з боковими швами. По спинці - кокетки і накладні кишені. По\nЛегінси для дівчаток ALICE, р.122, 128-64, mentol\nЛегінси для дівчинки що облягають з набивного трикотажного полотна довгі з боковими швами. По спинці - кокетки і накладні кишені. По переду виробу- імітація гульфика. Верхній зріз виробу оброблений широкою еластичною тасьмою швом в подгибку.\nЛегінси в стилі мілітарі AVRIL\nЛегінси в горошок PALLINA\nОднотонні легінси NINA\nЛегінси з малюнком "міньйони" PATTY\nЛегінси з малюнком "сердечка" EMILY


Едіт Піаф. Її ховала вся Франція, а оплакував - весь світ. - Острів знань\n27 Липня 2005, 00:00 , Переглядів: 11024\nФото: devishnik.org Едіт Піаф. Її ховала вся Франція, а оплакував - весь світ\nНіхто не думав, що Едіт зможе співати. Але вона вийшла на сцену і глухим голосом вимовила: "Я співатиму на честь Марселя Сердана. Тільки заради нього".\nНа паризькому бульварі Шапнель до замурзаної 18-річної дівчини підійшов чоловік, і "закохана" парочка попрямувала до готелю. Вигляд у дівчини був такий жалюгідний, що він запитав:\n"Навіщо ти це робиш?"\n"Мені потрібно поховати дочку, не вистачає десяти франків", - відповіла вона.\nЧоловік дав їй гроші і пішов.\nЄдина дочка Едіт Джованни Гасьон померла, і більше дітей у неї не буде. Вона переживе автомобільні катастрофи, спробу самогубства, напади безумства, першу і другу світові війни, зведе з розуму натовп чоловіків і помре в 1963 році, не доживши до п'ятдесяти. Її ховатиме вся Франція, а оплакувати - весь світ. На її могилі напишуть: "ЕДІТ ПІАФ".\nМати народила Едіт прямо на тротуарі. Дівчинку прийняли два поліцейських, які тією нічі обходили квартал. Трапилося це 15 грудня 1915 року. Новонароджену назвали Едіт Джованна Гасьон.\nНезабаром після народження Едіт її батька, Луї Гасьона, призвали на фронт, а мати віддала малечу на виховання своїм батькам, що мали схильність до спиртного. У них Едіт проживе 2 роки. Батько, повернувшись з фронту, знайде її хворою, брудною і майже сліпою.\nЛуї Гасьон вирішив відправити дочку до своєї матері, яка працювала в публічному домі куховаркою.\nТут Едіт жилося набагато краще. Її щодня купали у ванні, чисто одягали і смачно годували. І зір до неї повернувся саме завдяки "співробітницям" будинку терпимості: коли лікарі відмовилися від дівчинки, путани разом молилися про її зір святій Терезі. І трапилося диво - зір повернувся.\nНезабаром дівчинка пішла до школи, але обивателі не хотіли бачити поряд з своїми дітьми дитину, що живе в публічному домі, і навчання для неї дуже швидко закінчилося, протривавши лише рік.\nЗ часом батько Едіт забрав її до Парижа, де вже багато років займався ремеслом вуличного акробата.\nГімнастки з неї не вийшло і Едіт стає співачкою. Її спів супроводжує акробатичні виступи батька.\nУ 14 років вона пішла від батька і стала самостійно заробляти на життя співом, виступаючи на тих же вулицях.\nУ 17 вона зустрічає своє перше кохання - розсильного Луї Дюпона. З часом вони розлучаються, а через декілька місяців у Едіт народжується дочка Сесель. Незабаром дівчинка захворіла менінгітом і померла. Тоді Едіт ще не знала, що Бог більше ніколи не пошле їй дітей.\nУ 19 років Едіт на вулиці знайомиться з Луї Лепле, власником кабаре "Жерніс". Розуміючи, що знайшов самородок, Луї влаштовує її виступ в своєму кабаре. Як виявилося пізніше, Луї мав рацію – Едіт підкорила публіку. Він же придумав співачці псевдонім Малятко Піаф – завдяки маленькому зросту співачки (Піаф французькою - горобець).\nДо речі, на свій перший виступ Едіт Піаф вийшла в чорному в'язаному платті з одним рукавом – другий вона не встигла дов'язати. Голу руку прикривав білий шарф.\nОдного разу Лепле знайшли убитим у власній квартирі. Підозрювали і Едіт, правда безрезультатно. Її кар'єра опинилася під загрозою…\nЕдіт виїжджає з Парижа, потім знайомиться з поетом Реймоном Ассо. Він стає її новим наставником, учить її грамоті і етикету. Формується новий репертуар. Малятко Піаф назавжди перетворюється в Едіт Піаф. І всього через рік після загадкової смерті Лепле вона виступає в найбільшому концертному залі Парижа - "АВС". І знову впокорює публіку. Преса наступного дня писала: "Вчора на сцені "АВС" народилася велика співачка Франції"…\nУ Піаф з'являється свій будинок в центрі Парижа, з'являються нові знайомі і друзі. Будинок дуже великий, розкішний, але Едіт живе в крихітній кімнаті для прислуги, де вона, за її твердженням, відчуває себе комфортніше, ніж у величезних залах з високою стелею.\nКоли тиражі платівок Едіт у Франції перевалили за мільйон, нею зацікавилися американські імпресаріо і запропонували влаштувати турне по містах США. Відправляючись за океан, Едіт і не підозрювала, що зустріне там найбільшу любов свого життя - Марселя Сердана, "марокканського бомбардира", майбутнього чемпіона світу з боксу. Він був тим самим чоловіком, якого вона не змогла залишити сама. Вони жили відкрито, але Марсель так і не кинув дружину з трьома дітьми.\nЕдіт стояла за кулісами нью-йоркського залу "Версаль", готуючись до виступу. В цей час їй передали, що літак, яким Сердан летів до Америки, розбився. Марсель був серед загиблих пасажирів.\nЕдіт від горя приохотилася до спиртного. Її примушували давати клятви не пити, але вона вмудрялася порушувати їх під найдивовижнішими приводами. Одного разу вона заявила: "Я дала клятву не пити в Парижі, але я, наприклад, можу відправитися до Брюсселя".\nЗ горем навпіл їй вдалося знов примусити себе вийти на сцену. Але всі плани перекреслила страшна автокатастрофа. Едіт доставили в лікарню, зробили операцію. А після був довгий період реабілітації, під час якого лікар порадив як знеболююче морфій. Так Едіт звикла до наркотику. Пізніше їй не раз доводилося лікуватися.\nОстаннє кохання співачки - Тео Сарапо (справжнє ім'я Теофаніс Ламбукас), візажіст, грек за національністю, був молодше своєї коханої на 20 років. Він, на відміну від Едіт, знав, що у неї рак і жити їй залишилося не більше року.\nОстаннього разу Едіт судилося заспівати через півроку після весілля, в березні 1963 року. У квітні її знов поклали до лікарні з діагнозом "набряк легені". Хвороба обтяжувалася двотижневим нападом безумства, під час якого вона не впізнавала Тео.\nПеред смертю Едіт попросила Тео дати клятву не літати літаком. Трагедія, яка відбулася з Марселем Серданом, не давала їй спокою. Вона боялася, що щось подібне трапиться з Сарапо. Тео стримав обіцянку. Але його життя все одно обірвалося рано. Він загинув в автомобільній катастрофі через сім років після смерті дружини. Його поховали в тому ж склепі, що і Едіт. На паризькому цвинтарі Пер-Лашез.\nТеги: мистецтво, спів


УКРАЇНІЗАЦІЯ КОЛИСЬ І ТЕПЕР | Сурма\nУКРАЇНІЗАЦІЯ КОЛИСЬ І ТЕПЕР\nСьогодні в Україні багато розмов точиться навколо …української мови. На всіх рівнях і в різних площинах. Яких тільки рішень, постанов, указів, законів не приймається – одними щось забороняється, іншими дозволяється. При обговоренні на Верховній Раді мовного питання іноді доходить до мордобою. Українська мова повинна займати 75% ефірного часу…Чиновники зобов’язані здавати екзамени на грамотність, з поліцейських, вчителів і лікарів за розмову російською стягуватимуть штраф від 3 до 7 тисяч грн. 50% ЗМІ повинно вживати українську… Слова, слова, слова. Хто кого оштрафує, хто кого контролюватиме? Від того й результату – нуль.\nПочитаймо історію українізації 1920-1930 років. У 1923 році було прийнято два декрети уряду – одним передбачалося запровадження української мови у всіх типах шкіл з визначеними типами українізації. Другий зобов’язував запроваджувати українську мову на всіх щаблях державного управління. Через два роки була прийнята постанова щодо термінового проведення українізації державного апарату.\nРезультат? На початок 1930 року початкове шкільництво було українізоване майже на 90 %, вища школа – до 70 %. Українські видавництва майже повністю перейшли на видавництво українських книжок, на 85 % українізувалася преса. В Україні припинив існування російський театр. І це при тому, що минуло усього 10 років з часу повалення Російської імперії, яка душила все українське. І при тому, що Україна перебувала під владою Москви. Коментувати будемо?\nСплутані карти. Що відбувається із законодавством про статус державної мови в Україні →


Змiст номера №07, Липень 2017 архiв номерiв журнала Вісник МСФЗ\nТрадиційно хочемо порадувати вас звістками із МСФЗ-полів. Зокрема, Європейська Комісія зробила нові кроки щодо посилення прозорості звітності бізнесу стосовно екологічних і соціальних аспектів. Було схвалено нове керівництво щодо ро...\nПодатковий департамент Кіпру 30 червня 2017 року видав тлумачення щодо перегляду податкового режиму внутрішньогрупового фінансування.\nПерелік контрольованих операцій розширюється\n4 липня Уряд прийняв рішення про створення Ради з міжнародної торгівлі. Вона має стати єдиною платформою для координації дій із розвитку міжнародної торгівлі в Україні.\nВизнання, облік і розкриття інформації про нематеріальні активи згідно з МСФЗ\nПоширеним об'єктом капіталовкладень є нематеріальні активи. Вони не мають фізичної форми, їм притаманний негрошовий характер, у низці випадків установити їхню точну вартість досить складно, адже вони не опосередковані матеріальними носіями, і здебільшого не мають активного ринку. Критерії визнання, як правильно оцінювати та вимоги до розкриття таких активів регулює МСБО 38 "Нематеріальні активи".\nНа чужих помилках: чому варто повчитися в найбільш успішних інвесторів\nУ статті розповімо про те, як помилялися найуспішніші інвестори та чого їх це навчило.\nНе помиляється тільки той, хто нічого не робить. Герої статті – визнані гравці інвестиційного ринку, але навіть у них були невдачі. Вони вважають їх невід'ємною частиною свого успіху.\nЗначимість коментарів до Модельної податкової конвенції ОЕСР\nНевід'ємною та важливою складовою Модельної податкової конвенції є коментарі до неї, оскільки саме вони несуть у собі найбільше смислове навантаження, адже тлумачать у загальних рисах як розуміти та використовувати ту чи іншу статтю Конвенції. При цьому до коментарів, як і до Модельної конвенції, регулярно вносяться зміни. Деякою мірою ОЕСР використовує коментарі як засіб для оновлення Конвенції, включаючи нове тлумачення до існуючого нормативно-правового документа. Закономірно, що ОЕСР рекомендує, щоб її учасники слідували коментарям до статей Конвенції, тому останні вважаються актом рекомендаційного характеру (soft law). Проте, враховуючи міжнародний авторитет ОЕСР і правила тлумачення договорів, що містяться у Віденській конвенції про право міжнародних договорів 1969 року, можна зробити висновок все ж таки про обов'язковість цих Коментарів.\nЧи може керівник юридичної особи, який не має корпоративних прав, бути кінцевим бенефіціарним власником (контролером) товариства?\nДоговір про уникнення подвійного оподаткування у світлі Модельної податкової конвенції ОЕСР\nОдним із ключових трендів розвитку податкового законодавства є стандартизація світових податкових систем. Це продиктовано насамперед тим, що між країнами проводиться значна кількість операцій, що підлягають оподаткуванню відповідно до національного законодавства контрагентів, які представляють різні країни. При цьому операції чи платник податку автоматично потрапляють під подвійне оподаткування. Отже, однією з найголовніших цілей міжнародної співпраці в податковій сфері стало створення правових способів уникнення подвійного оподаткування. Досвід засвідчив, що односторонні заходи, які вживає держава, не можуть повністю усунути подвійне оподаткування або полегшити його наслідки у зв'язку з різноманітністю систем оподаткування, що відбувається через відмінності в юридичній і податковій історії держав.\nІнтегрована звітність – поверніть упевненість своїм інвесторам!\nУ світі, повному невизначеностей, інвестори під час прийняття рішень дедалі частіше розглядають щось більше, аніж просто фінансові результати. Спогади про фінансову кризу ще досить свіжі, і навіть коли все виглядає непогано на папері, як свідчать приклади Lehman Brothers, Fannie Mae і Freddie Mac, вони геть не такі непохитні, якими можуть видатися.\n62 % українських компаній не подають корпоративної звітності\nКорпоративна звітність українських топ-100: ДП "НАЕК "Енергоатом" та ПАТ "Укртелеком" працюють найпрозоріше.\nРеєстри бенефіціарів: проблема чи благо?\nГід експортера: які документи й процедури потрібні для експорту продукції в ЄС\nЛібералізація торгівлі з Європейським Союзом, передбачена в межах поглибленої та всеосяжної зони вільної торгівлі, надасть національним виробникам низку можливостей для нарощування експорту своєї продукції в країни – члени ЄС. З іншого боку, перед українськими експортерами постає низка викликів, які їм потрібно буде вирішити, виходячи на ринки країн – членів ЄС. Ці виклики пролягають як у площині оптимізації самого бізнесу, так і в площині адміністративно-юридичних особливостей, таких як відповідність експортованої продукції стандартам ЄС, наявність необхідних документів і ліцензій для експорту тощо.\nЩоб ознайомити вас із принципами експорту продукції до Європи, наводимо короткий огляд основних процедур і документів, які при цьому застосовуються.\nПостраждалі від кібератаки: як уберегтися в майбутньому\n27 червня 2017 року через кібератаку роботу кількох тисяч підприємств було припинено. Вірус заблокував операційні системи як дрібних юросіб, так і великих підприємств, а також держорганів. Хто ; саме постраждав від кібератаки&\nЛюдський капітал в обліку та звітності\nРушійною силою розвитку економіки будь-якої країни є людина, здатна до інноваційної діяльності. Сьогодні людина розглядається як один із видів капіталу та як основний фактор ефективного використання будь-якого капіталу загалом і людського капіталу зокрема. Рівень розвитку економіки держави визначається рівнем людського розвитку, рівнем людського капіталу.


ГІДРОКОМПЕНСАТОР Чері ЗАЗ Форза Вінниця ▷ низька ціна в магазині ТМ АЗІЯ ЦЕНТР\nВінниця гідрокомпенсатор Чері ЗАЗ Форза\nВи хочете купити Гідрокомпенсатор Чері ЗАЗ Форза в місті Вінниця? Інтернет магазин «Азія Центр» пропонує скористатися своїми послугами через великий каталог самих деталей і автозапчастин до них.\nГідрокомпенсатор Chery Forza (A13) від нашого інтернет магазину - це найоптимальніше рішення проблем підвіски вашого авто. Якщо ви проживаєте в м. Вінниця, ми готові надати оптимальні ціни, швидку доставку, якісний консультаційний супровід з будь-яких питань.


Дана Пригожина - біографія, особисте життя, фото, участь в "Дом 2", чутки та останні новини\n(біографія, фото, відео) Danaya Prigozhina\nІм’я: Дана Пригожина ( Danaya Prigozhina )\nДата народження: 4 березня 1997 р.\nДіяльність: фотомодель, стиліст, візажист, співачка\nДана Пригожина: біографія\nДана Пригожина – молода дівчина, вже зуміла домогтися визнання як фотомодель формату «plus-size» і навіть встигла взяти участь у конкурсі краси, причому не безрезультатно.\nДана народилася в Москві, в першій родині знаменитого музичного продюсера Йосипа Пригожина, який співпрацював з такими зірками, як Валерія, Вахтанг Кікабідзе, Микола Носков, Олександр Маршал, Крістіна Орбакайте і багатьма іншими. Мама дівчинки Олена Євгенівна вела домашнє господарство і займалася вихованням дітей – Данаї і її старшого брата Дмитра.\nАле Пригожина була ще зовсім маленькою, коли батько пішов з родини і одружився на іншій жінці. У Данаї є зведена сестра Єлизавета від шлюбу Йосипа з менеджером Лейлою Фаттаховою.\nУ дитинстві майбутня модель мріяла стати актрисою і навіть готувалася вступати в театральний інститут. Але із-за проблем із зайвою вагою Дана дала себе вмовити змінити мрії. Після 11 класу вона поступила в престижний коледж, в якому, правда, їй виявилося вчитися не цікаво, тому дівчина кинула той навчальний заклад після першого ж курсу.\nЗараз Дана Пригожина навчається за заочною формою в Міжнародному інституті економіки і права, і згодом стане дипломованим юристом. Паралельно вона закінчила курси візажу та стилістики і вже заробляє собі на життя, застосовуючи отримані знання. Серед її клієнтів є і досить відомі люди. Наприклад, якийсь час назад Дана робила корекцію брів телеведучої Дани Борисової, яка залишилася дуже задоволеною, про що написала в своєму персональному блозі.\nДана Пригожина з підліткового віку бореться із зайвими кілограмами. На сьогоднішній день при її зрості 164 см вага Данаї становить близько 85 кг. Але, як не дивно, саме пухкенька фігура дозволила дівчині зробити прорив в модельному бізнесі.\nПригожина стала рекламувати лінію стильного жіночого одягу великих розмірів від знаменитого бренду. Ця робота дозволила Данаї кілька розслабитися і перестати занадто сильно комплексувати з приводу зовнішнього вигляду. Тим не менш, дівчина все ж прагне кілька схуднути. Для цього вона брала участь у телевізійному проекті «Худнемо з «СтарХитом», а також замислюється про нових швидких методики скидання ваги.\nА не так давно Дана брала участь у популярному конкурсі краси «Міс Русь», на якому вона зуміла досягти досить великих висот. Молода дівчина отримала почесний титул «Перша Віце-міс». До речі, в рамках цього конкурсу Пригожина вперше виступила як вокалістка, виконавши власну авторську композицію «Не мовчи».\nДана Пригожина ще дуже молода, тому її любовні відносини носять романтичний відтінок. Тим не менш, дівчина вже тривалий час зустрічається з молодим чоловіком, якого звуть Артем.\nПравда, нещодавно вона заявила на повний голос, що нібито порвала з коханим і відправляється на рейтингову телестройку «Дом-2», щоб побудувати любов з одним з постояльців проекту. Але, зрештою, Пригожина пробула на периметрі всього кілька годин. Вона зрозуміла, що не готова розкривати свою душу перед камерами, повернулася додому і, за її словами, помирилася з Артемом.\nНе варто й говорити, що такого повороту подій дуже зрадів продюсер Йосип Пригожин, який відверто зізнавався, що обурений появою дочки скандального телешоу.\nЛовля окуня взимку на чорта (балду)


До суду направили обвинувачення щодо прокурора, який був у лавах бойовиків | Українська правда\nВівторок, 15 травня 2018, 13:46\nДосудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом співпраці прокурора однієї із місцевих прокуратур Донецької області з бойовиками ОРДО, завершено.\nЗазначається, що затверджено та скеровано до суду обвинувальний акт за ч.2 ст. 260 КК України (участь у непередбачуваних законом воєнізованих або збройних формуваннях).\nЗа клопотанням прокуратури вирок суду обвинувачений чекатиме під вартою. Йому загрожує до 8 років позбавлення волі.\nЯк повідомлялося, у квітні правоохоронці повідомили про підозру співробітнику донецької прокуратури, який раніше співпрацював з бойовиками окупованих районів Донецької області та патрулював ворожі блокпости.\nПовідомлялося, що у 2016 році чоловік, працюючи держслужбовцем виконавчої служби ГУ юстиції Донецької області, взяв участь у конкурсі для працевлаштування в органах прокуратури на Донеччині, куди був влаштований з 2017 року.\nПізніше було встановлено, що 2014 року цей державний службовець (тоді ще виконавчої служби), а нинішній прокурор, входив до складу бойовиків ОРДО і тривалий проміжок часу здійснював збройне патрулювання блокпостів так званої "ДНР" для протидії підрозділам МВС та збройним силам України.\nВін був затриманий.\nТеми: Донецька область прокуратура ОРДЛО\nНа Донеччині водій відмовився зупинити авто, поліцейські відкрили вогонь 19 листопада 2018, 13:40\nШтаб показав наслідки нічного обстрілу бойовиками селища на Донеччині 15 листопада 2018, 21:17


Петро Ходанич: «Людська доля, – це подолання перешкод» – ООМЦК\nПетро Ходанич закарпатський різьбяр, член Національної спілки майстрів народного мистецтва України, письменник, вчений-педагог. Серед розмаїття талановитих митців Закарпаття вирізняється своїм особливим стилем та розумінням ролі і місця малої пластики у сучасному мистецтві. Більше сорока років він успішно працює на ниві мистецтва як скульптор, різьбяр, зокрема сакральних творів, а в його літературних творах постійно присутні образи митців. Він автор багатьох видань та статей з питань мистецтва, мистецької освіти.\n– Проєкт нашого дорослого життя закладається, так би мовити, ще в дитинстві. Тож якими були Ваші, пане Петре, дитячі роки?\n– Я народився і виріс в лемківському селі Раково на Перечинщині. Корифеї закарпатскої школи нашу лемковину називали закарпатським Барбізоном. Моя мама Юлія була колгоспницею, а батько – лісоруб. Мама, як і бабуся була неперевершена вишивальниця, змалечку пам’ятаю її за кроснами. Нині серед сімейних реліквій – ткані її руками скатерті, вишивки. Батько бачив мене лісовим інженером, тепер розумію, чому часом брав до себе на лісосіку. У підполонинські ліси їхали на відкритих вагонах вузькоколійки. Нині вузькоколійки від Перечина до Воєводина чи водоспаду Шипот тільки у споминах.\n– Як пройшли Ваші шкільні роки?\n– Я дитина космічної епохи. Наш піонерський загін носив ім’я Юрія Гагаріна, першого космонавта Радянського Союзу. Отак було – романтика космосу, а з іншого боку піонерський гектар кукукудзи. Зараз це звучить дивно, але школярі доглядали кілька гектарів кукурудзи. Взимку на те поле зносили попіль з усіх сільських печей. Як кращого кукурудзовода, мене відзначили поїздкою автобусом до Києва, до могили Тараса Шевченка в Каневі, Одеси. Так я вперше в Київських печерах доторкнувся до ковчега з мощами першого з наших художників Алімпія і надумав стати митцем, вперше купався у морі. Побачивши не такий вже широкий Дніпро, я вперше зрозумів суть художнього образу в літературі, а як же, – Гоголь хитро писав, що не кожен птах долетить до його середини. Та подорож відкрила мені велику і прекрасну Україну.\n– Хто з учителів мав на Вас найбільший вплив і чому?\n– Улюбленою була перша вчителька Єлизавета Іванівна Бабидорич. Згодом вона заочно закінчила філфак і вже вчила мене українській мові і літературі. Вона гарно малювала і відкрила мені таїну кольору, а згодом – слова.\n– Ким мріяли стати в майбутньому?\n– У школі діяли шкільні художні виставки. Якось до нас завітав незабутній Степан Золтанович Баконі, побачив мої малюнки і запросив до себе у студію. Так з шостого по восьмий клас я щотижня їздив до Ужгорода, це за майже сорок кілометрів від села. Я мріяв закінчити восьмилітку і податися в художники. Пам’ятаю, заніс документи в Ужгородське училище прикладного мистецтва. Мріяв стати живописцем. У приймальній комісії один вусатий вуйко, уважно подивившись мої творіння, каже: «Дитино, тобі треба поступати на відділ художньої обробки дерева». Тим вуйком виявився Василь Іванович Свида. Я переписав заяву і вдячний своєму майбутньому наставнику за щиру пораду. Це сталося у 1966 році.\n– Куди ж повели Вас трудові дороги?\n– У 1970 році я отримав диплом з відзнакою, кваліфікація «художник-майстер художньої обробки дерева» і направлення в художній інститут. Натомість довелося служити у війську. Я був гранатометником 128 мотопіхотної дивізії, нині – це 128 бригада українського війська. Посади полкового художника не було, але за розпорядженням командира дивізії я оформляв музей бойової слави і виконав 14 бюстів Героїв. Нещодавно я ще бачив цю алею на території частини по вулиці Ілони Зріні в Мукачеві. Після служби в армії надумав поступати на факультет скульптури в Київський художній інститут. Конкурс був шалений, мені не вистачило одного бала. Розрадою було те, що перед екзаменами я пройшов творчий конкурс у Худфонді в Ужгороді. Так з 1973 року, це було щось неймовірне, – я почав працювати в колективі поруч з Федором Манайлом, Ернестом Кондратовичем, Гаврилом Глюком! Того ж року я вперше став учасником виставки молодих художників Закарпаття. Моя кругла скульптура «Ранок» відкривала експозицію у просторому атріумі будинку народної ради. Це була постать оголеної юнки, що пливе у хмарах. Ніколи не забуду потиску руки незабутнього Андрія Коцки, для якого образ жінки був святим. Загалом Худфонд, для цілого покоління випускників училища став справжньою академією.\n– Вас знають і як письменника. Яким був Ваш шлях в літературу?\n– Вірші, гуморески писав десь з п’ятого класу. В училищі, а шістдесяті був час захоплення поезією, вірші ми читали й на побаченнях. Потім писав оповідання. Це згодом стало звичкою, а чи хобі. Вже після армії якось вичитав в газеті про творчий конкурс на вступ до Літінституту імені Горького в Москві. Вислав твори. Звичайно, надії не було ніякої, тим паче я наполегливо готувався до вступу в художній інститут. А тут запрошення – ви пройшли конкурс і допущені до складання вступних іспитів. Врешті, у 1974 році став студентом-заочником відділення прози цього інституту. На цьому спроби вступити до художнього припинив. У 1984 р. вийшла друком моя перша книжка новел «Тиждень у горах». Рукопис був моєю дипломною роботою, але на видання довелося чекати п’ять років. Таким був час. Але за цю книгу мене прийняли в Спілку письменників, дали квартиру. Праця письменника тоді була шанованою. Відтоді я видав кілька десятків книг. Це повісті, роман для дітей «Таємниця капища Перуна», п’ять драм, наукові книги, нариси, але новела залишається улюбленим жанром.\n– Яка тематика Вам найближча й чому?\n– Я люблю писати на теми сучасності, зокрема, про життя інтелігенції – вчителів, художників, журналістів, лікарів, науковців, чиновників, не цураюся теми села. Цікава мені історія краю. У романі для дітей постає язичницька тематика, у п’єсі «Віват, імператор!» я вивів літературні прообрази закарпатських будителів Лучкая, Довговича і Духновича.\n– Література і різьбярство, як поєднуються у вашій творчій біографії ці два так несхожі види мистецтва?\n– Навчаючись в інституті, я працював у Худфонді. Створював взірці сувенірів, відтак працював на великими монументально-декоративними творами решітками для санаторіїв Закарпаття, водночас виставляв твори на виставках в Ужгороді, Києві, Москві, Чехословаччині, Угоршині. В один час за наполяганням Павла Балли і Андрія Коцки став відповідальним секретарем Спілки художників. Чиновницька праця марудна. Я витримав один рік. Я повернувся в майстерню Худфонду. Це образило керівництво спілки і мої документи на прийом притримали, але на той час я вже був членом Спілки письменників, тому особливо новим членством не переймався. Крім того гонорари за книги теж були пристойними. Нажаль, сьогодні література перестала бути професією, перетворилася у хобі. Що казати, за останні шість книг я не отримав і ламаного гроша. Як тут не згадати незабутнього свого наставника Івана Івановича Гарапка, – «Хлопці любіть глину і дерево, будете мати на хліб і на масло». Різьба по дереву залишається для мене не тільки справжнім захопленням, але й професією. Хоча, зізнаюся, література і різьбярство – це дуже примхливі дами і кожна вимагає уваги і часу.\n– Ви стали одним з перших членів Національної спілки майстрів народного мистецтва України. Яке загалом Ваше ставлення до творчих спілок?\n– Творчі спілки мають давню історію. Вони існують у всіх демократичних країнах. Нині дехто називає їх пережитком, радянським спадком. Це хибна думка. Навіть в радянські часи попри партійний диктат і так званий метод соцреалізму, творчі спілки стимулювати талановитих художників, письменників, композиторів, захищали їх інтереси. Вже на початку 90-х років створено Національну спілку майстрів народного мистецтва України, вона має за мету відродити національне мистецтво. Як член цієї спілки я намагаюся використовувати у своїй творчості досвід народного різьбярства.\n– Після здобуття Україною незалежності щось радикально у роботі помінялося?\n– Насамперед, це відчуття свободи. Воно окрилює. А з іншого боку, – у Худфонді я отримував замовлення і не особливо задумувався над майбутнім. Свобода творчості виявилася великим випробуванням. Після закриття Худфонду я пішов на творчі хліби і став підприємцем. Моїми статуетками, рельєфами і світильниками зацікавилася одна фірма в Будапешті. Вона мала свої магазини в США, Канаді, Німечиині, Італії, Англії. Якось до мене завітав старенький канадієць, наш колишній земляк із Великих Лучок. Виявилося, у салоні цієї фірми в Торонто він придбав мою скульптурку виноградаря. Він був готовий вивезти до Канади всю мою майстерню.\n– Вас знають і як майстра церковного різьбярства. З чого почалася ця сторінка Вашої творчості?\n– Після реабілітації греко-католицької церкви, православній громаді Ужгорода, як компенсацію за повернутий старим власникам Хрестовоздвиженський собор, було передано храм на Цегольні. Там знаходився обчислювальний центр УжДУ. Все було поруйноване. Громада розпочала реконструкцію. Мені запропонували виконати іконостас. Ця робота стала великою наукою і іспитом, бо в училищі такому нас не вчили. Два роки я працював над цим твором. П’ять ярусів, загальна площа 52 квадратні метри. Освячення іконостасу відбулося на Спаса у серпні 1995 року. Це свято вважається головним міським релігійним празником. Ця робота додала творчої наснаги, адже іконостас вважається вершиною різьбярської майстерності.\n– З того часу Ви виконали чотири іконостаси, а загалом Ваші твори прикрашають чотиринадцять храмів. А що для Вас є найважливішим у Вашій роботі?\n– Якщо говорити про церковне різьбярство, то тут існують свої канони, традиції, масштаб твору диктує інтер’єр. Але мистецтво розвивається. Різьбити за чужими, хай і дуже досконалими зразками, вважаю недостойним. Я намагаюся створювати власні рисунки, авторську пластику, можна це назвати необароковими мотивами. Так крім традиційних листя і грон винограду у свої композиції ввожу зображення квасолі, листя дерев, кульбаби, трав, пшеничного колосся, що загалом символізує наш рідний край. Улюблені матеріали – липа, дуб, черешня.\n– Які твори сакрального характеру вважаєте кращими?\n– Кожен твір – це частка відведеного тобі часу. Приємною несподіванкою було замовлення Хрестовоздвиженського собору в Ужгороді – виконати тетрапод, скарбонки, горне сидаліще, єпархіальні герби. Це велика відповідальність і велика честь бачити свої твори поруч з іконостасом різьбяра Франциска Тека, іконами Спалинського і розписами Йосипа Бокшая. Потім були престоли і жертовники для церкви Святої Трійці в Ужгороді, Миколаївського храму в Перечині, де я використав зображення ангелів, святотроїцька церква в Сваляві. Більшості сакральних творів я різьблю зі своїм сином Михайлом, викладачем Закарпатської академії мистецтв. Наш іконостас церкви Успіння Богородиці в с.Дубриничі був поцінований обласною премією у галузі монументального мистецтва імені Й.Бокшая та А.Ерделі за 2018 рік. Автором ікон став народний художник України Тарас Данилич.\n– Персонажі Ваших рельєфів, круглої пластики різняться. Яким чином обираєте героїв своїх творів?\n– Мені до вподоби «кунтливі люди», так у нашому селі говорили про добрих господарів. Тому героями моїх різьб стають колісники, виноградарі, гончарі, вівчарі, селянки, рибаки, художники, а ще музики, танцюристи просто якісь оригінальні люди. Люблю народне мистецтво і часто звертаюся до нього, щоб створити щось своє у вигляді утилітарного мистецтва – підноси, коритця і таке інше.\n– Ваші досягнення у галузі літератури вражають! Книги поціновані всеукраїнськми літературними преміями імені Ірини Вільде, Зореслава, ви кількаразовий лауреат обласної премії імені Ф.Потушняка. Кого вважаєте своїм учителем у літературі? Хто Ваш кумир?\n– Важко назвати учителя в літературі. Це скоріше наставники і порадники. Серед них інститутські професори Курочкін, Гусєв, Богданов, Розов, ще незабутні керівники республіканських творчих семінарів Анатолій Дімаров і Володимир Яворівський, а ще закарпатці – Юрій Керекеш, Іван Чендей, Петро Скунць. А от кумири, поняття нестійке. Вони міняються з часом, з розумінням художнього образу, набуттям власного творчого досвіду.\n– Який період свого життя вважаєте найважчим і чому?\n– Важко відповісти. Важкими були 90- ті роки. Безгрошів’я, діти малі. Але була романтика і великі сподівання. Я був депутатом міської ради, яка єдина на весь СРСР засудила 19 сепня 1991 року так званих «гекачепістів» у Москві. Було нелегко у 1995 році перейти на педагогічну роботу в Інститут інформатики, економіки і права, захищати кандидатську дисертацію в Києві, брати участь у створенні програми підготовки спеціалістів-країнознавців. За цю роботу міністр освіти і науки України Василь Кремінь мені особисто вручив почесне звання Відмінник освіти України. Людська доля, – це подолання перешкод.\n– У вашому доробку майже десяток наукових і науково-методичних книг з питань педагогіки і мистетцвознавства, а ще кілька десятків окремих статтей. Яким чином ви зацікавились мистецтвознавством, а мистецтвознавство вами?\n– Ще в середині сімдесятих у молодіжному збірнику я опублікував нарис про свого колегу різьбяра Володимира Щура. Мистецтвознавство мене цікавить насамперед як художника. Я намагаюся насамперед зрозуміти філософію художнього образу як у творчості корифеїв – Федора Манайла, Юрія Герца, Володимира Микити, Івана Бровді, так моїх сучасників – Тараса Данилича, Богдана Коржа, Терезії Чувалової, Василя Шипа та інших майстрів пензля та різьця.\n– Якими головними принципами керуєтеся у житті?\n– Відповідальність, чесність і праця.\n– У видавництві «Карпати» вийшов друком альбом ваших творів « Сповідь», який свідчить про ваші вагомі здобутки у мистецтві та науці. Розкажіть, Петре Михайловичу, як появилася трохи незвична назва альбому?\n– Альбом готувався до мого 65- ліття. Це вік, коли справді пора йти на сповідь.\nХудожній альбом для кожного митця – це своєрідна сповідь про зроблене. Книга готувалася за фінансової підтримки депертаменту культури до ювілею. Я вдячний Людмилі Біксей, знаній мистецтвознавиці, заступнику директора з наукової роботи обласного художнього музею імені Йосипа Бокшая, яка написала вступну статтю, видавництву «Карпати». Видання складається з розділів скульптура, різьбярство, сакральне мистецтво, а також списку моїх основних праць з питань мистецтвознавсва і мистецької освіти, що загалом засвідчує коло моїх творчих інтересів.\n– Над чим працюєте нині? Ваші творчі плани.\n– Готую до друку монографію «Дерев’яна пластика Закарпаття». Це спільна праця з сином Михайлом. Ще на столі рукопис прози, а у майстерні за мною заскучили долота.\nХоданич Петро Михайлович, нар. 28. 06.1951 р., с. Раково Перечинського району Закарпатської області. Закінчив відділ художньої обробки дерева Ужгородського училища прикладного мистецтва у 1970 р., Літературний інститут ім. М.Горького (Москва, Росія, 1980 р.). Член Національної спілки письменників України з 1984 р. і Національної спілки майстрів народного мистецтва України з 1996 р. Кандидат педагогічних наук, доцент Закарпатського інституту післядипломної педагогічної освіти. Працював у Закарпатському ХВК Худфонду України, доцент Закарпатського державного університету. Автор творів станкової круглої та рельєфної скульптури, декоративних решіток для санаторіїв Закарпаття, творів церковного різьбярства. Автор більше 20 книг прози, статей, навчальних посібників, праць з мистецтвознавства. Лауреат всеукраїнських літературних премій ім. Ірини Вільде, ім. Зореслава, ім.Ф. Потушняка. Лауреат обласної мистецької премії премії ім. Й.Бокшая та А.Ерделі за іконостас церкви Усп.Пр.Богородиці в с. Дубриничі (співавтори Т.Данилич і П.Ходанич) (2017). Твори знаходяться в ЗХМ, приватних колекціях в Україні та за кордоном.


Харківські фармкомпанії за перемогу на тендерах щомісяця платили 4 мільйона гривень "відкатів" (фото, відео) | Харків Тimes\nХарківські правоохоронці викрили корупційну схему придбання лікарських засобів для закладів охорони здоров’я. Зміст схеми в тому, що за перемогу на тендері по закупівлі медпрепаратів для лікарень представники аптек щомісяця платили керівникам медзакладів 4 млн грівень “відкатів”.\nПід час моніторингу публічних закупівель правоохоронці виявили, що за результатам проведення тендерів на закупівлю медтоварів переможцями завжди стають одні й ті ж самі компанії. Крім того, вартість, яку вони пропонують приблизно на 40% вища від пропозицій інших учасників.\nУ подальшому під час слідства було встановлено, що група компаній, в яку входять декілька пов’язаних між собою підприємств, що займаються оптовою торгівлею лікарськими товарами, стають переможцями публічних закупівель не тільки на території Харківської області, але і в інших регіонах країни. Для одержання перемог на конкурсних торгах із закупівлі для медичних закладів представники аптек звернулися із пропозицією до посадових осіб комунальних та державних закладів охорони здоров’я. Фармацевти пообіцяли, що у разі саме їх перемоги у тендерах, лікарі отримають від 5 до 25% «відкату» від загальної суми договору.\nВ прес-службі прокуратури Харківської області додали, що харківські фармацевти отримали щонайменше два тендери на загальну суму близько 3 млн. грн. на закупівлю медпрепаратів для лікарень Запоріжжя. Тобто сума перерахованих коштів особисто медпрацівникам склала близько 300 тис грн.\n“Відкати” посадовці медичних закладів щомісяця отримували одразу після перерахування бюджетних коштів на рахунки групи компаній. Лікарі отримували «винагороду» на власні карткові рахунки або безпосередньо «в руки».\nОперативники провели низку обшуків за місцем мешкання фігурантів, в офісах комерційних структур та лікарнях. Під час обшуків було вилучено понад 2,8 мільйони гривень та 30 тисяч доларів США, у тому числі підписані конверти з коштами, які призначалися для передачі у якості «відкатів» посадовцям медзакладів.\nНаразі двом особам повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 369 Кримінального кодексу України (Пропозиція, обіцянка або надання неправомірної вигоди службовій особі). А саме – директору підприємства групи компаній та менеджеру.\nОперативники та слідчі продовжують заходу по встановленню кола осіб, які причетні до вчинення даного злочину, а також перевіряють підозрюваних на причетність до вчинення інших фактів протиправної діяльності.\nВ Україні запустили додаток YouTube Kids


Новини Одеси, бійка фанатів - В Одесі сталася масова бійка між футбольними фанатами - 112 Україна\nВ Одесі сталася масова бійка між футбольними фанатами\nНа прилеглих до парку вулицях рух транспорту ускладнено\nВ Одесі в районі парку Шевченка, на території якого знаходиться стадіон "Чорноморець", сталися сутички між футбольними фанатами, що представляють ФК "Зоря" (Луганськ) і "Фейєноорд" (Голландія), пише "Думская".\nПовідомляється, що голландські вболівальники поводять себе більш агресивно. Були навіть спроби нападу на присутніх правоохоронців і журналістів, які, втім, жорстко припинялися.\nНа прилеглих до парку вулицях рух транспорту ускладнено.\nЯк повідомляє Odessa.Report, фанати б'ються між собою і кидаються камінням. У хід пішли фаєри і газові балончики. Заспокоїти ситуацію намагаються співробітники правоохоронних органів.\nЗазначимо, о 20:00 на стадіоні "Чорноморець" розпочався матч між "Зорею" та "Фейєнордом" у рамках чергового туру групового етапу Ліги Європи. 112.ua проводить онлайн-трансляцію поєдинку, яка доступна за посиланням.\n#Одеса #бійка #фанати


Ім'я Тетянапоходження, значення, характеристика\nМабуть, одне з найпоширеніших жіночих імен в Росії - Тетяна. Це прекрасне ім'я було оспіване найбільшим поетом і прославлене багатьма видатними людьми. Серед них талановиті актриси: Догілєва, Васильєва, Окуневська, Лаврова. Чудовий тренер Тарасова і знаменита художниця Яблонська. Яке ж значення має ім'я Тетяна? Походження і характеристику його постараємося розкрити в цій статті.\nІсторичне значення імені\nЗначущою фігурою, яка пов'язана з цим ім'ям, є Татіана Римська. Вона прийняла християнство і була дьякониссой, допомагала бідним і піклувалася про хворих людей. Але в ті часи відбувалися гоніння християн, за свою віру постраждала і Татіана, її катували, а потім обезголовили. Тепер цю мученицю згадують 25 січня.\nІм'я Тетяна - походження\nІснує дві основні версії про те, як з'явилося це ім'я. За однією з них воно походить від латинського імені Татиус, так звали сабинського царя. За іншою версією ім'я має давньогрецькі корені й у перекладі означає «засновниця», «призначена».\nІм'я Тетяна, походження якого ми розглядаємо, найчастіше належить емоційним людям, які не дадуть себе в образу. В дитинстві Таня дуже принциповий дитина, вперта, любить панувати і завжди прагне стати лідером, не терпить заперечень. Дуже рухлива дитина, в зв'язку з чим завдає чимало клопоту своїм батькам. У школі Таня навчається добре, у неї багато різних інтересів і захоплень, які залежать від її мінливого настрою, може займатися в спортивній секції або танцювальному гуртку. Доросла Таня свої лідерські якості не втрачає, але стає більш владною, навіть деспотичною особливою. Вона завжди прагне до того, щоб бути на виду, отримати схвалення і визнання, особливо з боку чоловічої статі.\nЩо означає ім'я Тетяна у відносинах\nТаня чарівна і весела дівчина, яка любить красиво одягатися і привертати увагу чоловіків, причому це дається їй досить легко, адже вона велика вигадниця і заводила. Але ось в особистому житті їй часто не щастить, пов'язано це з її прагненням завжди бути лідером і керувати людьми, в тому числі і своїм чоловіком. Тому поруч з нею повинен бути вольовий, сильний і надійний чоловік. Жінка з цим ім'ям дуже ревнива, але всіма способами намагається це приховати. Стабільність у відносинах приходить з віком, коли Тетяна стає зрілою жінкою, терпимою і мудрою.\nЗначення імені в сімейному житті\nТаня з родичами буває суворою, може розлютитися і навіть прикрикнути на домочадців. Але це не заважає їй бути чудовою господинею, любить влаштовувати вдома перестановку або затівати ремонт. Їй подобаються постійно щось міняти в будинку, але разом з тим вона є берегинею сімейного вогнища.\nНайбільш спокійна і врівноважена серед інших Тетяна з по батькові Михайлівна, вона буде різносторонньою людиною і може досягти успіху в багатьох областях. Найупертіші - Володимирівни. Добре поєднується ім'я і з такими по батькові: Валеріївна, Тимуровна, Всеволодівна, Сергіївна, Леонівна. Міцний шлюбний союз може скластися з Іваном, Олегом, Анатолієм, Марком, Сергієм. А от В'ячеслав, Геннадій, Альберт і Станіслав погано підходять дівчині з ім'ям Таня, тому від таких відносин краще утриматися.\nІм'я Тетяна: походження в астрології\nДаного імені відповідає знак зодіаку Тілець. Планета, яка є покровителькою імені, - Марс. Кольори, що приносять удачу, - червоний і коричневий. Камені-обереги для цього імені - тигрове око і геліодор. Тотемним тваринам для Тетяни є рись, а рослини-талісмани для імені - конюшина і в'яз.\nПоповапоходження прізвища та цікаві факти\nЗначення імені Земфіра для дівчинки і жінкихарактер, походження і доля\nІсторія про осінь\nМалюнки про кожного з нас


Головна Рубрики Рубрики газети Міські новини Новий 2019 рік розпочався з народження хлопчика\nА от додому родина Птухів потрапить уже після свят, де на них, а особливо на свого молодшого братика, із нетерпінням чекає 5-річний Сашко.\nРедакція «Град Прилуки» щиро вітає новоспечених батьків. Бажаємо вам бути гідними батьками для вашого малюка, а дитинці – безмежних життєвих можливостей. Нехай вашого маленького чоловічка чекають веселі й дивовижні відкриття, нехай ваше дитя не знає зради та воєн. Нехай завжди в малюка буде на обличчі посмішка, в кишені – гроші, а в тілі – здоров’я.\nЩе в цій рубриці: « Новий ринок електричної енергії!\tСлідами наших публікацій »