РБЖ-Азимут | y012 Дарунок\nАвтор: Соколенко і Ярмуш Количество символов: 30264\nВечірній степ зачаровував погляд. Безмежне море різнотрав’я, що цілий день змагалося із забіякою-вітром, нарешті заспокоїлось. Небо стало темно-блакитним і виразно відтіняло золотаве колосся хутірських ланів, котрі з’явилися з-поза виднокола. Сонце, схиляючись до обрію, барвило довкілля у м’які теплі кольори.\nСамотній силует вершника не псував ідилію вечірнього пейзажу. Навпаки, він органічно вплітався в мереживо степового буття. Хіба ж може бути чужим той, хто виріс у цих місцях, хто відчував їх кожною струною своєї широкої душі?\nВасиль Бирюк не поспішав. Він відпустив повід, і Орлик сам вибирав шлях. Одною рукою козак тримався за луку сідла, друга влаштувалася на руків’ї шаблі.\nВасиль розглядав навколишню красу, не затримуючи довго на чомусь погляд. Здавалося, йому байдуже до всього і, за бажання, ворог міг би підібратися до нього впритул. Це було оманливе враження – чимало харцизяк переконалися в тому на власній шкурі.\nОсь Орлик зупинився – то Бирюк майже непомітно торкнувся п’ятою до його боку.\n– Село, братчику, – мовив Василь чи то коневі, чи самому собі. – Нам треба в село? Думаю, що ні.\nКінь пирхнув і хитнув головою, немов погоджуючись.\n– От і я так міркую. Об’їдемо?\nКозак ще раз торкнув Орликів бік, і кінь рушив уперед, зміщуючись трохи вправо. А Василь заплющив очі, здавалося – задрімав.\nСтеп притих, ніби боявся потривожити самотнього вершника. Все спокійно – лише жайворонки виспівують, перегукуються своїм «під-падьом» перепілки і гудуть джмелі над розкішними віхтями звіробою та золотарника, дозбируючи нектар з останніми променями сонця.\nАле ж ні… Якась тиха засторога повисла в повітрі, покриваючи небезпекою розігрітий літній степ.\nОрлик знову зупинився. Підвів голову, застриг вухами.\n– Тихо, братчику, тихо. Я все чую.\nВасиль струною витягся в сідлі. Руки тепер міцно утримували повід. Густі брови зійшлися на переніссі, а ніздрі заворушилися, мов Бирюк принюхувався.\n– Там зло, братчику. І біль. Чи впораємосья самі?\nТраву розітнула примарна тінь, і козак звів очі вгору.\nНад вершником кружляв крук. Великий, чорний птах щось мовчки видивлявся внизу.\n– Чого тобі, крилатий? І без тебе морока. Зло тут, чуєш? Лети собі…\nКрук продовжував викреслювати кола в небесній синяві, тільки піднявся вище.\nВасиль мимоволі здригнувся.\n«Неначе хтось дивиться… Його очима…»\n– Іті, ні, сан, сі, го… – монотонно лунає голос сенсея.\nПовторюю переміщення ката «на автоматі», бо ж думки десь далеко. Добре, що можна не контролювати тіло – воно звично виконує завчені рухи.\n– Яме! Назаре, про що думаєш? Тебе тут немає!\n«Та тут я, тут», – хотілося сказати, та стримуюсь. Лише злегка кланяюсь, притиснувши руки до боків.\n– Розбилися на пари! Кіхон куміте! Працюємо тільки руками!\nЗалишаюся на місці. До мене підходить Антон. Противник досить серйозний, але в мене перевага – високий ріст, і, що головне, довші руки.\nАнтон швидко кланяється і відразу ж починає атакувати. Швидкі переміщення, жорсткі короткі удари – його «коник». Як і належить низькому, міцно скроєному хлопцеві.\nПерший шквал ударів удається відбити, отож починаємо тактичну гру. Тактика – то вже моє. Саме щоб звикнути діяти тактично, я й записався на карате. І ходжу в додзьо ось уже шість років. За якийсь місяць – іспит на чорний пояс. Я його складу успішно… Сподіваюся. Головне – впевненість у собі.\nТе, чого мені по життю не вистачає…\n«Хех!» – різко видихаю й опускаюся на коліно. Вдихнути не виходить – твердий мов каменюка кулак Антона буравом увігнався в сонячне сплетіння.\n– Яме! – чую голос сенсея. Він уже поряд. – Назаре, не спи! Ти де?\nНарешті дихання відновлюється, хоч ниючий біль під грудиною не поспішає покидати.\n– Готовий? Продовжуйте. Хаджиме!\nТак, готовий. Треба завжди бути готовим до несподіванок і неприємностей. Тільки, мабуть, шести років карате тут замало. Можна налаштуватись на спаринг. А як не розгубитися, коли тебе кидає дівчина?\nНіби й не лаялися. Тільки я постійно в лабораторії, а Віка – у себе в психологічному кабінеті. Цікаво: рішення «тимчасово не зустрічатися» – теж із категорії її професійних умінь? Уже не раз чув – чимало психологів не можуть розв’язати власні сімейні проблеми. Така біда…\n«С-с-с-с!» – тепер видаю якесь сичання, бо більше нічого не виходить. Кулак Антона поцілив просто в око, і, після першого спалаху, все довкола стало мутним, із червоним ореолом.\nСенсей знову зупиняє поєдинок. Цього разу нічого не запитує, лише хитає головою. Відчуваю осуд: без п’яти хвилин «перший дан», а отримав на горіхи від «синього пояса». Взагалі – підбите око – не причина зупиняти тренування. Але час заняття вичерпано, і «шеф» наказує лаштуватися на прощальний уклін.\nУ роздягальні Антон присідає навпочіпки поряд.\n– Ти норм?\nЗвісно, норм. Не вперше. Хоча давно вже не пропускав стільки ударів за одне заняття.\nАнтон киває головою, легенько стукає в плече й виходить із роздягальні. Залишаюся сам. Це все жінки. Як тільки про них починаєш думати… Трясця! Завтра ж їхати на Хортицю. А я з таким бланшем!\nЦікаво, темні окуляри врятують ситуацію?\nІ ось я в дорозі на козацький острів за матеріалом для «Гіпотез та науки»…\nНабираю повні легені настояного на липневому цвіті повітря, що вривається крізь опущене скло автівки, і дуже повільно видихаю. Доки за вікном линуть звичні міські пейзажі Запоріжжя, ще раз перевіряю заряд акумуляторів фотоапарата й диктофона, наявність записника, ручки. Думки постійно повертаються до Максимка, тож сама себе заспокоюю – Антон завжди прекрасно піклується про малого, та й я на зв’язку.\nПритамувавши тривогу, поринаю в роздуми. Не про те, що чекає мене в кінці поїздки, навіть не про піднесений і трохи загадковий голос редактора у слухавці: «Оксано, ніяких лікарняних! Не цього разу. Для тебе це буде цікаво!».\nПро свій нічний сон, котрий привидівся, як задрімала біля гарячого Максимка. Однак що там було – марно силкувалася згадати в перші миті пробудження. Та й зараз – лише примарні образи, а ще – якесь хвилююче й незрозуміле відчуття. Пам’ятаю лише присутність трав, вітер, небезпеку, чиюсь тінь, уплетену в шалений танок… жіночий образ – і свій, і не свій, а…\nКого, з якого життя?..\n– Приїхали… Оксано!.. Приїхали кажу! Ти де? – долинає раптом звідкілясь із цієї реальності. Руслан, наш редакційний водій, широко усміхається, і я теж відповідаю посмішкою:\n– Замислилась… Спасибі, Руслане.\n– О котрій за тобою повернутись?\n– Та хто його знає? Зазвичай, такі речі тривають допізна. Я, певно, сама добиратимусь. Якщо ж упораюся раніше, то наберу.\n– Гаразд. Успіху тоді.\nРуслан привітно махає на прощання й від’їжджає.\nДоки йду мальовничим і безлюдним схилом Старого Дніпра до місця розкопок, згадую все, що мені відомо про історію острова, про козаків, Запорозьку Січ, загадкових характерників та й узагалі налаштовуюсь на робочу атмосферу. Хвилююсь. Як і завжди. Збираю до купи всю свою уважність, сконцентрованість. Крім того – сьогодні маю стати свідком тестування новинки науки – розробленого київським інженером Мамаєм унікального приладу для генетичної експертизи – «Геноскану». Все проходить без будь-яких лабораторій, аналізів чи інших процедур, що вимагають контакту з біоматеріалом! Звісно, цікаво. Як і будь-яке новаторство! Та водночас не можу втриматись від скепсису – скільки часу минуло після науково-технічної революції початку ХХ століття, а вчені все женуться за технічними сенсаціями.\nВтім, це, мабуть, не зовсім справедливе зауваження. Попри те, що я маю непересічні здібності, які часом шокують оточення, все ж визнаю – хіба що одиниці можуть відчувати присутність інших невидимих істот чи контактувати з душами людей, котрі вже відійшли з цього життя. Такий уже в мене дар! Чи дарунок долі. І – ніскілечки не тягар, як може дехто подумати! Він ніяк не впливає на моє життя, лише розширює сприйняття реальності: для когось світ – лише осяжні речі, я ж точно знаю: поза тим, що бачимо – чимало незрозумілого і нез’ясованого.\nНарешті з-поза дерев вигулькує прозора куполоподібна конструкція. Місцина тут була досить усамітнена – раніше поро́сла старими соснами поміж древніх замшілих каменів, укрита дикими тюльпанами та півниками, яких на Хортиці неймовірно багато. Нині очищена для облаштування чергової історичної забудови. Саме тут, навесні, зрушивши один із кам’яних валунів, робітники натрапили на козацьке поховання. Могилу вирішили реставрувати, але перед тим дослідити вміст…\nМене зустрів охоронець, перевірив посвідчення, розповів, що закордонна делегація науковців прибуде ближче до полудня. Тож є час ознайомитися з тим, що знаходилось під куполом.\nПрохолодно завдяки роботі кондиціонера. Прилад працює зовсім тихо. Та й узагалі…\nНезвично мовчазний простір: здається, звуки довколишнього світу тануть у таємничій невідомості.\nПросто по центру біля акуратно розкопаної могили на спеціальних підставках стоїть домовина, чимось схожа на човен з обрізаним передом. Дубова труна дуже стара, але добре збереглася – виглядає, ніби витесана із бурштину. Чи, може, тому, що поверхню вкрили захисною плівкою з наноматеріалів.\nНад труною височіє цікава блискуча конструкція з великим монітором. То це й є «Геноскан»? Ретельно його оглядаю. Нічого особливого, захвату не викликає. Що ж, треба більше дізнатися про те, як діє. Ну, в того молодого науковця, що буде проводити експеримент. Це ж він, відчуваю, спостерігає за мною через прозорі стіни купола?\nЯк тут… дивно? Аж голки пронизують тіло – долоні, спину вздовж хребта. І ця тиша… крізь неї ніби шепіт долинає до вух, шепіт до болю знайомого голосу, якого ніколи в житті не чула. Раптом розумію, що важко відірвати погляд від домовини, що мене кличуть.\nЧерез прірву літ…\nРоблю крок у бік труни, але тут до «купола» хтось заходить…\nВідігнавши від себе ману, Василь замислився. Не просто так притих степ, недаремно скрізь пахне бідою. Кажуть, знову татари по українських землях вештаються, грабунками промишляють, селян неволять для ринків у Кафі. А зимівник, загублений серед степу, далеко від людних доріг – то легка здобич.\n– Що, Орлику, прогуляємося? – радше до себе, ніж до коня, промовив Василь. – Чогось душа рветься, а душу треба слухати. Розвідаєм, що там коїться, а може, чим і допоможемо… Незваному гостеві місце за дверима, правда ж, друже?..\nКінь знову пирхнув і повернув у бік села. Йшов тихо, не порушуючи спокій землі, наче разом із вершником став тінню, що пливе над степом. Десь зовсім поруч почувся стогін. Бирюк спинив Орлика, ковзнув униз, полинув невидимкою через густотрав’я. Ось і бідак: притулившись лицем до землі, лежав на боці чоловік у літах. На лляній сорочці зліва темніла кривава пляма. Поряд валялась коса, торбинка з хлібом та глечиком з водою. Косар, значить, ішов до лану. Василь оглянув рану і зрозумів – пораненому вже не допомогти. Раптом чоловік знову застогнав і розплющив очі.\n– Там… там, – спробував сказати.\n– Татари? Багато?\n– Загін, чол…овік п’ят…цять… Там, хутір… самі жінки та діти… поховались. Доп…жи.\nСказав – і застиг очима на синяві неба. Бирюк прикрив померлому повіки, тихо мовив:\n– Йди з миром до Пращурів, чоловіче.\nПідвівся, провів засмаглою долонею по чорних вусах, вдивляючись у даль.\nТуди, де на хуторі звіріли харцизяки.\nВона знову посміхається. Звісно, поводжусь трохи невпевнено, але ж не можна так відверто демонструвати, що ставиться до мене, як до хлопчака. Сподіваюся, тональний крем і темні окуляри належно виконають місію. Не вистачало, щоб почала «підколювати» щодо синця.\n– Ну, ось, – показую вбік, де над козацькою могилою, нагадуючи зрізану зверху Ейфелеву вежу, розташувався мій прилад. – «Геноскан».\nОксана підходить до споруди, присідає й кладе зверху руку. Не на прилад – на домовину. Кілька хвилин мовчить. Навіть очі заплющила. Є можливість зблизька й відверто розглянути журналістку, доки того не помітила.\nКаштанове волосся заплетене в коротку косу. Низенька. Схоже, трохи схильна до повноти – он які щічки, мов два яблука. Втім, по фігурі не скажеш – всі «випуклості» і «впадинки» на своєму місці. Легка літня сукня чудово підкреслює жіночі принади. Трохи не на мій смак (от Віка – висока й струнка), але чоловіче око приємно тішить…\n– Як це працює? – Оксана різко повертається до мене. Знов усміхнена, цього разу в очах танцюють бісики – ніби відчула, що її нишком розглядають.\n– Ну, в технічні деталі я не сильно вдавався. Конструктор «Геноскану»… Він не зміг приїхати, зараз у відрядженні, тестує новий прилад для космічної станції. Але я вмію працювати з «Геносканом», – додаю поспіхом, побачивши здивовано підняті брови Оксани. – І взагалі, я – найкращий спец у розшифруванні генетичних карт.\nОксана киває й оглядається навколо. Що ж їй казати?..\n– Хвилюєшся? – першою порушує мовчанку.\n– Чого б то? – намагаюся показати здивування і помічаю, що нервово стискую окуляри в руках.\n– Чого – не знаю. Але відчуваю. Я… скажімо, медіум. Знаєш, що то таке?\nУявляю, яке у мене зараз обличчя – завжди з недовірою ставився до всілякого мракобісся. Не могли когось іншого прислати? Добре, грець із ним, це мене не стосується. Медіум, значить. А таки ж здогадалася, що неспокійно на душі. Будеш тут спокійним – уперше буду презентувати прилад потенційним замовникам. Англійською мовою. Не знаючи в дрібницях його будови. Розуміючи, що нічого особливо шокуючого не покажу – ну, зчитаю генетичну карту того козака, порівняю з уже існуючими даними етногенетики, і що?\n– Тебе це бентежить, Назаре? Мої здібності?\nІ як їй сказати, що в надприродне не вірю?\n– А від науки – тільки користь? Усі наукові відкриття принесли людству мир, злагоду, щастя? Не боїшся, до речі, що твій прилад поверне забуті теорії про вищість і унікальність одних рас над іншими?\n– Не боюсь! – починаю злитися, але розумію, що даремно. Додаю вже не так упевнено: – Прилад допоможе зрозуміти, ким ми були, звідки прийшли сюди, поставить крапку над багатьма дискусіями стосовно міграцій людських спільнот. От що ти знаєш про генетику людини?\n– Ну… геном людини розшифрували вже давно…\nАга! Відразу видно – не її коник. Хоч, вочевидь, начиталася популярщини.\n– «Вже давно» з’ясували нуклеотидну послідовність ДНК. А що кодує кожна комбінація? Для чого так звані «сміттєві» послідовності? А ще спосіб життя відбиток накладає. Чула про епігенетику? Все це – останні кроки в науці.\nВона мовчить. Що ж, можна розвивати успіх.\n– Так от, ще зовсім недавно рідню можна було виявити на межі трьох поколінь. Далі – більше. Хоча, вважалося – після шести поколінь вірогідність випадкового збігу перевищить вірогідність збігу через кревну родинність. І лише зараз…\n– Ми всі родичі. Від Адама і Єви.\nВона знов усміхається. Знущається? І як тут бути спокійним. Добре, не здаємось!\n– Я що хочу сказати... От наш прилад. Це ж на межі фантастики! Лише уяви – він здатен проаналізувати мільйонні частки генетичних комбінацій, виявити спорідненість чи, навпаки, вказати на віддалені зв’язки. Дистанційно, не руйнуючи поховань, як це зробили зараз! Хіба ж не чудо? Людина без приладів цього не зможе. Ні-за-що!\n– Людина – найдосконаліший прилад. Найчутливіший. Скажи, ти чув про єдине інформаційне поле? Це справжня машина часу! І лише людина може його відчувати.\nАга, досконалі ми, куди вже далі. Не можу довго про таке сперечатися – бісить. Треба переходити до справи.\n– Ну, ви… ти будеш статтю писати? Чим можу допомогти?\n– Мені казали, що тестуватимеш прилад. Можна подивитися, пофоткати?\n– Так, буду. Зараз і почну. Тільки для тестування мені потрібно…\n– Ну звісно! Кров! Як я одразу не здогадалась, – раптом розбирає сміх, але помітивши здивований погляд Назара, мушу пояснити. – Цілком вписується у згадану теорію існування інформаційного поля. Кров – сакральна структура, суть води. А вода – носій інформації, тому здавна люди нашіптували різне на воду. Пам’ятаєш – вода жива та вода мертва?.. То чия кров потрібна? Похованого?\nВін нервується. Ба, навіть злиться. Все, стишуємо оберти.\n– Назаре, вибач. Я просто… Ну, це все незвично. То що там із кров’ю?\n– Треба відкалібрувати прилад. Можна, звісно, мазок зі слизової. Тільки, як на мене, кров для такого – найкращий біоматеріал.\n– Хіба ж перевага приладу не в тому, що працює без якихось речовин?\n– Так, тільки… «Геноскан» ще тестується. Хочу упевнитись в надійності аналізу. Отож: у мене є два донорські зразки. Але…\nНазар кидає на мене загадковий погляд і несподівано питає:\n– А медіуми сміливі? Не втрачають свідомості, як пальчик кольнути? В мене все стерильно й безболісно. Хочеш спробувати? Давай! До офіційної частини заходу кілька годин, можемо проекспериментувати!\nНевже думав, що злякаюся?\nНу от, тепер він у своїй стихії. Діловито стерилізує мого пальця якимсь «ліхтариком» (мовляв, спирт – у минулому!), прикладає одноразовий автоскарифікатор. Укол майже не відчувається. Повторює ту саму процедуру зі своєю рукою й тепер порається біля «Геноскана». Тицьнув якусь кнопку, із приладу висунулась панелька з лунками, куди й має честь потрапити наша кров.\nІз цікавістю спостерігаю за Назаром. Коли редактор повідомив про вченого з Києва, очікувала зустріти когось маститішого і старшого за віком. А хлопцеві на вигляд не більше двадцяти шести – молодший від мене. Худорлявий, добре скроєний. Симпатичний. Коли зняв темні окуляри, помітила втомлений і сумний погляд, ніби від недосипання чи якогось внутрішнього суму. А ще синець намагається приховати за тональним кремом. Може, то і є причина печалі? Не схоже. Можна було б із його свідомості… Ні, то не мої справи. Втім, щоби зрозуміти вдачу, досить просто придивитися. Отож: хоче видаватися рішучим і впевненим у собі, насправді – м’який і сором’язливий. Я це добре відчуваю. Все, годі розглядати!\n– Як тобі Хортиця? Сподобалась? – вирішую перервати мовчанку, яка трохи затяглася, доки Назар чаклує над апаратурою.\nНе обертаючись до мене, Назар кидає через плече:\n– А я ще ніде не був. Не встиг. Та й не надто захоплююсь усілякою минувшиною, якщо чесно.\n– Отакої! – по-справжньому дивуюсь, адже Хортиця – візитівка Запоріжжя. – Це надзвичайне місце. Можна сказати, священне. Кажуть, поєднання води та верховин притаманне лише святим місцям. А вся географія острова саме такою і є. Знаєш, як його називають інколи? Українською Шамбалою.\n– Ну, то все з царини міфопоетики, – парирує Назар. – Чи фантастики. А я науковець. Вірю в підтверджене експериментом.\n– Еге ж, любите ви, вчені голови, ускладнювати прості речі! Між іншим, в історичній літературі є понад сім варіантів опису острова, вважай, за півтисячолітній період. І, що цікаво, одні дослідники писали про його протяжність на два кілометри, інші на дванадцять. Одні писали про скелі, інші – про гори. Скіфи, Святослав, запорізькі козаки… Тут кожен клаптик землі позначений якоюсь історичною славною віхою. Півтори сотні курганів стережуть древність віків. От де робота для твого «Геноскану». Не острів – суцільна terra incognita, до того ж мало вивчена.\n– Скільки пристрасті! Бачу, любиш це місце.\n– Люблю. І відчуваю. Інколи присутність тих, хто сотні років спить у землі під нашими ногами, буває настільки сильною, що, здається, мить – і зможу їх побачити чи про щось спитати. Та віддаль у часі надто велика… От і приходять вони до мене у снах, але такі видіння швидко минають і хутко забуваються.\n– Вибач, Оксанко, але те, що ти розказуєш – якісь нісенітниці, фантазії.\nНазар дивиться просто у вічі. Схоже – звик до мене, заспокоївся. А оці розмови про надприродне додають йому впевненості. Що добре – зневаги не відчуваю.\n– Не те, щоб я зовсім цурався подібних уявлень. Ну, так би мовити, на рівні теорії. Втім, мені потрібні вагоміші аргументи, ніж просто слова. Як-то кажуть, доки навіч не побачу…\nХлопець дивиться на домовину, думаючи про щось своє. Затим продовжує:\n– Глянь ось. У цій домовині – рештки чоловіка. На сканованих тридешках бачимо – специфічний одяг, що досить добре зберігся. Ну, сап’янці, широкі шаровари, добротний каптан, шовковий пояс із золотою ниткою, хутряна шапка. Все вказує на те, що він був заможним козаком. Додай до цього місцезнаходження. З незвичного: тіло обернене долілиць і обмотане мотузкою. Так ховали чаклунів. Ну, характерників, як їх прозивали. Нібито, щоб не повстали з могил. І це все дані історичної науки. Жодної магії. А ким він дійсно був за життя, як помер – хоч би що ти говорила, спираючись на свій медіумізм, лише здогадки. Вода. От «Геноскан» – інша річ.\n– Важко щось доводити скептикові, – зітхаю у відповідь. – Багато хто не вірить. Я вже звикла. Це не магія. Можна сказати – перші ластівки науки майбутнього, коли люди в дослідженнях покладатимуться не лише на дива техніки, а й на власні здібності. Те, що я вмію – свого роду сканування, але… Сканування енерго-інформаційного поля планети у досить вузькому діапазоні можливостей – для спілкування з тими, хто відійшов. Чи ти певен, що після смерті тіла нас чекає забуття й життя обмежене одним циклом?\n– Ну… як тобі сказати?..\n– Звісно! Пан скептик! Добре, запускай уже своє диво техніки.\n– Зараз, не підганяй. Слухай, раз ти… ну, ці поля бачиш, «скануй» разом зі мною. Потім порівняємо інформацію, поділимось інфою. Що скажеш?\nПросто підходжу до «Геноскана», кладу праву долоню на домовину, а ліву – на прилад. Заплющую очі й зосереджуюсь. Дивно: зазвичай усе відбувається інакше. Певно, це через «Геноскан»… Ще ніколи так не поринала в інший вимір…\nПоволі дихання уповільнюється, зникають усі звуки довколишнього світу – приглушений спів птахів за межами куполу, шемріт кондиціонера та тихе гудіння «Геноскану». Глуха безмежна тиша триває, здається, вічність. І з тої тиші поволі починає проступати нова реальність – шум вітру у вухах, ритмічний посвист крил, які розтинають простір. Це я лечу над землею, купаючись у вечірніх променях сонця!\nРоблю широке коло й бачу внизу невеликий хутір на березі порослого вербами озера. Поміж білих хаток, як степові лисиці, сновигають чужинці. Що не місцеві – видно з темних вузьких облич, із одягу, озброєння. З голосів, коли перегукуються незрозумілою мовою.\nЧужі заквітчаному пейзажеві, колоритові українського села. Вони виносять із хатин добро, зазирають у льохи та стайні, розлякуючи птицю. Шукають людей, котрі, як на диво, мов крізь землю провалилися.\nНе можу цього бачити й повертаю у степ. Знову лише шум вітру. Ні душі… Аж ні – онде внизу посеред квітучого моря трав – вершник у червоних штанях та білій сорочці. При боці в нього гойдається шабля, за поясом – пістолі. Погляд спокійний і впевнений. Він дивиться на мене, і я всією душею звертаюся до нього:\n«Тікай! Поряд – смерть».\nДивно, та схоже – почув! Чи мене? Он як звів брови над орлиним носом. Ще вагається. Ну ж бо – їдь собі!\nПіднімаюсь увись. Раптом око завважує тонку постать, що з’явилася з-поза високого кургану і швидко прямує в бік хутора. Видно замріяне дівоче обличчя, довгу косу. На плечі – мішечок. Певно, йде з поля й не знає, яка біда на хуторі зачаїлась. Може, почує?\nНі. Чужинці поховалися й принишкли – видно, помітили здобич.\n«Боженько, не йди туди!» – благаю по-пташиному.\nНе чує… А козак?\nВін над кимось схилився. Відчуваю – ще вагається.\nСерце рветься – пташине чи моє? А що як туди піде? Обоє згинуть!\nВін уже верхи. А далі… Все пливе перед очима. В роті стає со́лоно. Свідомість розчиняється в темряві…\nНе знаю, коли все пішло шкереберть. Прилад у лабораторії завжди працював чудово – ніяких збоїв, помилок даних. І лаборанти почувалися краще нікуди. А тут – мов запустилася ланцюгова реакція неприємностей. Що було каталізатором? Спитайте когось іншого. Хоча б нашу журналістку. Бо все почалося, коли вона поклала руки на прилад і на труну козака. А далі…\nДалі я зрозумів – з Оксаною щось не так: зіниці розширилися, обличчя зблідло. На слова не реагує.\nТрясця, та вона ж непритомна!\nП’ятнадцять. Забагато для одного, хай навіть і навченого характерницькій науці. Аби ж то в компанію ще такого – тоді нема про що журитися. Як то кажуть, «одному не страшно, а двом веселіше». Тінями пройдуть повз татарву, вріжуть горлянки невидимими руками, песиголовцями вгризуться у смердючі шкури... А от самому...\nПодумав – і відчув у роті металічний присмак: не помилився – багацько там гострої зброї, і вся буде націлена на нього. То що – податися на хутір і знайти певну смерть у нерівнім бою? Чи оминути не свій клопіт та їхати далі на Січ, до побратимів?..\nУгорі пронизливо крокнуло. Знову крилатий віщує…\nПоряд не просто зло. Це – смерть.І туга з болем просяться в душу.\nЗгадалося: «Три речі характерникові важливі – твоя земля, твій народ і твоє серце!..»\nНіби розпечене залізо, обпекла бік шабля, передчуваючи на собі смак ворожої крові. Вовча спритність загуділа в сухожиллях, аж Орлик сахнувся, як Василь наблизився до нього, – війнуло на гриваcтого пробудженням страшної, дикої сили. І сам Бирюк уже почувався не людиною, а витесаним із кременю воїном, що ладен життя покласти за тих, хто в біді.\nСкочив на коня і стрілою помчав до хутора.\nАле ніщо живе не почуло й не загледіло химородника – здавалося, то вітер пройшовся по траві…\nІ що з нею тепер робити? Нашатир на випадок панянок із тонкою душевною організацією не брав… О, сенсей, коли когось «відключали», робив шиацу! Ну, спробую…\nСхиливши Оксану собі на коліно й обійнявши за плечі лівою рукою, нігтем великого пальця правиці роблю вібруючі рухи в ямочці над верхньою губою.\nНу ж бо, отямлюйся!\nЯ й сам не зчувся, як Оксана відкрила очі. Боже, та що з нею?! Зіниці розширилися так, що карі обідки райдужки майже зникли.\nГлянув у ту чорноту – і свідомість гухнула в якесь провалля…\nШаблю спробували вибити, як тільки Василь прослизнув над порогом. Ворожа криця свиснула там, де щойно була голова козака. Марно – навіть «оселедця» не торкнулася.\nЇх шестеро. Досвідчених, упевнених у свої силах степовиків. Від них тхне собачою зграєю – чи то через одяг, чи від звіриного вищиру на пласких вилицюватих обличчях. А ще – небезпекою і смертю.\nА решта? Десь поряд? Коли примчать на підмогу?\nТепер вороги не поспішають. Чого б то – жертві нема куди дітися. Навіть якщо спробує втекти – стріла в умілих руках – надійний посланець смерті.\nНа долівці лежить жіноче тіло. З розбитих губ юшиться кров, руки в синцях. Та одяг цілий – не встигли бусурмани поглумитися.\nПістолі не допоможуть – надто тісно. Доки вистрілить в одного – порубають. Василь почав поволі прокручувати шаблю, малюючи лезом у повітрі сяючі візерунки. Це не для бою. Треба відвернути увагу розбишак і самому налаштуватися.\nРаптом Бирюк відчув невпевненість. Що це з ним? Не може такого бути!\nАга, чиїсь емоції. Когось невимовно далекого – як і те співчуття, що налинуло раніше. Тільки нині це – здивування й жагуче бажання вирватися з чужої свідомості.\n«Ні, братчику, не можна… не зараз… тільки разом…»\nДвоє степовиків кинулись уперед. Шабля Василя пройшла горизонтально на рівні черева ворогів, і один з нападників упав на коліна, зрошуючи підлогу кров’ю. Краєм ока Бирюк помітив тінь збоку. Було б більше простору – уникнув би атаки перекотом. Але місця для маневру бракувало. Несподівано для себе Василь різко ударив ногою, цілячи ребром стопи в живіт степовика. Вийшло! Й відразу ж затим під кулаком козака хряснув ніс ще одного ворога.\nЦе було дивно. Ні, сходитись із противником у рукопашній Бирюкові доводилося не раз. Та все ж він надавав перевагу круговим ударам. А тут… «Е, братчику, а ти щось та вмієш!»\nЧужа сутність уже не була чужою. А бойові навички «братчика» природно вплелися у те, що Василеві було мов політ для вільного птаха. Козак не бився – танцював. І з кожним порухом рук, ніг чи вірної подруги-шаблі образ смерті, що нависав над головою Бирюка, сахався в усі боки, шукаючи собі нову жертву.\nШукав – і знаходив.\nДо хати з гамором забігали нові вороги, та Василя те не бентежило.\nЗдавалося, що його тіло палало, аж плавилась на підльоті чужинська сталь. А степовики падали, ніби скошена трава…\nОксана сидить поруч і тримає мене за руку. Відчуваю – вона вже тут, а не за межами досяжного, куди нас кинули разом… її вміння? Мій прилад?\nЗіниці Оксани все ще розширені. Вона уважно дивиться на мене, тож здогадуюся, – бачить те саме.\nЇї п’ятірня міцніше стискує моє передпліччя.\n– Я знаю. Прилад не помиляється. Наша кров, узята для тестування. Відсоток збігу послідовностей… Одним словом… Так, пращур… сестричко.\n– І ми були там. Ти ж відчув це, Назаре?\nВідчув? Та я це бачив! Присмерк у хатині, блиск зброї, перекособочені чи то від ненависті, чи від страху обличчя.\nЯ там бився. На смерть. За жінку, що лежала скривавленою на долівці.\n– Він – характерник, Назаре. Справжній! І… звісно, можеш мені не вірити, але тепер я знаю: ці козаки, характерники, могли відчувати не лише духовний спадок пращурів, але й торкнутися свідомістю своїх нащадків.\nДивиться на мене. З надією. А я?\nЯ – скептик. Вірю в науку. Тільки… не знаю як, але ж побував у минулому.\nТреба відпочити. Скоро важлива зустріч. А сьогодні увечері – зателефоную Вікторії й розкладу всі крапки над «і». Хай тільки спробує свої психологічні штучки! Ми будемо разом. Бо так треба. Бо кохаємо…\n– То що, – підморгую несподіваній родичці, – розповімо закордонним гостям про славетних пращурів?\n– Можна. А прилад не підведе… братику?\n– А ми для чого? Я відступати не збираюся.\nДорога на Січ довга. Та Орлик знає, куди йти, і є про що помізкувати.\nВасиль провів поглядом крука, котрий здавався тепер маленькою крапкою на виднокраї, підкрутив вуса і посміхнувся.\nПопереду – багато славних справ. А смерті ще не час, ой, не час.\nНа хуторі козака чекатиме гарна дівчина. Виходив її, залікував рани і на тілі, й на душі. В них будуть діти, і рід продовжиться.\nВони будуть славними, його нащадки. Бирюк це добре відчув. Та ще й устиг зробити їм маленький дарунок.\nКому ж завадить трохи упевненості чи вмінь характерника?\nВремя приёма: 23:54 27.06.2015


Папа подякував швейцарським гвардійцям. Незабаром їхнє свято | CREDO\n04 Травня 2018, 16:47 795\n«Приємно бачити юнака, такого як ви, що виявляє уважність до інших», — сказав Папа Франциск, звертаючись до 33‑х новобранців Швейцарської гвардії, які в неділю ввечері складуть присягу вірно служити Папі.\nЗ цієї нагоди у п’ятницю, 4 травня 2018 р., Святіший Отець прийняв командування, гвардійців, новобранців та їхніх родичів і друзів, а також офіційні делегації зі Швейцарії, що прибули до Ватикану на цю урочисту подію, пише Радіо Ватикану.\nЗазначимо, що на 6 травня припадає день папської Швейцарської гвардії. Ця дата пов’язана з героїчним свідченням вірності та відданості, яку виявили гвардійці 1527 року під час облоги Рима військами німецького імператора Карла V. Того травневого дня 147 гвардійців героїчно віддали своє життя, захищаючи Папу Климента VII. На згадку про ці події саме 6 травня новобранці Швейцарської гвардії складають присягу «вірно, віддано та чесно служити» Папі та його законним наступникам, «присвячувати їм усі свої сили, жертвуючи, якщо це буде необхідно, навіть своїм життям на їхній захист».\n«Пам’ять про цей героїчний жест є постійним заохоченням пам’ятати і втілювати типові якості Корпусу: жити згідно з католицькою вірою; перебувати в приязні з Ісусом та любити Церкву; бути радісними й старанними як у великих, так і в малих і незначних щоденних завданнях; виявляти мужність, терпеливість, великодушність і солідарність до всіх», — сказав Святіший Отець. Він підкреслив, що ці чесноти слід практикувати не лише під час служби, а й тоді, коли скидаєш гвардійську форму.\n«Дуже приємно бачити молоду людину, як ви, що виявляє уважність до інших та готова турботливо послужити потребуючим. Не завжди легко свідчити таке наставлення, але з Господньою допомогою це стає можливим», — вів далі Папа, заохочуючи новобранців невтомно зустрічатися з Ісусом «у спільній та особистій молитві, уважному слуханні Божого слова та ревній участі у Пресвятій Євхаристії». «Таємниця ефективної вашої праці тут, у Ватикані, як і кожного вашого проекту, — сказав він, — справді полягає у постійній єдності з Христом».\nСвятіший Отець використав цю нагоду, аби скласти свою вдячність усьому Корпусу папської Швейцарської гвардії. Папа захоплюється «дисципліною, церковним чуттям, тактовністю та професійністю», з якими гвардійці щодня здійснюють своє служіння. «Дякую Богові за всі дари, які Він посилає вам і запевняю у своїй підтримці та молитві за те, щоб вони принесли дари, — сказав Франциск. — Але й ви, будь ласка, моліться за мене й допомагайте мені своїми молитвами служити Церкві».\nПоки що Швейцарська гвардія набирає рекрутів і урочисто приводить їх до присяги, однак уже в найближчому майбутньому їй стане важче знаходити нових кандидатів, пише КАІ. Із цим уже тепер мусить рахуватися менеджер із персоналу Бенгард Мессмер, відповідальний за рекрутацію до папської гвардії. Він — сам колишній гвардієць, господар фірми з кадрового менеджменту. В нещодавньому інтерв’ю Мессмер зізнався, що поки ще гвардія проблем не має, але «наближаються складні для нас роки».\nМессмера непокоїть насамперед значний спад народжуваності у Швейцарії. На його переконання, свою роль відіграє також економічний розвиток. «Якшо економіка кульгатиме, то, може, нам легше буде знаходити кандидатів», — сказав цей 56‑річний колишній гвардієць. На сьогодні у Швейцарії молодим чоловікам, які закінчили навчання, роботодавці пропонують зарплати, з якими Швейцарська гвардія конкурувати нездатна.\nОкрім того, молодь, народжена у 1995-2000 роках, часто має інші цінності та інші уявлення про них, ніж їхні попередники. Наприклад, для них важлива рівновага між працею та вільним часом, а з цього погляду мілітарні організації привабливості не мають.\nДо Швейцарської гвардії шукають не просто молодих людей, які симпатизують військовій службі, але й таких, які водночас провадять активне релігійне життя. «Ми живемо нашою вірою і щонеділі ходимо на Святу Месу. Іде кожний з нас, і про це не дискутується», — підкреслює менеджер.\nДо Рима прибуває «цілий світ», каже Мессмер. Гвардієць може взяти участь у подіях, до яких за інших обставин може потім не дістатися, згадує колишній гвардієць, який ніс свою службу у Ватикані в 1982-1984 роках. Він визнає, що той час був для нього «найліпшою школою життя, яка будь-коли існувала».\nШвейцарська гвардія служить папам від 1506 року. Нині налічує 110 членів. До неї можуть зголошуватися виключно молоді католики-швейцарці віком 19-30 років, які спершу мають відбути військову службу в себе на батьківщині. У Ватикані вони служать щонайменше 25 місяців, а присяга рекрутів відбувається щороку в день 6 травня.\nНа сьогодні більшість рекрутів наймаються на дворічну службу в Корпусі. Гвардійці відповідають за особисту охорону папи і контролюють входи до Ватикану. Охорону Дому св. Марти, де мешкає Папа Франциск, несуть частково гвардійці і частково — ватиканські жандарми.\nУ січні ц.р. Швейцарська гвардія підготувала спеціальний 10‑хвилинний ролик, викладений на Ютьюб, заохочуючи співвітчизників вступати до її лав.


Погода в Україні 10 квітня - дощі та похолодання » Слово і Діло\n10 квітня 2020, 08:12\nУ п'ятницю, 10 квітня, в Україні очікується погіршення погодних умов.\nЗа інформацією синоптиків, в північних і східних областях пройдуть дощі, температура повітря вдень становитиме від +11 до +21.\nУ західних областях сьогодні сонячно і тепло, вдень +14 +18, а вночі +5 +8. На півночі та в центральних областях дощі, вдень +11 +18, а вночі +5 +8. Також дощі в Житомирській, Вінницькій областях. На сході країни, крім Запорізької області, дощі, вдень +17 +19, а вночі +2 +5. На півдні країни тепло, без опадів, вдень +18 +21, а вночі +6 +8.\nРаніше повідомлялося, синоптики розповіли, якої погоди чекати у квітні.\nТакож нагадаємо, забруднення повітря в Києві пов'язане з антициклоном, високим тиском, слабким вітром і підвищенням температури в приземному шарі, яке триватиме в найближчі кілька днів.\nПогода Погода в квітні\nСиноптики прогнозують погіршення погоди в Україні 31 березня 2020, 09:30\nСиноптики розповіли про погоду в Україні 29 березня 2020, 12:54


Водоспади є дивовижними чудесами природи. Однак і серед них є самі красиві, високі, великі, неймовірні і просто дивовижні. У цій статті ви знайдете список водоспадів, які вам обов’язково потрібно відвідати. Скогафосс, Ісландія Объявления связанные с запросом Цей водоспад в Ісландії є одним з найбільш вражаючих у всьому світі, і він створює веселки практично щодня. Їх можна побачити як знизу, так ...\nУ світі є руїни стародавніх споруд, які ви можете відвідати і сьогодні. Однак це все одно руїни. Хочете дізнатися, як виглядали ці пам’ятки у свої найкращі роки? Сучасні технології допоможуть вам у цьому. Парфенон Объявления связанные с запросом Парфенон в Афінах (Греція) був побудований в п’ятому столітті до нашої ери. Він стоїть на пагорбі Акрополя, і це стародавня афінська цитадель, ...\nЯкщо ви хочете дізнатися, які острова і курорти вже відкрилися і працюють в нормальному режимі в Карибському басейні, вам варто прочитати цю статтю. Урагани пройшли вже досить давно, проте вони були настільки руйнівними, що деякі готелі і курорти досі ще не прийшли в себе. Дізнайтеся, куди ж можна відправитися, щоб відпочити на Карибах, при цьому насолодившись повноцінним сервісом та ідеальними ...\nПлануєте подорож? Задумайтеся про те, щоб відвідати Фіджі! Ви про це не пошкодуєте! Ця поїздка залишить незабутні враження. Монурики Объявления связанные с запросом Безлюдний острів Монурики, оточений кораловим рифом, є частиною островів Маманука, вулканічного архіпелагу, відомого пляжами і барвистим підводним життям. Лавена З набережної Лавена на Тавеуні, третьому за величиною острові Фіджі, відкривається неймовірний вид на океан. Ця шестикилометровая набережна ...\nЛюбителям подорожей зазвичай доводиться вибирати: відправлятися на культурний відпочинок в місто або розслабитися на пляжі. В даному випадку ці пляжі розташовані в межах історичних міст. Бадешифф (Берлін, Німеччина) Объявления связанные с запросом Берлін може похвалитися відмінними пляжними барами, у яких відвідувачі можуть випити пару келихів пива або зіграти в пляжний волейбол. Цей пляж відкритий з травня по вересень, і він ...\nЄвропа пишається неймовірними напрямками, які відомі в усьому світі, такими як Амстердам з його каналами, Лондон з його шопінгом, музеями і атмосферою, або Париж, Місто вогнів. Однак на цьому континенті також є далеко не одне прихований скарб. Починаючи з Ротенбурга в Німеччині і закінчуючи Преко в Хорватії і Файялем в Португалії, ви зможете дізнатися кращі маловідомі напрямки в Європі і ...\nІдеальний день біля моря – це мрія багатьох, однак її дуже важко реалізувати, тому що на всіх популярних пляжах завжди повно людей. Зверніть увагу на ці унікальні пляжі, які поки що не є популярними серед туристів. Використовуйте цей шанс! Провінція Чумпхон в Південному Таїланді Объявления связанные с запросом Ця провінція розташована в Південному Таїланді і залишається відносно недослідженою туристами. Тут ...\nЯкщо ви плануєте переїхати на постійне місце проживання в Китай, вам варто вивчити деякі особливості побуту, до яких вам, можливо, буде нелегко звикнути. Життя тут сильно відрізняється від того, до чого ви звикли, тому, якщо ви не підготуєтеся, вас можуть очікувати незвичайні сюрпризи. Китайці рідко запрошують гостей додому Объявления связанные с запросом Це є досить проблемним, тому що на обідньому ...\nДе знаходяться кращі в Європі термальні басейни?\nОтже, ви вирішили відправитися в подорож в Європу, але при цьому хочете розслабитися і подбати про себе, про своєму власному тілі. Шукаєте розслабляючий і спокійний відпустку? Зверніть увагу на кращі термальні напрямки в Європі і насолодіться незабутньою відпусткою в одному з найкрасивіших місць на континенті. Європа може похвалитися величезною кількістю термальних джерел, тому в цій статті ви знайдете тільки кращі ...\nХочете побувати в самих неймовірних пустелях, розташованих на планеті Земля? Тоді вам варто прочитати цю статтю і дізнатися, які пустелі вам обов’язково варто побачити хоча б один раз. Солончак Уюні, Болівія Объявления связанные с запросом Це найбільший солончак у всьому світі, і його можна знайти в Болівії, він розташований в Андах. Цей величезний солончак сформувався, коли доісторичне солоне озеро повністю ...


ВВП України у другому кварталі зріс на 3,8% - Гройсман / Новини / Finance.ua\n24.10.2018, 13:00 - 396 0\nЗростання валового внутрішнього продукту України у другому кварталі цього року становить 3,8% при плановому показнику 3%.\nПро це на засіданні уряду в середу заявив прем’єр-міністр Володимир Гройсман, представляючи підсумки роботи Кабміну за 9 місяців 2018 року.\n“У нас в другому кварталі зростання ВВП становило 3,8% при плані 3%. Це означає, що в номіналі ми за 2017 і 2018 роки виробимо товарів і послуг кінцевого споживання на трильйон гривень більше, ніж за аналогічний період”, – сказав він.\nПрем’єр додав, що за дев’ять місяців цього року доходи державного бюджету становлять 674,8 млрд грн, що на 89 млрд грн більше, ніж за аналогічний період 2017 року.\nДоходи місцевих бюджетів, без трансфертів з держбюджету, становлять 188,3 млрд грн, а самі трансферти з держбюджету до місцевих бюджетів – 225,8 млрд грн.\nГетманцев назвав головні міфи про касові апарати для ФОПів Вчора, 15:00 1410 1\nЗа який період здійснюється обчислення заробітної плати при призначенні пенсії Вчора, 08:52 30994


Українські військові вимагають виділити щонайменше 20 млрд. гривень - Korrespondent.net\nУкраїнські військові вимагають виділити щонайменше 20 млрд. гривень\n18 серпня 2009, 08:37\nГенеральний штаб Збройних сил оцінює мінімально необхідний рівень фінансування армії на 2010 рік у 20 млрд. гривень.\n"У 2010 році нам потрібно на мінімально необхідні потреби Збройних сил майже 20 млрд. гривень", - сказав начальник Головного управління виховної та соціально-психологічної роботи Генштабу Олександр Копаніца в ефірі 5 каналу.\nПри цьому він нагадав, що на 2009 рік Міністерство оборони встановило мінімально необхідний обсяг фінансування армії на рівні 17,5 млрд. гривень, проте цей запит не був виконаний, і в державному бюджеті на 2009 рік на армію по загальному фонду було виділено лише 7,4 млрд. гривень, а разом зі спецфондом - 11,6 млрд. гривень.\nВін також висловив сподівання на перегляд фінансування армії на 2009 рік при внесенні змін до держбюджету.\nНагадаємо, раніше Головнокомандувач Збройними силами України генерал армії України Сергій Кириченко повідомив, що армія вже майже вичерпала нинішній ресурс для забезпечення своїх потреб та ефективного виконання завдань.


5 парфумерних брендів, що випускають натуральні аромати - Beauty HUB\n5 парфумерних брендів, що випускають натуральні аромати\n3 Січня 2022г., 17:00\nФранцузьке видання Vogue розповіло про п’ять парфумерних брендів, які додають в основу парфумів виключно натуральні компоненти. Докладніше читайте у нашому матеріалі.\nТорік парфумерний бренд Le Couvent des Minimes повністю змінив свою початкову схему виготовлення духів і тепер використовує 98% інгредієнтів з натуральних компонентів, радуючи покупців 100% веганськими творіннями. Неможливо не закохатися в одеколон Aqua Majestae, що поєднує в собі вишуканість лимона і свіжість акації, а також занурює в спекотні дні літа.\nНью-йоркський бренд Petite Histoire вважається новачком у світі парфумерії, проте вже з перших днів випускає парфуми не лише зі 100% натуральних інгредієнтів, а й виготовляє упаковки та флакони з екологічно чистих матеріалів, придатних для вторинного перероблення. Coup de courage – це не просто парфум з григрісовою назвою (що в перекладі – щасливий амулет), але також і олія для догляду за шкірою, збагачена кокосовим горіхом. Продукт продається у мініформаті, а відповідно, його завжди можна взяти із собою.\nПарфумерний бренд Panier des Sens проводить великі дослідження активних рослинних речовин, щоб отримувати божественні аромати та натуральний продукт. Колекція Orange Blossom, створена ексклюзивно у місті Грасі, збагачена дорогоцінною есенцією рослинної сировини. Щоб розбавити свої дні сонячним настроєм, достатньо кілька разів пшикнути парфумами Eau de Toilette à l’absolu de Fleur d’Oranger.\nПарфумерному бренду Ormaie вдалося створити 100% натуральні парфуми, які довго утримують свій аромат на вашій шкірі. Змодельовані майстрами на кожному етапі творчого процесу готовий запашний продукт розливають у флакончики, що нагадують справжні скульптури, проштамповані ім’ям творця бренду, — Baptiste Bouygues.\nБренд Mizu створює мініформатні парфумерні витвори на 100% натуральні, вегетаріанські, екологічно чисті. Кожні парфуми — унісекс, а також експерти бренду більше покладаються на поняття добробуту, аніж на просте створення ароматів. Парфум Palo Santo, наприклад, містить змішаний аромат ветівера та ванілі, а створений на основі ефірної олії Palo Santo WIldcrafted.\nLe Couvent des Minimes\t,\nPanier des Sens\t,\nPetite Histoire\t,\nфранцузькі аромати\t,\nфранцузькі парфуми\t,


Дитяче автокрісло Chicco з народження до 18кг - купити в інтернет-магазині Avtokrisla за доступною ціною\nГоловна Дитячі автокрісла Автокрісло Chicco з народження до 18кг\nАвтокрісло Chicco з народження до 18кг\nГрупа 0+/1 5\nз народження до 4-х років 5\nз 40см до 105см 5\nз народження до 13кг +1 з народження до 18кг з народження до 25кг +5 з народження до 36кг +6 з 9кг до 18кг +2 з 9кг до 36кг +2 з 15кг до 36кг +8\nBabySafe +1 BeSafe +3 Britax-Romer +5 Capsula +1 Chicco Concord +1 Cybex +12 Evenflo +1 GB (Goodbaby) +1 Hauck +1 Joie +3 Maxi - Cosi +5 Nuna +2 Recaro +4 Renolux +4\nШтатний ремінь 2 Штатный ремень/IsoFix 3\n5-ти точкові 5\nДитяче автокрісло Chicco 0 18 кг — надійна конструкція, здатна убезпечити здоров'я дитини при ДТП. Батьки завжди турбуються про свого малюка, тому встановлюють на задньому сидінні машини автокрісло Chicco 0 18. Це наднадійна захисна капсула для дітей від народження приблизно до 4 років. Дитяче автокрісло групи 0-1 від відомого виробника забезпечує не тільки захист, але і максимальний комфорт для юного пасажира.\nОсобливості та переваги крісел від Chicco\nКожне дитяче автокрісло Chicco від 0 до 18 утримує малюка під час поїздки на будь-яку відстань. Деякі мами переконані, що на руках дитині буде безпечніше, але це не так. У разі потрапляння в ДТП навіть дбайливі руки мами не здатні протистояти силі удару. Якщо в салоні автомобіля встановлено Chicco автокрісло 0 18, то ймовірність отримання травм зводиться до мінімуму.\nДитяче автокрісло Чико 0 18 відповідає всім сучасним вимогам та нормам безпеки. Конструкція використовує універсальне кріплення Isofix, що спрощує встановлення виробу в салоні. Спеціальні ремені надійно фіксують малюка усередині такої захисної капсули. При цьому він не відчуває ніякого дискомфорту, оскільки ремені безпеки оснащені м'якими накладками.\nНавіть за надмірної активності дитини дитяче автокрісло Чикко 0 18 не дасть покинути їй межі сидіння. Спеціальна система захищає від спроб вилізти.\nЦя вікова група охоплює значний період дорослішання та зміни росту малюка. Тому автокрісло Чикко від 0 до 18 кг росте разом з дитиною. Для цього є спеціальні пристрої, що дозволяють змінювати розмір сидіння. Наприклад, спинка і підголівник мають кілька варіантів установки, тобто вони змінюють положення у міру зростання юного мандрівника.\nСтатистика показує, що надійне дитяче автокрісло від 0 до 18 кг у рази знижує ймовірність отримання травм малюком при ДТП. Сучасне дитяче крісло в салоні авто відрізняється такими особливостями:\nможливість зміни конфігурації;\nнаявність анатомічних вкладишів;\nВідповідальні батьки обирають дитячу продукцію лише від відомих брендів. Купуючи виріб Chicco, завжди можна бути впевненим у його високій якості та безпеці.\nКупівля дитячих крісел з доставкою\nКупити оригінальне автокрісло Chicco від 0 до 18 кг завжди можна в інтернет-магазині Avtokrisla.com. Ціни продукції відомої компанії потішать кожного покупця. Регулярно проводяться знижки та акції, в процесі яких вартість товару додатково знижується. Турбота про здоров'я та комфорт малюка під час поїздки не менш важлива, ніж своєчасне та повноцінне харчування.


Автобуси Бредфорд - Тренчин: ціни та розклад рейсів, купити квитки онлайн | INFOBUS\nАвтобуси в Тренчин\nАвтобуси Бредфорд – Тренчин\nАвтобуси Бредфорд - Тренчин\nКупити квитки на автобус Бредфорд - Тренчин: де і як замовити автобусні квитки в Словаччину, вартість самостійної поїздки в Тренчин. Розклад руху автобусів на маршруті. Список рейсів з Бредфорд в Тренчин і назад, найближчі рейси сьогодні. Дістатися в Тренчин дешево і без важких нічних переїздів, відгуки пасажирів про поїздку.\nПоказати всі рейси Бредфорд-Тренчин\nЯк з Бредфорд швидко доїхати до центру Тренчин в 2021 році. Маршрути прямування рейсових автобусів на карті з зупинками. Звідки відправляються автобуси з Бредфорд і куди прибувають до Тренчин. Час в дорозі на автобусі: скільки годин їхати до Словаччину, відстань у кілометрах.\nНайкращі маршрути з Бредфорд\nБредфорд → Прага


Наші вітання групі «екстеремалів»…\nНаші вітання групі «екстеремалів», які 24 березня 2020 р. в Навчальному центрі «ЕМАУ-Академія» завершили в непростих умовах «карантину» навчання за курсом «Організація діяльності з управління житловим комплексом».\nРозпочавшись належним чином — в очному форматі, навчання було продовжено дистанційно. Саме так, у форматі «on-line» проходила друга половина навчального курсу. Необхідність дати гідну «відповідь» на виклики, спричинені ситуацією в країні, спонукали колектив НЦ «ЕМАУ-Академія» до оперативного переформатування навчального курсу.\nВирішено — зроблено!\nНа сьогодні вже опрацьовані певні методики навчання «на відстані». Тому впевнено можемо стверджувати, що нема жодних перепон для проведення занять груп слухачів, які прагнуть пройти навчання, готуючись до професійної атестації.\nВодночас дякуємо всім нашим викладачам, що відгукнулися на запит слухачів та «гнучко» відреагували на вимоги часу. Для всіх нас це — набуття певного досвіду, а також впевненості у тому, що немає нічого неможливого.\nНавчання березневої групи проходило на базі Інституту післядипломної освіти Київського національного економічного університету ім. Вадима Гетьмана.\nЗгідно процедурі по завершенні навчання слухачі склали підсумкові тести. Тести також проводилися «on-line», що жодним чином не вплинуло на рівень результатів, а саме: 80% слухачів продемонстрували вкрай високий результат.\nБали результатів тестування стали підставою для видачі навчальним закладом документу встановленого зразка на підтвердження проходження ними навчання з позитивним результатом.\nДеякі випускники, маяючи час та можливість, завітали особисто для отримання такого «бажаного та очікуваного» документу.\nВітаємо наших випускників!…\nЗичимо успіху на кваліфікаційному іспиті та професійного зростання!\nПредыдущая запись Інформація щодо навчання в БЕРЕЗНІ 2020 року Следующая запись Інформація щодо навчання у КВІТНІ 2020 року


Нещодавно на ринку будматеріалів з'явився новий продукт - рідкі шпалери - декоративне покриття для стін і стелі. Незважаючи на свою назву, вони відрізняються від звичних для нас рулонних шпалер. Ця суміш дуже схожа на декоративну штукатурку і її часто плутають із “венеціанкою”. Головна відмінність – відсутність великого піску та наявність целюлози. У цьому й криється їхній головний секрет. Результат - теплі на дотик, м'які, красиві стіни, що дихають.\nЯк ми вже згадували, весь секрет у складі. Це своєрідна штукатурка для фінішного оздоблення стін. Вона легко наноситься, має м'яку пористу структуру і красиво виглядає. Справа в тому, що до складу рідких шпалер входять:\nцелюлоза – натуральний матеріал, з якого роблять папір. Він цілком екологічний;\nтекстиль - шовкові волокна у різних кількостях та варіаціях;\nсполучний компонент - натуральний клей КМЦ, його виготовляють також із дерева. Він повністю безпечний та використовується навіть у косметиці;\nбавовна – завдяки йому текстура шпалер м'яка;\nантигрибкові елементи – фунгіциди природного походження;\nдекоративні елементи – гліттер, люрекс, перламутр, слюда, мінеральна крихта, солома, тирса, сухі водорості. Вони служать для створення особливої естетики приміщення.\nЯк ви помітили, всі компоненти є повністю натуральними. Це робить суміш екологічно чистою.\nРідкі шпалери – відносно новий будматеріал. Він має властивості, які роблять його все більш популярним і затребуваним. Розділяють рідкі шпалери на види за двома параметрами - за складом та за типом використання.\nЗалежно від матеріалу, який переважає в рідких шпалерах, виділяють:\nшовкові - головний їх компонент (близько 50-70% складу) - шовкове волокно. Такі шпалери найдовговічніші – вони стійкі до ультрафіолету і не вигоряють на сонці, зберігаючи красу кольору. Цей вид найдорожчий;\nбавовняні - ідеально підійдуть для створення теплої атмосфери та затишку. Після обробки стіна не буде гладкою. Саме оригінальна текстура надає приміщенню особливої естетики. Коштують такі шпалери дешевше за шовкові;\nцелюлозні – бюджетний варіант рідких шпалер. Їхній головний компонент - продукт з дерева - дуже чутливий до сонячних променів. Ідеальне місце декорування – нежитлові холодні приміщення, коридори. Їх особливість – низька вартість, відповідно – невеликий термін експлуатації;\nзмішаний тип - в основному їх виробляють з'єднанням шовку та целюлози, що допомагає отримати якісне покриття на тривалий час.\nМаючи певний бюджет і цю класифікацію ви зможете вибрати серед усіх видів підходящий для вас. Величезна різноманітність як кольорів, так і структури робить рідкі шпалери в інтер'єрі будь-якого приміщення актуальними.\nЯк декорувати рідкими шпалерами\nОтже, ремонт розпочався, все зробили, залишились лише стіни. Ви вирішили використати рідкі шпалери. Бажаєте зробити все самі, але не знаєте як.\nНеобхідна кількість шпалер\nПо-перше, треба розібратися, як розрахувати кількість шпалер, необхідних для приміщення. Зазвичай виробники вказують, на скільки квадратів вистачить однієї упаковки суміші. Всі ці розрахунки вказують, що в середньому на 250-300 г сухої суміші вистачить на 1 кв. м.. Якщо поверхня нерівна або ви не зможете наносити шпалери шаром близько 3 мм – радимо це врахувати. Витрата буде більшою.\nЕтап із нанесенням трохи складніший, ніж із визначенням кількості. Багато хто думає - рідкі шпалери як клеїти... Клеїти нічого не треба. Вони наносяться на поверхню як штукатурка двома способами:\nза допомогою шпателя або напівтертка;\nТонкощі та етапи нанесення\nВесь процес покриття поверхні рідкими шпалерами проходить у три етапи:\nПідготовчий. Необхідно провести повне очищення стін від усього зайвого (залишки паперових шпалер, фарби) та вирівнювання. Дрібні тріщини та нерівності можна залишити. Дерево та метал покриваємо шпаклівкою. Всю поверхню обробляємо ґрунтовкою (краще глибокого проникнення). Готуємо суміш.\nПроцес нанесення. Готову суміш шпателем або напівтеркою наносимо тонким шаром під ухилом приблизно 15 градусів щодо стіни. Починаємо з кута. Попередньо рекомендуємо змочувати інструмент у воді.\nВисихання. Воно триває близько 2-3 діб. Не лякайтеся плям - це все від нерівності висихання. Немає заборони на протяги, тому сміливо можна відкривати вікна та двері.\nЯкщо декорування рідкими шпалерами робили у ванній кімнаті або кухні, рекомендується після висихання покрити поверхню лаком. Це захистить від вологи та спростить очищення від забруднень.\nРідкі шпалери не вимагають особливого догляду. Вони майже не притягують пилюку. Все-таки для ідеальної чистоти краще пилососити стіни раз на місяць. Якщо поверхня покрита лаком – можна мити вологою ганчіркою. А що робити, якщо з'явилася пляма чи випадкове ушкодження? Цю неприємність легко вирішити за три кроки:\nрясно змочуємо пошкоджену частину водою – через 2-3 хвилини вона стане еластичною;\nякщо пляма - вирізаємо забруднення і наносимо свіжий шар суміші;\nу разі пошкодження просто розтягуємо вже еластичний шматок рівномірно по периметру.\nЯк бачите все просто. Ви збережете свої нерви та красу квартири чи будинку без величезних зусиль.\nРідкі шпалери – специфічний оздоблювальний матеріал. А його популярність цілком виправдана. Це лише невеликий список його головних переваг:\nпростота в нанесенні та догляді;\nпрактичність - висока звуко- та теплоізоляція;\nбезпека - слабогорючий матеріал та гіпоалергенний;\nестетичність - виглядає красиво, можна комбінувати кольори та форму.\nПерегляньте фото інтер'єрів офісів, спалень, кухонь з декором рідкими шпалерами - вони унікальні. Граючи з кольором і фактурою можна досягти оригінального малюнка. І виглядає це, як дороге оздоблення, а часом і краще.


Головна Твори Твір на тему: Чому треба бути ввічливим?\nБагато років тому англійський філософ Джон Локк, говорячи про почуття міри, прищеплене ще з дитинства, твердив, що в погано вихованої людини сміливість обертається грубістю, простота — неотесаністю, добродушність — улесливістю.\nВвічливість — найголовніша складова нашого життя. Це основа, на якій будується майже все: стосунки між людьми, їх ставлення до тебе. Ти живеш серед людей. Придивися уважно, що відбувається навколо тебе: усі навколо працюють, відпочивають, досягають мети.\nОдні не знають, для чого живуть, інші все роблять в ім’я благородної мети. Люди виражають себе. Кожен виражає себе по-своєму: у своїх переконаннях, у відчутті добра і зла, радості і смутку. Для того, щоб бути ввічливим, треба вміти вислухати співбесідника. Бути у розмові такими ж ввічливими, як і в діях, не ображати зневажливим словом чи тоном сказаного. Умій розрізнити в людині світле і темне. Умій поважати людину.\nВихованість допомагає людині на кожному кроці її життя. Десь допоможе не бути аж надто балакучим, а десь — не мовчати весь вечір у товаристві. Вихована людина не буде турбувати інших через якусь дрібницю, а ще — не скупитися на похвалу чи подяку.\nВихована і ввічлива людина завжди впевнено почуває себе в будь-якому товаристві, знаходить правильний тон розмови в офіційній або неофіційній обстановці, не відчуває комплексу власної неповноцінності, а сама насолоджується всією повнотою людського спілкування.\nПриймаючи чиїсь послуги, чиєсь піклування про себе, вихована людина платить ввічливістю і люб’язністю.\nЯкщо ви вважаєте себе вихованою людиною, пригадайте: чи завжди ви такі, коли йдеться про найближчу і найдорожчу людину — маму?!\nВеликим людським скарбом є вміння відчувати свою провину. Допустивши помилку, необачність, нечуйність — ми відчуваємо докори сумління і звертаємось із словами: «Вибачте!» Промовляючи ці слова, ми розраховуємо на повагу до самого себе, на добру волю, поблажливість.\nРозвивайте у собі почуття обов’язку перед іншою людиною, і воно завжди підкаже тобі, коли треба звернутися до ближнього.\nПоследние годы жизни и творчества братьев Гримм\nТвір на тему Поетизація любові і радощів життя в ліриці Сапфо і Анакреонта


Вакансии компании «Цитрус» в Львове, работа в «Цитрус» | ГородРабот.com.ua\nВакансии и работа в компании «Цитрус» в Львове\nВ нашу яскраву команду ми в пошуку робітника з комплексного обслуговування будівлі Ми в пошуку сумлінного, відповідального, працелюбного кандидата. Майстра на всі руки ;) Ти будеш: Виконувати дрібні ремонтно-будівельні роботи. Виконувати зварювальні ...\nМи у Цитрусі завжди говоримо: Яскраво жити не заборониш . Виглядай як хочеш, думай про все на світі, роби те, що до душі, і працюй у Цитрусі. У нас діє лише одне правило: відрізнятись дозволено! Запрошуємо в нашу команду Територіального керівника Ти проти ...\nМи у Цитрусі завжди говоримо: Яскраво жити не заборониш . Виглядай як хочеш, думай про все на світі, роби те, що до душі, і працюй у Цитрусі. У нас діє лише одне правило: відрізнятись дозволено! Запрошуємо в нашу команду Технічного експерта Ти проти ...