Скачати 418.07 Kb.\nНазва Народний театр та вертеп. Придворний та шкільний театр. Професійний український театр\nРозмір 418.07 Kb.\nТема 9. УКРАЇНСЬКИЙ ТЕАТР. ВІД ДЖЕРЕЛ ДО СУЧАСНОСТІ.\nНародний театр та вертеп.\nПридворний та шкільний театр.\nПрофесійний український театр.\nТеатр на Русі народився в глибокій давнині. Грунтом для цього була виробнича діяльність наших предків-слов'ян. Велику роль в розвитку елементів театру в складну систему народної демократичної творчості відіграли численні обряди, обрядові дійства і народні свята. Пройшовши багатовіковий шлях самостійного розвитку, народний театр на Русі мав великий вплив на театр професійний. Без народного театру, без врахування його досвіду, без його підґрунтя професійний театр Русі не зміг би в такий історично короткий період свого існування піднятися до світових висот.\nПерші обрядові дійства були пов'язані зі стародавніми образами, ігрищами святами. Під час полювання і після нього люди виконували магічні дії, які з часом стали елементом народного театру. З виникненням землеробства з'явилися ігрові дійства, які були своєрідним святковим ритуалом, присвяченим закінченню польових робіт. До наших днів дійшли хороводні ігри "Льонок", учасники якої відображали як сіють, збирають і обробляють льон, а також гра-пісня "А ми просо сіяли...".\nПоступово широке розповсюдження дістають різні обряди і обрядові дії, пов'язані зі значними подіями в житті свого роду, такими як перемога над ворогом, весілля, поховання. Більшість істориків культури театрально-драматичну форму признали порівняно пізнім видом мистецтва, лінія розвитку якого починається з обряду. Вперше сформульована була Арістотелем в його "Поетиці", а більш повне вираження знайшла в "Естетиці" Гегеля, а особливо в "Історичній поетиці" А.М.Веселовського. Існують дві театрознавчі концепції одного обряду, які співвідносяться з різними визначеннями театру.\n1-а пов'язана з генетичним спорідненням театру і ритуалу і втішає з еволюційної теорії мистецтва взагалі. Міф, казка, діалог, хорова пісня - є ознаки театру.\n2-га концепція зводиться до того, що обряд має переважно релігійно-магічну, а не видовищну функцію. А з цим важко погодитися. Це можна проілюструвати на прикладі весілля. Тут є гості, які поза дійством. Але дружки, наречена й наречений, їх рідні беруть на себе певну роль і в її рамках діють, не відступаючи Як свідчать вчені "театральним" інваріантом обряду, народних ігор і театру, які переводять їх в явище театру взагалі є гра. Гра тут виступає як знакова система театрального порядку визначається двома ознаками:\n2. дійством, тобто перевтіленням з розподілом ролей.\nГра потребує входження в роль, одночасне існування у світі надуманому і реальному. Здібність людини до зображенню, перетворенню, новородженню дійсності в якості іншого світу, до втілення образів художнього уявлення відбувається тут за особистими законами театру, сценічного мистецтва. Мікроструктура гри - це людина, яка грає (актор, репрезентуюча його лялька, учасник обрядової дії і таке ін.), в якій поєднані і твір і його інтерпретатор. Гра виникає там де людина під час створює з Я - не Я. Для цього є багато ігрових прийомів і засобів: міміка, жести, мовні інтонації, зовнішні фактори такі як обстановка, декорації, бутафорія, костюми, маска і таке інше.\nДля учасників обряду іноді було необхідно перевтілюватися (або в роль людини або тварини), іноді ні. В останньому році вони залучалися до дії, не створюючи образу. Якщо, народні ігри мали примітивну драматургію, то обряди або обрядові свята мали складну драматургічну основу і багатий театрально-символічний ряд дій.\nЗ давніх давен на Київській Русі існували календарні і землеробські свята Всі вони мали багату символіку, драматургію, ігрову основу. Особливо треба відмінити новорічні свята, оспівані поетами і письменниками. Ми не будемо розглядати суть і зміст всього новорічного циклу. Це справа народознавців. Але з точки зору театрального видовища - новорічні свята, святки, як їх називали в стародавній Русі –розглянемо. До нас дійшла Новорічна вистава під назвою "Коза" і "Меланка" Звичай "водити козу" відомий в Україні давно. Він бере початок з язичницьких часів. Сапральний характер цього обряду полягає у магічних закликаннях до природи, яка б допомогла і зібрати добрий врожай. Хлопець одягнений Дідом вів за мотузок козу-хлопця. Вистава "Коза" складалася з декількох епізодів.\nІ. Дотепний, юморний Дід заходив у хату і питав: "Чи можна грати "Козу?"\nЯкщо хазяїн дозволяв, то Дід гукав Козу:\nОй, козо-козо, козо-небого,\nПоскачи хазяїну трохи-немного.\nII. Заходили ряджені і Коза Коза витанцьовувала, погрожувала рогами. Дід давав їй понюхати тютюну. Коза чхала на Діда, той бив її ціпком, коза занедужала. Дід намагався й підняти.\nIII. Кликав Цигана, тоді фельдшера. Він давав їй ліки, грали музики, коза оживала, зводилася на ноги. Хор приспівував:\nЦя вистава пізніше ввійшла у вертеп. На щедрий вечір і перший день Нового року по хатах водили Меланку Меланка це ім'я головного персонажу вистави. Це ім'я було розповсюджене в Україні, а крім того в релігійному календарі саме 31 грудня відзначається свято Мелани. У виставі, в особах, розігрувалася сценка прибирання хати дівчиною, яка готується зустрічати сватів від нареченого. В ролі Мелани, завжди виступав хлопець, переодягнений у жіноче плаття (одяг) "Меланку" супроводжували ряджені дід, (що нерідко грав Чоловіка Меланки, "Коза", "циган", "єврей", "лікар", "козак" тощо.\nПізніше сценка "Меланка" увійшла теж у вертеп. В розвитку театру велике значення відіграли народні свята. По теорії англійського вченого Д.Фрезера стародавні свята пов'язані з язичним влаштуванням померлого і воскреслого "божества рослинництва". Іноді божество відображала спеціально одягнена людина. Іноді це була лялька або опудало. Смерть божества, його вбивство відображалося в театральному дійстві, щоб потім викликати його воскресіння (аналогічно як природа розквітала повесні), тому що обряд воскресіння уособлював відображення природи, тобто вічний рух всього на землі Розтрощення опудала, ритуальне биття нарядженої богом людини проходило зі сміхом, під загальний радісний гомін учасників. З'являлася сміхова святкова культура. За поняттями наших предків сміх мав особливу силу, яка допомагала швидкому відродженню божества, а разом і відродженню рослинництва, родючості ланів, приплоду тварин.\nПоступово ритуальні дії з опудалом і ряженням втрачали своє магічне значення і перетворювалися у святкові розваги, ігри Замість божеств в центрі свят-ігор з'являлися інші персонажі цар, воєвода, купець, священик…\nБожество замінено було персонажами, які відображали соціальні відношення. В Х столітті язицькі обряди у зв'язку з прийняттям християнства загубили своє магічне значення. І про них мало що відомо. Але виникнення народних вистав-ігор тісно пов'язано з таким типовим для Київської Русі явищем, як скоморошество. Вже в 1037 р коли закінчилося будівництво Київської Софи на одній з фресок ми бачимо скоморохів. Про місце дії вчені сперечаються і досі. Але фактом є те, що на фресках зображені артисти різного жанру. Про походження самого слова "скоморох" існують різні версії (від візантійських слів, арабських, російських), єдиної точки зору вчених немає і досі. Але перше згадування слова "скоморох" було в першому руському літопису 1068р. "Повести временных лет". Але це не означає, що саме скоморошество виникло в цей час. Є певні припущення, що скоморошество виникло (його первісна форма) за часи язичества під час народних гулянь і свят, а характеру свободного юмористичного воно набуло в перехідний період від язичества до християнства.\nТаким чином, початок скоморошества треба шукати в етапі давньослав'янської видовищної культури. А коли скоморохи почали застосовувати у своїх дійствах ряження, то їх програми або виступи мали ознаку театрального видовища. Скоморохи були як постійними мешканцями міст, так і мігрували групами по країні. Серед них особливу роль грали розмовники, які гостріли дотепним словом, могли висміяти боярина, царські порядки, священиків. Крім того, серед скоморохів були музиканти, плясуни, циркачі, вони іноді водили з собою ведмедя, який був дресированим. Його включали у виступи. За свої виступи скоморохи брали платню. На те й жили.\nВідомо, що в 1613 р. при царі Михайлі Федоровиче при його палаці був організований. Потєшний чулан, перетворений при його сині Олексії Михайловичі в Потєшну палату. В багатьох царських святах приймали участь скоморохи. Часто послугами царських скоморохів користувалася свята церква при організації своїх театральних спектаклів. Таким спектаклем, наприклад, був "Пещное действо" - найбільш розвинута і найбагатша театралізованими елементами драма, яка інсценувала біблейську легенду про трьох отроків - Ананії, Азарії. Дійство розігрувалося під різдво. Тут потєшники, які називалися "Халдеями" виконували ролі царських слуг з оточення володаря, які запалювали вогонь у печі для спалення християнських отроків не бажаючих вклонятися язичним богам. Але скоморохи відображали сільських чоловіків, які іронічно відносилися до всього, що проходить по сюжету.\nНайбільш повно комічне мистецтво виявлялося в діяльності особливої групи потєшників -"походних" скоморохів. В їх виставах в найбільш концентрованому виді відображалися не тільки естетичні, а й соціальні думки і прагнення народу. "Походні" скоморохи висміювали духовенство і владу. Вони представляли самих бідних у соціальному портреті країни Вони жили серед народу, пішки йшли через всю країну У великих ігрищах скоморохів, як описує очевидець Адам Омарій, брало участь 5 - поводир ведмедя ляльковий (який представляв комедію про Петрушку (продаж коня цигану) два музиканти. П'ятий стояв подалі і був мехоношею. Він носив мішок (мех, в якому знаходилися музикальні інструменти і складав туди гроші, які подавали Іноді він виконував роль поводиря Кози, яка була символом благополуччя і плодючості.\nСкоморохи, як пише "Повесть временных лет" приймали участь в язичеських "русаліях" (літніх святах). Пізніше скоморохи розігрували цілі спектаклі, які, за свідченням багатьох дослідників, самі є і створювали. Вони мали різний сюжет. Але головну рису й тут було збережено - сатира, гумор, гостра критика. В своїх виступах вони гостро висміювали і конкретних людей, які знущалися над народом, утискували їх. І тому ні богословам, ні знаті це не подобалося.\nПри царі Олексю Михайловичу за дуже гостре слово можна було попасти в тюрму. Він видав указ в 1648р, який вимагав, "чтобы русские православные люди "никаких бесовских див не творили богомерзких и скверных песен не пели, й сами не плясали и в ладоши не били, и всяких бесовских игр не слушали и на качелях не качались и личин на себя никаких не накладовали".\nА ще раніше Митрополіт Іоасаф писав Івану Грозному про скоморохів " бога ради, государь, вели их известь. И тебе, гоударю, великое спасение, бесовская игра их не будет". Так поступово була знижена сміхова народно-театральна культура – скоморошество. Але вона мала своє продовження в інших формах масового театру.\nЗокрема, в народних святах, які, як свідчать етнографи, мистецтвознавці, театрознавці, являють собою театр під відкритим небом або театр просто неба. Одною з частин народних свят були ігри ряджених. Ігри ряджених будувалися на імпровізації, як у театральній дії, так і в рядженій. Ігри ряджених не мали сюжету. Але все ж мали логіку розвитку. Характер - мали сатиричний. Можна вважати, що від них взяли початок фарсові сценки, які ввійшли в склад спектаклів народного театру.\nКоли вище йшлося про те, як обряд розтрощення "божества рослинництва" перетворився в народну гру карнавального розвінчання царя, воєводи, поміщика, купця якраз і малося на увазі про "гру в царі" її багаточисельні варіанти. Суть гри була в тому, що учасники спочатку обирали собі царя і "ходили" під його керівництвом - виконували різні його доручення - потім, в кінці гри, глумилися над ним, били, викривали. Але гра в царі з 1666 року переслідувалася властями. І з часом замість царя героями були воєводи, купці, поміщики.\nПевне значення в розбудові театрального мистецтва мала і така форма народної творчості, як вистава з "вченим" ведмедем. Ведмедя використовували в різних типах видовищ. Наприклад, до XVII ст. були популярні видовищ "ведмежого бою", коли людина з рогатиною або вилами боролася з ведмедем. Місце огороджували. Ведмідь міг боротися також з собакою або іншим звіром обов'язково до смерті одного з них. Але це видовище проіснувало недовго. Найбільш розповсюдженим видовищем була "ведмежа потєха". Сутність цього видовища полягає в тому, що поводир давав ведмедю завдання –показати, як діє та чи інша людина. Вони зверталися до нього з проханням "Ну-ка, Мишенька, покажи как красные девицы-молодицы белятся, румянятся, в зеркальце смотрятся, прихорашиваются". І інші сюжети. І сьогодні такі циркові потіхи дуже популярні.\nНаступним етапом розвитку театрального мистецтва є виникнення такої народної форми театру, як ляльковий театр.\nВЕРТЕП. Вертеп - модель різдвяних ясел. Традиція цього лялькового театру бере початок від західноєвропейського звичаю доби раннього середньовіччя - встановлювати на різдво бутафорські ясла у церквах. За допомогою цього звичаю священики розказували про народження Христа у Хліві. Вертеп був невеликий за розміром і простий за виконанням. Формою він нагадував звичайний ящик без передньої стінки. В середині ящика встановлювали примітивні ляльки, що представляли статичну картину народження Христа. На східній Україні вертеп використовувався як театр ляльок.\nПересувний ляльковий театр-вертеп народився на Україні ще у середині XVII ст. Його створили студенти Києво-Могилянського колегіуму використавши для цього словесні матеріали різдвяної драми про Ірода. Від Українського вертепу веде свій початок російський ляльковий театр "Петрушка" і білоруський "Бетлейка".\n"Український вертеп - писав І Франко - від найдавніших часів мав світський характер, малював типи та ситуації буденного життя". Були вертепи двоповерхові зверху йшли сюжети на тему народження Христа, знизу - побутові сценки. Виникнення лялькового театру в Роси відносять до тої половини XVII ст. і пов'язують з іноземцем Олеарієм, який жив декілька років у Москві. Спочатку ширми не було. Ляльками маніпулювали одна людина. Лялькар обов'язував навкруги тіла простирадлом і піднімав її вверх, закриваючи руки і голову. Але це було початком. Пізніше ляльковий театр дійства назву "театр Петрушкі". Герой лялькових вистав був життєрадісним, розбишкуватим і бесшабашним. Він крім того, відрізнявся лукавством, насмішкуватим розумом. В сценках Петрушка стикався з різними людьми, навіть з чортом і смертю. Але завжди виходив переможцем. Але і сам був переможеним маленькою собачкою, яка хапала його за нім і витаскувала зі сцени. Але це не принижало героя. В цьому - ідея карнавального развінчання. Наступним етапом розбудови театру є поява спектаклів театру живого актора. Початок відносять до 1-ої половини XVIII ст. Найбільш відомим пам'ятником цього періоду є усні народні драми "Лодка", "Аніка - воїн і смерть", "Цар Максиміліан" П'єса "Аніка - воїн і смерть" починається з його виходу. Потім виходить інший персонаж Мориць, який повинен сплатити данину Аніки. Аніка у віршованій формі вимагає борг, накаже його Мориць пропонує битися на мечах і коп'ях. Аніка погоджується і вбиває Мориця. Але з'являється смерть, яка чула як Аніка після перемоги. Мориця похвалявся, що йому вже ніхто не страшний. Він погрожує самої смерті. Але смерть вбиває його за такі слова. А перед цим Аніка просить дати йому життя на 3 роки, якщо ні, то на 3 місяці в крайньому разі на 3 дні. Смерть невмолима. У цій п'єсі виражена глибока ідея всі підвладні смерті, бо це закон життя і смерті. В "Царі Максиміліані" теж простежується ця ідея. Цар хоче судити сина Адольфа за те, що він не хоче молитися старим богам. Три рази просить цар сина відректися від нового світогляду, син відмовляється. Цар хоче захистити місто від "ісполинського рицаря" і кличе Аніку – воїна. Аніка воїн перемагає і дякує йому. Лицар просив не вбивати сина. Цар кличе ката, кат вбиває сина царя і себе. В цей час з'являється Смерть, яка хоче помстити за сина. Цар просить 3 роки життя, 3 місяці, 3 дні, 3 години. Але смерть невблаганна. Дослідники не прийшли до згоди, якої політичної ідеї присвячена п'єса. Можливо вона пов'язана і наштовхує на відношення Петра І з сином знову театр почав працювати тільки при Петрі І. Але це був шкільний театр. Шкільний театр. В 1687 р відкривається театр в Московській слав'яно-греко-латинський академії. Виникає і шкільна драма. Але Московська шкільна драма спиралася на досвід розвитку шкільного театру на Україні. На Русі розвиток шкільного театру пов'язаний з вихідцем з Києво-Могилянської академії - вченим-монахом, політичним діячем, освітянином і поетом Сімсоном Полоцьким.\nВ 1664 році він приїхав до Москви, стає вихователем царських дітей. А, крім цього, займається літературною роботою. Він пише п'єси і вважалося, що своїм художнім якостям були вище всіх п'єс XVII ст. Значне місце в репертуарі шкільного театру, займали п'єси ще одного діяча з України, який став сподвижником Петра І - це видатний діяч культури, епіскоп Феофан Пропович (1681-1736). Ним зокрема була написана п'єса про хрещення Русі - перша історична драма. Актори шкільного театру розглядалися як своєрідні оратори. Вимоги поетики були нормативними і тому точними, кожному почуттю повинні відповідати голос і рух. Так коли персонаж сердився, актор насував брови і швидко жестикулював. Тіло випрямлялося і було напружено, голос був жорстким. Коли персонаж був у печалі - актор мало жестикулював, опускав сором'язливо голову і очі, рухи були повільні. У мізансценах головний герой повинен робити посередині сцени до зупинки два - три рухи; другорядні персонажі повинні стояти на місті. В спектаклях вже використовувалася музика, декорації. Спектаклі ставилися в церкві і тоді декоративним фоном став Іконостас, а також в класі. В цьому випадку вішали завісу, з-за якої виходили дійові особи. Шкільний театр був популярним серед широкого кола глядача. Учні з задоволенням грали в п'єсах, а коли роз’їжджалися по домах, то там теж ставилися спектаклі. Теми спектаклів в основному були релігійними. Але Петро І вважав театр засобом політичної роботи, освітянської діяльності і тому вирішив створити світський театр. Влітку 1702 р. драматична трупа у складі 8 чоловік під керівництвом І.Кунста, прибула до Москви з Німеччини На червоній площі було побудовано "театральну хоромину", яка освітлювалася сальними свічками. Кунсту дали вчення 10, а пізніше 20 юнаків. Але смерть Кунста затримала справу, а пізніше "комедійна хоромина" перестала існувати. Спектаклі йшли в різних місцях і взагалі аматорські. Аматорські театри завойовували своє особливе місце в культурному житті Русі.\nВ різний час у глядачів виникали різні асоціації в залежності від політичних подій. Але головне, про що можна говорити це те, що ця п'єса спрямована проти тиранії і деспотизму. П'єса "Лодка" була дуже популярна серед селян Сюжет Гі дуже простий.\nПо Волзі пливе човен, есаул дивиться в підзорну трубу, якщо бачить село, розбійники висаджуються і нападають і нападають на поміщицьку усадьбу. Атаман задоволений В п'єсі є тема любові атамана до дочки поміщика, або персіянки "Лодка" - це інсценування пісні "Вниз по матушке по Волге". Назва п'єси мала різні крім першої "Шайка", "Шайка розбійників", "Єрмаш", "Сенька Разін". В залежності від подій і участі в них історичних героїв Як ми бачимо театр від буфонади проходив до сатири, а потім і більш серйозних художньо осмислених злободенних, гострих питань життя. До народного театру близько підходить театр демократичних верств мінського населення, який назвали театром, охочих комедіантів" (XVIIIст.).\nЦей театр дуже швидко виходить за рамки фольклору. В середині XVIII ст. він починає користуватися професійною літературою (драматургією) і це свідчило про його перехід на професійний рівень. Взірцем цієї тенденції була трупа "охочих комедіантів" під керівництвом Федора Григоровича Волкова - батька російського театру. Треба відмітити, що формування театру, йшло не тільки в народному середовищі, але починаючи з XVI, XVII століття різного типу розваги входять в життя і побут бояр, дворяни, а також царів та церкви. У царів починаючи з правління Бориса Годунова і Василя Шуйського існувала "Патешная палата", де виступали і скоморохи, діяльність яких, як було вказано вище, в 1648 р. своїм указом спасував цар Олексій Михайлович, який теж полюбляв розваги.\nНайбільш театралізованим церковним обрядом було "Пещное действо", де виступали скоморохи спочатку. Цей обряд-інсценування біблейської легенди про царя "Навуходоносора", який вважав себе вище всіх богів. Він опускає "пещ" трьох отроків, які відказуються служити "образу злату", т як ісповідують християнство Халдеї (палачі в червоній одежі) вводили отроків в "пещь", але зверху спускалися янголи Халдеї вражані падали на коліна. Отроки визволялися і під співи йшли алтар. В п'єсі демонструвалася, ідея перемоги на царем. Другий обряд "Хождение на осляти" - символізує єднання державної і церковної влади Він був заборонен тільки при Петрі І Цей обряд ілюстрував теж біблейський сюжет про вхід на ослі Ісуса Христа у Ієрусалім А на Русі - це була урочиста хода царя, патріарха, бояр до церкви. При цьому цар вів коня під узди патріарха. У II пол. XVII ст. ми бачимо майже відступ від фольклору і формування народного театру і придворної культури Феодальні верстви суспільства почали освоювати досягнення європейської культури, зокрема театру, і пристосування П до національної культури. В 70-х роках XVII ст. російський абсолютизм закріпився, створилася централізована Російська держава. В зв'язку з цим прийоми і святкування проводилися з особливою пишністю.\nСтаралися не уступати Європі, де в цей період діяли театри. Почався розвиток придворного театру і народних театрів під назвою "охочих комедіантів" Придворний театр. Започаткував придворний театр Артемон Сергійович Матвеєв, який зіграв видатну роль в розвитку театральної справи в Роси. Історія придворного театру починається з 1672 року, коли стало відомо, що в німецький слободі, де селилися іноземці, є людина, яка знайома з театральною справою. Цар наказав пастору Іогану Готфріду Грегорі "учинить комедию" 17 жовтня 1967 року, після декількох місяців важкої роботи, в новопобудованій "комедійной хоромине" в селі Преображенському - літньої резиденції царя, - був розиграний спектакль "Артаксерксово действо". Це була розповідь про красуню Есфірь. Вона була жінкою персидського царя Артаксеркса і перемогла Артаксеркса і перемогла плітки та козні першої жінки (Астині) Артаксеркса, властолюбного придворного Амана і таким чином спасла свій народ. І своїх вчинках вона прислухалася до вихователя - опікуна Макдокея. П'єса відображала епізоди царського життя і подавалася через біблейський сюжет Крім того, Грегорі поставив в цей час ще одну п'єсу, яка мала назву "Іуді " або "Олоферново действо". В неї теж розкривалася біблейська історія про Юдіфь, яка смілива відправилася в стан ворога, який оволодів П містом. Проникнувши до полководця Олоферна, вона відрубала йому голову мечем. Таким чином вона спасла свій народ від гніту. Крім того, в репертуарі придворного театру були і історичні п'єси - "Темир" - Аксаково действо" про Тімура, який переміг турецького султана Бояцета в 1402 р. Була в репертуарі театру і п'єса з елементами світського - "Комедія о Бухасе с Венусом" Бахус - бог вина, Венера - богиня кохання. В образотворчих засобах спектаклі не поступалися західноєвропейським.\nКожен спектакль мав спеціальне оформлення виготовлялися підйомні декорації і бойові куліси -сценічна техніка для того часу була досить високою і дозволяла застосовувати різні ефекти. Наприклад, в "Єгорьевой комедії" з'являлося чудовисько - Змій, який рухався. Першими виконавцями п'єс були підлітки і юнаки - діти іноземців з Німецької слободи. Але вже через рік керівництво театру Іогану Грегорі було доручено "обучать комедийну строению" 26 російських дітей з міщан і під'ячих, які повинні були скласти трупу професійного театру. Але Грегорі в 1673 р. помер і справа по вихованню російських акторів йшла дуже повільно.\nКерівництво театру перейшло спочатку до Ю.Гюбнера, а потім до Стефана Чижинського, вихідця з Київської академії. У театрі актори вже використовували примітивний грим сажу, біліла, рум’яна. Бороди й парики робили з мочали, шерсті і кінського волосся. Чоловіки грали і жіночі ролі. Матеріальне положення російських акторів було важким. Вони буквально жили голодні. У чолобитній до царя, яку подав актор Васька Мешалкін з друзями, описувалося про те, що пити і їсти нічого, що вони всі обносилися і помирають голодною смертю. Вони просили "своє жалованье на пропитание учинить". Шлях першого професійного театру був недовгим. В 1976р. вмирає цар Олексій Михайлович. Оголошується траур на рік, а новий цар Федір Олексійович видає наказ про закриття театру. На цілих 25 років театри були закриті. І Датою народження українського театру і української драми вважають 1819 р. Цього року І.Котляревським були написані і поставлені в його ж театрі "Наталка Полтавка" та "Москаль-чарівник". У втіленні цих п'єс, брав участь і російський актор М Щепкін. В цей час на Україні виникають театральні кріпацькі трупи, які працюють як пересувний театр, а також російсько-українські трупи. Вплив російського театру особливо помітний після заборони Запорізької Січі Катериною II. Проникнення на Україну псевдокласичної і псевдоромантичної школи в акторській творчості разом з виникненням російських театрів вплинуло на процес розвитку українського театру. Ідеї Пушкіна, Грибоєдова, Гоголя, Бєлінського, Герцена безперечно вплинули на творчість І.Котляревського, Т.Шевченка, Г.Квітки-Основ'яненка, І.Франка і інших.\nЯк і в Роси в Україні виникають театри, в яких ставляться п'єси, де героями є Б.Хмельницький, І.Богун, Сава Чалий, Лимерівна, Маруся Чурай. Популярними на Україні стають російські комічні опери, з часом з'являється власна "малоросійська опера". Вона започаткувала розвиток в Україні музично-драматичного театру. В цей час в Україні з'являється жанр водевілю, який виник майже одночасно з російським. Темою водевілей першої половини XIX ст. було сільське життя М.Щепкін і К.Соленик у водевілі "Москаль-чарівник" створили одні з своїх кращих, реалістичних українських образів. Важливою умовою розвитку театрів в Україні було спорудження приміщень Україна входила у "всеросійський ринок" і тому в багатьох її містах і містечках відбувалися ярмарки. На них, як ми відмічали раніше широко були представлені різні культурно-розважальні програми. Виступали скоморохи, верпетники, балаганні зазивали, циркові групи, заздалегідь прибули театральні трупи. Ярмарки тривали довго і тому кожне місто прагнуло мати свій театр. Найстаріший на Україні театр було збудовано в Харкові у 1789 р., його переобладнано з палацу, в якому в 1786 р. харківське дворянство приймало царицю Катерину II. У 1806 р виникає театр у Києві, у 1810р. - в Одесі, Полтаві та Кам'янці. Пізніше будуються театри у Єкатеринославі, Кременчузі, Бердичеві, Ніжині, Вознесенську, Єлізаветграді, Ромнах, Сумах, Херсоні, Чернишові та ін.\nСтаціонарні театральні приміщення мали тільки Київ та Одеса. В Харкові кам'яний театр було споруджено тільки в 1842 р. У Київському театрі вистави розпочала кріпацька трупа Д.Ширая. Згодом тут виступали польські трупи Лотоцького, Жолкевського, Малиновського, Змієвського, Ленкавського російського-украінські трупи Реконовського, Штейна, Млютківського, Каратеева та ін. На початку XIX ст. В Кам'янець-Подільському, Тульчині та Житомирі вистави давала польська трупа А.Змієвського.\nТрупи часто переїздили з міста у місто. Склад їх був різноманітним, починаючи з біглих солдатів, кріпацьких акторів, закінчуючи дійсно відданими театральному мистецтву людьми. Вони не мала ніяких прав виступали всюди і в будь-яку погоду, зазнавали страшенних утисків з боку антрепренерів. Життя акторів таких театрів було дуже важким. Репертуар театрів був різнобарвним, від класичних творів до українських сучасних.\nВ історії українського театрального мистецтва виняткове місце посідає діяльність Полтавського театру, очолюваного І.Котляревським та М.Щепкіним. Діяльність І.Котляревського, як драматурга, актора і директора Полтавського театру припадає на той час, коли він працював над останніми частинами славнозвісної "Енеіди". На початку XIX ст. у Полтаві існував напівкріпацький театр, який належав генерал-губернаторові Лобанову-Ростовському Тут виступали місцеві актори, а також російський театр, який приїхав сюди під час війни 1812 р. Тут виступав і І.Котляревський. Особливо вдалася йому роль студента в п'єсі Я.Княжніна "Сбитеньщик". Котляревський дбав аби у репертуарі театру були п'єси сатиричного характеру. У формуванні І.Котляревським, як драматурга, велику роль відіграла російська комічна опера та сатирична комедія. Деякі російські драматурги, зокрема Шаховський, зверталися до української тематики Але як визначали театрознавці - це були низького художнього рівня п'єси, в яких проступала "сатира на малоросів".\nУ 1848 р. генерал-губернатор Малоросії М.Г.Рєпнін запросив до Полтави харківську трупу І.Штейна (на той час найдосвідченішого антрепренера), в якій працював М.Щепкін. Життя міста змінилося. Директором театру був призначений І.Котляревський, режисером трупи – Барсов. Крім М.Щепкіна в трупі театру були видатні актори Павлов, Угаров, Барсов, Медвєдєв, Клімов, Городенський, серед жінок - Тетяна Гнатівна Пряженківська. Спільна праця Котляревського і Щепкіна у Полтавському театрі мала історичне значення.\nВ 1821 р. 21 січня Полтавським театром, який був в той час у Харкові, на бенефіс прославленого М.Щепкіна була зіграна п'єса І.Котляревського "Наталка Полтавка". Щепкін виконував блискуче роль Макогоненка, Наталку – Т.Пряженківська, Петра - Барсов, Терпелиху - Алексєєва, возного Тетерваковського – Медвєдєв. Припускають, що режисером вистави був сам І.Котляревський. За весь період перебування трупи у Полтаві І.Котляревський не пропустив жодної репетиції і жодної вистави. П'єса "Наталка Полтавка" була поставлена без цензури, за розпорядженням Рєпніна, який був справжнім театралом і зіграв історичну роль у звільненні М.Щепкіна з кріпацтва.\nМ.Щепкін грав Чупруна і в наступній п'єсі І.Котляревського - "Москаль-чарівник". Ці дві ролі Щепкін зберіг у своєму репертуарі протягом всього життя. Переїхавши в 1822 р. до Москви на запрошення Малого театру, Щепкін ввів їх у репертуар трупи.\nЙшли ці п'єси і на сцені Александринського театру у Петербурзі. І.Котляревський і Щепкін постійно дбали про репертуар театру, намагалися підвищити естетичний рівень вже існуючих вистав, намагалися покращити матеріальний стан акторів і театру.\nВ 1821 році Полтавський театр зазнав матеріальної кризи, а у листопаді 1821 р. він був закритий М.Щепкін сформував нову трупу, залишив Полтаву і приїхав на гастролі спочатку до Києва, а потім до Тули. Молодшим сучасником, продовжувачем традицій літературно-драматургічної і театрально-громадської діяльності І.Котляревського був Г.Квітка-Основ'яненко (1778-1843), з ім'ям якого пов'язана історія становлення та розвитку Харківського театру в першій половині XIX ст.\nНаприкінці XVIII ст. Харків стає визначним адміністративним, економічним та культурним центром Слобідської України. Саме в Харкові починається просвітницька діяльність Ф.Квітка (батька письменника), Г.Сковороди, В.Кароціни і ін. На кошти громадськості тут у 1805 р. був заснований перший в Україні університет, а ще раніше у 1789 р. відкрито театр. У 1791 р. трупу очолив сержант-утікач з Орловської губернії, актор Дмитро Москвичов і театр почав набирати професійного характеру. До репертуару театру він взяв п'єси О.П.Сумаронова "Вздорщина", "Скупой", Д.І.Фонвізіна "Недоросль", французькі комічні опери. Актори (5 чоловік вільних) одержували платню - 30-70 крб. на рік, інші працювали безкоштовно, тобто були не в штаті. Театр почав ставити опери, виписував із Москви живописців, підвищується рівень театрального мистецтва.\nНову сторінку в історії розвитку Харківського театру вписав артист Петербурзького імператорського театру Константинов. Він у 1795 р. взяв на себе утримання і художнє керівництво трупою, привіз із собою виконавців і створив професійне ядро театру. Театр тепер складався з 6 акторів і 3 актрис. Репертуар його був досить різноманітним. Константинов в 2 рази збільшив платню за квиток і це дало змогу матеріально забезпечити акторів і робити постановки.\nПочинаючи з 1806-1807 р.р. Квітка бере активну участь у театральному житті Харкова як актор та один з організаторів і керівників театру. На той час він був редактором першого на Україні журналу "Харковського вісника", в якому друкував свої статті та фейлетони під псевдонімом "Фалалей Повинухін". На початку 1812 р. він одностайно обирається директором Харківського театру. У своїй етапі "Історія театру в Харкові" він іронічно розповідає про мандрівних артистів, які у 1808 р. разом з місцевими любителями, у нашвидкуруч спорудженому балагани зіграли комедію "Братом проданная сестра". Згодом для виступів вже поповненої трупи було споруджено дерев'яний театр на центральній площі міста, проти "дворянських зборів" (нині пл. Тевелева). Це приміщення з просторою, глибокою сценою та містким залом, з партером, амфітеатром, двома ярусами та галереєю, під назвою "Театр Шредера" (директор) проіснувало до 1816 р. В ньому дебютував молодий М.Щепкін.\nПочаток творчості Квітки, як драматурга, припадає на 20-ті роки. Першою п'єсою Квітки була "Дворянские выборыі", яка викликала схвальний відгук у Надеждіна, Бєлінського, Аксакова. Цензура Гі довго не пропускала, але все ж п'єса попала на сцену і була поставлена 25 серпня 1829 р. трупою Штейна в Харкові. Не допустили навіть до друку другу п'єсу "Ясновидящая". В 30-ті роки Г.Квітка-Основ'яненко пише дві нові комедії, як продовження першої "Шельменко-волостний писарь" та "Шельменко-деньщик". Написані вони були російською мовою, головний герой говорив українською. П'єса була вперше поставлена трупою Млотського у Харкові 23 січня 1840 р. Пізніше п'єса була поставлена в Александринському театрі Вершиною його творчості є "малоросійська опера" "Сватання на Гончарівці" (передмістя Харкова). Ця п'єса відіграла видатну роль у розвитку української драматургії і театру. Поставлена вона у Харкові в 1836 р. Національна своєрідність твору виявилася в його мові. Дві останні п'єси Квітки і зараз не сходять з репертуару драматичних та оперних театрів України. Музику до п'єси за народними мотивами написав видатний український композитор К.Стеценко. В п'єсу Г.Квітка-Основ'яненко вводить обряд сватання, який існував тоді на Харківщині, багато народних та створених актором у народному стилі пісень Г.Квітка-Основ'яненко написав також "Конотопську відьму", "Козирдівка", "Пано Халявський".\nОсобливого розвитку український театр досяг у XIX ст. , хоча на цей час припадає найбільш трагічна подія для українського народу взагалі і для театру зокрема 18 травня 1876 р. з'являється указ підписаний Олександром II, який забороняє друкувати книги українською мовою, а також різні сценічні вистави на малоруському наріччі, також друкування на ньому текстів до музичних нот". Такі дії царського Уряду Роси викликали велике невдоволення передової інтелігенції. Генерал-губернатори Київської, Полтавської і Волинської губерній змушені були звернутися в 1884 р. до Міністерства внутрішніх справ з доповідною запискою. Нарешті 16 жовтня 1884 р. була дана відповідь, в якій, зокрема, роз'яснювалося "Драматичні п'єси, сцени і куплети на малоросійському наріччі, дозволені. Головним управлінням в справах друку, можуть виконуватися на сцені однак з особливого на те кожного разу, дозволу генерал-губернаторів". В цьому ж роз'ясненні йшлося і про заборону влаштування спеціального малоросійського театру і формування труп для виконання п'єс і сцен на малоросійському наріччі.\n2 Незважаючи на ці жахливі умови українська драматургія і театр продовжують розвиватися. В цей період розвивається драматургія Т.Шевченка, М.Старицького, М.Кропивницького, Карпенко-Карого. Перебуваючи у Петербурзі 13 років Т.Г.Шевченко, безумовно, стикався з театральним життям столиці, знав драматургічні твори О.С.Пушкіна, М.Гоголя і інших відомих драматургів. Був Т.Шевченко знайомий і відомим актором М.Щепкіним, шанував його творчість. Тому зрозуміле прагнення Шевченка спробувати свої сили у драматургії. Геній Шевченка проявився і в цій сфері творчої праці. Ним написані твори, які і зараз йдуть на сценах українських театрів. Серед найбільш відомих п'єса "Назар Стодоля". Інші залишилися для нас невідомими "Невеста", "Слепая", "Данило Рева". Драматичністю позначена поезія Шевченка "Наймичка", "Гайдамаки", "Катерина", "Відьма" та інші. М.Старицький - це епоха в театральному мистецтві України. Перш за все, ми повинні завдячити М.Старицькому, який інсценізував твори Гоголя, М.Лисенка, який створив музику. Ми маємо й досі шедеври музично-драматичних українських творів таких як "Різдвяна ніч", "Сорочинський ярмарок", "Тарас Бульба", "Утоплена". Заслуга драматурга і в тому, що він для розширення репертуару свого театру, інсценізував прозові твори інших акторів. Так, "Ніч під Івана Купала", "Циганка Аза" П'єса "За двома зайцями" за твором Нечуй-Левицького вже сприймається як драматичний твір, автор якого М.Старицький. Не менш популярними у театральному середовищі і серед глядачів були твори самого М.Старицького. До таких творів належить п'ятиактна драма "Не судилося", "Ой не ходи, Грицю, та й на вечорниці" про тяжку долю простих людей. Про долю акторів була написана п'єса "Актриса". В основі її -доля М.Заньковецької їй вона була присвячена. Є у М.Старицького і історичні п'єси "Богдан Хмельницький".\nУ серпні 1883 р. директором трупи Кропивницького став М.Старицький Кропивницький залишився режисером і актором. На той час проблема створення постійної трупи була дуже гострою М.Старицький і Кропивницький після сезону 1882-1883 р.р. зберегли ядро трупи. До складу входили М.Кропивницький, М.Заньковецька, А.Максимович, Я.Садовська-Барілотті, П.Саксаганський, М.Садовський, І.Карпенко-Карий (автор і драматург) і інші. До складу трупи входило 32 актори, 25 оркестрантів, решта адміністративні працівники. Репертуар театру - п'єси М.Старицького, Гоголя, Котляревського і ін. Трупа бралася за постановкою запровадженого М.Старицьким музично-драматичного жанру - музичної драми, музичної комедії "Наталка Полтавка", "Запорожець за Дунаєм" та інші.\nМ.Кропивницький був однодумцем і другом М.Старицького. Як і його друг Кропивницький особливу увагу приділяв репертуару театру. Крім класики взагалі, в репертуарі театру були його твори суто української спрямованості. Серед них драми і комедії "Дай серцю волю, заведе в неволю" (1863), "Доки сонце зійде, роса очі виїсть" (1881), "Глитай або ж павук" (1882), "Дві сім'ї" (1882) і багато інших. Надаючи першорядну роль акторові, він визначав права і місце режисера в процесі творення вистави. Вперше в історії української режисури драматург дав зразки глибокого, всебічного аналізу образів, поставивши тим самим перед акторським мистецтвом більш складні і глибокі завдання. Він приділяв велику увагу гриму, костюму, декорації у виставах. У трупі Кропивницького, що вийшла з трупи М.Старицького працювали талановитіші актори (склад перераховувався вище). Замість антрепризи, Кропивницький вводить нову систему організації - товариство на паях. Десять пайщиків (головні акторські сили) мали спільний грошовий фонд, обладнання сцени гардероб бібліотеку. Колегіальне вирішувалися питання репертуару, гастролей найму акторів За художню частину відповідав режисер М.Кропивницький. Товариство оплачувало всі витрати на підготовку спектаклю, решта - розподілялася серед пайщиків.\nВ цьому театрі почали свою режисерську діяльність П.Сакчаганський, І.Карпенко-Карий, як актори, як режисери і драматурги. Як драматург І.Карпенко-Карий народився з п'єсою "Розумний і дурень". У 1886р. трупу очолив Садовський, який показав себе спроможним до самостійного з Заньковецькою в головній ролі – Харитини. Ця п'єса залишилася в репертуарі надовго. Влітку 1887 р. Кропивницький ставить нову п'єсу І.Карпенко-Карого "Мартин Боруля". Цього ж року у Москві відбувається прем'єра п'єси І.Карпенко-Карого "Безталанна" (на гастролях). За роки діяльності Кропивницького трупа побувала на гастролях більш як в 20 містах. А в 1886 р. - їм дозволили три місяці гастролювати в Петербурзі. Всі гастролі були тріумфальними. Але послаблення для трупи з боку Київського губернатора так і не відбулося, трупа і надалі залишила назву в афішах - "російська".\nЗ літнього сезону 1887 року трупу Кропивницького очолює Садовський, який вже мав досвід праці режисером. Кропивницький же зібрав нову трупу - товариство, до якої приймає аматорів, тобто починає все спочатку. Через деякий час його трупа стає міцно на ноги. В репертуарі театру гралися майже всі п'єси колись ним поставлені, крім п'єс І.Карпенко-Карого, які залишилися власністю колишньої трупи. Нові п'єси Кропивницького було важко пробивати через утиски цензури, тому він брав свої старі п'єси. Треба бути мужньою людиною, щоб у важкі часи утисків створити нову трупу, грати репертуар українською мовою. У 1891-1892 р.р. між Кропивницьким та Садовським ведеться розмова про об'єднання колективів, яке нарешті відбувається. Керівником стає М.Кропивницький під орудою П.Саксаганського, М.Садовського за участю М.Заньковецької М.Садовський - брат І.Карпенко-Карого та П.Саксаганського, сценічну діяльність почав у 1881 р. В трупі Ашкаренка, грав у трупі М.Кропивницького і М.Старицького. В 1888-1898 р.р. разом з М.Заньковецькою керував власною трупою, як актор і режисер. У 1898 його трупа злилася з трупою П.Саксаганського 11900 – М. Кропивницького. В 1906 р. заснував стаціонарний український театр у Полтаві, з 1907 р. постійно працює у Києві, цікаво, що при обговоренні питання в Київській міській думі - кому здати приміщення Троїцького народного дому (тепер театр музичної комедії), переміг Садовський 30 квітня 1907р. було відсвятковано 25-річчя сценічної діяльності М.Садовського. Цього ж року у Києві театр поставив "Суєту", "Ревизор".\nНаприкінці року відбувся бенефіс М.Садовського. А 15 січня 1908 р. - збірною виставою було відзначено 25-річний ювілей сценічної діяльності М.Заньковецької. Це було свято української культури. І.Карпенко-Карий (літ псевдонім) - Тобілевіч (1845-1907 рр) народився в селі Арсенівка, нині Кіровоградська область. У 1865 р. разом з Кропивницьким став організатором і режисером аматорського гуртку в Елізаветграді. З 1899 р. працював на сцені як актор і один з керівників трупи П.Саксаганського. Літературну діяльність почав з 70-х років. Як драматург - у 80-х роках. Написав 18 п'єс. Відобразив розшатування в українському селі, викривав хижацьку суть глитаїв, створив образи бунтарів проти соціального гніту. Крім вищезгаданих він написав комедії "Сто тисяч", "Хазяїн", трагедію "Сава Чалий". Помер у Німеччині під час лікування, похований біля хутора Надія Кіровоградської області. Саксаганський Панас Карпович - Тобілевіч (1856-1940) сценічну діяльність почав з аматорського гуртка М.Кропивницького. Акторську діяльність розпочав з 1883 р. у трупі М.Старицького, пізніше в трупі М.Кропивницького і М.Садовського. З 1889 розпочав режисерську діяльність. У 1918 р. створив у Києві Народний театр. Обидва брати все життя віддали розвитку українського театру. Через деякий час їх трупа стала користуватися успіхом. Свої принципи вони впроваджували через свій театр, його ідеологію, національний репертуар. У 1900 році возз'єдналися діячі українського театру - Кропивницький, Карпенко-Карий, Заноковецька. Діяльність нової трупи почалася 4 липня 1900 р. у Полтаві. В цьому театрі були поставлені всі 18 п'єс І.Карпенко-Карого. Крім того, п'єси Т.Шевченка, М.Старицького. В цьому ж році відбулася прем'єра трагедії І.Карпенко-Карого "Сава Чалий" - бенефіс автора. В 1904 р. - його нова комедія "Суєта" - бенефіс П.Саксаганського 5 лютого 1904 р. вперше була поставлена М.Садовським драма І.Франка "Украдене щастя", яка й досі є класикою драматургії українського театру і завжди в репертуарі мистецьких колективів. Вистави трупи під керівництвом Саксаганського і Карпенко-Карого були зразками критичного реалізму у його найвищих досягненнях. Всією своєю творчістю митці рішуче заперечували декаденським віянням у мистецтві були противники гасла "мистецтво для мистецтва" і все життя поставили на службу українського національного театру.\nЕтапною роботою театру була сатирична комедія Карпенко-Карого "Хазяїн", прем'єра якої відбулася 10 січня 1901 р. в Києві. У спектаклі були зайняті провідні актори. Відомий цукрозаводчик Терещенко пропонував автору 30 тис., щоб п'єсу зняли з репертуару. Успіх був шалений. Нажаль через три сезони у трупі почалися непорозуміння, конфлікти, які призвели до розколу єдиного українського театру.\nВ цей час в Україні, різних містах виникають і працюють інші трупи, як на східній, так і західній її частині. Це трупа Гайдамаки (1897-1917), Суслова (1898-1909), Суходольського (1898-1918), Сабініна (1907-1920), робітничі і селянські театри "Молодий театр".\nЗ Молодий театр засновувався зі студії Театру Садовського, де вів заняття О.Курбас. Колектив згуртувався, як "товариство на вірі" (тобто добровільно). Діяльністю товариства керувала господарська та художня ради. Публічні виступи молодого театру розпочиналися виставою "Базар". В Вінниченка, підготовленою О.Курбасом під час студійних занять, у травні 1917 р. Перший сезон щонеділі спектаклі йшли в приміщенні театру Бергон'є. Це були спочатку студійно-учнівські спектаклі з традиційною режисурою. Влітку 1918 р. театр іде до Одеси і там показує спектаклі Вінниченка, Ібсена, Лесі Українки. Повернувшися до Києва театр ставить "Царя Едіна" Софокла з О.Курбас у головній ролі. В репертуарі "Молодого театру, йдуть п'єси вітчизняних та зарубіжних авторів. Це було новою для театрального життя українських театрів У 1919 році починаються режисерські експерименти О.Курбаса. Це веде до розколу в театрі "Молодий театр" було злито в цей період з драматичним театром їм. Т.Г.Шевченка, з'являється славнозвісна вистава "Гайдамаки", з новим режисерським стилем втілення. З колективу театру вийшли відомі актори Г.Юра, В.Василько, А.Петрицький, В.Чистякова, М.Терещенко, П.Нятко і інші. Крім того, І.Мар'яненко, Л.Гаккебуш, інші, а також режисер О.Загаров. В 1920 р. Театр перейшов у приміщення теперішнього ім. Л.Українки.\nП'єса "Гайдамаки" відтворювала революційну героїку. Автором музики були К.Стеценко, Р.Глієр. Творчий секрет постановки "Гайдамаків" - у "Десятьох словах" автора, у десятьох постатях у сірих домотканих свитках, які немов 10 струнких тополь при дорозі супроводили народну епопею думками великого Тараса Шевченка.\nОдин найвидатніших фундаторів українського театру Олександр Степанович Курбас народився 12 березня 1887 р. в сім'ї галицьких акторів Яновичів Гімназію закінчив у Тернополі в 1907 р. Вищу освіту здобув у Віденському та Львівському університетах.\nУ 1910 р. О.Курбас вступив на українську сцену, як керівник драматурга студентів Львівського університету. На початку 1911 р. працював у "Гуцульському театрі" Гната Хоткевича, а в грудні того ж року перейшов до театру "Російської бесіди". Досконале знання української, російської, німецької, польської мов, обізнаність з англійською, французькою, італійською та норвезькою давали О.Курбасові можливість читати в оригіналі більшість творів світової літератури, знайомитися з усіма тодішніми художніми напрямками. Він мріяв про свій театр. У 1914 р. почалася перша світова війна, театр "Російської бесіди" закривається і О.Курбас оселяється в Тернополі, де в 1915 р. створює товариство українських акторів під назвою "Тернопільські театральні вечори". Але війна перешкоджала нормально працювати О.Курбас, по запрошенню М.Садовського весною 1916 р. Перейшов працювати до Київського українського театру. У трупі Садовського О.Курбас грав різні ролі. Біля О.Курбаса складається гурток молоді, з якими він веде студійну роботу. Після лютневої революції О.Курбас залишає трупу Садовського і створює Молодий театр, про який йшла мова вище. Як було вказано вище після злиття Молодого театру з Державним драматичним О.Курбас ставить "Гайдамаків" Т.Шевченка. В умовах окупації в Києві працювати стало все складніше, голодують люди, збідніли актори, почався розпад театру. Щоб не допустити цього О.Курбас пропонує виїхати на периферію і створити мандрівний театр. Колектив театру, до якого перейшли ще актори Гайворонський, Антонович, Гавришко, дістав нову назву "Кийдрамте" (Київський драматичний театр) і виїхав до Білої Церкви у 1920 р. Це місто було окуповане польськими військами і театр попав у прифронтову смугу. Але за кілька днів 45-а дивізія Червоної Армії, якою тоді командував І.Якір, звільнила Білу Церкву від поляків і театр почав обслуговувати частини Червоної Армії. Дружба з 45-ю дивізією тривала багато років. Під егідою Політвідділу XII армії театр працював у Білій Церкві, Умані, інших містах навколо Києва з липня 1920 р. по травень 1921 р. репертуар театру був різнобарвним "Гайдамаки" Шевченка, п'єси М.Кропивницького, "Цар Едіп" Софокла, "Ревізор" Гоголя, "Вертеп" Васильченка. Тут О.Курбас здійснив постановку трагедії "Макбет" Шекспіра. Це була перша в історії українського театру постановка п'єси Шекспіра. Вона своєю тематикою перекликалася з тогочасним намаганням різних генералів та отаманів захопити владу. Прем'єра відбулася 20 серпня 1920 р у Білій Церкві. У травні 1921 р. нарком освіти України викликав О.Курбаса у Харків і запропонував йому в столиці (тоді Харків) створити центральний театр О.Курбас погодився, колектив переїхав до Харкова, а умови не були виконані. Актори жили всі разом в одній кімнаті колишнього ресторану. Крім того, О.Курбас хотів створити новий репертуар театру, а керівництво вимагало поновити репертуар "Кийдрамте". Дотації колектив не одержав, спектаклі не йшли, акторам відказали у безкоштовних обідах. Актори мерзли, голодували і потроху залишали театр О.Курбас зазнав поразку у прагненні до експериментального театру і в липні 1921 р. знову повертається до Білої Церкви з дружиною і кількома акторами. Тут він набирає молодь різну за освітою і соціальною принадлежністю і починає студійну роботу, звертаючи увагу на розвиток світогляду, загального культурного рівня, акторську майстерність. Він сам веде багато занять, читає лекції. Педагогічні здібності, які виявилися у О.Курбаса, допомогли у вихованні нових акторів. З його студії вийшли актори і режисери, які пізніше стали видатними митцями українського театру О.Курбас створив, під час педагогічної діяльності і праці режисером, свою систему. Вона зводилася до цілого ряду законів. Одною з основних засад системи було твердження, що актор - митець (суб'єкт) і зроблений ним образ (об'єкт) - це різні речі.\nСучасний митець - актор не повинен себе ототожнювати з роллю. Сценічний твір, образ, утворений актором, хоч він і твориться його свідомістю, почуттями, нервами, голосом, рухами, темпераментом -мусить бути об'єктизований, тобто існувати окремо як зроблений художній твір і залежати від життєвих настроїв та переживань актора, як людини. Мистецький твір, у тому числі і створений актором образ, існує тоді коли він втілений у чітку зафіксовану форму. Навчання з системи починалося з практичних завдань на спостереження, увагу, уяву. Учень мав виконувати мелодрами на прості фізичні дії без предмета пришити ґудзика, нарубати дрова, випити склянку чаю.\nЗАКОН ФІКСАЦІЇ. Режисер ставив умову вміти зафіксувати зроблене.\nЗАКОН СПРИЙМАННЯ СВІТУ включав вже елемент психотехніки актора. Цей закон складався з трьох елементарних процесів:\n1) сприйняття - того, що почуто, побачено або відчуто (нюхом, дотиком, смаком);\n2) усвідомлення - тобто оцінки, вирішення;\n3) реакції дії - вчинком словом.\nЗАКОН ПОСЛІДОВНОСТІ ДІЯННЯ. На сцені актор повинен робити все чітко, послідовно, доступно для сприяння глядача.\nЗАКОН МОТИВАЦІЇ. Усе, що робить актор на сцені, має бути доцільним, виправданим логікою поведінки дійової особи, вмотивованим не лише психологічно, але й фізіологічне. Все (рух, жест, вчинок актора) повинно мати свою причину.\nЗАКОН ПЕРСПЕКТИВИ. Інакше його можна назвати архітектонікою сценічного твору - чи то мелодрама, чи монолог, чи навіть, цілої ролі. Суть його полягає в умінні розташувати матеріал за законом розвитку почуттів, дії, думки, визначити ударні місця ролі або монологу (ікти), свідомо використовувати засоби виразності.\nЗАКОН РИТМІЧНОСТІ. Малюнок ролі повинен мати ритмічну лінію, "переливатися" з виразу у вираз.\nЗАКОН КОНТРАСТІВ, СВІТЛОТІНІ. Кожне явище, характер, вчинок треба показувати в розвиткові, зміні, а це означає - у боротьбі протилежностей. Саме в цій боротьбі протилежностей - контрастів сили й слабості, тьми й світла горя й радощів, висоти й глибини - виявляється динамічність дії О.Курбас вважав, що для минулої епохи характерним було переживання, а деякі – конструювання.\nВін привчав студійця самостійно працювати над етюдом, роллю. Коли вони досягли певних успіхів, О.Курбас ставив завдання опанувати багатогранну майстерність слова на сцені, сценічну мову. Важливим було праця над монологом.\nПотім необхідно було органічно поєднати слово з рухом, їхнім взаємодоповненням, бо жест, рух виявляє не слово, а зміст, підтекст, часто рух людини може мати зміст, протилежний словам.\nАктор повинен вміти імпровізувати в разі необхідності. Одним з нових засад системи Курбаса був метод перетворень. За побутовою поверхнею необхідно бачити соціальну суть життя. Перетворення - це образне іносказання, часом метафора, перенесення, це образний вияв суті, поняття, події засобами театрального мистецтва. Переживання перетворюють на дію, поняття - на образ, підсвідоме - на відсутнє, видиме О.Курбас говорив: "Коли ми беремо якийсь факт із життя і замість того, щоб його надавати натуралістичне, переробляємо його в певним еквівалент, цілком інший, суто театральний за формою, але той самий по суті, коли ми знаходимо для цього життєвого факту певний символ, - то це і є перетворення!".\nІсторія перетворень О.Курбаса почалася з вірша "І небо невмите" у "Шевченківській виставі" 1919 р. У виставі "Газ" Кайзера, шляхом дуже складної ритмопластичної композиції постатей акторів було створено враження діючої машини. Одна з кращих композицій у виставі - сцена вибуху газу. Досконало оперуючи великою масою людей, режисер буквально в одну мить (вибух) витворював складну композицію з людських тіл яка своїм виглядом нагадувала піраміду. Розкидані по всій сцені окремі людські постаті поруч з цією пірамідою справляли величезне враження на глядачів, так умовними засобами було передано катастрофу на заводі.\nКурбас висунув учення про театр акцентованого вияву, що діє через художній образ. Це театр пропаганди. Часто актор "виходить з образу", звертаючися прямо до публіки. Це театр агітації Вахтанговська постановка "Принцеса Турандот" - яскравий зразок театру вияву постановка Станіславського "Гаряче серце" - зразок театру вияву. Дальшим станом розвитку системи Курбаса була проблема просторового та часового планів у творчості режисера та актора В 1922 р. березні місяці Курбас заснував у Києві театральну майстерню (студію) "Березіль", яка розрослася в Мистецьке об'єднання "Березіль" (МОБ). До її складу входило 5 театральних майстерень, дві з них на периферії Білій Церкві та Борисполі Театр "Березіль" зародився при 45-й дивізії ще у фронтові часи і існував під її егідою аж до 1926 р., коли театр на чолі з Курбасом переїхав до Харкова. Шостою майстернею була методологічна і звалася "Станція". Крім того МОБ видавало журнал "Барикади театру" і друкувало сценки та інсценізації для поточної політаптаційної роботи, а також організувало перший на Україні театральний музей, який пізніше передало академії наук. Після переїзду до Харкова "Березіль" став найбільш перспективним театром. У Києві театр здійснив постановки, які тоді були дуже розповсюджені. Багато російських режисерів, йшли цим шляхом. Це були композиції, які відображали сучасне життя.\nВ 1922 р. театр "Березіль" на честь 5-річчя Жовтневої революції ставить п'єсу "Жовтень", де героєм був народ. У лютому 1923 р. Курбас знову ставить злободенну композицію "Рур", відгукуючися на боротьбу робітників Рурського басейну проти французьких імперіалістів.\nСвоє захоплення експресіонізмом Курбас продемонстрував постановкою "Газу" Кайзера. Тема була та ж робітник і імперіалізм. Вистава "Джіммі Хігпнс" за романсом Е.Сінклера також розкривала тему єдності світового революційного руху, боротьби проти війни Постановкою п'єси була великою перемогою Курбаса. Його телеграмою привітав Мейєрхольд з Москви Курбас став відомим режисером. У Харкові до театру були запрошені Н.Ужвій, Д.Мілютенко та інші. Усі станції "Березіль" припиняють свою роботу, перетворюючий в режисерський штаб.\nПерша вистава у Харкові "Золоте черево" Кроммелінка успіху не мала Курбас береться зробити спектакль на тему революції 1905 р. Назва п'єси "Пролог" Жанр - народна трагедія близька до хроніки. На сцені декорацій майже не було. Вся увага актору. У виставі грав А.Бучма, Кружельницький і інші. Цей спектакль мав успіх. В цей час Курбас шукає свого драматурга. Нарешті його зустріч з Миколою Гуровичем Кулішом дала можливість мати театру свого драматурга. В 1925 р. на сцені "Березіль" була поставлена п'єса М.Куліша "Комуна в степах". Наприкінці 1927 р. Куліш закінчує п'єсу "Народний Малахій". Вважалося, що в ній Курбас допустив багато помилок, в тому числі дав "Шкідливу націоналістичну концепцію". Праця Куліша і Курбаса над виставою "Мина Мизайло" теж була гостро розкритикована за трактовку націоналістичного питання Курбасу рекомендували поставити "Диктатуру". І Микитенка Курбас говорив щодо "Диктатури". "Це буде драматичне видовисько, в якому драматична мова інтонується таким чином, що іноді вона може переходити буквально в музичні інтервали. Робота була прийнята схвально. Після "Диктатури" Курбас замислив відтворити величезний трудовий подвиг - побудову Харківського тракторного заводу. П'єса "Народження Велетня" написана в жанрі хроніки, не мала успіху Курбас постійно перебуває у пошуку, відстоює це своє право у пресі, виступах, але відчуває все більше утисків. У 1932 в газеті "Комсомолець України" він визнає всі свої "помилки", хоча визначати йому було нічого В 1933 восени Курбас приступає до постановки п'єси М.Куліша "Маклена Граса", але не закінчує її 5 жовтня О.С.Курбаса звільнили від обов'язків керівника театру "Березіль". Він іде до Москви і працює в єврейському театрі, на Малій Бронній у Міхоелса, з яким Курбас зустрічався ще в Києві під час гастролей єврейського театру. Тут у Москві він ставить "Король Лір" з Міхоелса. Це була етапна робота театру. В середині війни О.С.Курбас був репресований і загинув у 1942 році. Для українського театру це було великою втратою. Те, що робив Курбас в українському театрі, робили в російському театрі Є.Вахтангов, Мейєрхольд, у грузинському – К.Марджанішвілі, С.Ахметелі, в німецькому – Є.Піскатор, Б.Брехт.\nБерезіль. Лесь Курбас. Із творчої спадщини. - К.:Мистецтво, 1983. Василько В.Театру віддане життя. - К.: Мистецтво, 1984. - Воронін. Театр і драма. 36. статей. - К., 1989.\nВасилько В. Театру віддане життя.- К.:Мистецтво, 1984.\nВоронін. Театр і драма. Зб.статей.- К., 1989.\nІсторія українського театру.- К., 1991.- т.1,2.\nДурилін С. Марія Заньковецька.- К., Мистецтво, 1985.\nЛипова Г.В. Художні засоби українського театру 70-80 років.- К., Либідь, 1997.\nУкраїнська культура. Лекції за редакцією Дмитра Антоновича.- К., 1993.\nВзірець тестового завдання вступних іспитів з фаху\nАвтор першого дослідження про український професіональний театр в Галичині 30-хх рр ХХ ст радянського періоду\nПротокол №9 Програма фахових вступних випробувань на\nНазва модуля: Фольклорний театр\nОбсяг модуля: загальна кількість годин – 54 (кредитів єктс – 1,5); аудиторні години – 16 (лекцій – 6, практичних занять – 10)\nПерелік питань з української літератури для студентів 2 курсу\nЛітературний процес 70-90 рр. ХІХ ст на Україні. Розвиток науки, мистецтв, театру в 70-90 ХІХ ст. Драматургія І театр\nТеатр представляет село при реке Ворскле. Чрез сцену улица малороссийских хат, к реке ведущая, и в сей улице хата Терпилихи


Зимовий режим двірників авто – що це – опції, функції\nЩо таке зимовий або сервісний режим склоочисників в авто\n17 січня 2021 , 09:17\nЩо таке зимовий режим двірників / GettyImages\nЗимове паркування та сервісний режим склоочисників – ви знали, що у вашій машині є такі можливості? Поговоримо про це.\nТак буває: про наявність зручної опції у власній машині автомобіліст дізнається лише через кілька років користування нею. Що ж таке насправді – зимовий та сервісний режим склоочисників?\nСервісний режим – це коли двірники запарковані вертикально. Так їх можна почистити, замінити або нахилити вперед – щоб вони не примерзли до скла\nВідразу попередимо, що з термінами тут має місце певна плутанина: іноді зимовий і сервісний – це одне й те саме, у деяких машин є обидва, а у деяких немає жодного, і це не значить, що двірники не можна обслуговувати і паркувати по-зимовому.\nЧИТАЙТЕ ТАКЖЕ: Як вибрати та купити двірники на авто\nЗимовий режим паркування двірників на думку різних автомобілістів та автовиробників, це такі положення щіток, коли вони:\nу стані спокою залишаються в тій зоні лобового скла, яка обдувається теплим повітрям від пічки або підігрівається електрообігрівом – для швидшого відтаювання після стоянки;\nу стані спокою залишаються в положенні, з якого їх можна відвести від лобового скла, щоб вони не примерзли до нього за ніч – в деяких моделях це не можна зробити зі штатного, нижнього місця паркування щіток;\nпід час роботи не опускаються до самого низу – щоби внизу під ними залишилося більше місця для зметеного ними снігу, зокрема мокрого і щільного.\nСервісний режим двірників за формулюванням автовиробників, це:\nположення двірників у стані спокою, коли до них зручно дістати людині для очищення від снігу та льоду;\nположення двірників у стані спокою, коли щітки зручно зняти та замінити новими.\nСправжній зимовий режим – коли склоочисники отримують обмежений знизу хід.\nАби залишити склоочисники вертикально у верхньому положенні (або, якщо вам завгодно, у сервісному або зимовому), зазвичай потрібно натиснути на важіль керування склоочисником у певному напрямку відразу після вимкнення двигуна. Наприклад, у багатьох автомобілів VW та Skoda треба притиснути важіль вниз, у Nissan – на 3 сек. утримати його в положенні “на себе”, у деяких версіях Renault і Lada треба опустити важіль вниз при непрацюючому двигуні, а в Audi навпаки – при працюючому двигуні двічі коротко потягнути важіль вгору.\nТАКОЖ ЦІКАВО: Чому не гріє пічка в салоні автомобіля\nЦікаво, що з сервісного режиму двірники виходять по-різному – або рухом перемикача у певному напрямку, або вмиканням двірників у будь-який режим, а у деяких, наприклад, Volkswagen, також і автоматично – після набору швидкості 10 – 15 км/год.\nВнизу скла більша ймовірність, що двірник примерзне. Тому зимовий режим роботи склоочисників передбачає зупинку щіток вище, ніж улітку\nГоловне, однак, що вертикально запарковані двірники не приходять у рух автоматично після увімкнення запалення. Інакше на водія чекали б проблеми із перегрівом моторчика електроприводу через примерзання щіток, зіпсовані на намерзлій кризі гумки щіток та подряпини на капоті від повідків.\nCуто зимовий режим – із зупинкою та відпочинком двірників у нижньому положенні дещо вище звичайного – зустрічається набагато рідше. Зазвичай функція реалізована на механічному рівні: ліву щітку разом з повідком треба примусово потягнути вгору до клацання. В такий спосіб вирішено “зимове” питання у деяких Toyota, Lexus та Honda. А у Range Rover в меню є спеціальний рядок “Зимове паркування склоочисників”. Після його активації склоочисники під час роботи опускаються вниз не до самого капоту, а гальмують на кілька сантиметрів вище. А ось для разової зупинки двірників у сервісному положенні – вертикально – у “Рейнджа” треба провести послідовні маніпуляції із перемикачем під кермом і кнопкою Start Engine.\nУ деяких преміальних авто зимовий режим роботи склоочисників вмикається через меню, у машин простіше він активується механічно.\nНарешті, на деяких автомобілях можна застосувати дідівський спосіб – вимкнути запалення при працюючих склоочисниках, коли вони знаходитимуться вгорі. Привід буде знеструмлений і щітки замруть там, де їх ця подія застане. Але тут є одна небезпека: якщо за час стоянки двірники примерзнуть до скла, вмикати запалення буде небезпечно. Привід склоочисників оживе незалежно від положення їхнього вимикача під кермом, а при застопорених щітках це загрожує або порваними гумками, або спаленим моторчиком приводу. У деяких моделей на такий випадок є електричний захист двигуна, однак не завжди.\nПевно, це буде банальністю, але вкотре скажемо: шановні, вивчайте посібник з експлуатації свого автор. У заводському мануалі може не бути інструкцій з регулювання клапанів та заміни помпи, але завжди є опис всіх функцій і можливостей даної моделі аж до дрібниць. На крайній випадок є телефон гарячої лінії дилера або інтернет. Одне слово, якщо у сучасній машині вам здається щось незручним і нелогічним, не поспішайте клясти конструкторів, а спробуйте почитати керівництво з експлуатації.\nЧИТАЙТЕ ТАКЖЕ: Що робити, якщо навіть нові двірники працюють погано\nАвтомобілісту Автотехнології Головні новини Зима Поради Фото


У Польщі двоє українців загинули в ДТП - ЗНАЙ ЮА\n15 квітня 2019, 17:39\nУ ніч з суботи на неділю, 14 квітня, біля Кентшина у Вармінсько-Мазурському воєводстві у північно-східній Польщі трапилась прикра дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок ДТП загинули двоє українців.\nЗа інформацією польських правоохоронців, автомобілем, який розбився об дерево, подорожували четверо людей. Серед них – громадяни України та Грузії. Двоє пасажирів - українці віком у 23 і 30 років, на жаль, вони загинули на місці фатальної автопригоди. Водій і третій пасажир - обидва вони грузини, отримали травми.\n"Загинули пасажири, що сиділи на правій стороні автомобіля. Той, хто був поруч із водієм, мав прикріплені ремені безпеки, а пасажир із заднього сидіння, ймовірно, не був застібнутий ременем безпеки", - зазначила представниця поліції в Кентшині аспірант Моніка Данєляк.\n"Сила удару в дерево була настільки велика, що двигун випав, і він лежав на відстані 12 метрів. Він все ще горів, коли прибули пожежники", - додав капітан пожежників Каміль Ґольон.\nНаразі подробиці і обставини трагедії вивчають правоохоронціпід наглядом районної прокуратури Кентшина. У водія взяли кров, аби перевірити, чи він був тверезим.\nНагадаємо, язики полум'я перетворили авто на факел: жахлива ДТП у Києві потрапила на відео.\nТрагедія сталась у ніч на неділю, 14 квітня, на Дарницькій площі в Києві. Там зіткнулися два таксі Mazda 3 і Hyundai Elantra, внаслідок чого обидва автомобілі загорілися. Наразі вже відомо, що на місце катастрофи відразу ж прибули рятувальники, які боролись із вогнем близько 20 хвилин.\nТеги: ДТП Польща українці смерть померло


«Лісова сторожка» Григор Тютюнник страница 2\nУ сторожці сутінь та вистояний за зиму холод, що причаївся тут ще з осені. Кузька хутко обнишпорює темні покутки й натрапляє на своїх давніх знайомих: залізні граблі, лопату, сапу, ящичок з цвяхами, що пахнуть іржею, старий розплесканий молоток та коритчатка з насінням, від яких сходить дух берези, дубка й сосни.\nТим часом Данило виносить на сонце стару ковдру, щоб теплий вітерець вивіяв з неї холод, згрібає в оберемок вологе сіно з ліжка й теж виносить надвір: хай сохне. З оберемка випорскують додолу дрібні мишенята й сірими грудочками розкочуються по долівці.\n— Ти ба! — дивується Данило, високо зводячи брови.— Сиплються, як горох.\nКузька погнався був за одним, але не догнав. Оббігав усюди — немає, то спинився посеред сторожки, широко розставивши передні лапи й здивовано глипаючи на Данила: куди ж вони поділися?\n— Ти не за своє діло не берися,— каже йому Данило.— Ти ж не кицька? Отож. Ходімо краще робити опудала. — Дістає з-під ліжка в'язку всякого ганчір'я, бере молоток та ящичок із червоними від іржі цвяхами й виходить надвір.\nКузька біжить слідом, раденько виляючи хвостом, він знає: зараз, як і торік, і позаторік, почнеться найвеселіша робота.\nДанило сідає на поріжку, розв'язує ганчір'я і по черзі розпинає в руках подрані сорочки, штани, піджаки, кофти, примовляючи:\n— З оцього рам'я зробимо, Кузю, мене, бо це моя одіж; з оцього — бабу Оксьоншу, бо це вона дала кофту й фартушину; а з оцього — діда Миколайчика, бо це його піджак.\nКузька повискує од захоплення, бо впізнає і стару Данилову сорочку, що геть розлізлася на спині од поту, і кофту крикливої баби Оксьонші, до якої він частенько бігає взимку у двір, щоб поласувати там шматочком хліба, впізнає й піджак діда Миколайчика, що завжди свариться на Кузьку, як десь його побачить, та гримає: "Пш-ш-шов вон! Ти курча задушив? У-у-у, я т-тобі!.. "\nКузька не займав Миколайчикового курчати, його взяла сорока, тому, коли побачить діда, женеться за ним і гавкає скільки здужає: щоб знав, як нападаться ні за що!\nНазбиравши побіля сторожки сякого-такого паліччя, Данило знову сідає на поріжку і заходжується клецькати молотком та цюкати сокирчиною: стукне по гвіздочку, тесне раз-удруге, пововтузиться з ганчіркою, доки напне її на палиці, хек! — і застромить у землю біля порога "себе", у своїй драній сорочці та картузі, в якому виходив півжиття. Пововтузиться трохи — виходить "баба Оксьонша"; ще трохи — і є "дід".\nНі "Данила", ні "баби Оксьонші" Кузька не займає, тільки бігає навколо них та вищить. Коли ж Данило встромить у землю "діда Миколайчика", Кузька враз хапає його за полу піджака й смикає сюди-туди, доки не звалить усю споруду. Данило, дивлячись на те, сміється й каже:\n— Годі, Кузю, годі, бо поламаєш мені мою роботу.\nТоді бере па плечі всі опудала, несе на ту грядку, де недавно зійшли молодюсінькі дубки, вербички та берізки — ними люблять ласувати гайворони й вепри,— і розставляє: з одного краю грядки "себе", з другого — "діда Миколайчика", а посередині — "бабу Оксьоншу". І пояснює Кузьці:\n— Баба хай отуто стоїть. У неї голос такий, що в усі кінці буде чути, як закричить.\nІ тихенько сміється, бо як же та "баба" буде кричати, як то не вона, а тільки опудало, вбране у неї...\nПо тому Данило обходить увесь лан, часто зупиняється або присідає навпочіпки, хитає головою, прицмокує язиком, айяяйкає і каже до Кузьки:\n— Бач, що наробили, кляті розбишаки, ай-я-я... Пропало деревце. Кузька обнюхує свіжозриту землю, поруч якої лежить дубок з\nодгризеним корінням, підгинає хвоста і жалібно скімлить: боїться, бо земля пахне вепрячими писками...\nКоли розсадник обійдено, Данило повертається до сторожки, збирає дрівця, наладнує триніжок і розкладає багаття. Дим від нього підіймається у гілля дерев, і тоді здається, ніби не тільки дика груша, що біля сторожки, цвіте, а й усі до одного дерева цвітуть.\nНабігавшись за день та нахвилювавшись, Кузька лягає біля багаття, кладе голову на передні лани й, не кліпаючи, дивиться на вогонь. А сонце сідає й сідає за гору, поволі змовкають пташки в лісі — заходить вечір.\nТак починається лісове життя Данила та Кузьки.


9 секретів молодості шкіри, про яких не розкажуть дерматологи\nДеякі люди виглядають набагато молодше свого віку. Як стати одним з них?\nДерматологи і пластичні хірурги поділилися простими хитрощами, завдяки яким вам, можливо, так і не знадобляться послуги. Ці безцінні поради допоможуть вам продовжити молодість шкіри на довгі роки.\n1. Спите на спині\n«Я можу сказати, як ви спите. Сон на боці або на животі створює борозенки на одній стороні особи. Щоб зменшити появу зморшок, спите на спині. Може бути, ви будете хропіти, але старіти ви будете повільніше.»\n«Час на біговій доріжці додасть вам здоров’я, але ви не будете виглядати молодше. Худі і більш спортивні люди після 40 років, як правило виглядають старше тих, хто не підтримує себе у формі, так як у них під шкірою менше жиру.»\n«У більшості людей можна спостерігати пошкодження від сонячних променів на лівій стороні обличчя просто з-за водіння. Використовуйте захист від ультрафіолету або крем, що захищає від сонячних променів.»\n«Більшість людей відмовляється від продуктів для шкіри дуже швидко. У той же час потрібно 21 день, щоб клітини шкіри сформувались і досягли верхнього шару епідермісу. Якщо ви придбали антивіковий крем, дайте йому щонайменше 4 тижні, щоб він подіяв.»\n«У мене була пацієнтка, яка хотіла зробити ліфтинг брів, так як вважала, що весь час виглядає сердито. Я відправила її на воскову епіляцію брів. Це зайняло 15 хвилин, вона виглядала чудово і заощадила кілька тисяч доларів.»\n6. Рясно нанесіть сонцезахисний крем\n«Хочете ніколи не відвідувати дерматолога? Використовуйте сонцезахисний засіб з цинком або діоксидом титану, носіть сонцезахисні окуляри і не щурьтесь.»\n«В першу чергу пробуйте антивікові креми в аптеці. У цих кремах такі ж активні інгредієнти,і вони так само ефективні, що і креми з фірмових магазинів, але вони стоять у 4-10 разів дешевше.»\n«Звичайно, я можу зробити підтяжку повік, але я бачила пацієнтів, які домагалися схожого результату з допомогою зміцнювальних сироваток і кремів для підтяжки повік. Результати будуть тимчасовими, але вони ефективно зменшують зморшки і припухлість.»\n«Якщо ви постійно супитеся або злитесь, у вас з’явиться некрасива борозенка між бровами, і з часом це вираз залишиться на обличчі.»\n10 надихаючих б’юті-новинок грудня\nСексуальна дочка Малікова в строгому костюмі звела з розуму росіян


Погода - якою буде погода в Україні 12, 13 та 14 листопада - «ФАКТИ»\nОстанні плюс 13 градусів перед «холодригою»: синоптики розповіли про погоду у п'ятницю та на вихідні\n12.11.2021 389280 78 9:05 — 12 листопада 2021\nУ п'ятницю, 12 листопада, в Україні буде відносно тепло. Стовпчики термометрів піднімуться до +5.+12 градусів. Про це у коментарі «ФАКТАМ» розповіла заступник начальника відділу метеопрогнозів Українського гідрометцентру Наталія Голеня.\nЗ нею згодні колеги з Українського гідрометцентру, які впевнені, що «мінуси» трохи «попустять». Вночі температура становитиме від 0 до мінус 3 градусів. А вдень від +6 до +8 градусів, на півдні та у Криму до +13.\nУ вихідні, 13 та 14 листопада, погода суттєво не зміниться, хіба що температура то падатиме на 1−2 градуси, то також підніматиметься у різних регіонах. На всій території країни буде сонячно та сухо.\nАле в період з 15 по 18 листопада погоду без істотних опадів визначатиме антициклон і, на думку синоптика Наталії Діденко, на українців чекають холодні дні.\n«Наступного тижня в Україні буде холодно — ховайте носи за масками, а похмурий настрій розчиняйте серед добрих людей, пухнастих котів та найближчих парків із залишками осінніх квітів», — попередила вона.\n15 листопада атмосферні фронти принесуть невеликий мокрий сніг. Він можливий у Карпатах та на сході країни. Температура ночами — 2…-8 градусів, вдень 15 та 16 листопада — від 2 морозу до 3 тепла. 17 та 18 листопада очікується 3−8 градусів тепла.\nНагадаємо, за прогнозом народного синоптика Володимира Деркача, на початку другої декади листопада буде волого та холодно, але далі погода порадує нас кількома ясними та сухими днями. Потім настане похолодання, яке триватиме й у третій декаді листопада. Ночами можливі заморозки та мокрий сніг. Але до кінця листопада знову трохи потеплішає.


Як Воробус відкрив для себе новий вид спорту – теніс | Vorobus.com\nЗапросив мене грати в теніс хороший приятель – Ігор Степанович Кузь (висловлюю подяку). Він вже мастак в цьому ділі, неодноразово грав й само собою обіцяв і мене навчити.\n«Найголовніше – це бажання вчитися», цитую слова п. Ігоря. Що ж, прийшлося слухатися й підніматися дуже рано, адже наша гра розпочалася близько пів на 8 ранку на корті спорткоплексу Кастелівка, що знаходиться в районі вулиці Сахарова.\nІ звідти також буде цікавий репортаж. Чесно, не знав що подібний майданчик існує у Львові де ходить дуже багато людей.\nАле, повертаємося до наших пирогів, а саме до тенісу.\nТак от, Ігор Степанович прийшов на кілька хвилин швидше мене й одразу ж взявся натягувати сітку. Це також треба вміти робити. Звісно, й Воробусу він також показав як це робити.\n10-ти хвилинна розминка щоб не травмуватися в грі й розпочинається беспосередньо гра з ракетками.\nПерше враження, яке у мене склалося, так це те, що я не вгадав із взуттям. Грати на цементі (саме таке там покриття) краще у кросівках на грубій підошві, а не у футзалках. Саме через це я деколи не встигав за м’ячами. Також важко давалася перша подача.\nАле, Ігор Степанович давав настанови як це робити правильно.\nРозминалися, розминалися, пробували, Воробусу набридло й я запропонував грати на рахунок.\nП. Ігор лише сказав наступне: «Сміливий хлопець, не кожен одразу ж кинеться в бій».\nЗвісно, що було важко приймати м’ячі. Проте, поступово призвичаївся до гри й ударів суперника та почав навіть здобувати очки. Через деякий час навіть вдалося виграти гейм.\nПравда він був єдиним цього ранку. Але, нічого хоч щось. Воробус грав за олімпійським принципом.\nЩо мені вдавалоcя накйраще – це удари на задню лінію. Інколи я себе відчував якимось Рафаелем Надалем. 😀\nЗвісно, що вчитися мені ще треба багато в тенісі. Як і в будь-якому виді спорті просто потрібно більше ігрової практики. Вид спорту непоганий, розвиває м’язи рук, ніг, спини й думаю, що час від часу ним займатися буду.\nОсь такий от почин зробив Ігор Батькович у новому для себе виді спорту.


Кременецький ботанічний сад » 2019 » Липень » 17\nАрхів: Липень 17, 2019\nАвтор Admin Опубліковано: Липень - 17 - 20190 комент. »\nЕхінацея пурпурова (Echinacea purpurea), «вечірнє сонце», – так називають цю рослину індіанці на її батьківщині в Північній Америці. Свою назву вона виправдовує – її квіти мають гарний пурпуровий колір. Ехінацея – красива багаторічна рослина, яка століттями радувала людей не тільки своєю фантастичною красою, а й цілющими властивостями. Неповторні яскраві квітки, тривале цвітіння, невимогливість рослини до середовища проживання роблять ехінацею значущою в саду, що милує око людини. Округлені «їжачки» ехінацеї мають оригінальний Детальніше »\nНавчальна практика у Кременецькому ботанічному саду\nСтуденти біологічного факультету Національного університету «Києво-Могилянська академія» вже вкотре пройшли навчальну практику на базі Кременецького ботанічного саду.\nУпродовж двох тижнів майбутні біологи мали змогу відвідати колекційно-експозиційні ділянки ботанічного саду. Наукові працівники відділів провели ряд навчальних екскурсій, під час яких студенти ознайомилися з формовим садом, лікарськими, пряно-смаковими, плодово-ягідними культурами, колекціями квітниково-декоративних, рідкісних рослин, а також їх систематикою, практичним застосуванням таксонів, науковими дослідженнями, що проводяться на базі установи. Практиканти мали змогу порівняти, який вигляд мають Детальніше »\nУ Кременецькому ботанічному саду відкрито «Сад ароматів»\nДо Дня працівника природно-заповідної справи в Кременецькому ботанічному саду було відкрито нову експозиційну ділянку «Сад ароматів». В урочистому відкритті взяли участь представники природоохоронних організацій, влади міста та району, студенти Національного університету «Києво-Могилянська академія», громадськість і небайдужі громадяни.\n«Сад ароматів» створено на основі колекційного фонду відділу лікарських рослин та нових культур, а саме Детальніше »


Як правильно вибрати фарбу і колір для вашого будинку - Отделка Квартир в Днепре\nДекабрь 1, 2019 – 14:15\nЗнайдіть все, що вам потрібно знати про вибір правильної фарби і кольори для вашого будинку. Живопис - це швидкий і дешевий спосіб подарувати старій кімнаті свіже повітря або зробити свій будинок більш продаваним, якщо ви виставите його на ринок. Дізнайтеся все, що ви коли-небудь хотіли знати про вибір фарби. Расслабиться посмотреть эротические фото и видео красивых девушек можно тут в удобное для Вас время бесплатно и без регистрации.\nФарба буває різних відтінків, а також в маслі або латексі. Латексна фарба є найбільш поширеним і кращим типом фарби через легкість очищення і тривалого терміну служби. Він також має тенденцію бути більш стійким до вицвітання і дихати краще, ніж масло, що призводить до меншого утворення міхурів на фарбі. Я рекомендую використовувати латексну фарбу для більшості ваших стін і домашнього використання. Проте, олійна фарба відмінно підходить для грунтовки натурального дерева і обробки, так як вона краще ізолює плями і сучки від дерева, ніж латексна фарба. Однак для висихання потрібно більше часу, ніж для латексної фарби, тому плануйте більше часу для сушки. Особисто я використовую ґрунтовку на основі масла шелаку на своїй обробці, а потім вибираю латексну фарбу в якості верхнього шару. На ринку представлено безліч брендів, але я віддаю перевагу фарбу.\nЯкий блиск мені вибрати?\nЧим глянсовою фарбою, тим легше її очистити. Якщо у вас є маленькі діти, і в кімнаті, яку ви фарбуєте, інтенсивний рух, наприклад, в ігровій кімнаті, або якщо на стіні є жир, наприклад, на кухні, виберіть глянсовий блиск, так як ви можете легко протерти стіну вологою губка. Це, однак, зробить плями і дефекти у вашій стіні більш помітними, а в кімнатах, таких як житлові кімнати, може випускати неприємний блиск. Високий глянець також відмінно підходить для обробки і додасть обробці гарний закінчений вигляд, доповнюючи більш плоский блиск ваших стін.\nНапівглянсове покриття також буде хорошим вибором для кухонь і ванн, а також обробкою, що забезпечує легкість прання і менший блиск, ніж у блиску. Це також трохи дешевше, ніж глянсова обробка і є дуже поширеною альтернативою. Атласні блиски мають гладку атласну обробку і можуть бути використані на кухнях, в лазнях і коридорах. Це може бути хорошим вибором, якщо ви дійсно хочете трохи блиску і фарби, які можна легко чистити без блиску блиску.\nЯкщо у вас є стіни з безліччю дефектів, виберіть плоску або матову фарбу. Зазвичай ви можете зійти з одного шару фарби з плоским. Недоліком цієї фарби є те, що вона погано витримує хорошу очистку і має тенденцію до утворення бруду, тому вибирайте її для приміщень, де на них не залишиться багато відбитків пальців і бруду. Ймовірно, найпопулярнішим блиском є яєчна шкаралупа, яка приховує недоліки, як плоска поверхня, але її легше мити, тому вона більш міцна і гладка на дотик. Я рекомендую це для більшості кімнат, так як здається, що в них є найкраще з плоского і глянцевого світів.


БУДІВЕЛЬНА ХІМІЯ - Вапняний шпаклювальний розчин GREINPLAST ZSW\nВапняний шпаклювальний розчин GREINPLAST ZSW\nРозчин призначений для ручного або машинного нанесення тонкошарових вапняних штукатурних сумішей всередині будинків. Класифікується, як розчин загального призначення (GР) із стійкістю до стиснення категорії CS I (0,4 - 2,5 N/mm2) і категорії водопоглинання W0. Може використовуватися на будь-які безгіпсові мінеральні основи, напр.: цементні, цементно-вапняні, вапняні штукатурки, тощо.\nПриготування розчину: Вміст упаковки (25 кг) слід висипати приблизно до 8,0 – 9,0 л чистої води та розмішати до отримання однорідної маси без згустків. Масу відставити на 5 хв., після чого знову розмішати. Для приготування шпаклівки використовувати чисті ємності та знаряддя. Консистенцію розчину слід підібрати відповідно до виду запланованої роботи, стану основи та атмосферних умов. Слід вважати, щоб не передозувати води, оскільки це може погіршити параметри витривалості розчину. У випадку, якщо розчин загусне, необхідно повторно його розмішати без додавання води.\nНанесення штукатурки: Розчин наноситься рівномірно на основи та вирівнюється з використанням металевої терки. Розгладжувати поверхню можна до початку застигання розчину з використанням губчатої терки. Час застигання залежить від поглинання основи, температури та вологості повітря. При великих нерівностях поверхні допускається нанесення штукатурки у два шари, яких товщина разом не перевищує 3мм.\nУсі роботи виконувати при температурі повітря та основи від +5 до +30°C. Оптимальна температура застосування +20°C. Знаряддя необхідно вимити водою відразу ж після закінчення роботи. Під впливом некорисних умов вологості чи тепла час обробки значно змінюється.\nІнформація, наведена в інструкції має на меті гарантувати оптимальне використання продукту, однак не є підставою для юридичної відповідальності Виробника, оскільки умови виконання робіт залишаються поза його контролем. Будь-яке втручання у склад продукту є недопустимим і може значно знизити його якість.


Новини комітетів - Виконання Україною міжнародних зобов’язань за Конвенцією ООН про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок обговорено під час комітетських слухань - Офіційний портал Верховної Ради України\nВиконання Україною міжнародних зобов’язань за Конвенцією ООН про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок обговорено під час комітетських слухань\nУ Комітеті з питань зовнішньої політики та міжпарламентського співробітництва 8 квітня відбулися слухання на тему: «Виконання Україною міжнародних зобов’язань за Конвенцією Організації Об’єднаних Націй про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок».\nГолова Комітету Олександр Мережко, відкриваючи слухання, зазначив, що проблема дискримінації є однією з ключових проблем у системі захисту прав людини.\nПредставниця ООН Жінки в Україні Еріка Квапілова наголосила, що гендерна рівність є важливою цінністю на Європейському континенті. Вона відзначила успіхи і значний прогрес України у виконанні Конвенції з 2017 року. Зокрема, на політичному рівні та рівні інституційних механізмів. «Хоча у законодавчій сфері зроблено значний прогрес, але є чимало проблем, тому потрібно знайти першопричини - чому жінки не можуть брати активну участь у політичних процесах», - зазначила Еріка Квапілова. Також експерт відзначила необхідність покращувати збір даних на регіональному рівні та розробки довгострокової стратегії до 2030 року.\nЗаступниця голови Комітету Марина Бардіна подякувала міжнародним партнерам за підтримку та співпрацю, а також відзначила позитивні кроки в українському законодавстві, зокрема це посилення відповідальності за домашнє насильство, можливість декретів для чоловіків, а також посилення відповідальності за дискримінацію жінок і чоловіків у рекламі.\nГолова Комітету з питань прав людини, деокупації та реінтеграції тимчасово окупованих територій у Донецькій, Луганській областях та Автономної Республіки Крим, міста Севастополя, національних меншин і міжнаціональних відносин Дмитро Лубінець нагадав, що Конвенцію уже ратифікувало 189 держав світу. Україна кожні чотири роки представляє доповіді про виконання Конвенції. Цьогоріч дев’ята доповідь була представлена в березні. Голова Комітету зауважив, що доповідь і рекомендації також будуть проаналізовані в Комітеті з питань прав людини.\nУповноважена Верховної Ради України з прав людини Людмила Денісова зазначила, що лише 40% керівних посад обіймають жінки, крім того вони отримують нижчу заробітну плату. За її словами, суттєво ускладнила реалізацію Конвенції пандемія. Особливо це позначилося на захисті прав жінок похилого віку, жінок з інвалідністю, ромських жінок.\nЗвіт про підготовку дев’ятої періодичної доповіді України до Комітету ООН з ліквідації дискримінації щодо жінок (Комітет CEDAW) представив генеральний директор Директорату Міністерства соціальної політики України Руслан Колбаса. Він повідомив, що Україні надано 90 рекомендацій, ухвалено 24 нормативно-правових акти, які мають виконувати усі органи влади, в тому числі судової.\nДиректорка Київського інституту гендерних досліджень Марфа Скорик представила аналіз виконання Заключних зауважень Комітету CEDAW до восьмої періодичної доповіді України про виконання Конвенції ООН про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок. За її словами, досі не розпочато гендерну оцінку реформ.\nТакож учасники слухань відзначили необхідність посилення національного механізму реалізації гендерної політики на різних рівнях та узгодження стратегій регіонального розвитку з національними зобов’язаннями щодо гендерної рівності.\nТему комунікації та адвокації у сфері гендерної рівності окреслив заступник Міністра культури та інформаційної політики Тарас Шевченко. Він зазначив, що Уряд затвердив у 2020 році Концепцію комунікації у сфері гендерної рівності. Метою Концепції є покращення розуміння в суспільстві суті та завдань державної ґендерної політики, сприйняття її як невід’ємної складової демократичної та правової держави. Тарас Шевченко повідомив, що Міністерство завершило розробку плану заходів до Стратегії та очікує на його ухвалення наступного місяця на засіданні Уряду.\nТакож учасники обговорили врахування гендерних аспектів у галузевій політиці, зокрема освіті, охороні здоров’я, економічному розвитку. Заступниця Міністра охорони здоров’я Ірина Садов’як повідомила, що планується гендерний аудит в сфері охорони здоров’я, де працює 83% жінок.\nУ панелі «Доступ до правосуддя, протидія гендерно зумовленому насильству та пов’язаному з конфліктом сексуальному насильству» учасники обговорили проблеми захисту від домашнього насильства, захисту прав дітей, підвищення правової обізнаності захисту своїх прав тощо.\nЗаступник Міністра внутрішніх справ Катерина Павліченко зосередила увагу на домашньому насильстві та насильстві за ознакою статі. Вона повідомила, що у 2020 році надійшло на 47% більше повідомлень про домашнє насильство, на 22% зросла кількість протоколів про домашнє насильство. Зважаючи на пріоритетність цієї проблеми створено навчальний курс для поліцейських щодо домашнього насильства, постійно проводяться інформаційні кампанії, створено чат-боти у телеграмі та вайбері, де можна оперативно отримати необхідну інформацію.\nЗаступник Голови Комітету Марина Бардіна резюмувала, що до 22 квітня 2021 року до Комітету можна надіслати пропозиції та зауваження з окресленої тематики, які будуть враховані в рекомендаціях за результатами слухань.


100 років тому тут працювала аптека Померанца, яка обслуговувала мешканців Костополя і Березного. Крім торгівлі і виготовлення ліків, в аптеці діяло і кілька медичних кабінетів .Гострим питанням для жителів міста Костопіль на початку 20-х років минулого сторіччя було питання отримання медичної допомоги. Якщо середня зарплата працівників на місцевих підприємствах (скляній гуті, фанерній фабриці, тартаках, млинах) становила 2 злотих на день, то тільки первинна консультація у лікарнях коштувала 3 злотих. Тому за медичною допомогою звертались виключно у крайньому випадку.\nТак, відповідно до статті 27 законодавства Польщі від 11 серпня 1923 року про тимчасове врегулювання комунальних коштів повітова рада в Рівному постановляє брати плату за утримання і лікувальну процедуру в лікарнях та за перев’язки в амбулаторіях, зокрема і в Костополі, у наступних розмірах:\nПлата за лікування і утримання в лікарні:\nа) за утримання хворого в хірургічному відділі протягом доби – 7 злотих;\nб) за утримання хворого в терапевтичному і родильному відділах протягом доби – 6 злотих;\nв) жителям із території повітової спілки самоуправління можуть бути зроблені знижки по відношенню до встановлених оплат, однак знижена плата не може бути зменшена нижче 50% встановленої ставки під пунктом «а» і «б», тобто 3 злотих 50 грош у хірургічному відділі і 3 злотих у терапевтичному і родильному відділах;\nг) жителі території повітової спілки самоуправління, хворі на інфекційні хвороби, лікуватимуться в лікарні безплатно.\nПлата за амбулаторну допомогу:\nа) від хворих жителів із території повітової спілки самоуправління за пораду з малою перев’язкою – 1 злотий, з середньою перев’язкою – 2 злотих, з великою перев’язкою – 3 злотих;\nб) від хворих жителів із території, яка не належить до повітової спілки самоуправління, за пораду з малою перев’язкою – 3 злотих, з середньою перев’язкою – 4 злотих, з вели\nкою перев’язкою – 6 злотих.\nПлата за користування рентгенкабінетом:\nа) плата за рентгеноскопію:\nрентгеноскопія грудної клітки або кінцівок – 5 злотих;\nрентгеноскопія стравоходу, шлунку, дванадцятипалої кишки – 7 злотих;\nрентгеноскопія всього стравоходу – 15 злотих.\nб) плата за знімок:\nзнімок 9х12 см – 5 злотих,\nзнімок 12х18 см – 6 злотих,\nзнімок 18х24 см – 8 злотих,\nзнімок 24х30 см – 10 злотих,\nзнімок 30х30 см – 12 злотих,\nзнімок 30х40 см – 15 злотих.\nПлата за користування швидкою санітарною допомогою:\nа) від жителів території повітової спілки самоуправління:\nза 1 км по твердій дорозі – 0,15 злотих,\nза 1 км по ґрунтовій дорозі – 0,25 злотих.


Ніжний образ принцеси Олександри на королівському весіллі — фото — Суспільство — tsn.ua\n84-річна сестра королеви Єлизавети II — принцеса Олександра — на весіллі своєї онуки мала приголомшливий вигляд.\n10 вересня відбулося вінчання Флори Огілві, онуки принцеси Олександри і шведського фінансиста Тімоті Вестерберга.\nБабуся Флори, принцеса Олександра, яка була подружкою нареченої на весіллі королеви Єлизавети II з принцом Філіпом 1947 року, одягла на торжество милу сукню в гороховий принт пудрово-рожевого кольору і подовжений рожевий блейзер зверху.\nПринцеса підібрала відповідний капелюх для цього святкового образу, він також був рожевого кольору і з великою квіткою спереду. В руках вона тримала золотистий клатч і білі рукавички, а взута була в туфлі-човники на підборах бежевого кольору з золотистим декором.\nПринцесу зазнімкували, коли вона виходила з автомобіля і прямувала до церкви Сент-Джеймсському палацу.\nЧитайте також: Єлизавета II запрошувала Кейт Міддлтон на канікули до Балморала ще до весілля з Вільямом\nпринцеса Олександракоролівське весілля


Бєляєв Максим Олександрович — Вікіпедія\nБєляєв Максим Олександрович\nНе плутати з Максимом Володимировичем Бєляєвим — казахським хокеїстом.\n30 вересня 1991(1991-09-30) (29 років)\n2009–2015 «Локомотив» (Москва) 12 (1)\n2011 → «Динамо» (Брянськ) 10 (0)\n2011 → «Торпедо» (Владимир) 14 (4)\n2013 → «Ростов» 5 (0)\n2015 «Шинник» 16 (0)\n2016– «Арсенал» (Тула) 135 (4)\n2009–2010 Росія U-19 2 (0)\n2012–2013 Росія U-21 7 (0)\n2019– Росія 1 (0)\nІнформацію оновлено 22 жовтня 2020.\nМаксим Бєляєв у Вікісховищі\nМаксим Олександрович Бєляєв (рос. Максим Александрович Беляев, нар. 30 вересня 1991, Озери) — російський футболіст, захисник клубу «Арсенал» (Тула) та національної збірної Росії.\nУ дорослому футболі дебютував 2009 року виступами за московський «Локомотив», але закріпитися в основній команді не зміг, взявши участь лише у 1 матчі чемпіонату. Через це протягом 2011 року на правах оренди грав у складі «Динамо» (Брянськ) та «Торпедо» (Владимир), що виступали у Першості.\nСвоєю грою в оренді привернув увагу представників тренерського штабу «Локомотива», до складу якого повернувся на початку 2012 року. Проте і цього разу закріпитися в складі «залізничників» не зумів, зігравши за півтора сезони лише 11 матчів, через що в січні 2013 року на правах оренди був відданий в «Ростов», де до кінця сезону зіграв у 5 матчах чемпіонату і 2 кубка.\nВлітку 2013 року знову повернувся в «Локомотив», але в чергове не зміг закріпитись в головній команді.\n2015 року виступав у складі «Шинник».\nЗ 2016 виступає у складі тульського «Арсенала».\n2009 року дебютував у складі юнацької збірної Росії, взяв участь у 2 іграх на юнацькому рівні.\nПротягом 2012–2013 років залучався до складу молодіжної збірної Росії, у складі якої брав участь у молодіжному чемпіонаті Європи 2013 року. На молодіжному рівні зіграв у 7 офіційних матчах.\n31 травня 2013 року потрапив у розширений список студентської збірної Росії для участі у Всесвітній Універсіаді в Казані, але в остаточний список гравців включений не був.\nУ лютому 2014 року потрапив у розширений список національної збірної Росії на товариський матч проти збірної Вірменії, але на поле так і не вийшов. Дебютував у складі збірної у 2019.\n↑ Расширенный состав на Армению\nВікісховище має мультимедійні дані за темою: Максим Бєляєв\nБєляєв Максим Олександрович на сайті transfermarkt.com (англ.) (нім.) (італ.) (ісп.) (порт.) (пол.) (нід.)\n1 Нігматуллін (в) · 3 Сокол · 4 Бауер · 5 Бурлак · 6 Бєляєв · 7 Ломовицький · 8 Григалава · 9 Комбаров · 10 Е. Кангва · 11 Ткачов · 13 Панченко · 14 Хагуш · 15 Ковальов · 17 Аджоєв · 18 Громико · 19 Джорджевич · 20 Чаушич · 23 Горбатенко · 28 Пантелєєв · 36 Левашов · 44 К. Кангва · 48 Луценко · 50 Шамов (в) · 55 Злобін · 70 Костадинов · 82 Хлусевич · 90 Довбня · 92 Рассказов · Тренер: Парфьонов\nСклад збірної Росії на молодіжному чемпіонаті Європи з футболу 2013\n1 Заболотний (в) • 2 Цаллагов • 3 Щенніков • 4 Чичерін • 5 Бурлак (к) • 6 Кирилов • 7 Петров • 8 Шатов • 9 Панюков • 10 Смолов • 11 Канунніков • 12 Крицюк (в) • 13 Бризгалов • 14 Яковлєв • 15 Бєляєв • 16 Фільцов (в) • 17 Черишев • 18 Ємельянов • 19 Григор'єв • 20 Бібілов • 21 Зотов • 22 Дзагоєв • 23 Князєв • Тренер: Микола Писарєв\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Бєляєв_Максим_Олександрович&oldid=32678823\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 05:34, 14 червня 2021.


На в’їзді у Хмельницький зі сторони Вінниці встановили перший блокпост : 25:04:2014 - vsim.ua\nНа в’їзді у Хмельницький зі сторони Вінниці встановили перший блокпост\nХмельницький Автомайдан ініціював створення блокпостів на в’їздах у Хмельницький. Головна мета - зберегти спокій громадян на території регіону, не допустити в'їзду на територію міста людей з радикальними, сепаратистськими настроями, кримінальних груп.\n- Дуже багато людей опустили руки і зневірилися, але ми будемо обороняти нашу країну й далі, - каже Вікторія Середюк. - Вже встановили намет МНСників. На місці чергуватимуть активісти. З понеділка плануємо влаштувати ще один блокпост зі сторони Старокостянтинова.\nДля облаштування блокпостів активісти потребують мішків для фасовки піску, буржуйки, прожектори, шини, лежаки та їжу для тих, хто чергуватиме на місцях.\nВідпочинок біля води поблизу Хмельницького: ціни та карта “У реальності було нудно”: зібрали історії наркозалежних, які лікуються в Хмельницькому Біля Південного Бугу з’явилася гребля, через яку стікає вода. Хто її встановив та навіщо У центрі Хмельницького горіла перша аптека\nПосле февральской революции всегда идет октябрьская...\nУкраина, что ж ты такая глупая... Когда прозрение настанет?\n(:cry:) вава! зеленку