Олександр Вілкул: Садовий вступив у Компартію, я вступив у "Партію регіонів", хтось ще кудись вступив — 5 канал\nСпівголова "Опозиційного блоку", екс-віце-прем’єр уряду Азарова та екс-чільник Дніпропетровської ОДА Олександр Вілкул у програмі "Рандеву" на "5 каналі" запевнив, що Майдан – трагедія, більшість членів "Партії регіонів" – "були нормальними людьми", Ахметов - за мир, війна на Донбасі – "громадянська", та пояснив, чому не має квартири і прогуляв дві третини засідань ВРУ\n– Сьогодні в мене в гостях другий номер у списку "Опозиційного блоку", колишній губернатор Дніпропетровщини, ну і нині віце-прем’єр "тіньового уряду" України – Олександр Вілкул у "Рандеву".\nОлександр Вілкул, 41 рік, співголова фракції "Опозиційний блок" у Верховній Раді, до цього двічі ставав народним депутатом від "Партії регіонів". Вступив до лав регіоналів в 2003-му, від 2012 до 2014 року був віце-прем’єром при Миколі Азарову. Син Юрія Вілкула, мера Кривого Рогу. Отримав освіту гірського інженера за фахом "відкриті гірські роботи". Не раз входив до десяти найкращих топ-менеджерів України. Від 2010-го до 2012 року очолював Дніпропетровську обласну державну адміністрацію. Має звання "Людина року" в номінації "регіональний лідер". У вересні 2015-го балотувався у мери Дніпропетровська, проте програв вибори у другому турі. У 2016-му втратив титул "Почесного жителя Дніпра", одружений, виховує дочку.\nВ "ОПОЗИЦІЙНОМУ БЛОЦІ" ЗНАЧНА ЧАСТИНА – ЦЕ КОЛИШНІ ЧЛЕНИ "ПАРТІЇ РЕГІОНІВ". Я НЕ ЗНАЮ В ПАРЛАМЕНТІ ЖОДНОЇ ПАРТІЇ – МОЖЛИВО, У ЛЯШКО НЕМАЄ – ТАМ, ДЕ НЕМАЄ ЧЛЕНІВ "ПАРТІЇ РЕГІОНІВ"\n– Довгі роки ви були таким флагманом "Партії регіонів", на даний момент ви є другий номер у списку "Опозиційного блоку", політичної сили, яку багато українців подекуди звинувачують у тій історії, яка сталася зараз на Сході. Як ви відчуваєте, наскільки змінилася система стосунків, система накопичення сил у партії за ці роки? І найголовніше – наскільки змінилася ідеологія? Ідеологія "Опозиційного блоку" на сьогоднішній день, яка вона?\n– Якщо ви хочете поговорити про мене, то я взагалі в політиці не дуже довго – ви сказали, що довгі роки.\n– Ну чому? Я можу зацитувати, дивіться: в "Партії регіонів" ви з 2003 року. Немало, правда?\n– У "Партії регіонів" було більше півтора мільйона членів. І більшість, практично всі, були нормальними людьми, які працювали на всю країну. І, я думаю, що результати були серйозні. Тому що робота – це не тільки ж там робота президента, який втік у кінці, так вийшло. Я думаю, що це трагедія для всіх, у тому числі для "Партії регіонів". Але давайте подивимося...\n– Не для всіх, що він втік – трагедія. Для українців, я думаю, це щастя, що він втік, для більшості.\n– Я думаю, що це трагедія для всієї нашої країни.\n– Що втік Янукович?\n– Ні, те, що сталося в кінці 2014 року.\n– Так, на Донбасі.\n– У Києві, наприкінці 2013 року. І те, що сталося на Донбасі, і те, що сталося в Криму – це трагедія для всієї нашої країни.\n– Безумовно. Що змінило це у вас, які висновки зробила "Партія регіонів", яка зараз є "Опозиційним блоком"?\n– Ні, "Опозиційний блок" – це не "Партія регіонів".\n– А що це? До речі, чому люди плутають?\n– Це не "Партія регіонів", ні. Люди не плутають.\n– Поясніть тоді – я як громадянка вам кажу, що люди плутають.\n- Це медіа й наші політичні опоненти намагаються нав'язати цю думку.\n– Ну чому, давайте будемо відвертими, частина людей, які зараз насичують "Опозиційний блок" – це колишні регіонали.\n– Безумовно, в "Опозиційному блоці" частина, значна частина – це колишні члени "Партії регіонів". Я не знаю в парламенті жодної партії – можливо, у Ляшко немає – там, де немає членів "Партії регіонів".\n– Наскільки змінилася ідеологія, пане Олександре?\n– У чому сенс ідеології "Опозиційного блоку"? Ми за мир, тому що від миру виграють всі, а від війни всі програють.\n– Для багатьох людей, коли вони чують такі промови, не тільки з ваших вуст, з вуст багатьох політичних сил, які зараз не при владі, що вони прагнуть миру, виникає запитання. Частина людей, які є зараз в "Опозиційному блоці", вони були своєрідними, ну такими негласними, а хтось і офіційно, мерами, губернаторами тих областей, які зараз у війні. На вашу думку, чому у слушний момент не сталося, як сталося, наприклад, з сусідніми областями, – зупинки цього конфлікту? Чому вони, грубо кажучи, не вберегли ці області від тої війни, яка зараз є? І стало розрухою для людей, для території, для всього, що ми маємо на Донбасі.\n– Тим, кому подобалася війна, або тим, кому подобалася модель "ЛНР", "ДНР", залишилися на тих територіях. Ми це розуміємо. Хтось втік до Росії. Ті люди, які переїхали в Україну – у нас, до речі, більше мільйона біженців – вони знаходяться в різних партіях, у тому числі, безумовно, знаходяться в партії "Опозиційний блок". Такі люди, які пов'язують своє майбутнє з Україною. Якщо ви говорите, що хтось не вберіг, то я нагадаю, що в той момент, коли почалася війна, зовсім вже інші люди керували і Донецькою областю, і Луганською областю. Люди, які вже були призначені новою владою. Ви знаєте, я вважаю...\n– Добре, я вас напряму спитаю…\n– ...Я вважаю, що проблема з цією війною – це сукупність тисячі трагічних фактів. Ми пам'ятаємо, яку хвилю протестів спровокували скасування "мовних" законів. Пам'ятаємо? Пам'ятаємо. Ми пам'ятаємо, яку хвилю протестів спровокували заяви радикальних партій у парламенті, коли вони говорили, що кожного, хто не знає української мови, необхідно позбавляти українського громадянства.\n– Давайте не будемо…\n– Ні, це важливо…\nАХМЕТОВ БУВ ЗАВЖДИ ЗА МИР, З САМОГО ПОЧАТКУ. ВІН З САМОГО ПОЧАТКУ БУВ ЗА МИР, ВІН ВЧОРА БУВ ЗА МИР, ВІН СЬОГОДНІ Є ЗА МИР, Я ВПЕВНЕНИЙ, ЩО ВІН БУДЕ ЗА МИР ЗАВТРА\n– ...Дивіться, ви зараз це назвали, я запоріжанка, я розмовляю з вами українською, ви й надалі розмовляєте російською. Перебуваючи в державі, яка має офіційну мову українську. Ілля Новіков сидів у вашому кріслі, росіянин, який два роки захищає Савченко, розмовляє українською всі півтори години ефіру.\n– Це ж люди чули... Вважаю, що на таких... Мені дуже хотілося б, щоб ми не спекулювали на мовній тематиці.\n– Ні, я просто вам про мову, якщо ви зачепили.\n– На той момент люди по всій Україні бачили, що правлять, за великим рахунком, радикали в масках.\n– Які радикали в масках? Ну що ви зараз говорите?\n– Ті радикали в масках, які розбили і розграбували тисячу будинків навколо Києва.\n– Чим і ким правили радикали в масках?\n– Я кажу, що на той момент, люди бачили по телевізору і відчували цю небезпеку. Ця проблема…\n– Тобто чи був я... Бігав там по Майдану з прапором? Чи просто я там ходив?\n– Можна не бігати. Ви були на Майдані? Ви бачили тих людей, які здебільшого насичували Майдан, Євромайдан?\n– Я бачив і Грушевського, я бачив і Майдан. Я це зараз не буду обговорювати. Я кажу...\n– Ні, чому не будете? Ви кажете, що вирішували люди в масках – радикали. Я з вами не згодна, бо я була на Майдані, і нічого не вирішували там радикали в масках.\n– Тобто ви хочете сказати, що не було приблизно місяць, коли вся міліція втекла, сховалася, і коли люди набирали "02", ніхто не приїжджав при виникненні проблеми.\n– Так це ж не означає, що ці люди керували країною, як ви кажете "радикали в масках приймали рішення", так?\n– Ні, ще раз, я не кажу, що вони управляли країною, управляли країною тоді інші люди.\n– Чому пан Ахметов, за вашою суб’єктивною думкою, в той час... ну в нього ж були всі важелі впливу зупинити тих людей, яких ми зараз називаємо терористами, бандитами, російськими найманцями. В той момент зупинити їх і не пропустити, грубо кажучи, на свою територію. Як думаєте, чому він цього не зробив?\n– На мою суб'єктивну думку, пан Ахметов був завжди за мир, з самого початку. Він з самого початку був за мир, він вчора був за мир, він сьогодні є за мир, я впевнений, що він буде за мир завтра.\n– В чому це виражалося?\n– Якщо ви категорично говорите, що це була його область, що він мав там "важелі впливу" ...\n– Ні, я питаю вас, про це знають, ви ж це розумієте.\n– Він був губернатором? Ні. Він призначав начальника обласної міліції? Ні. Начальника обласного СБУ? Ні. Це були всі люди...\n– Була пропозиція від Президента до пана Ахметова очолити одну з областей.\n– ...призначені владою. Не знаю, запитайте у…. Не знаю…\n– Ну як ви не знаєте? В "Опозиційному блоці", до якого має прямий стосунок пан Ахметов, чи я помиляюся?\n– Чи я помиляюся?\n– Чи була пропозиція, чи не було пропозиції, не знаю. Значить, я вам можу сказати, що пан Ахметов завжди точно був за мир – ось це я знаю 100%. І на той момент українська влада точно не був пан Ахметов. І ви перебільшуєте...\n– А він має вплив взагалі на ситуацію в цих областях, як ви вважаєте?\n– Що ви маєте на увазі? Авторитет він там має чи ні? Звісно, так.\n– Ну і авторитет, безумовно, авторитет.\n– Футбольний клуб "Шахтар" – це гордість Донбасу.\nХОРОШІ МІНСЬКІ УГОДИ ЧИ ПОГАНІ МІНСЬКІ УГОДИ – ЦЕ ЄДИНИЙ НА СЬОГОДНІ ЗДОРОВИЙ І ЧІТКИЙ ПЛАН ДІЙ, ЯКИЙ Є В НАШІЙ КРАЇНІ\n– Було в його силах зупинити щось, як ви думаєте, на той момент?\n– Чесно скажу, думаю, що ні.\n– Ні, а чому? Поясніть.\n– Він не командував губернатором, він не командував міліцією, він не командував СБУ, він не командував армією.\n– Що зараз? Як ви бачите вирішення цього конфлікту?\n– Виключно виконанням Мінських угод.\n– Ну але ж ви бачите, вони не виконуються тою стороною, яка є в Росії, яка представляє бандформування на Сході.\n– Є чіткий план. Ви знаєте, я не пропоную зараз обговорювати, хто правий чи винуватий.\n– Ні, я вашу думку хочу почути – яке вирішення цього конфлікту?\n– Хороші Мінські угоди чи погані Мінські угоди – це єдиний на сьогоднішній момент здоровий і чіткий план дій, який є в нашій країні.\n– Але ви згодні, що Росія країна-агресор?\n– Я згоден, що в Україні йде громадянська війна, одну зі сторін якої підтримує Російська Федерація.\n– Громадянська війна?\n– А ви хочете сказати, що там не живе 7 мільйонів громадян України?\n– Ви вважаєте, що зараз на Донбасі іде громадянська війна.\n– Так, я в цьому впевнений. Там 7 мільйонів громадян України. Чи є там росіяни, чи вони підтримують "ЛНР", "ДНР" – звісно, так. Я з цим згоден на 100%. Але те, що там 7 мільйонів громадян України, впевнений на 100%.\n– Який відсоток сепаратисти, а які мешканці, які просто неспроможні виїхати звідти по різним причинам?\n– Нехай на це запитання відповість Служба безпеки України. Вони мають більше інформації, ніж я.\n– Дивіться, щодо того, що робить "Опозиційний блок" у Верховній Раді. Про вас давайте поговоримо, пане Олександре. Згідно письмової реєстрації на сайті Верховної Ради, ви пропустили 114 засідань. Були лише на 69. Статистично ми підрахували, що ви пропускаєте два засідання, а приходите лише на одне. Чому так?\n– Це за який період, скажіть?\nЯ МІЛОБОГА ЖОДНОГО РАЗУ В ЖИТТІ НЕ БАЧИВ ЗБЛИЗЬКА. Я ЙОГО БАЧИВ НА ВІДСТАНІ МАКСИМУМ 100 МЕТРІВ\n– Це від початку сесії, за всі засідання.\n– Значить, у минулому році у нас було кілька виборів, у тому числі мера Дніпропетровська. У тому числі незаконні, неконституційні, скасовані "по бєспрєдєлу" чинною владою вибори мера Кривого Рогу, повторні.\n– Зараз про це поговоримо, до речі.\n– Тому я досить багато часу приділяв роботі в регіоні, в Дніпропетровську і в Кривому Розі.\n– І не могли відвідувати через це засідання?\n– Через це я пропускав.\n– Давайте поговоримо про вибори у Кривому Розі. Я розумію, що в цій ситуації ви не можете бути об’єктивним, бо ваш батько власне причетний до виборів у Кривому Розі, який є зараз мером, так? Але все ж таки, мені вашу позицію хотілося б почути. Перше, плівки Мілобога, ви чули їх, напевно, так? Що ви про них скажете? Ви чули їх? Розкажіть, що ви про це думаєте?\n– Так, я чув. Коли Мілобог з якимось своїм партнером, подільником обговорюють питання, як вони будуть вести з нами переговори, яке це може мати відношення до нас? Ну це якщо ми зараз з вами будемо вести переговори про те, як ми будемо домовлятися з Обамою, яке до цього має відношення Обама? Ніякого, напевно. Тому ми до цих...\n– А ви пропонували колись Мілобогу домовитись?\n– Я Мілобога жодного разу в житті не бачив зблизька. Я його бачив на відстані максимум 100 метрів.\n– Тобто жодних намагань із ним домовитися не було?\n– Ну я не бачив його, як... За 100 метрів у мене з ним були домовленості? Я його ніколи не бачив. Думка жителів Кривого Рогу зрозуміла? Це ж…\n– Ну не до кінця. Ви можете покласти руку на серце і сказати що…\n– Як не до кінця?\n– Я не мешканець Кривого Рогу, я не можу розуміти ситуацію, тому що я там не була.\n– 75% – що незрозуміло?\n– Були факти підвезення людей на автобусах, було таке, системно.\n– Який жах. Підвезення людей на автобусах є в будь-якому місті…\n– Але чи вмотивовані люди, підвезені на автобусах?\n– Пенсіонерів підвозять, ветеранів.\n– Ваших родичів колись підвозили на автобусі на вибори?\n– Бабусю мою? Сто процентів.\n– Серйозно? Мою ніколи не підвозили в Запоріжжі.\n– Це було років сімнадцять тому.\n– Сімнадцять років тому. І тут раптом... а хто, до речі, підвозив? Це ви організовували?\n– Ні, Рада ветеранів традиційно підвозить, не знаю, як у місті Львові, так і в місті Дніпропетровську або в Кривому Розі. Підвозять пенсіонерів, ветеранів, допомагають дістатися. За Юрія Григоровича Вілкула проголосували 220 тисяч. Про який підвіз ви говорите? Це все маніпуляція ЗМІ.\n– Чим ваш батько заслужив, з огляду на результати, авторитет?\n– Повагу людей? Тому що він працює, тому що піклується про людей, і люди його поважають.\nКВАРТИРИ НЕМАЄ, ЗНІМАЮ, БО ПОСТІЙНО ЖИВУ В РІЗНИХ МІСТАХ. ЯКЩО Я БУДУ ПОСТІЙНО ЖИТИ В ОДНОМУ МІСТІ, ТО Я ОБОВ'ЯЗКОВО ЇЇ КУПЛЮ\n– Ваша декларація. Доходи Вілкула за 2015 рік становлять 735 тисяч 164 гривні. Майже все це дивіденди та відсотки, правильно?\n– На вашому рахунку лежить 5 мільйонів 685 тисяч гривень, при цьому ви не маєте власної квартири, дійсно. Чому так? Правда, що не маєте власної квартири?\n– Правда, квартири немає, знімаю, бо постійно живу в різних містах. А що стосується грошей, я 15 років працював у бізнесі. З яких там, мабуть, більше 10 керував найбільшими в Європі підприємствами. Тобто у мене з кожної копійки заплачений і прибутковий податок, і пенсійний податок, і все на світі.\n– А чого квартири не маєте?\n– Повірте, мене перевірили і переперевірили ще за ці два роки, розглянули під лупою там кожну копійку і кожен підпис...\n– То ви підготувалися?\n– ...і що, щось знайшли? Ні, я не підготувався, я просто так жив усе життя, отримував зарплату.\n– А чому квартири немає? Як же у вас 5 мільйонів на рахунку, а квартири немає?\n– Я постійно жив у різних містах...\n– Не було сенсу купувати квартиру?\n– ...через це мені ефективніше було просто знімати. Якщо я буду постійно жити в одному місті, то я обов'язково її куплю.\n– У Дніпропетровську у вас немає квартири?\n– У Дніпропетровську у мене немає квартири, ніколи не було. У Кривому Розі є квартира моєї дружини.\n– І в Києві немає квартири, знімаєте?\n– І в Києві немає квартири, знімаю.\nСАДОВИЙ ВСТУПИВ У КОМПАРТІЮ, Я ВСТУПИВ У "ПАРТІЮ РЕГІОНІВ", ХТОСЬ ЩЕ КУДИСЬ ВСТУПИВ\n– У нас для вас є запитання від глядачів. Перше запитання. Ким ви хотіли би бути – міським головою чи депутатом?\n– Міським головою, бо це конкретна робота.\n– Подумайте, у вас є можливість подумати.\n– З українських, думаю, що "Ніч яка місячна, зоряна, ясная". Із Віктора Цоя – "Группа крови".\n– Закордонну музику слухаєте?\n– Ну практично не слухаю.\n– Якби ви могли повернутися у 2003 рік, ви б вступили до "Партії регіонів"?\n– Ви знаєте, історія не має умовного способу. Я думаю, якщо ви б зараз запитали, припустімо, мера Львова Андрія Садового, чи вступив би він у Комуністичну партію – а він був членом Комуністичної партії, це зараз він вже там НАТО і все інше, а був членом Компартії – вступив чи ні, він що б вам відповів? Ні. Так чи ні?\n– Ну а ви що відповісте?\n– Напевно чи ні?\n– Я не знаю, я питаю.\n– Тобто, ми всі приймали рішення у певній ситуації...\n– Ну чого виправдовуватися? Вступили чи не вступили б в 2003 році?\n– ...у певному соціальному середовищі. Так чи ні? Тому – що зроблено, то зроблено.\n– Вступили у 2003?\n– Садовий вступив у Компартію, я вступив у "Партію регіонів", хтось ще кудись вступив.\nЯНУКОВИЧ ВИЯВИВСЯ БОЯГУЗОМ, ЯКИЙ НЕ РОЗУМІВ СВОЄЇ ВІДПОВІДАЛЬНОСТІ\n– Опишіть свою останню зустріч із Віктором Януковичем, коли це було?\n– Я не пам'ятаю, думаю, що це було десь у період листопада, ось так. І це не була особиста зустріч.\n– 2013-го, звісно. Я думаю, що це було щось із загальних зустрічей, типу комітет з економічних реформ, щось таке.\n– Тобто один на один ви не зустрічалися?\n– Один на один я з ним у цей період не зустрічався, сто процентів.\n– Якби зараз була можливість зустрітися, що б йому сказали от найперше?\n– Що він виявився боягузом, який не розумів своєї відповідальності.\n– Ви вважаєте, що обидва Майдани стояли частково і проти вас теж? Ну які були Майдани обидва, революції наші.\n– Всі революції відбуваються за все хороше, а проти всього поганого. Так чи ні?\n– Тому якщо я в когось асоціювався з поганим, то, мабуть, так.\n– Навіщо українській політиці взагалі "Опозиційний блок", як ви думаєте?\n– Це дуже дивне запитання.\n– "Опозиційний блок" сьогодні найбільш рейтингова партія України, за всіма соціологічними дослідженнями, які проводить КМІС та інші, київські, незаангажовані структури.\n– Ви вважаєте себе хорошою людиною?\n– Я вважаю себе нормальною людиною.\n– Дочка, якій вісім років.\n– Якій вісім років. Ще немає – скоро буде.\n– Вам є перед ким вибачитись?\n– Кожній людині є перед ким вибачатися, мені теж є.\n– І хто це? Ну от людина, перед якою ви найбільше хотіли би вибачитись.\n– Ну є люди, яких ти образив – вільно чи мимоволі. Найчастіше це найближчі люди.\n– Найбільша помилка в житті Олександра Вілкула?\n– Те, що я не зміг закінчити через ці політичні обставини, те що в нашій країні сталося, певні проекти. Ось це, напевно, найбільша втрачена можливість.\n– Я дякую вам за цю зустріч і цю розмову. Ви знаєте, декілька разів було запитання, яке наводило мене на думку, що в нашій країні є люди, які ще не до кінця вирішили, як їм бути зі своїм минулим, як їм бути зі своїм майбутнім. Дуже хотілося б, щоб кожен із нас, якщо навіть якісь помилки, які ми здійснили в минулому, ми чесно зізнавалися в цьому не тільки собі десь наодинці, засинаючи в ліжку, але й перед суспільством. Мені здається, в цьому є сила.\nВчені з'ясували, що фотографії підсилюють емоції від дійсності\nВРУ Партія регіонів опозиційний блок Олександр Вілкул Юрій Вілкул


Краснопілля - Громадський портал Сумської області Україна Нa cyмcькiй пиcaнцi бyдyть пpeдcтaвлeнi вci 18 paйoнiв oблacтi зi cвoїми вiзepyнкaми\nЗ програмою Всеукраїнського фестивалю «Параду вишиванок» журналістів познайомили його організатори: рок-музикант, голова художньої ради фестивалю Олег СКРИПКА та громадський діяч Ігор ДОБРУЦЬКИЙ.\nГеннадій Мінаєв, який заради такої нагоди, вперше в житті одягнув вишиту сорочку, розповів, що коли дізнався про всеукраїнський масштаб конкурсу, то відразу від імені Сум погодився взяти у ньому участь, оскільки проект – не тільки мистецький, а й національний, в ньому є душа: «Запевняю, що наше місто зробить усе, аби стати найкращими і щоб про Суми дізналося якнайбільше українців».\nДо слова, сумчани вже з самого початку вразили почесних гостей щирістю та теплом, з яким їх зустріли у нашому місті. Дві дівчинки та хлопчик у національному вбранні привітали Олега Скрипку та Ігоря Добруцького віршами та піснею про вишиванку і писанку. А кількість журналістів, які прийшли на спілкування зі столичними гостями у вишиванках, приємно їх здивувало, адже такого вони не бачили навіть на Західній Україні.\nОлег Скрипка, відзначаючи ініціативність сумчан. «Для мене Суми завжди були білою плямою на терені України, оскільки, будучи раніше тут, як через калейдоскоп запам’яталися лише ваші готелі та стадіон. Знедавна Суми асоціюються в мене ще й з вашим земляком – моїм вихованцем у шоу «Голос країни» – Василем ЖАДАНОМ. На жаль, про унікальність вашого міста в Києві мало хто знає, тому моя вам порада: представте Україні своє традиційне, старовинне, автентичне, а вже потім – сучасну естраду та інше», – зауважив пан Скрипка.\nДо участі у Всеукраїнському фестивалі «Параду вишиванок» запрошено всі обласні центри України. Символом цьогорічного Параду обрали писанку і цьому традиційному атрибуту української культури вирішили присвятити цілий фестиваль «Диво писанок», який стартує 15 березня. Суми вже отримали макет Великої писанки розміром 3 на 4 метри та вагою 68 кг. Кращі художники та народні майстри нашого міста розпишуть цю величезну диво-писанку притаманним нашому регіону візерунком. Як зазначила заступник голови Сумської обласної організації Національної Спілки майстрів народного мистецтва України Валентина КОЗДРОВСЬКА, ескіз роботи вже готовий. «Це буде симетрична в теплій гамі кольорів писанка з традиційними пасками: квітами, рослинами, пташками. На сумській писанці будуть представлені всі 18 районів області зі своїми візерунками».\nТакий ескіз – унікальний для проекту, що високо оцінили організатори фестивалю.\nГеннадій Мінаєв також розповів, що вже отримав кілька дзвінків від відомих сумських художників, які цікавилися, хто саме матиме право прикрасити писанку. «Тому вже зараз розпочинається творча боротьба за честь розфарбувати велетенську писанку Сум», – наголосив він. А ще звернувся до сумчан з проханням запропонувати місце у центрі міста, де буде встановлено прикрашену Диво-писанку.\nОрганізатори повідомили, що одночасно по всій Україні стартує і конкурс на найкращий розпис писанки. Будь-хто може розписати свою маленьку писанку, з яких потім зроблять Великоднє дерево. До речі, у школах Сум творче змагання вже розпочато.\nСаме до Великодня, 15 квітня, планують встановити для загального огляду і готову Диво-писанку в центрі Сум, де можна буде помилуватися нею протягом кількох тижнів. Разом з нею буде встановлено і Великоднє дерево, на яке кожен зможе прикріпити свою писанку з побажаннями.\nПотім Диво-писанки з усіх регіонів України повернуться до столиці, де художня рада фестивалю на чолі з Олегом СКРИПКОЮ визначать найкращу, яку відзначать спеціальним призом та грошовою премією.\nНагородять і переможців конкурсу на найкращий розпис писанки, 30 з яких буде передано до Національного музею ім. Гончара в Києві.\nАпогеєм свята народної єдності стане святкування Дня Незалежності – 24 серпня, коли до столиці завітають делегації з усіх обласних центрів України. У вишиванках та національних костюмах, презентуючи мистецький та культурний потенціал свого краю, вони пройдуть урочистою ходою від Європейської площі до Співочого поля. Головні велетенські писанки везтимуть на возах у супроводі народних колективів кожного регіону.\nНа Співочому полі заплановано різноманітні конкурси та змагання – конкурс вишиванок, акапельної пісні, найбільшого рушника. Завершенням святкувань стане найбільше фото учасників Параду у вишиванках. Після свята всі диво-писанки буде передано в дар Національному музею архітектури та побуту в Пирогово.\nОлег Скрипка стосовно параду вишиванок дав пораду сумчанам: «Зробіть щось у великих формах, масштабне. Моя мрія – щоб хода вишиванок замінила в майбутньому військовий парад. Мистецьке дійство – демонструє те, що нас об’єднує, відкидаючи політичні знамена».\nЗаступник міського голови Сергій ПАНЧЕНКО принагідно додав, що сумська Диво-писанка вже виконує свою антивоєнну місію, адже встановлено в учбовому приміщенні 27-го Сумського ракетно-артилерійського полку. І аби звільнити йому місце, посунуто артустановки «Ураган».\nМіський голова пообіцяв підтримку творчої ініціативи в Сумах, оскільки вже не один рік в нашому місті проходить власний Парад вишиванок, до якого приєднуються як молодь, так і люди поважного віку.\n«Переконаний, що такі події народжують у всіх нас відчуття єдності, родини, держави, Вітчизни. Впевнений, що сумчани додадуть унікального колориту у візерунок національного єднання», – наголосив Геннадій Мінаєв.\nCpiбнa Вiктopiя »


Питання роздільного збору побутових відходів в Україні невдовзі має вирішитися - Харьковские известия информационно-аналитический портал\n/ Общество / Питання роздільного збору побутових відходів в Україні невдовзі має вирішитися\n01.10.2019 11:46 -\n«В Україні питання роздільного збирання побутових відходів наразі не повсюдне лише через те, що не має інструменту фінансування цих заходів. Звичайно, треба починати з себе, але роздільне збирання все ж таки має запроваджуватись не на волонтерстві, а на законах і чітких вимогах до виробників товарної продукції в упаковці. З щорічним доведенням показників, скільки у відсотках, кілограмах чи тонах має бути тої чи іншої упаковки передано на утилізацію чи перероблення. Держава в кожному випадку має контролювати дотримання цих показників. Саме розширена відповідальність виробника повинна запрацювати в Україні негайно», – наголосила вона.\nМіністерка зауважила, що розширена відповідальність виробника – це додаткові кошти, які виробник вітчизняної і іноземної товарної продукції в упаковці повинен спрямувати на організацію роздільного збирання побутових відходів у населених пунктах.\n«Це буде першим кроком, який зрушить справу з «мертвої» точки. Я сподіваюсь, що політична воля буде і в парламенті, і в суспільстві для того, щоб ми перейшли до системи роздільного збирання побутових відходів», — сказала Альона Бабак.\nТеги: бабак, відходи, законопроєкт, кабмин


Флешмоб з віджимання!!! – ЦТДЮ\nГоловна > Галерея > Флешмоб з віджимання!!!\nАвтор Лариса Борсяк 4 роки назад Лют 23, 2017 0 Коментарів\n23 лютого 2017 року у Центрі творчості дітей та юнацтва відбувся флешмоб з віджимання до якого долучилися керівники гуртків, методисти та вихованці закладу на підтримку воїнів АТО. Всього – 30 учасників. Найменшому учаснику заходу виповнилося 5 років. Естафету прийнято у шкіл міста та передано Прилуцькій ДЮСШ.\nЗа умовами флешмобу потрібно було віджатися від підлоги 22 рази. Всі, хто приєднався до нього, витримали силовий підхід від початку і до кінця, адже патріотичний настрій додає сили духу та здоров’я.\nМи бажаємо нашим хоробрим хлопцям, що захищають мир та спокій нашої держави, міцного здоров’я, мужності, терпіння та швидше повертатися з перемогою додому.\nПідготував та провів захід методист організаційно –масового відділу Артур Ребенок.\nЗИМУ ПРОВОДЖАЄМО – ВЕСНУ ЗУСТРІЧАЄМО!!\nАкадемія дошкільних наук. ЩОРОКУ 22 КВІТНЯ У СВІТІ СВЯТКУЮТЬ ДЕНЬ ЗЕМЛІ. Долучайся й ти, малюче! – рекомендує викладач предмету “Я пізнаю світ” Оксана Горбань\nЮВЕЛІРНА СМОЛА. Як засушити бузок? Об’ємна сушка. Прикраси з сухоцвітів та епоксидної смоли. Рекомендує Вікторія Копасова.\nМіс ЦТДЮ 2020 року\nАрхів Обрати місяць Січень 2021 (9) Грудень 2020 (9) Листопад 2020 (9) Серпень 2020 (2) Червень 2020 (9) Травень 2020 (5) Квітень 2020 (81) Березень 2020 (44) Лютий 2020 (3) Січень 2020 (2) Травень 2019 (3) Квітень 2019 (7) Березень 2019 (8) Лютий 2019 (10) Січень 2019 (10) Грудень 2018 (5) Листопад 2018 (11) Жовтень 2018 (11) Вересень 2018 (3) Липень 2018 (1) Червень 2018 (4) Травень 2018 (6) Квітень 2018 (13) Березень 2018 (6) Лютий 2018 (9) Січень 2018 (12) Грудень 2017 (7) Листопад 2017 (19) Жовтень 2017 (13) Вересень 2017 (4) Липень 2017 (1) Червень 2017 (6) Травень 2017 (9) Квітень 2017 (17) Березень 2017 (6) Лютий 2017 (16) Січень 2017 (6) Грудень 2016 (3) Листопад 2016 (6) Жовтень 2016 (19) Вересень 2016 (6) Серпень 2016 (1) Липень 2016 (3) Червень 2016 (2) Травень 2016 (1) Квітень 2016 (15) Березень 2016 (11) Лютий 2016 (9) Січень 2016 (16)\nЗаходи ЦТДЮ (428)


Купити спальню Прованс In Style Group у Києві\nСпальня Прованс наповнить інтер’єр витонченістю, ніжністю і розкішшю. Витончена обробка, оббивка в техніці каретної стяжки, різьблені елементи з позолотою — все це гармонійно поєднується в елементах спальні. Спальний гарнітур у світлому бежевому відтінку вигідно буде виглядати в інтер’єрі кімнат різної площі.\nМеблі в класичному стилі ніколи не виходить з моди, крім цього вони дозволяють вдихнути в інтер’єр кімнати нотки аристократичного духу 18 століття. Гарнітур Прованс перетворить кімнату в місце для комфортного відпочинку і допоможе створити індивідуальну обстановку.\nКупити спальню Прованс з масиву дерева можна на нашому сайті elite-mebli.kiev.ua. Ціни та наявність товару дізнавайтеся у менеджера по телефону 0960455522 або 0930455522 (робимо хороші знижки).\nСпальний гарнітур Прованс складається з модульних елементів, які дозволяють виділити в приміщенні окремі зони.\n1. Ліжко Прованс — справжнє королівське ложе. Високе підголів’я обтягнуте атласною тканиною і пікіруване гудзиками. У центрі розташований різьблений позолочений елемент, який надає ліжку розкішний зовнішній вигляд. Розміри: 2170 х 2150 х 1670.\nТумба приліжкова до спальні Прованс (USA)\n2. Тумбочка приліжкова на фігурних вигнутих ніжках лаконічно доповнить зону для відпочинку. Складається з двох висувних ящиків, які оснащені фурнітурою досить незвичайної форми. На стільниці зручно розташувати світильник, фото, годинник, а в ящиках — зберігати дрібні аксесуари. Розміри: 600 х 500 х 660.\n3. Туалетний столик симетричної конструкції допоможе організувати в спальні зручну зону для відпочинку. Фігурна стільниця і вигнуті ніжки підкреслюють ніжність і красу туалетного столику. Золота фурнітура та декор на фасадах гармонійно поєднуються із загальним дизайном класичних меблів. Розміри: 1340 х 510 х 790.\nТуалетний столик симетричної конструкції допоможе організувати в спальні зручну зону для відпочинку\n4. Дзеркало в овальній оправі з оригінальним декором нагадує про епоху, коли носили перуки і накладали рум’яна. Дзеркало поєднується зі столом і зручне у використанні. Розміри: 1100 х 910.\n5. Пуф квадратний з м’якою оббивкою стане зручним місцем для сидіння, а також прикрасить загальний інтер’єр. Розміри: 460 х 360 х 490.\nБанкетка прямокутна доповнить зону для відпочинку і стане зручною підставкою для ніг або місцем для розташування декоративних подушок\n6. Банкетка прямокутна доповнить зону для відпочинку і стане зручною підставкою для ніг або місцем для розташування декоративних подушок. Розміри: 1430 х 460 х 540.\n7. Шафа 4-х дверна виділяється акуратною обробкою і плавними лініями фасадів. Шафа відрізняється гарною місткістю.\nРозміри: 2030 х 650 х 2270.\nВиробник: США, In Style Group\nПостачальник: Епоха Стилю\nКолір: Слонова кістка з позолотою\nДоставимо спальню Provans від In Style Group:\nпо Україні (у Києві, Ужгороді, Мукачеві, Львові, Івано-Франківську, Луцьку, Закарпатті можлива збірка нашими фахівцями)\nРекомендуємо також подивитися спальню Decor від Camelgroup


Біблія – це стародавня збірка, різних за формою і змістом релігійних та світських творів, які писалися від дванадцятого століття до нашої ери аж по друге століття нашої ери, тобто майже півтори тисячі років. У тлумачному словнику можна знайти таке визначення слова “Біблія”: “Книга що розглядається у якості непорушного, єдиного справедливого джерела”. Для християн Біблія – є непорушне, єдине справедливе відкриття Бога людині, що містить 66 книг, записаних 40 різними авторами на протязі 1500 років. Записували Біблію люди найрізноманітнішого походження і самих різних занять: царі, селяни, філософи, рибалки, поети, державні діячі та учені. Біблія записувалась принаймні на трьох континентах і трьома мовами: староєврейською, арамейською і грецькою. І незважаючи на таку різноманітність засобів, вона являє собою єдине, що безперервно продовжується ціле – від Книги Буття до Об`явлення і суть викладеного в ній морального закону Божого ніде не міняється. Біблія містить вражаючі у своїй відвертості описи життя основних її персонажів; описи, що розкривають не тільки сильні, але і слабкі риси їх характерів. Першу частину – Старий Заповіт – написано в дохристиянські часи давньоєвропейською мовою, а Новий Заповіт ідеологами християнства давньогрецькою мовою. Уперше на українську землю Біблія прийшла з Візантії. Принаймні відомо, що слов`янський просвітитель Кирило бачив у Криму руське Священне писання; в часи ж Київської Русі Біблія потрапила на українську землю, очевидно, як кирило-мефодіївський переклад. Як відомо, Кирило й Мефодій склали нам абетку – й досі називається кирилицею; вони ж таки вперше переклали Біблію на старослов`янську, тобто літературну, мову, спільну для всіх слов`ян-християн грецького обряду. Поширювалися тут і глаголичні біблійні книги, тобто писані глаголицею-азбукою, що була поширена в Моравії, Чехії, Західній Болгарії, Хорватії і в нас, у Київській Русі – Україні. Ця азбука подібна до кирилиці, але зі складнішим накресленням усіх сорока літер. Вважається, що цю абетку також створив Кирило, а кирилиця – це вже вдосконалена глаголиця.\nОстромирове Євангеліє являє собою список перекладу Євангелія, що його переписав у Києві зі староболгарського оригіналу диякон Григорій на замовлення новгордського посадника Остромира – родича київського князя Ізяслава, сина Ярослава Мудрого. Остромировим Євангелієм книга називається за ім’ям замовника та власника. Мова книги – тогочасна слов’янська богослужбова з болгарським впливом, зумовленим оригіналом, з якого переписувався текст. Євангеліє відноситься до апракосних, тексти в якому розміщені по недільних і буденних читаннях, починаючи з Великодня, у відповідності з чином церковного богослужіння. Апракосний тип Святого Письма був поширений у Візантії, передався він і до Київської Русі. На останній сторінці укладач і переписувач рукопису зробив приписку: „Азъ Григорий диякон написахъ Евангелие се”, а також вказав, що почав свою працю 21 жовтня 1056 року і закінчив 12 травня 1057 року. [64, 4] Переписування книг було справою довгою і тяжкою. Остромирове Євангеліє – книга великого формату, написана на 294 аркушах пергаменту розміром 35х30 см. (Для виготовлення такої кількості пергаментних полотен потрібна була шкіра 175 телят). Переписувач підібрав для рукопису високоякісний, білий і тонкий, пергамент. Текст у книзі написаний у два стовпчики по 18 рядків у кожному, великим уставом (розміром шрифту), заголовки виписані середнім уставом, післямова – дрібним. Рядки літер рівні, ніби написані під лінійку. Каліграфічно виведені букви мають майже квадратну форму, проміжок між ними однаковий, слова одне від одного не розділені. Основним інструментом „доброписців” в той час було розчеплене і загострене гусяче перо, чорнило виготовляли з природних барвників та спеціальних чорнильних горішків. Палеографічне дослідження рукопису показало, що перші 24 аркуші своєю каліграфією відрізняються від інших, котрі написані тією ж рукою, що й кінцева приписка Григорія. Також іншим почерком написані заголовки читань. Крім того, три мініатюри, які розміщені в рукопису, виконані в різній манері, що свідчить про творчість декількох художників-мінітюаристів. Українські вчені Р. Логвин, В. Пуцько, П. Толочко, Я. Запаско та ін. вважають, що над книгою працювало декілька художників та переписувачів. Отже, „Остромирове Євангеліє” – колективна праця, а диякон Григорій, очевидно, був головним упорядником і основним переписувачем рукопису. В своїй приписці диякон Григорій не зазначив місце створення Остромирового Євангелія. Немає сумніву, що саме Київ був місцем, де майстрам – художникам і переписувачам – було на той час під силу виконання такого досконалого твору. Загальновідомо, що в ХІ ст. у Києві при Софійському соборі діяла велика бібліотека, яка налічувала близько 950 томів та великокняжий скрипторій, де працювали кваліфіковані каліграфи-переписувачі, перекладачі та художники. Одні писали книги уставом – красивим парадним шрифтом, інші – ілюстрували їх кольоровими мініатюрами, орнаментальними заставками та ініціалами, і їх майстерність нічим не поступалась візантійським майстрам. Безумовно, що серед книг, укладених у скрипторії, було багато шедеврів, до цієї школи належить і виготовлення Остромирового Євангелія, та й за велику честь було замовити таку ошатну книгу саме в київських майстрів. Однак, російські вчені припускаються різних думок про місце створення цього високохудожнього рукопису – називають або Київ, або Новгород, або придумують компромісне розв’язання: написана киянином в Новгороді. Митрополит Ілларіон (І. Огієнко) вступаючи на захист київського походження Остромирового Євангелія у своїй роботі „Українська культура” К., 1918 р., наводить висновки російського професора Н. Волкова (1897 р.) про те, що в мові Остромирового Євангелія нема новгородських прикмет. Сама форма письма, форма устава Остромирового Євангелія ясно свідчить про його київське походження, а не новгородське – бо тільки в Києві могли написати таку пишну книжку, як це Євангеліє. Література в Новгороді зачалась пізніше і тому до Новгорода везли книжки з Києва. [65, 74] Також відомий український історик І. Крипякевич у праці „Велика історія України” Л., 1935 р. відносить написання Остромирового Євангелія до Києва. Уже в наш час українські історики, зокрема академік П. Толочко відзначає: „Першою, з тих , що дійшли до нас, ілюстрованою книгою є „Остромирове Євангеліє”, виготовлене в Києві дияконом Григорієм і його помічниками у 1056 – 1057 рр. для новгородського посадника Остромира”. [64, 4] Вчений також пише, що за манерою виконання, кольоровим і орнаментальним вирішенням мініатюри рукопису нагадують київські перегородчасті емалі, а художні заставки тексту перегукуються з фресковим орнаментом Софії Київської. Академік Я. Запаско – дослідник давньої рукописної та друкованої книги – подає ґрунтовні висновки на користь київського родоводу Остромирового Євангелія. Він пише: “Щоб визначити родовід книжки, дуже важливо звернутися до її мови, а точніше, до своєрідних помилок, які для нас є ціннішими підказками. Переписувачі, хоча і ретельно дотримувались вже вироблених на той час давньоруських мовно-літературних норм, але вставляли слова тієї місцевості, де писалася книга. Так в мові кодексу не виявлено жодного випадку змішування “ц” і “ч” (“цасть”замість “часть”), тоді як у новгородських мінеях 1096 та 1097 рр. таких замін “цоканій” повно. У свою чергу є помилки південно-руської вимови. Так 82 рази зустрічається своєрідна форма давального відмінку іменників чоловічого роду однини з суфіксами –ови, -єви (“синови”, “Авраамови”, “Господєви”), перетворення «є» в “о” (Єлена – Олена). Іце є поважною підставою міркувань про не новгородське походження кодексу. Але особливо виразно за київський родовід Остромирового Євангелія промовляє його багате і напрочуд високохудожнє оздоблення”.\nСеред прикрас Остромирового Євангелія особливо виділяються мініатюри з зображенням трьох євангелістів – Іоанна, Марка, Луки, для четвертого, Матвія, залишено чистий аркуш, з якихось причин мініатюра так і не була намальована. Подання в Євангеліях зображень чотирьох її творців – широко поширена візантійська традиція. Готові малюнки підфарбовувалися різними природними барвниками, серед яких червона фарба (сурик або кіновар), золота фарба (порошок золота, який змішували з риб’ячим клеєм), коричнева (порошок руди) і т.п. З плином часу пергамент рукопису погнувся, місцями витерлись і обсипались фарби. Але і в такому стані мініатюри євангелістів світяться духовним осяянням, що свідчить про високу художню майстерність виконавців. Святкову пишність Остромировому Євангелію надають також заставки орнаментальні композиції, котрі відділяють і прикрашають початок кожного нового розділу книги. В Остромировому Євангелії міститься одна велика та 18 малих заставок, основний їх мотив – великі квіти з п’ятьма пелюстками. Виконані вони яскравими фарбами – червоною, зеленою, синьою і прописані золотом. Чудовою особливістю Остромирового Євангелія є його витіюваті ініціали (буквиці) – заголовні букви збільшеного розміру майстерно виконані на початку самостійних розділів тексту книги. Майже кожне читання починається зі слів: “Во время оно” або “Руче Господь”. Тому в книзі багато ініціалів “В” та “Р”. Так, наприклад, ініціал “В” повторюється 135 разів, але кожний з них відрізняється від інших. Орнаментальні переплетення вміло поєднані із зображенням казкових птахів, фантастичних звірів, таємничих людських облич, всі вони різнобарвні і надзвичайно красиві.\nЩо ж являв собою рукопис цього перекладу (він належав скоріш за все архімандритові Григорію)О.С.Грузинський висловив з цього приводу таке припущення: “Самий рукопис, з якого списувалось Пересопницьке євангеліє, або, точніше, авторський рукопис архімандрита Григорія, був написаний, очевидно, сучасним українським скорописом. Цим можна пояснити деякі помилки, пропуски й недоліки в Дворецько-Пересопницькому списку, прекрасно виконаному з зовнішнього боку”[67, 71]. Виникнення перекладів священного письма на“просту мову” звичайно пояснюється впливом ідей церковної реформації(бажанням оборонців православ‘я спертися в боротьбі проти агресії католицизму на широкі народні маси, для чого необхідно було культові книги зробити для них доступними за допомогою “простої мови”.Пересопницьке євангеліє є наочним доказом цього. Ідея створення канонічного церковно-служебного євангелія в перекладі на“просту мову” зародилося в середовищі князів Заславських, Гольшанських і Чарторийських, які, як твердитьП.Житецький, в XVI ст. Ще були віддані руській справі і православ‘ю”[67, 77].(Можливо, що ця ідея була їм підказана архімандритом Григорієм або взагалі духовенством Дворецького чи Пересопницького монастирів). Як видно з приписки до євангелія, матеріальні витрати по створенню євангелія взяла на себе старша представниця князівських родин Анастасія (Параскева)\nПитання про долю Пересопницького євангелія в наступні півтораста років після його написання, а також про місце й обставини знайдення його Мазепою і досі лишаються відкритими. Відкриття нових списків цього євангелія, крім уже відомих науці (Житомирське євангеліє 1571 р. та вставка в Лєтківському євангелії кінця XVI ст.) може пролити світло й на долю їх оригіналу. З інших принципово важливих для мовознавця питань, що стосуються вивчення мови Пересопницького євангелія, слід підкреслити питання про зв‘язок його мови з мовою більш ранніх спроб перекладу священного письма на “просту мову” на Україні і в Білорусії (Четья-мінея 1489 р., “Ізмарагд” XV ст., Біблія Ф.Скорини та ін.), а також з мовою Учительних євангелій, писаних “простою мовою” і дуже популярних на Україні в XVI, XVII, XVIII ст., про що свідчить наявність півсотні списків цих євангелій, що дійшли до нашого часу (не рахуючи двох друкованих видань).\nУ доповіді Ю.І.Тихновського підкреслювалось: “Учительним євангеліям належить перше місце серед українських і західноруських перекладів святого письма XVI-XVII ст. «…Уцілілі рукописи (і друковані видання) за текстом не є прості копії, а все нові й нові переробки й переклади» [67, 75]. На цій підставі Ю.І.Тиховський зробив спробу вивести основний текст Пересопницького євангелія з українських Учительних євангелій. Якщо це мислиться в тому розумінні, що попович Васильєвич та архімандрит Григорій мали попередників у справі перекладу культових книг на “просту мову” і творчо використали їх досвід, то з цим можна погодитись. Якщо ж Ю.І.Тиховський уявляв собі текстПересопницького євангелія як суму текстів окремих євангельських епізодів зУчительних євангелій, які передували його появі, то це не відповідає дійсності, бо ця пам‘ятка являє собою не мозаїку, а монолітний самостійний переклад автора-перекладача. (Цим перекладачем, напевно, був архімандрит Григорій.) Таким чином,Ю.І.Тиховському належить лише постановка питання про зв‘язокПересопницького євангелія з українськими Учительними євангеліями. Надзвичайно важливим аспектом є питання про характер та склад мовиПересопницького євангелія і про зв‘язок його з мовою українського ділового письменства XIV-XVI ст.\nНарешті, сама мова Пересопницького євангелія є майже незайманою цілиною. Складові її елементи (церковнослов‘янські, українські, білоруські, польські, чеські, латинські, німецькі й ін.) лише названі Житецьким, але й досі ні окремо, ні в своїх взаємовідношеннях ці елементи не вивчені, а без цього не можливо зробити будь-які надійні узагальнення про мову пам‘ятки в цілому, зокрема, відносно її зв‘язків з братніми слов‘янськими мовами, в яких науковці могли б найти ключ до усвідомлення багатьох важливих питань культурного єднання південнослов‘янських, західнослов‘янських і східнослов‘янських народів у період середньовіччя - єднання, яке було добрим фундаментом зміцнення культурних зв‘язків між всіма слов‘янами в новий і найновіший час. 1.3 Першодрук. Острозька Біблія 1581 р\nОстрозька Біблія - видатна пам’ятка української культури. (Додаток №4, 5). Один з авторів не безпідставно назвав її «королевою української книг». Будучи надрукованою на початку 80-их рр. ХVІ ст., вона отримала значне поширення серед православних слов’ян, а також молдаван та румунів. Це видання шанували й представники неправославних віровизнань, віддаючи належне ерудиції острозьких книжників. Шанобливе ставлення до цієї Біблії як з боку православних, так і представників інших християнських конфесій стало однією з причин того, що збереглося чимало примірників цього видання. При гіпотетичному накладі 1500-2000 екземплярів до нашого часу дійшло понад 260 примірники, які зберігаються в музеях, бібліотеках, архівах не лише України, а й також Росії, Білорусії, Польщі, Литви, Румунії, Ватікану, Греції, Сербії, Угорщини, Чехії, Естонії, Голландії, Болгарії, Франції, Великобританії, США, Канади, Австрії, Німеччини, Фінляндії, Узбекистану та Киргизії.\nОстрозька Біблія виступила важливим чинником розвитку богословської думки в Православній Церкві, стала першим повним зібранням книг Старого й Нового Заповітів старослов’янською мовою й, відповідно, виступала основою для різноманітних видань біблійних текстів цією мовою. Тому є підстави говорити про її вплив не лише на українську культуру, а й на культури інших народів “православно-слов’янського простору”. Те, що повний текст Біблії старослов’янською мовою був надрукований саме в Острозі на початку 80-их рр. ХVІ ст., було далеко не випадковим. До того часу тут склалися значні традиції роботи з біблійними текстами. Є підстави вважати, що відомий першодрукар Франциск Скорина, який у 1517-1519 рр. в Празі видав значну частину старозавітних книг у перекладі на “руську мову”, власне, мову, близьку до тогочасної української й білоруської, на початку 20-их рр. ХVІ ст. жив неподалік Острога в Кременці. Справа в тому, що він у той час знаходився на службі у віленського католицького єпископа Яна, котрий володів цим містом і переважно перебував тут. Існує навіть думка, що Ф.Скорина планував продовжити свою видавничу діяльність у Кременці. Скориненські впливи є помітно відчутними на Волині. Так, дослідники відзначали, що знамените Пересопницьке євангеліє, на якому клянуться Президенти України, зазнало певного впливу Скориненських видань. Цей вплив простежується в післямові, в написанні окремих літер, а також у мові цієї пам’ятки. Варто зазначити, що Пересопницьке єваргеліє створювалося неподалік Острога. Почали його переписувати в Дворецькому монастирі біля Ізяслава в 1556 р., а завершили в Пересопниці в 1561 р.\nУ ряді випадків українські рукописні списки видань Ф.Скорини поєднуються з іншими біблійними текстами, що, можливо, відносяться до втраченої частини повного Скориненського перекладу Біблії. До таких варто віднести рукопис Луки з Тернополя, взаємодоповнювані списки Дмитра із Зінькова та Іоана (Івана) з Манячина. У оглаві тернопільського списку Біблії перераховані всі книги Старого й Нового Заповітів. Наприкінці П’ятикнижжя вміщена замітка з наслідуванням Ф.Скорини: “Божею помощью, повелінієм і пильностію худаго человіка на імя Луки в неславнєм граді Тернополі”. Щодо правопису й тексту, зазначає М.Возняк, то тернопільський список подібний до біблійних книг “писарчика” Дмитра із Зінькова та священика Івана з “неславного града Маначина” [41, 16]. Зіньківський список Дмитра містить П’ятикнижжя, книги Ісуса Навіна, Суддів, Руф, чотири книги Царств, дві книги Параліпоменона й початок молитви Манасії. Маначинський рукопис включає продовження молитви Манасії й решту старозавітних книг за винятком Псалтиря й закінчення книг Маккавеїв. Ці обидва списки, що були штучно розірвані, творять відносно повний корпус усіх старозавітних книг. Цікаво прослідкувати час появи та географічне походження цього списку . У книгах даного списку зустрічаємо ряд різних згадок, що відносяться до 1573-1577 рр. Так, наприкінці П’ятикнижжя Мойсея сказано, що переписав їх “Дмитро із Зінкова писарчик” року 1575. А в приписці до книги Єзекії читаємо: “Скончашася книги Езехіа пророка Божіа Божією помощією повеленієм же и пилностію богобойного ієрея Іоанна пастіря Христових овец в неславнім же граді Маначині по воплощеніи Слова Божія… літа тисящнаго пятсотого седмьдесят семого”.\nІз цих записів випливає, що якась частина книг цього списку, принаймні, П’ятикнижжя Мойсея, переписувалися в якомусь Зінькові писарем Дмитром. М.Возняк припускав, що в даному випадку йдеться про містечко Зіньків у Летичівському повіті на Поділлі [42, 148]. Очевидно, він виходив з того, що переписування книг мало би робитися в місті або хоча б у містечку. Писар не називає населений пункт, де він здійснював свою працю, містом. Та й у ХVІ ст. відомі випадки, коли книги переписувалися в селах. На думку дослідників, список писаря Дмитра міг бути створений у селі Зіньки (чи Зеньки), що знаходилося неподалік містечка Сурожа. У цьому регіоні були відносно розвинуті культурні традиції. Із Сурожа походив один із відомих полемістів Острозького культурного осередку Василь Суразький [43, 94]. Неподалік від Зіньків, в селі Рахманів, у 1619 р. Кирило Транквіліон-Старовецький видрукував “Євангеліє учительне” [44, 295]. Ще в одному селі поблизу Зіньків, у Хорошові, в 1581 р. було перекладене Євангеліє розмовною українською мовою [45, 147]. До цього треба ще додати, що село Зіньки знаходилося на півдорозі між такими культурними центрами Волині, як Острог і Кременець. Саме ж село, яке належало до володінь князів Острозьких, було відносно великим й ділилося на дві частини. Окрім селян, тут також жили ремісники-гончарі [46, 100]. Все це дає підстави вважати, що в цьому селі й міг бути укледений зіньківсько-маначинський список старозавітних книг чи, принаймні, його частина. Не зовсім зрозуміло, що це за населений пункт. У списку він називається “неславним градом”. М.Возняк, судячи з усього, не брався ідентифікувати цей “град”. Відомо, що у володіннях князів Острозьких, на відстані близько ста кілометрів від Зіньків знаходилося село Монятин . Воно мало фільварок, панську садибу з господарськими приміщеннями й, судячи з усього, певні укріплення. Тому Монятин міг сприйматися як “град”. У ті часи під даним терміном не обов’язково розумілося місто. Так міг іменуватися укріплений населений пункт. Загалом я схиляюся до думки, що зінківсько-маначинський список міг з’явитися на Волині, у володіннях князів Острозьких. До речі, до їхніх володінь відносилися також Тернопіль та Ярослав, де з’являлися подібні списки. Отже, в Україні в середині 70-их років ХVІ ст., коли, власне, починалася робота над Острозькою Біблією, вже були перекладені практично всі старозавітні книги руською чи то старослов’янською мовою. Показово, що ці списки знаходилися саме у володіннях князів Острозьких. Очевидно, їх варто вважати предтечами Острозької Біблії. Активна робота по підготовці Острозької Біблії розпочалася у середині 70-их рр. ХVІ ст. Саме в березні 1575 р. управителем Дерманського монастиря князь Василь.Острозький призначив друкаря Івана Федоровича (Федорова) [48, 24]. Вже тоді можновладець почав виношувати план створення своєрідного культурного комплексу, де би поєднувалися друкарня й гурток вчених-богословів, котрі б готували до друку відповідні книги, а також школа. Ймовірно, вже в 1575 чи 1576 рр. виник такий гурток вчених, які працювали над підготовкою до друку Острозької Біблії. Паралельно з цим вони викладали в школі підвищеного типу, готуючи для себе заміну і залучаючи учнів для перекладу й редагування біблійних текстів. Робота над повним корпусом Біблії було складною справою. Необхідно було зібрати різноманітні тексти, відредагувати їх. Про це так розповідалося в першій передмові до Острозької Біблії, написаній від імені князя В.Острозького: “Бо і книг, що називаються біблія, на виконання цього діла на початку ми не мали, які за нашою думкою, щоб почати це діло в усьому були задовільні. Але і в усіх країнах нашого роду і слов’янської мови не знайдено ні однієї, що містила б усі книги Старого Завіту, хіба що у шляхетного і у видатного ссвіточа православ’я, пана і Великого Князя Івана Васильовича московського… Ревним проханням випрошену боговибраним чоловіком Михайлом Гарабурдою, писарем Великого Литовського Князівства, повну Біблію ми удостоїлися держати, що з грецької мови сімдесять і двома перекладачами, більше ніж п’ятьсот літ тому перекладена на слов’янську мову ще за великого Володимира, який охрестив Руську землю. Ми також знайшли і багато інших Біблій, різні письма і різними мовами, і ми приказали дослідити їх вміст, чи всі відповідають в усьому божественному писанні. І знайдено багато відмінностей, не лише відмінності, але і зіпсутий текст, через що ми були дуже розстроєні”. Далі князь говорить про те, що він сумнівався, чи вдасться йому довершити роботу, яку розпочав. Зрештою, він вирішує не припиняти роботу: “Тому своїми посланнями і письмами, рьходячи числені краї світу, як римські краї, так і кандійські острови, також і числені грецькі, сербські і болгарські монастирі, я прийшов аж до самого намісника апостолів і голови правління всієї східньої Церкви, пречесного Єремія, архиєпископа Константинополя, нового Риму, вселенського патріярха високопрестолької церкви, просячи уклінно та ревно як людей обізнаних з грецькими та слов’янськими святими писаннями, так і добре справлені списки, якіз з певністю без помилок. Всесильний Бог за своєю великою добротою подав це мені, бо, як раніше було сказано, знайшов я потрібні книги і працівників для пресвятого діла. Добре порадившись з ними і багатьома іншими, що добре вишколені в божественних писаннях, і зі спільною порадою та однозгідним рішенням я вибрав список древнього славного письма і преглибокої мови, і тексту грецького 72-ма блаженними і богомудрими перекладачами на ревне благання любителя книг Птоломея Филадельфа, єгипетського царя, перекладений з єврейської мови на грецьку. Він більше, ніж інші, годився з єврейськими та слов’янськими текстами, і я наказав в усьому його держатися упевнено і без змін” [49, 12-13]. Дослідники неодноразово зверталися до цих слів, характеризуючи роботу над Острозькою Біблією. Але, на жаль, тут часто відбувалося зміщення акцентів. Так, у російській історіографії спеціально зверталася увага на слова передмови, де говорилося, що князь В.Острозький отримав від князя Івана Васильовича (Грозного) повний текст Старого Завіту Біблії, який ще ніби за часів Володимира був перекладений старослов’янською мовою із грецької Септуагінти (тобто грецького перекладу 72-ох тлумачів). Цей текст дослідники ототожнювали з т.з. Геннадіївською Біблією, яка була укладена під керівництвом архиєпископа новгородського Геннадія в останні роки ХV ст. і при укладенні якої використовувалася не тільки і не стільки Септуагінта, як Вульгата (латиномовний переклад старозавітних книг). Відповідно, робився висновок, що праосновою Острозької Біблії є Біблія Геннадіївська. Цей сфоєрідний науковоподібний міф утвердився не лише в російській історіографії. Він перейшов у істографію радянську. Також прижився в роботах українських, польських та інших дослідників. Насправді ж ні об’єктивний аналіз передмови до Острозької Біблії, ні аналіз її тексту не дає підстав так вважати. Із зазначеної передмови випливає наступне:\n· По-друге, князь, не маючи доброго біблійного тексту, послав своїх представників у різні землі (Італію, Кандійські острови, Грецію, Сербію, Болгарію), щоб ті збирали добре перекладені й написані книги Біблії. · По-третє, за основу для перекладу старозавітних книг зрештою була взята Септуагінта. При цьому спеціально відзначалося, що даний текст найкраще узгоджувався з єврейськими й слов’янськими текстами. Аналіз тексту Острозької Біблії значною мірою підтверджує свідчення передмови до цієї книги. Використовуючи уже існуючі старослов’янські переклади, укладачі Біблії звіряли їх з Септуагінтою. При потребі робили доповнення чи викидали зайві речення. За Септуагінтою виправили зроблений з латинської Біблії переклад книг Параліпоменон, Єздри, Неємії, 1-ї та 2-ї книг Маккавеїв. Додатково з грецької мови переклали Естер, Пісню пісень, Премудрості Соломона. Із видань грецького тексту укладачі, схоже, використовували Комплютенську Поліглоту й Альдінську Біблію. Тим не менше, окремі старозавітні книги були перекладені й виправлені за латинською Вульгатою. Це стосується книг Товіт та Юдіф. Можливо, також острозькі книжники зверталися й до чеського перекладу Біблії. В окремих місцях могли використовувати єврейський оригінал чи невідомий нам зараз грецький текст .\nЗагалом вони зробили велетенську роботу, здійснивши порівняльний аналіз різноманітних текстів. Навіть у Західній Європі, де філологічна наука була достатньо розвинутою, у той час подібну роботу ніхто не робив. Хто зійснював укладання й редагування Острозької Біблії, на жаль, невідомо. Ймовірно, ця робота здійснювалася під керівництвом Герасима Даниловича Смотрицького, який був автором віршованих та прозових передмов до Острозької Біблії [53, 28]. Про нього відомо, що походив він зі православної священницької родини. Його батько, дяк Данило, переписував книги. Зокрема, збереглася переписана ним у Смотричі (біля Кам’янця-Подільського) збірник для отця Василія. Син Герасима, Мелетій, у полемічному творі “Оборона Верифікації” пише, що його батько був писарем при трьох кам’янецьких старостах.\nСудячи з усього. Не виключено, що ці книжники могли спілкуватися й виношували ідею видати повний текста Біблії на старослов’янській мові. Ймовірно, десь у середині 70-их рр. ХVІ ст. Г.Смотрицький перебрався до Острога на запрошення князя В.Острозького, де здійснював редагування Біблії. Водночас він працював у Острозькій академії ректором. У 1587 р. Г.Смотрицький видав збірник полемічних творів, куди ввійшли “Ключ царства небесного” й “Календар римський новий”. Також З.Копистенський у «Палінодії» пише, що Г.Смотрицький був автором поетичних творів.\nБез сумніву, він був досить освіченою людиною. Володів як старослов’янською, так і тогочасною “руською” книжною мовою. Його передмова до “Ключа царства небесного” дає підстави вважати, що знав він грецьку та арабську мови. Можливо, також володів латинською. До укладачів Острозької Біблії можна віднести Тимофія Михайловича. У 1580 р. він видав “Книжка, собраніе вещей нужнійших вькратці скораго обрітенія в Книзе новаго завіта”. Це був алфавітно-предметний покажчик до Нового Завіту. Укласти його могла лише та людина,яка добре знала новозавітні тексти. Очевидно, саме він працював над редагував Нового Завіту до Острозької Біблії. Про цього автора практично нічого невідомо. Є згадка про Тимофія, архимандрита Дорогобузького, який був учасником Брестського антикатолицького собору в 1596 р. Як відомо, Дорогобуж знаходився у володіннях князя В.Острозького. Не виключено, що Тимофій Михайлович після своєї роботи над Острозькою Біблією міг отримати сан архимандрита зазначеного монастиря. До ймовірних укладачів Острозької Біблії варто віднести також і Василя Суразького, якого дослідники ототожнюють із Малюшицьким Василем Андрійовичем. Останній народився у сім’ї королівського писаря Андрія Івановича, власника села, а потім містечка Суража. У 1588 р. у Острозі В.Малюшиццький створив “Книжицю у восьми розділах” (у літературі цей твір часто фігурує під назвою “Про єдину істинну православну віру”). Це був перший грунтовний теологічний твір, який виник у середовищі острозьких книжників як результат полеміки православних з католиками та протестантами. Вважається, що В.Малюшицький переписав та уклав Маргарита (1595) й Псалтиря із возслідуванням (1598). Зрозуміло, така людина добре орієнтувалася в біблійній літературі, мала відповідну книжну підготовку й могла зробити свій внесок у справу підготовки до видання Острозької Біблії.\nСхоже, біблійні книгии друкували не в звичайнім порядку, а в міру виправлення тексту. Тому Острозька Біблія складається з п’яти частин, з окремою пагінацією кожної (276, 180, 30, 56 і 78). До цього ще треба додати 8 листів передмов. Отже, її об’єм 628 листів, чи 1256 сторінок. Біблію прикрашено різними гравюрами. Проте ці графічні прикраси надто скромні. Для друкування тексту був відлитий особливий шрифт - дуже дрібний у ті часи (в 24,8 мм). Однак виразний і гарний, що засвідчує високу майстерність друкарів. Щодо початкових (заголовних) букв Острозької Біблії, то вони дещо нагадували великі букви Скориненських видань. Відомі два видання Біблії - 1580 і 1581 р. Вони майже однакові: заголовний лист один, із зазначенням 1581 р., ті самі передмови. Основна відмінність - післямови друкаря І.Федоровича в обох виданнях різні, часом помічається різниця в шрифті, складах і прикрасах [43, 94]. Поява Острозької Біблії, як справедливо зазначає І.Огієнко, стало величезною подією “не тільки в історії української культури, але і в культурі загально-слов’янській” [47, 151]. Дослідники звертають увагу на те, що мова Біблії в своїй основі була старослов’янською (чи церковнослов’янською). На це було ряд причин. Дане видання було розраховане не лише на Україну, а й на весь православно-слов’янський світ. Тут і далі мовою церкви та елітарної культури виступала старослов’янська мова (навіть не зважаюччи на те, що вона не була належним чином унормована). Значення цієї мови зросло в умовах ХVІ ст., коли загострилося конфесійне протистояння. Православні зазнавали значного тиску з боку мусульман, католиків і протестантів. Наступ конфесійних противників вівся й на використання старослов’янської мови. Наприклад, єзуїт Петро Скарга у своєму полемічному трактаті “Про єдність церкви божої…” звертав увагу на те, що дана мова є малопридатною для її використання в богословській сфері. В таких умовах для православних консерватизм, у т.ч. й у мовному питанні, став своєрідним бастіоном - особливо в плані захисту від католицизму й протестантизму. Також варто мати на увазі, що в той час не існувало добрих перекладів біблійних текстів народними слов’янськими мовами. Відповідно, не було людей, які б могли якісно робити цю справу. Очевидно, певну роль відіграв і суб’єктивний чинник. Іван Федорович, роль якого у виданні Острозької Біблії, була далеко не останньою, належав до своєрідних православно-слов’янських “інтернаціоналістів”. Він не був закорінений у якусь місцеву традицію і вважав себе “громадянином” православно-слов’янського світу. Тому він використовував цю мову в своїх друках. І все ж мова Острозької Бібліії дещо різнилася від “класичних” текстів старослов’янською мовою. «Острізькі коректори, - цілком справедливо зазначав І.Огієнко, - добре знали, що широке громадянство не розуміє вже старої церковно-слов’янської мови, а тому часто змінювали незрозумілі слова на ясніші, а давні форми на нові. Через це Острізька Біблія поширила до деякої міри нову редакцію церковної мови, трохи наближену до живої».\nДослідник звертає увагу на долю Острозької Біблії, на те, що вона фактично стала канонічною для православних слов’ян, а також отримала визнання серед українських та білоруських греко-католиків. Тому тут є доречним навести міркування сучасного дослідника Острозької Біблії Р.Торконяка: “Острозькі вчені поступали за науковими канонами свого часу і підготували переклад високої якості, який у своїй науковій основі не тільки не поступався кращим перекладам того часу, а був рівноцінним або й перевищував. Ми могли б їхню працю окреслити, як наукову спробу видати з оригіналів виправлене Святе Письмо. Подібну працю в тих часах робила лише римо-католицька церква, яка підготувала Сиксто-Клементинське видання Вульгати. І так як видання Вульгати, видане в 1592 році, стало міродайним для їхньої церкви до найновіших часів, так і Острозька Біблія стала міродайною для всіх слов’ян” [49, 12]. Незважаючи на те, що Острозьку Біблію до друку готували різні фахівці (знавці сакральних мов та біблійних текстів, учені-філологи, майстри друкарської справи), все таки головну роль у її появі відіграв князь Острозький. Саме він виділив зумів зібрати вчених редакторів, запросив до себе друкаря І.Федоровича. За його завданням збиралися біблійні тексти з різних країн. Зрештою, він виділив великі кошти для роботи над Біблією і для її друкування. В.Острозький виступив у ролі вдумливого, далекоглядного мецената, який з великою користю вклав гроші в потрібну справу. Що спонукало князя це зробити? Мотиви цього вчинку (принаймні, частково) були пояснені в передмові до Біблії, написаній від його імені. Князь говорив, що відважився на видання Святого Письма, сподіваючись на милосердя Боже, “знаючи, що нелегко людям спастися”, хіба що збереженням його “заповідей з вірою” [49, 13]. Треба мати на увазі, що для людей епохи Середньовіччя питання спасіння, потойбічного життя не було чимось абстракним. Люди того часу глибоко переймалися цією проблемою. З цією метою вони жертвували кошти на церкву, будували храми, фундували монастирі тощо. Для В.Острозького видання Біблії передусім було богоугодною справою. Це був дещо модернізований погляд на справу спасіння. Так, у період Середньовіччя богоугодною справою вважалося переписування Священного Писання. Князь же переносить цю богоугодність на друкування біблійних книг. Він каже, що перш ніж відійти на той світ, хоче залишити “духовний дар”, видрукуване Святе Письмо, яке дане людям Богом для спасіння. Водночас князь звертає увагу на справи земні, власне, на міжконфесійну боротьбу, що точилася в той час на українських землях: “…коли я побачив, що Христову Церкву, яка його чесною кров’ю викуплена від клятви закону з усіх сторін топчуть ввороги-противники і її пожирають безпощадні вовки, які прийшли у світ, тоді я згадав слова пророка, які колись вимовив Господь наш Ісус Христос: “Ревність твого дому з’їла мене”. Бо кого з вас, що вірні та побожні не огорнув жах, коли бачите, що древня Христова Церква клониться до упадку, або хто не відчує впокорення і не засмутиться, бачачи, що Богом засаджений виноградник обскубує кожний, хто йде дорогою, тому що знищена його огорожа і на ньому пасеться дикий осел, і його погриз дик польовий. І ніхто не спроможний протистояти його люті через брак духовної зброї, якою є Слово боже. Або в кого серце не сповниться жалощами і хто не заплаче, дивлячись на руїну Христової Церкви і в землю затоптану її хвалу, і бачить, як жорстокі вовки безпощадно граблять і розганяють стадо христоввих овець. Адже нас оточили різні вороги і різнородні нещастя” [49, 13]. Про переслідування “Христової Церкви” автор говорить досить абстрактно. Але, в принципі, не так то вже й складно розшифрувати те, про що тут йдеться. Під “Христовою Церквою”, звісно, розумілося православ’я, яке в той час на українських землях переживало кризу й здавало свої позиції католикам та протестантам. Саме католики й протестанти алегорично іменувалися “жорстокими вовками”. Звісно, мотиви, що змусили князя звернутися до видання Острозької Біблії подані з доволі суб’єктивної позиції. І це зрозуміло. Хоча можна не сумніватися, що мотиви особистого спасіння, яке він сподівався отримати завдяки здійсненню богоугодних справ, у т.ч. й друку Біблії, а також намагання зміцнити позиції православної церкви, покровителем якої в Речі Посполитій він офіційно вважався, стояли на першому місці. Однак певну роль міг відіграти в цій справі й “магнатський гонор”. Князю важливо було зробити таку справу, завдяки якій про нього б заговорили, зріс його престиж та й завдяки якій він би залишив про себе пам’ять нащадкам. Про це (хай навіть дещо завуальовано) йдеться в передмові. До того ж перед очима В.Острозького був яскравий приклад. Десь у 1553 р. покровитель реформаторів-кальвіністів у Великому князівстві Литовському Миколай Радзивіл у Бресті заснував протестантську громаду, а також своєрідний культурний осередок кальвіністів. Тут були зібрані їхні вчені-богослови, а також почала функціонувати друкарня. Власне, подібний осередок (але вже православний) був створений В.Острозьким у середині 70-их рр. ХVІ ст. в Острозі. Головною справою берестейського кальвіністського осередку була підготовка до друку повного тексту Біблії польською мовою. На цю справу пішло близько 6 років. Зрештою в 1563 р. Брестська (чи Радзивілівська) Біблія побачила світ [42, 148]. На видання цієї книги були витрачені величезні кошти. Й видана вона була відносно великим накладом. Князі Острозькі й Раздивіли знаходилися в родинних стосунках. Тому закономірно, що В.Острозький не хотів відставати від своїх родичів. І це могло бути одним із чинників, які призвели до того, що він все таки створив у Острозі гурток вчених, які працювали над укладенням Біблії старослов’янською мовою. Ймовірно, після випуску в світ Острозької Біблії в І.Федоровича виникли певні непорозуміння з князем В.Острозьким. Тому друкар повернувся до Львова. Із собою узяв чимало неповних примірників, які додруковував і продавав у цьому місті. Після смерті, яка сталася орієнтовно в кінці 1583 р., Федорович залишив 120 повних Біблій і 80 неповних. Все це перейшло його наступникам. У 1588 р. друкарню Федоровича та 40 недодрукованих Біблій викупив віленський друкар Кузьма Мамонич. Ці Біблії додруковувалися вже у Вільно. Таким чином постала Віленська Біблія.\nНезадовго після цього перевидання Острозької Біблії було здійснене в Москві, де існували більш сприятливі умови для цього. Сталося це в 1663 р. за царя Олексія Михайловича. Біблія була передрукована з невеликими виправленнями у правописі, щоб наблизити її текст до російського варіанту старослов’янської мови. Це видання отримало назву “пєрвопєчатной” Біблії. Насправді, ж така назва затемнює суть справи. У передмові до цього видання говорилося про “незадовільність” тексту Острозької Біблії. Але водночас вказувалося, що виправлення тексту вимагає часу, умілих редакторів і т.п. У той час в Московському царстві не було людей, які б могли здійснювати редагування біблійних текстів. З часом таких спеціалістів почали запрошуувати з України. Цікаво ввідзначити, що видання “пєрвопєчатной” Біблії було здійснено без благословення тодішнього московського патріарха Никона. Зроблено це було за наполяганням царя, а також згодою митрополитів та єпископів.\nУ 1674 р. собор Російської православної церкви постановив здійснити переклад Біблії на основі грецьких текстів. Займався цією справою виходець із України Епіфаній Славинецький. Однак цю справу він так і не довів до завершення. Ще одна спроба здійснити переклад Біблії старослов’янською мовою була здійснена за часів Петра І. У 1712 р. він видав указ про те, щоб звірити пєрвопєчатную Біблію із грецькими текстами. Знову ж таки цією справою займалися вихідці з України Феофілакт Лопатинський та Софроній Ліхуд. Нагляд за цією роботою було доручено українцю, митрополиту рязанському Стефану (Яворському). Робота над Біблією тривала біля семи років (з 1714 по 1720 рр.). Попередній старослов’янський переклад всіх старозавітних канонічних книг, окрім Псалтиря, був звірений із Септуагінтою. Лише деякі з неканонічних книг (Товіт, Юдіф), початково перекладені з латинської Вульгати, з нею ж і були звірені. Було вказано на найбільш значні розходження між старослов’янським текстом та грецьким. У окремих місцях, де існували труднощі для ясного перекладу з грецької, на полях давався переклад з латинського чи єврейського, а подекуди навіть з халдейського, арабського, сірійського й самарітянського перекладів. Був також введений поділ глав на вірші. Главам значної частини старозавітних книг були дані заголовки, які запозичили з латинської Біблії. Також у тексті давалося пояснення єврейських та інших слів, які залишилися без перекладу. Рукописний переклад Ф.Лопатинського й С.Ліхуда складався із 8 томів. Його передали до друку. Однак у силу різних обставин, зокрема, смерті Петра І, цей переклад так і не був надрукований . У наступні десятиліття в Росії постійно зверталися до питань виправлення тексту Біблії та її видання. З приводу цього виникали різноманітні дискусії. Проте справу було доведено до завершення лише в середині ХVІІІ ст. У 1747 р. роботу над редагуванням старослов’янського тексту Біблії було доручено Варлааму Лящевському та Гедеону Слонімському, які були викладачами в Києво-Могилянській академії. Завершили вони свою працю в 1751 р. Ці редактори звірили всі книги Біблії із грецьким текстом. Тим не менше, в основі їхнього перекладу все таки лежав текст Острозької Біблії. 18 грудня 1751 р. з’явилася друком виправлений В.Лящевським та Г.Слонімським переклад біблійних книг. Це видання отримало назву Єлизаветинської Біблії. Остання була взята за основу для Почаївської Біблії 1798 р., яку надрукували греко-католики. Вона вийшла в п’яти томах великого формату. У цій книзі супроводжувався маргінальними коментарями та підтекстовими примітками. Даний Біблії, але вже з ілюстраціями, був перевиданий у Перемишля в 1859 р. Отже, нинішній канонічний текст Біблії цієї церкви - фактично Острозька Біблія з певними редакційними правками. При чому ці редакційні правки часто робилися українськими руками. Тому маю право сказати: саме українці створили для православних росіян їхню канонічну Біблію.\nУ богослужінні в українців, як і в інших православних народів Східної Європи, церковнослов'янська мова здавна відігравала таку роль, як латинська у богослужінні католиків. Збереглась вона як літургійна і в католиків східного (візантійського) обряду. Зрозуміло, що церковнослов'янською друкувалася і головна для християн книга — Біблія. Поява 1581 р. Острозького видання повного тексту Біблії була визначною подією в церковному і культурному житті не лише українців, а й сусідніх православних народів. Попри високий рівень філологічного опрацювання цього видання, за Петра Могили було розпочато нове редагування тексту Біблії з метою його подальшого вдосконалення. Ця робота, однак, не була завершена, і друге в Україні повне видання церковнослов'янської Біблії вийшло у друкарні Києво-Печерської лаври 1758 р. Кияни на той час не мали іншої можливості, як тільки передрукувати текст московського видання 1756 р. Інша річ, що це видання повторювало текст опрацьованої українськими книжниками єлизаветинської Біблії 1751 р., в основі якої лежала московська Біблія 1663 р., а та, в свою чергу, як було підкреслено в її передмові, була лише передруком "с готоваго перевода князя Константина Острожскаго печати неизменно, кроме орфографии и некоторых вмале имен и речений". Передруки тексту Острозької Біблії сприяли тому, що використаний у ній варіант церковнослов'янської мови став найавторитетнішим. За цим текстом почали вживатися і прислів'я та афоризми біблійного походження. Біблія в Києво-Печерській лаврі видавалася ще (судячи з кількості збережених примірників, меншими тиражами) 1779 р. у великому форматі, а 1788 р. — у зменшеному. Істотним внеском у спробу подальшого розповсюдження біблійних книг стало почаївське видання Біблії 1798 р. Цікаво, що з якійсь незначній частині примірників зазначалося, що книжка видається "по велінію, данном в Санкт-Петербурзі 1797, сентября дня 14». Напевне, уніатська Почаївська друкарня вмістила ці слова, щоб не мати перешкод у розповсюдженні книги у межах Російської імперії.\nВидання Біблії в перекладі Куліша — Пулюя було вже вичерпане, а передруковувати його не видавалося розважним, бо українська мова за останні десятиліття значно розвинулася і збагатилася, тому Британське Біблійне Товариство замовило Іванові Огієнку (він же митрополит Іларіон) новий переклад канонічної Біблії у 1936 році. Стокгольмське Товариство для поширення Євангелії в СРСР видало в 1942 році Новий Заповіт і Псалтир у перекладі професора Івана Огієнка (в 1955 р. — митрополит Іларіон) закінчив увесь переклад Біблії для Британського Біблійного Товариства. Сьогоднішній варіант, яким користуються всі протестантські церкви і частково православні і греко-католицька був виданий у 1962 р.\nУкраїнські церкви об'єднали свої перекладацькі зусилля, щоб створити сучасний, загальноприйнятний переклад Слова Божого. Так у 1997 році перекладачі під головуванням архімандрита Рафаїла Турконяка завершили переклад Нового Завіту. Перекладання Старого Завіту завершене у 2007 році. Біблія перекладу О. Бачинського видавалась як «Новий Завіт» і «Псалтирь» (Львів, 1903 рік), а також як «Святе Письмо Старого і Нового Завіта» (1900—1908 роки) церковнослов'янським текстом з поясненням Іоанна Бартошевського. З-за свого формату та зовнішнього вигляду переклад Бачинського не знайшов поширення серед народних кіл.\nПереклад Л. Герасимчука «Новий Заповіт. Четвероєвангеліє» і «Апокаліпсис Івана Богослова» опублікований в журналі «Вітчизна» (1990 рік) Апокаліпсис був друкований двічі, але не у «Вітчизні», а в «Україні» та в «Українських проблемах». Це різні редакції. У «Березолі» друкувалися «Звершення апостолів». У «Всесвіті» друкувалася «Гексапсальма». «Псальма розіп'яття» виходила окремим виданням у дитячому фонді. Видано також два позаконфесійних перекази Біблії.\nПовний переклад, здійснений прозаїком і перекладачем О.Гижею. За словами перекладача, переклади Пантелеймона Куліша, Івана Огієнка чи І. Хоменка в силу певних історичних обставин позначені цілим рядом мовностилістичних і текстологічних проблем, що й спонукало його до роботи над новітнім перекладом. Переклад українською мовою російської Синодальної Біблії здійснений під керівництвом Патріарха УПЦ-КП Філарета.\nМаркіян Шашкевич протягом 1811-1834рр. ретельно працював над Псалмами і євангелієм від Матвія та Марка. Найбільше поета захопили «Давидові псалми», хоча в прикінцевому варіанті інтерпретував їх довільно. «Давидові псалми» в перекладі Шашкевича одержали назву «Русланові псалми». Характерна їхня особливість – вони значно коротші від оригінальних і за своєю композицією скоріше нагадують сонети: наприкінці кожного псалму подається своєрідний ключ до розуміння викладених попереду думок. І ще одна відмінність його перекладу «Псалмів»: прагнучи наблизити їх зміст до простого галицького читача, низці сюжетів перекладач надав виразно національного характеру. За життя Маркіяна Шашкевича спроби його перекладів Святого письма тогочасною галицькою мовою не побачив світ. Хочу згадати про ще одну маловідому спробу перекласти Святе Письмо рідною мовою, здійснену українським письменником і фольклористом Володимиром Александровим. За фахом він був військовим лікарем, за чином – генералом, а в душі – українським патріотом. Це й спонукало його у віці 53 роки засісти за вивченням староєврейської мови, аби з оригінальних текстів створити україномовну версію біблійної історії. Свій намір йому вдалося реалізувати лише частково. 1877 р. у кількості 20 примірників вийшла друком його «Книга Іова, на малоруську мову переложена». Цей автор також написав кілька віршових переказів біблійних легенд.\nП. Куліш помер 1879 р., не завершивши своєї багаторічної праці. Дружина письменника Ганна Барвінок передала незавершену працю чоловіка на зберігання поміщику Тарновському. Незабаром помер і він, але Тарновський встиг домовитись із І. Нечуєм-Левицьким про закінчення перекладу. Британське Закордонне товариство після неодноразових переговорів з І. Пулієм прийняло до видання під своїм патронатом увесь текст рукопису. Наприкінці 1903 р. у Відні давноочікувана книга побачила світ. На твердій обкладинці її було витіснено українські слова: «Святе Письмо Старого і Нового Завіту. Переклад П. О. Куліша, І. С. Левицького і І. Пулюя. Відень, 1903». Проте в умовах дії Емського антиукраїнського цензурного циркуляру жоден примірник не можна було офіційно ввезти до Росії.\n1.Новий Заповіт; 2.Псалтир; 3.Старий Заповіт.\nЗавершуючи свою роботу, я хочу зробити висновки, що як не тяжко було видавцям, перекладачам, але вони йшли до своєї мети. В своїй роботі за розглянула лише декілька історій видання Біблії, що видавалися чи то переписувалися на українській земні. Починаючи з самого коріння – ХІ ст. – Остромирове Євангеліє – найвидатніша пам’ятка старослов’янського письменства в давньоруській редакції. Саме слово Боже вважається чи не найстарішою книгою на Русі. Перша Біблія, що прийшла на українську землю була – Пересопницьке Євангеліє. Дякуючи замовникам і меценатам – Анастасія Юріївна Заславська-Гольшанська, Іван Федорович та Євдокія Чарторийські, й писцю – Михайлу Василієвичу – саме цим людям ми уклінно дякуємо за цей подарунок – Пересопницьке Євангеліє. Не обійшлося й без Івана Федорова, що 1581 року подарував українській землі щедрий наклад Острозької Біблії, що й дотепер дивує своєю могутньою красою. Це все були несміливі перші кроки Біблії у світ української культури. Далі йшли вже серйозні заяви на існування україномовного Слова Божого. В своїй роботі я намагалась дослідити й особливості оформлення, правописання, й не закривала очі на іронію долі, що так і сміялася над перекладачами, не даючи вільно дихати українським митцям і служителям Богу спокійно докінчити діло свого життя.\n35. Бондар Н. П. Острозькі видання у колекції кириличних видань НБУВ // Бібліотечний вісник. – 1998. – № 4. – С. 22. 36. Бондар Н. П. Унікальний примірник острозької Біблії 1581 р. з фондів НБУВ // Волинська книга: Історія, дослідження, колекціонування: Наук. зб. – Вип. 1. – Острог, 2005. – С. 39–44.\n37. Бондар Н. П. Ілюстровані примірники острозької Біблії 1581 р. із зібрання НБУВ як джерело дослідження перших естампних східнослов’янських гравюр // Рукописна і стародрукована книга: Міжнародна наукова конференція, Львів 23–25 квітня 2004. – Львів, 2006 – С. 11–18. 38. Ковальчук Г. І., Бондар Н. П., Кисельов Р. Є. Острозькій Біблії – 420 // Бібліотечний вісник. – 2001. – № 6. – С. 48–51. 39. Шамрай М. А. Провенієнції у виданнях Острозької та Дерманської друкарень (За матеріалами фонду Відділу стародруків ЦНБ АН України) // Український археографічний щорічник. Нова серія. – К.: Наук. думка, 1993. – Вип. 2. – С. 48–53.\n51. Исаевич Я.Д. Новое об Иване Федорове // Вопросы истории. - 1979. - №9. - С.172-173; 52. Огієнко І. Історія українського друкарства. - К.: Либідь, 1994. - С.194.\n57. Біблія перекладу Куліша, 1947 рік. 58. Переклад Хоменка, 1991, Про Біблію, С. 16\n61. Переводы Библии и их значения в развитии духовной культуры славян: Материалы Междунар. Библ. Конф. 1990 г., посвященной семидесятилетию Рус. Библ. Комис.//Ин-т Библ. Текстологии и Библ. Пер. Санкт-Перербург. гос. Ун-та в др.; (Редкал.: П.А. Дмитриев и др.). – Спб.: изд-во Санкт-Перербург. у-та, 1994. – 157 с. 62. Лазарев А.С. Расшифрованная Библия, или Реквием цивилизации.- К.: А.С.К., 2002 .- С. 1061\n64. Надія Музинчук Остромирове Євангеліє// «Громада» №5 вересень-жовтень 2006. 65. І. Огієнко „Українська культура” К., 1918 р.


Зайти на офіційний сайт www.pearsonvue.com.\nВибрати вкладку «For Test Takers» https://home.pearsonvue.com/test-taker.aspx.\nОбрати необхідного вендора.\nПерейти за посиланням «Create Account», ввести необхідні дані.\nІнструкція внесення даних:\nПоля First Name/Given Name і Last Name/Surname/Family Name необхідно заповнювати латинськими літерами відповідно до правильної транслітерації імені та прізвища.\nВвести адресу і телефон. Відповісти на додаткові питання.\nПісля успішного закінчення реєстрації на вказану поштову скриньку прийде повідомлення з тимчасовим паролем. При першій реєстрації в системі буде затребувана зміна пароля.\nПісля реєстрації на сайті Pearson VUE вибрати необхідний іспит і зробити його оплату. Аби призначити екзамен в персональному розділі, оберіть пункт меню «Schedule Exams».\nВибрати мову іспиту, натиснути «Next».\nОбрати зі списку найближчий сертифікаційний центр. Натиснути «Next». Далі календарі вибрати дату і час іспиту, підтверджуючи по черзі спочатку дату, потім час, кнопкою «Select Appointment».\nПрийняти умови угоди про «Сертифікації і конфіденційності». Перевірити отриману інформацію про вибраний іспит (код іспиту, сертифікаційний центр, дата і час), ввести код ваучера на знижку (якщо такий є) і перейти до оплати іспиту.\nОплачувати іспит можна міжнародними пластиковими картами American Express, JCB, MasterCard і VISA.\nУ підтвердження реєстрації на ваш email прийде лист «Order Confirmation».


Поради кухаря. Топ 8 хитрощів запікання у фользі - Українська газета в Італії\nПоради кухаря. Топ 8 хитрощів запікання у фользі\nРулон фольги – один з тих аксесуарів, без яких не обійтися на кухні. У фользі запікають всео: м’ясо, рибу, птицю, овочі. Завдяки фользі ви зможете урізноманітнити домашню вечерю, пікнік, риболовлю чи полювання.\nУпаковку з фольги можна використовувати замість посуду, яку не потрібно мити. Їжа, приготовлена у фользі, за смаком нагадує тушковану. Завдяки фользі м’ясо не контактує з вогнем і тому не обгорає, а пара і сік, що виділяються в процесі приготування,роблять страву соковитою, завдяки герметичній упаковці.\n– Як довго готувати у фользі? –\nСередній час приготування м’яса у фользі – 15-30 хвилин при температурі 190-200 градусів Цельсія. Якщо температура є нижчою, час приготування збільшується, проте зменшується ризик того, що ви “перетримаєте” м’ясо, і воно стане занадто сухим.\n– Що запікати? –\nДля запікання намагайтеся брати м’ясо без кісток. Якщо це неможливо, простежте за тим, щоб кістки не випирали, інакше фольга порветься.\nЧитайте також: “Італійська кухня” – дотепний вірш в якому українці в Італії впізнають себе\n– Вибір фольги –\nДля запікання на вугіллі краще підходить товста фольга – так буде менше ризику, що вона порветься. В крайньому випадку можна взяти звичайну фольгу, складену в два-три шари. Під час загортання м’яса приділіть особливу увагу герметичності, щоб вугілля і сажа не потрапляли всередину, а сік не витікав назовні.\n– Порядок закладки інгредієнтів –\nДля того, щоб м’ясо краще пропеклося і просочилося ароматом спецій і овочів, надріжте його поверхню ножем хрест-навхрест. Кладіть спочатку овочі та кільця цибулі, а зверху – м’ясо, натерте приправами і часником. Так м’ясо не пригорить і максимально просочиться паром від овочів.\nЧитайте також: 12 простих і розкішних закусок із сала\n– Як правильно загортати у фольгу? —\nЗагортаючи м’ясо, уважно стежте, щоб фольга була матовою стороною зовні, а блискучою – всередині. Складіть листок фольги навпіл, покладіть овочі і м’ясо всередину якомога ближче до згину. Загорніть край, паралельний згину, потім загорніть краї по бічних сторонах. Притисніть щоб вийшов пакет. Така упаковка покаже вам коли м’ясо готове – вона надується, а згини почорніють.\n– З повітрям і без –\nЗапікаючи м’ясо або рибу, намагайтеся, щоб фольга щільно прилягала до поверхні продукту під час його упаковки. Для запіканні овочів, навпаки, залишайте трохи повітря – таким чином, овочі добре пропаряться і не пригорять.\nЧитайте також: Україна увійшла в топ-20 країн із найсмачнішою в світі кухнею\n– Боротьба із зайвим жиром –\nДля запікання у вугіллі дочекайтеся, поки воно злегка охолоне – так ви зможете зарити пакети в вугілля, не побоюючись, що продукти пригорять. Якщо ж вугілля занадто гаряче, а чекати не хочеться, найкращий спосіб приготування – поставити пакети збоку від нього.\n– Не забудьте про скоринку –\nЩоб на м’ясі вийшла рум’яна скоринка, розгорніть фольгу і запікайте ще 5-10 хвилин. Розгортаючи фольгу, будьте обережні, щоб не обпектися паром, як тільки буде порушена герметичність.\nІловайськ – лицарі неба. Прем’єрний показ фільму в Анконі\nPrevious article Іловайськ – лицарі неба. Війну в Україні покажуть в Анконі\nNext article Посеред вулиць Мілана створили підземні кімнати під люками\nПосеред вулиць Мілана створили підземні кімнати під люками


Салат з восьминогом та апельсином | www.treska.com.ua Салат з восьминогом та апельсином – www.treska.com.ua Салат з восьминогом та апельсином – www.treska.com.ua\nДієтична їжа, Риба й морепродукти, Салати та соуси до них, Швидко та смачно / Липень 10, 2019 No Comments 0 Likes\nТак, я розумію, що восьминоги не продаються в нас у кожному магазині. А якщо й продаються, то дуже сумнівної якості.\nАле я спрдіваюсь, що цим літом (а може наступним, а може й не літом) ви опинитесь в якійсь спекотній країні, де восьминогів можна купити за дуже адекватні гроші. Після цього ви згадаєте мій рецепт і зайдете за цим посиланням!\nДоречі, у подібних ситуаціях раджу вам також адріатичний салат с кальмарами. Й саме з кальмарами свіжого вилову – надзвичайний смак!\nА надихнув мене на салат з восьминогом та апельсином ресторан Da Romina у місті Rapallo (Італія, Лігурія). Саме там я скуштувала поєднання восьминогів та апельсину – і закохалась!\n2 восьминога середнього розміру (трохи більше долоні)\n1 помідор червону кольору\n1 болгарський перець жовтого чи зеленого кольору\n2 жмені руколи (біля 30 г)\nБіла салатна цибулина невеликого розміру\n½ ч.ложки сушеного базиліку\nСік ½ невеликого лимону\n2 ст.ложки оливкової олії extra virgin\nЦибулю нарізати максимально тонкими напівкільцями. Додати лимонний сік, сіль, базилік та ретельно перем’яти руками. Залишити маринуватися.\nВосьминогів опустити в окріп на 20 секунд. Дістати, дати охолонути, очистити від верхньої плівки. Якщо зі щупальців та присосок плівка погано знімається, просто залиште її – в цьому місці вона не буде жорсткою. Потім восьминогів опустити в окріп та варити 2-3 хвилини. Якщо вчасно не дістати восьминогів з окропу, вони стануть резиновими. В такому випадку варіть їх 40-50 хвилин до м‘якості.\nГотових восьминогів нарізати невеликими шматочками та змішати з маринованою цибулею. Залишити хоча б на 10 хвилин.\nНарізати помідор та перець великими кубиками. Апельсин очистить від шкурки та вирізати апельсинове філе (в ЦЬОМУ рецепті є детальний опису як це робити). Із залишків апельсину вижати сік та змішати його з восьминогами.\nДо овочів додати руколу, восьминогів з цибулею, апельсини і оливкову олію. Перемішати. Смачного!\nПтиця, Швидко та смачно / Серпень 16, 2017\nПанкейки з куркою, грибами та секретом\nДесерти, Швидко та смачно / Грудень 2, 2019\nДієтична їжа, Птиця, Салати та соуси до них, Фітнес їжа / Березень 27, 2017


Карантин в Україні таки ввели: з 12 березня й до 3 квітня | Журнал «Fostylen» (Фостайлен)\nГлавная / Здоров’я / Карантин в Україні таки ввели: з 12 березня й до 3 квітня\nКарантин в Україні таки ввели: з 12 березня й до 3 квітня\nВідповідне рішення було прийнято на позачерговому засіданні Кабміну\nЗ четверга, 12 березня, на території всієї України вводиться тритижневий карантин для того, щоб уникнути поширення коронавіруса в країні. Про це на своїй сторінці в Facebook написала народний депутат Вікторія Сюмар.\nЗа її словами, карантин передбачає:\n– закриття навчальних закладів\n– заборону масових зібрань понад 200 осіб. Це стосується і спортивних заходів (які можуть без глядачів відбуватися, і культурних заходів. Засідання Верховної Ради залишили)\n– закриття авіасполучення з деякими країнами.\nТакож буде закрита велика частина КПП: з 219 залишиться 49. У них будуть обладнані місця для карантину.\nУряд виділив також 100 млн гривень на закупівлю товарів індивідуального захисту в приватних внутрішніх компаній.\nЧитайте также: В Італії від коронавіруса померла шоста людина\n– На наше запитання про наявність масок, міністр охорони здоров’я сказав, що є в наявності 15 млн штук. Залишилося зрозуміти де вони є, – підкреслила Сюмар.\n10 березня про можливе введення карантину користувачі відразу декількох Telegram-каналів. Вони повідомляли, що 11 березня уряд розгляне питання про введення карантину в навчальних закладах на загальнонаціональному рівні та заборони на проведення спортивних змагань та інших масових заходів. Нібито влада ухвалить ряд обмежень на території України у зв’язку з поширенням коронавіруса.\nУвечері 10 березня до Києва надійшли швидкісні тести на діагностування коронавіруса. У столиці отримали 1,2 тис. тест-систем, до кінця тижня їх буде 5 тис. Швидкісні тести направлять у 7 базових лікарень для приймання хворих з підозрою на коронавірус.\nЧитайте также: Пожежа в Чорнобилі: в МОЗ порадили не виходити з дому і пити більше води\n11 березня мер Києва Віталій Кличко заявив про введення карантину в Києві. За попередніми даними, карантин буде діяти до кінця березня.\nКрім того, спікер Верховної Ради України Дмитро Разумков підписав розпорядження, в якому “настійно рекомендував” парламентаріям утриматися від відряджень за кордон через епідеміологічну ситуацію у світі. А 10 березня МЗС України звернувся до співвітчизників з проханням утриматися від поїздок до Італії та Ізраїлю.\nFOSTYLEN KIDS Май 2022_curves Читайте также: Коронавірус: що відбувається в Україні та світі 1...\nFOSTYLEN KIDS Май 2022_curves Читайте также: 5 звичок у харчуванні, які допоможуть вам виглядати...