СТО Honda у Львові: сервіс та ремонт автомобілів Хонда\nГоловна / Ремонт Honda у Львові\nЯпонська компанія «Honda» спеціалізується на випуску мотоциклів, легкових автомобілів, спецтехніки, а також різних двигунів. Частина продукції випускається за марками «Дайхацу» і «Акура». Штаб-квартира компанії розташована в Токіо. Свій шлях у автомобілебудуванні японський виробник почав з випуску компактних двигунів і мопедів на їх основі. Після розробки і запуску у виробництво першого мотоцикла під ім’ям «Дрім» в компанії змінюють підхід до організації продажів: тепер для здійснення продажів на певній території стали призначати дистриб’ютори, які в свою чергу повинні були розвивати дилерську мережу і надавати технічне обслуговування. Новим поштовхом у розвитку компанії стала розробка чотиритактного двигуна, що послужило основою для створення нового мотоцикла на його основі. Після того, як Хонда впевнено завоювала лідерство у випуску мотоциклів, компанія почала випуск автомобілів. Первістками стали вантажний фургон і 2-місний спортивний автомобіль. З цього моменту компанія впевнено утримує світове лідерство в автомобілебудуванні за рахунок використання високих технологій, прагнення створювати автомобілі для людей і якісного сервісного обслуговування.\nТехнічне обслуговування (ТО) Honda.\nНе дивлячись на високу якість автомобілів Хонда вони потребують періодичного обслуговування. Яке включає в себе: комплекс технологічних операцій передбачених виробником з метою забезпечення безпеки, надійності і екологічності експлуатації автомобіля. Особливий вплив на сервіс автомобілів Honda і його вартість надає пробіг і умови експлуатації. Наприклад, їзда у Львові характеризується частими зупинками і тривалою роботою двигуна на холостому ходу, що незмінно позначається на періодичності проходження ТО, значно скорочуючи часовий проміжок і пробіг між проходженням обов’язкового технічного обслуговування. Варто пам’ятати, що вчасно проведене ТО дозволяє попередити дорогий ремонт автомобілів Хонда, ціна якого значно перевищує номінальну вартість періодичного обслуговування.\nДіагностика та ремонт двигуна Honda.\nНезважаючи на високу надійність двигунів японського виробника, вони мають певний мото-ресурс. По закінченню якого потрібен капітальний ремонт Хонда пов’язаний з двигуном автомобіля. Одним із дієвих способів продовжити «життя» двигуна є своєчасне обслуговування і діагностика силової установки. Варто пам’ятати, що тільки сучасний автосервіс Хонда здатний точно визначити реальний стан двигуна і розробити при необхідності оптимальну схему ремонту. В автосервісі є все необхідне для точної діагностики і ремонту двигуна автомобілів японського виробника будь року випуску і моделі.\nДіагностика АКПП і МКПП Honda.\nХондівські КПП мають досить високу надійність, але як і будь-який механізм йому час від часу потрібно обслуговування та поточний ремонт. Серед найбільш поширених причин, які викликають ремонт авто Honda, пов’язаний з трансмісією, можна виділити наступні: використання нерекомендовані виробником трансмісійної рідини та інших мастильних матеріалів. Механікам автосервісу неодноразово доводилося усувати наслідки такої експлуатації. Як правило, в першу чергу з ладу виходять опорні підшипники коробки, що згодом може привести до поломки основного вала. В останньому випадку не варто сподіватися, що ремонт авто Хонда обійдеться дешево, так як деякі особливості пристрою хондівських коробок не дозволяють використовувати вузли і деталі від інших виробників.\nЗаміна масла Honda.\nЗміна змащувальних матеріалів в автомобілях Хонда проводиться при технічному обслуговуванні або у виняткових випадках. Якщо з ТО все більш-менш зрозуміло, то більш детально зупинимося на останньому. Найчастіше заміна масла проводиться в двигуні автомобіля, і в ньому ж, найбільш часто виникають так звані «виняткові випадки». Серед основних можна виділити такі: потрапляння охолоджувальної рідини в масло, перегрів двигуна і сильне забруднення олії. Будь-який з перерахованих випадків призводить до зниження змащувальних властивостей масла і подальша експлуатація може викликати далекосяжні наслідки, аж до «клину» двигуна. Що призведе до дорогого ремонту силової установки з повною заміною багатьох деталей.\nЗаміна гальмівних колодок Honda.\nОднією з найважливіших складових безпеки автомобіля є гальмівна система. Її основне призначення — швидко знизити швидкість і зупинити транспортний засіб. У сучасних автомобілях гальмівна система досить надійна, проте такий елемент як гальмівні колодки схильні до найбільших навантажень і, відповідно, найчастіше виходять з ладу в результаті природного зносу. Тому заміна гальмівних колодок одна з найбільш затребуваних послуг в автосервісі. Тут варто звернути увагу на те, що періодичність заміни колодок безпосередньо залежить від їх якості і манери їзди. Агресивний і спортивний стиль значно скорочують термін експлуатації гальмівних колодок.\nАвтосервіс Хонда — ремонт, запчастини, обслуговування\nНаша компанія запрошує всіх власників японських автомобілів стати її клієнтами, і скористатися послугами з ремонту та обслуговування. Автосервіс Львів здійснює високоякісний ремонт і сервіс Хонда, а також займається постачанням запчастин для них.\nОбладнання для діагностики Хонда\nРемонт і технічний сервіс Honda ми виконуємо, використовуючи надійне обладнання. Наприклад, повну комп’ютерну діагностику автомобіля наш автосервіс Хонда проводить за допомогою сканера. Зрозуміло, що якість такої діагностики не відрізнятиметься від фірмової роботи.\nРемонт і сервіс Honda в нашому техцентрі\nФахівці компанії мають великий досвід в обслуговуванні автомобілів японського виробника. Звернувшись в автосервіс нашої компанії, ви отримаєте якісний ремонт і сервіс Honda. Оригінальні запасні частини не тільки забезпечать якісний ремонт всіх вузлів вашого автомобіля, але також вони підвищать надійність його експлуатації. Наш автосервіс Honda має в своєму розпорядженні склад, на якому знаходяться практично всі запчастини, які можуть стати в нагоді при обслуговуванні вашого автомобіля.\nФірма-виробник рекомендує здійснювати сервіс Хонда на найсучаснішому обладнанні, використовуючи високотехнологічні розробки. Ми чітко дотримуємося цих вказівок, і результат не змушує себе чекати — автосервіс нашого техцентра широко відомий тим, що надає всім своїм клієнтам якісний сервіс Honda!


Проектування як самостійна сфера культури » Українські реферати\nПроектування як самостійна сфера культури\nТЕМА: Проектування як самостійна сфера культури.\nТехніка і людина нероздільні. Здатність людини робити знаряддя і зробила його людиною. Тому історія та філософія не можуть обійти питання про сутність техніки, а в сучасному суспільстві техніка по праву займає одне з провідних місць. Довгий час саме підключення слів філософія і техніка здавалося суперечливим, оскільки перший з них є уособленням теоретичного освоєння дійсності, а друга - практичного. Проте сьогодні зрозуміло, що без теоретичних досліджень неможливим було б настільки бурхливий розвиток техніки, а без філософського і соціального осмислення техніки сучасні філософські дослідження були б не повними.\nІснує величезна дослідницька область філософії техніки - інженерна діяльність та проектування. У житті сучасного суспільства інженерна діяльність відіграє дедалі зростаючу роль. Проблеми практичного використання наукових знань, підвищення ефективності наукових досліджень висувають сьогодні інженерну діяльність на передній край всієї економіки та сучасної культури. Сучасний етап розвитку інженерної діяльності характеризується системним підходом до вирішення складних науково-технічних завдань, зверненням до всього комплексу соціальних гуманітарних, природничих і технічних дисциплін .\nВідокремлення проектування і проникнення його в суміжні області, пов'язані з вирішенням складних соціотехніческіх проблем, призвело до кризи традиційного інженерного мислення та розвитку нових форм інженерної та проектної культури, появи нових системних та методологічних орієнтацій, до виходу на гуманітарні методи пізнання та освоєння дійсності.\n1. Поняття "філософія техніки", "техніка", "проектування".\nТехніка в ХХ столітті стає предметом вивчення різноманітних дисциплін як технічних, так природних і суспільних, як загальних, так і приватних. Все зростаюча спеціалізація в техніці стимулює протилежний процес розвитку загальнотехнічних дисциплін. У силу проникнення техніки у всі сфери життя сучасного суспільства багато суспільні науки, перш за все соціологія і психологія, звертаються до спеціального аналізу технічного розвитку. Тобто техніка стала предметом спеціального аналізу та дослідження, що призвело до виникнення самостійної дисципліни філософії техніки. Вперше термін "філософія техніки" був введений у російський лексикон інженером - теоретиком Петром Клементьевічем Енгельмейером в 90-х роках XIX століття .\n1) Феномен техніки в цілому;\n2) Місце у суспільному розвитку;\nТерміном "техніка" з об'єктивної точки зору позначають сукупність матеріальних засобів, що створюються людиною для полегшення і підвищення продуктивності людської діяльності. Тобто техніка являє собою світ знарядь, машин і автоматів, створених людиною і людини обслуговують. У даному випадку під поняттям "техніка" розуміються "технічні об'єкти", які є результатом матеріального виробництва і служать задоволенню різних людських (громадських) потреб, підкреслюючи тільки об'єктні аспекти техніки .\nЗ суб'єктивної сторони "техніка" - сукупність знань, досвіду, здатність створювати або організовувати деяку діяльність, необхідну для створення технічних об'єктів і способів їх використання . Суб'єктивні аспекти техніки пов'язані з робочою діяльністю людини, для якої характерно, що очікуваний результат цієї діяльності створюється, перш за все, ідеально, у вигляді подання, плану, проекту і потім в реальному вигляді.\nЗ діалектичної єдності обох сторін техніки випливає, що за допомогою техніки людина перетворює не тільки об'єктивний світ для більш ефективного використання, а й самого себе, розширюючи свої здібності, знання, підвищуючи рівень своїх знань об'єктивної реальності. Звідси випливає поняття "проектування" як цілеспрямованої діяльності, метою якої є формулювання та моделювання подання:\nпро майбутньої діяльності (виробничої або невиробничої), призначеної для задоволення\nпро бщественних та особистих потреб;\nпро майбутнє кінцевому результаті;\no майбутніх наслідки, які виникають в результаті Створення і функціонування її продукту .\nо. проектування є необхідною складовою частиною техніко-економічного і матеріального розвитку суспільства, оскільки воно заздалегідь визначає мету досягнення певних народногосподарських результатів. Відокремлення проектування і проникнення його в суміжні області, пов'язані з рішенням соціотехніческіх проблем, призвело до розвитку нових форм інженерної та проектної культури, появі нових форм інженерної та проектної культури, появи нових системних та методологічних орієнтацій. Відповідно до цього розглядаються три основні розділи проектування:\nсоціотехніческое (гуманітарна) ;\nПроектування як особливий вид інженерної діяльності формується на початку ХХ століття і пов'язаний спочатку з діяльністю креслярів, необхідністю точного графічного зображення задуму інженера для його передачі виконавцям на виробництві. Однак поступово ця діяльність зв'язується з науково-технічними розрахунками на кресленні основних параметрів майбутньої технічної системи, її попередньому дослідженням.\nінженерному проектуванні слід розрізняти "внутрішнє" і "зовнішнє" проектування . Перша пов'язана зі створенням робочих креслень (технічного і робочого проектів), які є основними документами для виготовлення технічної системи на виробництві; другий - спрямовано на розробку загальної ідеї системи, її дослідження за допомогою теоретичних засобів, розроблених у відповідній технічній науці. Проектування слід відрізняти від конструювання. Для проектувальною діяльності вихідним є соціальне замовлення, тобто потреба у створенні певних об'єктів. Продукт проектувальною діяльності на відміну від конструкторської виражається в особливій знаковою формі - у вигляді текстів, креслень, таблиць і т.д. Результатом конструкторської діяльності є дослідний зразок, за допомогою якого уточнюються розрахунки, що проводяться в проекті і конструктивно-технічні характеристики проектованої технічної системи .\nінженерної сфері процес проектування часто протиставляється досліджень і розробок і порівнюється з ними, щоб показати їх схожість і відмінність. Інша тенденція розвитку проектування включає аналіз та моделювання практичних видів діяльності людини, процесів управління та прийняття рішення . Процес прийняття рішення базується на теорії статистичних рішень, теорії рішень в конфліктних ситуаціях, на аналізі операцій і методи дослідження операцій, метод оптимізації і т. д.\nНаступна тенденція тісно пов'язана з проблемою інновації, з проблемами наукових і технічних змін. У зв'язку з цим необхідно згадати Кунівська дослідження структури наукових революцій і аналіз функцій парадигми в розвитку наукового мислення . Дані тенденції не виявляються в процесі проектування відокремлено, а є результатом діяльності міждисциплінарної проектувальною групи. Діяльність такої групи висуває спеціальні вимоги до характеру синтезу різних наукових та інженерних дисциплін, різних критеріальних систем.\nсучасної проектувальною діяльності характерні наступні тенденції:\nрозширення спектру інформації, яка приймається в процесі проектування. Сьогодні необхідно враховувати широкі зв'язки і відносини систем, велике число різних професійних сфер, які замикаються на проектувальних діяльність. Ця тенденція виявляється і в створенні багатоцільових банків даних та автоматизованих систем. Складні проекти дають можливість багатоцільового застосування даних на різних фазах процесу проектування і наступних фазах використання;\nзростаюча складність і математична труднощі інженерних розрахунків у процесі проектування. Ця тенденція проявляється через необхідність більш детального аналізу і моделювання основних компонентів за допомогою комп'ютера. В області застосування теорії обчислювальних машин недавно виділилися дві нові сфери - обробка даних і науково-технічні розрахунки;\nскладність процесу проектування висуває нагальну необхідність його спеціального дослідження, імітації, перевірки можливості різних варіантів планованих рішень. Звідси виникає сукупність технічних інформаційних та інших вимог, що включаються до оціночну діяльність;\nпрогностична сторона проекту. Проектувальні діяльність повинна бути науково і технічно обгрунтована на базі новітніх результатів дослідження та розробок, доступних тут і зараз. Але в той же час проектувальник завжди повинен брати до уваги більш-менш віддалене майбутнє, перспективу. Тобто проектування все більше зміщується з емпірично даного світу на область "можливих світів", які можуть і поліпшити і погіршити ситуацію, що існує в нашому сучасному світі .\nСистемне проектування включає в себе 3 основні розділи:\nетапи розробки системи;\nопис послідовності фаз і операцій системотехнічну діяльності;\nаналіз проектування з точки зору кооперації робіт і фахівців.\nрозробки системи розділяються відповідно до системотехнічну діяльністю по об'єкту. В ході проектування уявлення про складну технічної системі змінюється. Відбувається послідовна конкретизація моделей цієї системи. Звичайно при проектуванні технічних систем представлені загальні процедурні правила створення систем на різній матеріальній основі . Спочатку розглядається процес синтезу функціональної моделі системи, а потім її перетворення на структурну модель (або її реалізація). Кожен етап пов'язаний з певними засобами графічного та символічного представлення системи. Тут можуть вводитися певні проміжні перетворення (операції, які виконує кожен елемент системи по відношенню до перебігу процесу). Наприклад, як функціональних моделей можуть бути використані алгебраїчні моделі. Структурні моделі поділяються на діаграми протікання субстанції і блок-схеми. Діаграма показує послідовність операцій (більш детально, ніж у функціональній моделі, де не дотримується строга послідовність) і дає мінімум інформації про план побудови системи: ідентифікацію елементів і схем зв'язків. У блок-схемі дані форма субстанції на вході і виході одного іншого елемента .\nФункціональні моделі можуть бути отримані трьома способами .\nПрототип системи дається у вигляді блок-схеми.\nУ вигляді послідовності інструкцій. На блок-схемі може бути отримана діаграма протікання субстанції, а з неї - функціональна модель. З послідовності інструкцій спочатку будуються діаграми для різних груп інструкцій, з яких потім складається єдина функціональна модель.\nПрототипу системи немає. Функціональна модель виходить або у вигляді аналогій, або завдання зводиться до підсистем, або модель складається з допомогою модифікації деяких елементів доступної системи.\nЯкщо ж модель не може бути отримана жодним із зазначених вище, то на етапі реалізації функціональна модель представляється у вигляді поточної діаграми. За допомогою перестановки блоків з функціональної моделі виходить безліч поточних діаграм. Для реалізації даних діаграм, проектувальнику необхідний каталог елементів, з якого вибираються системні, які мають близькі властивості до ідеалізованим елементам поточних діаграм. У результаті виходить блок-схема, яка відповідає технічним умовам технічного завдання .\nстворення системи недостатньо якого-небудь єдиного опису, необхідне поєднання блок-схеми, поточної діаграми та функціональної моделі. У процесі проектування вони постійно коригуються за рахунок повернення на попередні стадії. У результаті виходить цілісний опис системи, складові якого взаємно доповнюють один одного. При поділі системного проектування відповідно до структури технічної системи виділяються наступні етапи: макропроектірованіе (зовнішнє проектування) і мікропроектірованіе (внутрішнє проектування) і проектування навколишнього середовища, яке пов'язане з формулюванням цілей системи .\nМікрорівень включає в себе системне представлення різних видів діяльності, що входять у процес проектування. На даному рівні аналізу вони диференціюються по-різному, наприклад :\nв залежності від суб'єктів окремих видів діяльності (бригади проектувальників, інститути або юридичні особи і т. д.). Надалі суб'єкти можна розділити в залежності від їх професій - проектувальник, дослідники, менеджери і т. д.;\nв залежності від типу окремих видів діяльності. Технологія видів діяльності може бути зроблена і деталізована різними способами в залежності від характеру процесу проектування в цілому. Наприклад, якщо будується сітьовий графік будівельної, інвестиційної та проектувальною діяльності розмежовують два види діяльності: операційна (вишукувальні, пізнавальна, проектувальних) і оціночна діяльність прийняття рішень (твердження, оцінка і т.п.). У даній моделі виділяється другий тип діяльності.\nПоділ суб'єктів і типів діяльності, які беруть участь в процесі проектування, може підвищити адекватність і семантичну культуру тих макромоделей, які найбільш часто застосовуються на цьому рівні.\nМікрорівень аналізує окремі види діяльності, що входять у процес проектування. Для цього рівня важливим є поняття "діяльність" , а також різні можливості моделювання, що входить у процес проектування. Значить можливості для моделювання різних типів діяльності представляються математичними і семантичними інформаційними теоріями, розвиненими в тісному зв'язку з теоріями ухвалення рішень. Дуже прогресивні засоби аналізу, які базуються на економічних моделях. Вони необхідні:\nдля досягнення запланованої мети на бажаному рівні, в бажаному кількості;\nдля досягнення цієї мети з мінімальними втратами, витратами, потрібними цінами і т. д.\nНаступний рівень аналізу - аналіз інформаційних процесів. Зв'язок між окремими блоками діяльності може бути ефективною за допомогою певних лінгвістичних засобів, що виражають відповідні первинні або виведені дані, цілі та вимоги, пов'язані з розглянутій проблемою і т. д. Форми даних повинні забезпечувати не тільки багатоцільове використання, але і перетворення даних з однієї форми в іншу (наприклад цифрову, графічну і т. д.). В аналізі інформаційних процесів в проектувальною діяльності проявляється тенденція, яка характеризується як інформаційний вибух . Якщо ми розуміємо інформацію як таку властивість даних, що може призводити до зниження початкового рівня ентропії, то це явище означає зростання поля даних, з яких лише деякі здатні до здійснення інформаційної функції. Т. о. при проектуванні відбувається складний процес перетворення даних в інформацію, що включає в себе селекцію істотних даних і пропуск несуттєвих.\n2. Фази і операції системного проектування.\nДаний спосіб опису системного проектування полягає у виділенні в ньому послідовності фаз, а в самих цих фазах - ланцюзі дій, або узагальнених операцій. Зазвичай системотехнічну діяльність поділяється на наступні п'ять фаз:\nІноді додається фаза "ліквідація" з-за можливих екологічних наслідків цього процесу . На кожній фазі системотехнічну діяльності виконується одна і та ж послідовність узагальнених операцій: аналіз проблемної ситуації, синтез рішень, оцінка і вибір альтернатив, моделювання, коригування та реалі?? ия рішення. Системотехнічну проектування як послідовність фаз, кроків і завдань може бути представлено у вигляді такої таблиці:\nФази Кроки Завдання 1. Вивчення здійсненності 1.Аналіз потреб Отримати безліч придатних рішень проектної проблеми і проаналізувати потребу, яка існує в певній сфері. 2. Проектна проблема Визначити і сформулювати проектну проблему на основі інформації першого кроку. 3. Синтез можливих рішень З отриманих в результаті синтезу безлічі альтернативних рішень вибрати потенційно придатні вирішення проблеми і отримати інтегроване ціле. 4. Фізична реалізовуваність Визначень фізичної реалізованості проблеми. 5. Економічні рентабельні рішення Вибір з реалізованих рішень економічно рентабельних 6. Фінансова здійсненність Зіставлення економічних рішень з фінансовими ресурсами, отримання безлічі придатних як результату першої фази. 2. Попереднє проектування 1. Вибір з проектних ідей Визначити з безлічі придатних рішень найбільш перспективний як попередню ідею проекту. 2. Формулювання математіческіхмоделей Сформулювати математичні моделі як прототипи проектувальною системи. 3. Аналіз чутливості системи За допомогою проведення експерименту визначити критичні проектні параметри, точні межі чутливості. 4. Аналіз сумісності Коригування точних проектних параметрів з точки зору пристосування один до одного підсистем і компонентів, збільшення їх сумісності для виключення "катастроф" в системі. 5. Аналіз стабільності Досліджувати поведінку системи в незвичайних обставин, визначити стабільні і нестабільні області в системі. 6. Оптимізація проектного рішення Здійснити остаточний вибір найкращого рішення серед декількох альтернатив. 7. "Проекція в майбутнє" Визначити загальний напрямок і тенденції технічного розвитку з урахуванням технічного прогресу, тобто можливості добавки в майбутньому до системи нових компонентів.\n8. Експериментальна перевірка ідеї Визначити поведінку системи в майбутньому. 9. Експериментальна перевірка ідеї Визначити фізичну реалізовуваність системи. 10. Спрощення проекту Усунення непотрібної складності. 3. Детальне проектування 1. Підготовка до проектування Обгрунтування бюджету та організація проектування. 2. Проектування підсистем Попереднє проектування підсистем.\n3. Проектування компонентів Фіксування результатів у попередніх планах. 4. Детальне проектування частин Вирішення питання про фізичну реалізації (визначення форми, матеріалу і т.д.) для отримання складальних креслень, матеріальних прототипів. 5. Підготовка складальних креслень Коригування креслень підсистем, компонентів і частин. 7. Програма перевірки Складання програми перевірки продукту. 8. Аналіз перевірочних даних Аналіз перевірочних даних за результатами програми перевірки. 9.Усовершенствова-ня системи На основі аналізу перевірочних даних провести виявлення дефектів з метою удосконалення системи.\n3.3. Кооперація робіт і фахівців у системотехніці\nСистемотехнічну проектування являє собою комплексний вид діяльності, що включає велику кількість виконавців і функцій. Її метою є організація всіх робіт і спеціалістів, залучених до цієї розробки . Системотехнічну група може бути організована:\nяк штабна група при керівника проекту (забезпечує плани і ведення програми);\nяк лінійна група на чолі з начальником проекту, що є її безпосереднім керівником (функціонує по всіх частинах проектної організації);\nяк розчленована група, що складається з керівників груп устаткування, які зустрічаються для виконання завдань проектування системи в цілому;\nяк окрема лінійна організація на рівних правах з групами обладнання, швидко перемикається, з одного обладнання на інше;\nяк окреме проектне бюро;\nневеликій кількості проектів найкращої є організація (1), при великій кількості - (4) .\nчином, сьогодні проектування вже не може спиратися на технічні науки. Вихід інженерної діяльності в сферу соціально-технічних і соціально-економічних розробок привів до відокремлення проектування в самостійну область і трансформації його в системне проектування, спрямоване на проектування людської (наприклад, управлінської) діяльності, а не тільки на розробку машинних компонентів. Це призводить до того, що інженерна діяльність та проектування міняються місцями . Якщо традиційне інженерне проектування входить складовою частиною в інженерну діяльність, то системне проектування може виключати (наприклад, при створенні нових машинних компонентів) або не включати в себе інженерну діяльність. Сфера застосування системного проектування розширюється, воно включає в себе всі сфери соціальної практики (обслуговування, навчання, управління і т. д.), а не тільки промислове виробництво. Формується соціотехніческое проектування, завданням якого є цілеспрямована зміна соціально-організаційних структур.\nстан в системному проектуванні є проектування систем діяльності. Тому тут мова йде про соціотехніческом (на противагу системотехнічну) проектуванні, де головна увага має приділятися не машини компонентів, а людської діяльності, її соціальних і психологічних аспектів. Однак проектувальники користуються часто старими засобами і неадекватними уявленнями .\nПерш за все соціотехніческое проектування характеризується гуманітаризацією. Проектування само ставати джерелом формування проектної техніки і вступає тим самим у сферу культурно-історичної діяльності. Крім того, як об'єкт проектування виступає і сама сфера проектної діяльності ( "проектування проектування") . Формується особливий методичний шар спрямований на вироблення норм і запропонований для проектних процедур, і теоретичний шар, що забезпечує методистів знаннями про ці процедурах.\nСоціотехніческое проектування - це проектування без прототипів, і воно орієнтовано на реалізацію ідеалів, які формуються в теоретичній сфері або в культурі в цілому. Його можна охарактеризувати як особливу проектне рух, що складається з різних видів діяльності: виробничої, експлуатаційної, традиційного проектування і т. п . Проектування тісно переплітається з плануванням, управлінням, програмуванням, прогнозування та організаційною діяльністю. Однак хоч сфера проектування включає в себе діяльність багатьох видів, вона залишає на першому плані конструктивні завдання, підпорядковуючи їм всі інші.\nрозглянути основні проблеми соціотехніческого проектування на прикладі містобудівної, то там особливо гостро стоїть завдання впровадження, коли окремі стадії реалізації проектів уточнюються на основі досвіду функціонування вже виконаних на попередніх стадіях блоків проектованої системи. У зв'язку з цим виникає складна проблема організації і реорганізації самої проектної діяльності, процесу (точніше, циклу) проектування. Цю функцію виконує методологія проектування, яка забезпечує зв'язок проектування з іншими сферами (наприклад, виробництвом та споживанням), з огляду на динаміку кожної з цих сфер . У містобудівному проектуванні життєвий простір району чи кварталу, людські потоки і розміщення елементів побутового обслуговування залишаються поза полем зору замовника у момент здачі об'єкта в експлуатацію. Перед ним постає лише сукупність будівель, асфальтованих доріг і т. д. і весь цей комплекс повинен відповідати більш-менш чітким технічним та естетичним вимогам. Однак це не означає, що останні вимоги існують в реальності, а перший - ні. Навпаки, недоліки авторів проекту самим безпосереднім чином відчуваються жителями, впливають на їх працездатність і самопочуття. Тут вступають в силу соціальні та психологічні аспекти, не реєструються з точки зору інженерної позиції, яка була заснована лише на природничо-наукових знаннях і уявленнях. Тому представники сучасних науково-технічних дисциплін шукають опору в загальному системному підході, з якого вони черпають основні поняття і уявлення. Однак найчастіше інженерно-технічні фахівці не знаходять готових інтелектуальних засобів у досить розробленому вигляді і самі змушені ставати методологами певного (конкретно-наукового) рівня, добудовуючи відсутні теоретичні схеми своєї дисципліни .\nприкладі дизайну систем (художнє проектування) в даний час намітилися наступні тенденції. Дизайн не повинен лише доповнювати інженерне проектування. Він є більш розвиненою формою проектування. Дизайнер виконує відразу кілька професійних функцій:\nвиступає як дослідник, який діє відповідно до норм науково-теоретичної діяльності;\nвиконує функції інженера-проектувальника та методиста, розглядаючи продукт своєї діяльності як проект;\nє художником, який успадковує і естетично перетворює всі досягнення попередньої художньої культури з метою створення нового твору мистецтва.\nбагатоликість професійних ролей стирає межі між дослідженням і проектуванням, отриманням знань та їх використанням, між знанням і діяльністю. В одних випадках дизайнер виконує лише допоміжні функції оформлювача в групі проектувальників, в інших він відіграє провідну роль, контролюючи всі параметри проектованої речі. Крім того в сферу проектування потрапляє організація процесу проектування. Так як сама організаційна структура стає предметом осмислення, моделювання та програмування, невід'ємною частиною об'єкта проектування .\nнаведених прикладів видно, що соціотехніческое проектування істотно відрізняється не тільки від традиційної інженерної, але і системотехнічну діяльності. Соціотехніческое проектування виходить за межі традиційної схеми "наука - інженер - виробництво" і замикається на найрізноманітніші види соціальної практики (наприклад, на навчання, обслуговування і т. д.), де класична інженерна установка перестає діяти, а іноді має і негативне значення. Все це веде до зміни самого змісту проектної діяльності, яке прориває які стали для нього вузькими рамки інженерної діяльності і стає самостійною сферою сучасної культури.\nСоціотехніческая установка сучасного проектування впливає на всі сфери інженерної діяльності. Це виражається насамперед у визнанні необхідності соціальної, екологічної оцінки техніки, в усвідомленні величезною мірою соціальної відповідальності інженера й проектувальника.\nПроблема відповідальності та техніка.\n"Перше і найбільш загальне умова відповідальності - це здатність завдавати, тобто здатність чинного людини (агента) впливати на світ; друге, - здатність агента контролювати свої дії; третє, - те, що він до деякої міри може передбачати їх результати. Наявність цих необхідних умов дає можливість говорити про відповідальність. " (Ганс Йонас) .\nв 1906р. Генрі Гозлі Праут, в минулому військовий інженер, виступаючи перед Корнельський асоціацією цивільних інженерів, висловив таку думку: "Інженери, більш ніж хто-небудь, будуть вести людство вперед ... на інженерах ... лежить така відповідальність, з якої людство ніколи не стикалася" [3 ]. Інженер зобов'язаний прислухатися не тільки до голосу вчених технічних фахівців і голосу власного сумління, а й до громадської думки, особливо якщо результати його роботи можуть вплинути на здоров'я і спосіб життя людей і т.д. Ніякі посилання на економічну, технічну і навіть державну доцільність не можуть виправдати соціального, морального, екологічного збитку, що може бути наслідком реалізації деяких проектів. Їх відкрите обговорення, роз'яснення переваг та недоліків, об'єктивна критика в широкому друці, соціальна експертиза, висунення альтернативних проектів стають найважливішим атрибутом сучасного життя.\nГоловна мета інженерної діяльності - служити людині, задоволення її потреб і потреб. Однак сучасна техніка часто вживається на шкоду людині. Це відноситься не тільки до використання техніки для цілеспрямованого знищення людей, але також до повсякденної експлуатації інженерно-технічних пристроїв. Якщо інженер і проектувальник не передбачили того, що поряд з точними економічними і чіткими технічних вимог експлуатації, повинні бути дотримані також і вимоги безпечного, безшумного, зручного, екологічного застосування інженерних пристроїв, то із засобу служіння людям техніка може стати ворожою людині. Ця особливість сучасної ситуації висуває на перший план проблему етики і соціальної відповідальності інженера й проектувальника перед суспільством і окремими людьми .\nСьогодні людство знаходиться в такій ситуації, коли неувага до проблем впровадження нової техніки може призвести до незворотних негативних результатів для всієї цивілізації і земної біосфери. Крім того, ми знаходимося на тій стадії науково-технічного розвитку, коли такі наслідки можливо і необхідно передбачити і мінімізувати вже на ранніх стадіях розробки нової техніки. Перед лицем цілком реальною екологічної катастрофи, яка може стати результатом діяльності людства, необхідно переосмислення самого уявлення про науково-технічне та соціально-економічний прогрес. В даний час вже існують практичні зміни в структурі інженерної діяльності, які, хоча б частково, дозволяють суспільству контролювати наслідки технічних проектів у доступному для огляду майбутньому.\nв 1972р. в США був прийнятий закон про оцінку техніки . Цей закон передбачав створення Бюро з оцінки техніці, завданням якого стало забезпечення сенаторів і конгресменів об'єктивною інформацією у даній галузі. Основними завданнями бюро є :\nідентифікувати що мають місце або передбачуваної наслідки техніки і технологічних програм;\nвстановлювати причинно-наслідкові відносини;\nпоказати альтернативні технічні методи для реалізації специфічних програм;\nпоказати альтернативні програми для досягнення необхідних цілей;\nвзятися за оцінку і порівняння наслідків альтернативних методів і програм;\nпредставити результати завершеного аналізу відповідальним органам законодавчої влади;\nвказати області, в яких потрібно додаткове дослідження або збір даних, щоб надати достатню підтримку для оцінки того, що зазначено в пунктах з (1) по (5) даного підрозділу;\nздійснити додаткові споріднені види діяльності.\nчином, оцінка техніки стає сьогодні складовою частиною інженерної діяльності. Іноді оцінку техніки називають також соціально-гуманітарний (соціально-економічного, соціально-екологічної і т. п.) експертизою технічних проектів. Оцінка техніки, або оцінка наслідків техніки є міждисциплінарної завданням і вимагає підготовки фахівців широкого профілю, що володіють не тільки науково-технічними, а й соціально-гуманітарними знаннями . Однак це не означає, що відповідальність окремого рядового інженера при цьому зменшується - навпаки, колективна діяльність повинна поєднуватися з індивідуальною відповідальністю.\nПроцес проектування являє собою особливий вид людської діяльності. Об'єкти проектування можуть включати як матеріальні (виробничі будівлі, машини і т.д.), так і нематеріальні об'єкти (соціальне проектування). У той же час сам процес проектування є нематеріальним, що характеризуються як інформаційно - обробна діяльність створення інформаціонних моделей планування технічних робіт, технічних інновацій та вироблення безлічі методів, засобів і процедур для їх реалізації .\nСучасна тенденція вдосконалення процесу проектування полягає в автоматизації проектування. Оскільки сучасний процес проектування не зводиться просто до підготовки проектної документації. Має місце комплексне системне проектування, що включає в себе сфери пізнання об'єктів, соціальної потреби в них, оцінки їх реалізації та оцінки наслідків введення їх в експлуатацію. Тільки такий системний методологічний аналіз процесу проектування, що передбачає міждисциплінарний підхід, здатний стати успішним введенням в автоматизацію проектування і зробити таке проектування ефективним.\nЛ. Тондл, І. Пейшо, Методологічні аспекти системного проектування. - "Питання філософії", 1982, № 10, с. 87.\nФілософія науки і техніки: Учеб. Пособие./В.С. Степин, В.Г. Горохов, М.А. Розов. - М.: Контакт - Альфа, 1995. - 384с.\nМітчем К., Що таке філософія техніки?/Пер. з англ. Под ред. В.Г. Горохова. - М.: Аспект Пресс, 1995. 149с.\nСучасна філософія науки. - М.: Наука, 1994 - 254с.\nГуд Г.Х., Маколей Р.Е. Системотехніка. Введення в проектування великих систем. - М.: Наука, 1962.\nЕнгельмейер П.К. Завдання філософії техніки/Бюлетені політехнічного суспільства. 1913. № 2. С. 113.\nРідлер А. Цілі вищих технічних шкіл/Бюлетені політехнічного суспільства. 1901. № 3. С.133.\nТондл Л. Відношення переваги. В кн.: "Питання кібернетики № 90. Кибернетика та математична логіка". М., 1984, с. 147-169.\nЕнгельмейер П.К. На захист спільних ідей в техніці/Вісник інжененров. 1915. № 3. С.99.\nПоняття "філософія техніки", "техніка",\n"проектування" ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... 1\nІнженерне проектування ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... 3\nСистемне проектування ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... 5\n1.Етапи розробки системи ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... 5\n2.Фази та операції системного проектування ... ... ... ... ... 8\n3.Кооперація робіт і фахівців у системотехніці ... ... 14\nСоціотехніческое проектування ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... 15\nПроблема відповідальності та техніка ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... 18\nВисновок ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... .... 20\nСписок літератури ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... ... .... 22


Галина Яблонська: "В ім'я прозріння"\nРозмову веде Л.Бондарчук Перейти до переліку статей номеру 2011:#6\nГалина Яблонська – артистка театру. З 1951-го – артистка Національного академічного драматичного театру ім. І. Франка. Народна артистка України (1982). Засновник і багаторічний президент міжнародної ліги «Матері і сестри – молоді України». Засновник театру «Пам’ять». Нагороджена орденами княгині Ольги ІІІ та ІІ ступенів (2005, 2008).\nТворчу діяльність розпочала артисткою-ученицею Проскурівського українського музично-драматичного театру, була артисткою Кам’янець-Подільського, Вінницького, Дніпропетровського театрів.\nРолі на «франківському» кону: Галя – «Назар Стодоля» Т. Шевченка; Галя – «Лиха доля» М. Старицького; Марина – «Марина» за М. Старицьким; Настка – «Украдене щастя»\nІ. Франка; Катря – «Не судилося» Т. Шевченка; Софія – «Безталанна» І. Карпенка-Карого; Анеля – «Для домашнього вогнища» за І. Франком; Маруся – «Маруся Богуславка» за М. Старицьким; Гелена – «Кассандра» Лесі Українки; Чайка – «Банкір» О. Корнійчука; Войницька, Нянька Марина – «Дядя Ваня» А. Чехова; Ольга – «Веселка» М. Зарудного; Катря – «Фараони» М. Коломійця; Мар’яна – «Персональна справа» І. Штейна; Аманда – «День народження Терези» Г. Тошева; Аделіна Тошева – «Мата Харі» Н. Йорданова; Леді Макдуф – «Макбет» В. Шекспіра; Аграфена Семенівна – «Шельменко-денщик» Г. Квітки-Основ’яненка; Олеся Богданівна – «Самотня леді» І. Афанасьєва.\n- 15 лютого 1951-го до Театру імені Івана Франка прийшла 23-річна Галина Яблонська... Спираючись на 60-річне служіння «франківській» сцені, окресліть, Галино Гілярівно, будь ласка, головне.\n– Головне – зберегти гідність. І злети, і падіння слід пережити в ім’я прозріння. Падіння мені навіть більше допомогли: їх не бракувало і в ті роки, коли про мене писали чимало хвальних рецензій. Рецензії московських критиків пломеніли особливим захватом. «Актриса європейського рівня», – зауважив один із них після мого виступу в Москві в Колонному залі на ювілеї (200-річчі) родини Аведікових-Авдєєнко (показала уривок із «Марусі Богуславки»). Таке визначення тоді, на початку 1980-х, я почула вперше в житті.\nПережила й сутужні роки. Білетерка якось переказала слова одного із шанувальників, який, підійшовши до мого портрета, запитав: «А що з цієї актрисою? Вона померла?» – «Ні». – «Чому ж не грає?»\nА я, справді, мало не померла… Підходжу до дошки, яка інформує про розподіл ролей, – мого прізвища немає. Наступний розподіл – теж немає, ще один – так само… Та пауза в театрі була затяжною (близько десяти років), зловісною. Проте зі «штопору» я вийшла раніше, ніж вона скінчилася: допоміг молодий колега, робітник сцени, який, вловивши (гадаю, на рівні інтуїції) мій настрій, приніс книжки Миколи Реріха та його дружини, літературу на теми йоги... Взялася читати і відчула, як та стіна, в яку вперлася, почала розсуватися. З’явилися «маленькі» ролі: в «Макбеті» – Леді Макдуф. Пригадуєте епізод, коли її з сином збираються вбити? Ігор Шамо (автор музики) влучно поєднав мою гру з музичним тлом постановки: Леді Макдуф, усвідомивши, що її й сина от-от уб’ють, широко відкриває рота, немов для крику… Жодного звуку в ті миті я не проронила (стояла, немов заклякла), а невдовзі – зазвучала музика. То був неабиякий емоційній акцент вистави, надзвичайно виразний. І водночас важливий, бо й він виводив мене з того відчаю, від якого я потерпала за межами кону.\nЗі Спілкою письменників я співпрацювала і до «чорної» смуги, та, коли усвідомила, що відчай – це хибний шлях, запрошення на різні вечори просто посипалися на мене, а поїздки до Москви стали регулярними. Так почала створювати власні постановки, писати сценарії.\n– Звання «народна артистка України» допомагало?\n– Уперше на «народну» мене подали 1970-го... Потім висували ще двічі, втім, отримала я його тільки 1982-го, до того ж, не як усі. По приїзді з декади українського мистецтва й літератури в Білорусії, де працювала ведучою і читала вірші, дізналася, що театр має надати характеристики на тих акторів, яких «номіновано» на звання. Мою кандидатуру (єдину) обговорювали… на партбюро театру! Унікальний випадок в історії «франківців», бо профпридатність актора, поданого на звання, так прискіпливо не «вивчали» ні до 1982-го, ні після. Партбюро ухвалило рішення: професійна придатність Яблонської не суголосна з тим рівнем, який вирізняє народну артистку, Яблонська майже не грає! Але ж мені не давали ролей! А ті ролі, які мала, я отримувала або в третю чергу, або ж змушена була грати з однієї-єдиної репетиції (так зіграла Клавдію в «Солдатській удові»; робота технічно важка: декілька перевдягань, маленьких епізодів).\nЗрештою, оцінки ззовні – це одна справа, а внутрішнє судження людини про те, що з нею відбувається, – інше.\n– У шість років ви вперше вийшли на сцену (щоправда, в ролі хлопчика), у вісім – зіграли головну роль. Коли ви усвідомили себе актрисою?\n– Спершу межі, яка розділяє життя і сцену, для мене не існувало. Дівчинка гралася з ляльками за лаштунками, а потім – пішла й «пограла» трішки на сцені… 1944-го ми з мамою, повернувшись з евакуації, почали працювати в пересувних театрах. Пересувні театри: невеличкі трупи і спектаклі, які не відміняють… Я частенько виходила на сцену в масовках і грала замість тих актрис, які через хворобу не могли вийти на сцену (одного разу навіть зіграла Наталку Полтавку, і це з моїми, доволі скромними, вокальними даними). Головні ролі загартували мене: не маючи акторського досвіду, не володіючи спеціальними техніками, я мусила, як кажуть, власним нутром створювати образи. Перенапруження іноді виливалося в нервові зриви, і тоді мама просила, щоб мені дали бодай невеличкий перепочинок. Тоді я усвідомила: концентрація – надзвичайно важлива складова акторської праці, і водночас чи не вперше відчула особливу відповідальність актриси.\nНе розумію сучасних виконавців серйозних ролей, які, очікуючи свого виходу на сцену, розповідають анекдоти. Тільки майстер Амвросій Бучма, гадаю, мав право на таке, бо, як ніхто, глибоко вживався в того персонажа, якого грав, «формулював і накопичував» образ у підсвідомості. Роман Терещенко згадував, як він, хлопчисько, разом із батьком (журналістом) якось зайшов у гримерку Амвросія Максиміліановича, який готувався грати Миколу в «Украденому щасті», і побачив там… дядька на сіні (Бучма перед виставою просив принести сіно в гримерку). «Дядько» одразу засмутився, адже його відволікли…\n– Першу на франківській сцені роль – Галі з «Назара Стодолі» – ви готували з режисером Бучмою. Що вирізняло майстра?\n– Амвросій Максиміліанович частенько ставив стілець поруч зі своїм і казав: «Галко! Сідай» (навіть під час репетицій тих сцен, у яких я була не зайнята). Поза тим, незважаючи на приязне ставлення, він залишався вимогливим: надавав великого значення пластичному малюнку ролі, виразності жесту, вважав їх продовженням розкриття внутрішнього стану персонажа. Спілкування з Бучмою завжди було радістю! Те, що я отримала від нього, виявилося високим і водночас таким, що я змогла осягти. Він для мене досі – взірець актора і передусім – людини.\n2008-го внука Амвросія Максиміліановича Валентина Заболотна (критик і театрознавець) започаткувала премію «Бронек» (грошового додатка в ній немає). Минулого року я її отримала. Це моя найвища нагорода. Звання «народна» в наші часи – формальне визнання, тоді як ті штрихи, що їх знайшла і відчула в моїх роботах Валентина, присмак Бучминої майстерності багато важать.\nМені пощастило, адже Бучма й кілька інших режисерів, з якими я працювала, – учні Леся Курбаса.\n– Софія–Гнат–Варка. Яблонська–Олексієнко–Цареградська. Цей тріумвірат телевистави «Безталанна» за Карпенком-Карим – взірець акторської майстерності. Глибокий психологізм допоміг передати режисер Скляренко?\n– Володимир Михайлович – «курбасівець». І той актор, котрий умів наповнити запропоновану режисером (наслідувачем школи Курбаса) форму, повсякчас створював роль-шедевр, а той, який тільки формально втілював режисерський малюнок, не додаючи своїх барв, – продукував формалізм.\nЗі Скляренком я працювала і над роллю Марини (інсценізація Миколи Зарудного за твором Тараса Шевченка). Дійшли до епізоду, коли дівчина, втративши нареченого (його запроторили до війська) і не з власної волі опинившись у панському палаці, божеволіє… Мені ніяк не вдавалося зіграти початок її відчуження від світу – той момент, коли людина, свідома і розсудлива, раптом (в одну мить) утрачає зв’язок зі своєю свідомістю і стає безумною. Минули репетиції, навіть вийшла прем’єра, а я все вглядалася і вглядалася в Скляренкові очі: вийшло чи ні? Одного разу відверто запитала: «А оте місце як?» Володимир Михайлович ухилився від прямої відповіді, і я не стерпіла: «Чому ж ви мені нічого не говорите?» – «Не можна довго тегти (Галина Гілярівна повторює режисерів акцент. – Л.Б.) на одному місці, бо буде дігка». По п’ятій (чи шостій) виставі він сам підійшов і сказав: «Оце воно. Я ж казав, що не тгеба тегти! Знав, ти згобиш».\nБучма, Скляренко, Балабан. Я залюблена в цих режисерів.\n– Чи правда, що Мар’ян Крушельницькій (теж «курбасівець») відправляв своїх студентів на вистави, де ви грали, аби вони побачили живі почуття на сцені?\n– Було таке. Його науковий підхід і система розробки ролі мене вражали: він вимагав, щоб на одній сторінці актори записували текст ролі, а згодом на сусідній (її свідомо залишали порожньою) – коментарі, пояснення під час репетицій…\nЦікавою роботою з Мар’яном Михайловичем для мене стали ролі Мар’яни в «Персональній справі» й Одарки в «Дай серцю волю – заведе в неволю».\n– Українська класика вас любить. А російська?\n– У виставі Сергія Данченка «Дядя Ваня» грала Няньку Марину. А коли водночас захворіли Наталя Михайлівна Ужвій і Марина Кропивницька, яка грала з нею в чергу, мені дали ще й роль Войницької. У потязі «Київ – Ленінград» (театр їхав на гастролі) вивчила нову роль.\nКерівництво пішло на таке, бо знало: Яблонській до снаги врятувати виставу. Одного разу, теж на гастролях, заходячи до театру (зазвичай акторів спершу привозили в театр, а потім – у готель), почула розмову Сергія Сміяна й інспектора трупи Валентини Міцкевич. Валентина: «І що ж робитимемо?» Головний режисер безнадійно: «От хіба що Галина Гілярівна нас виручить». «Звісно, виручить, – кажу. – Галина Гілярівна завжди виручає. А про що йдеться?» Виявилося, нікому грати Андромаху в «Кассандрі» за Лесею Українкою: Ольга Кусенко задіяна в іншій виставі в паралельних гастролях у Кривому Розі, а Антоніна Максимова втратила голос. Відтак із театру я не вийшла: мені дали п’єсу… Віршований текст опанувала надвечір. Знаючи, що не подужаю те місце, де Андромаха, наказує жінкам (перелік грецьких імен був чималий) іти на поле бою, попередила, мовляв, скажу лаконічно: «А ви ідіть…» Після вистави почула: «Та ти ж, мабуть, готувала цю роль?», а Максимова підійшла зі словами: «Вважаю, відтепер ви маєте грати Андромаху». Того вечора я почувалася вкрай виснаженою (фізично)... Від головної ролі відмовилася: напруження в стосунках нікому не пішло б на користь (залишилася з роллю Гелени в «Кассандрі»).\nУкраїнської класики в моєму доробку, справді, чимало. Однак то була серйозна школа: здебільшого її героїнь актриси подавали, сказати б, сентиментально, я ж щоразу намагалася донести глибінь характеру. Граючи Реґіну в «Перехресних стежках» Івана Франка (режисер Михайло Гіляровський), переймалася, що неготова показувати світських персонажів (досвіду роботи в таких ролях не мала). Колеги схвально оцінили «мою Реґіну», я ж була невдоволена собою. Мені бракувало, влучне російське слово, «отрешенности»: «техніки» соцреалізму для цього образу були не прийнятні, адже Реґіна – це, так би мовити, Достоєвський, помножений на тільки Богові відому глибінь. Нині розумію, чого можна було досягти, створюючи такий складний образ. Утім, якби молодість знала, а старість – могла.\n– Переглянувши «Самотню леді», Богдан Сильвестрович запитав: «Чому, Галино Гілярівно, я ніколи не бачив вас у таких ролях?»\n– Спершу Ігореві Афанасьєву, авторові п’єси, я повідала, що воліла би більше сказати від себе – української актриси (в п’єсі вона – російська), а, почавши працювати, – висловила бажання ввести монологи тих жінок, яких мені поталанило зіграти. Наприклад, у авторському тексті героїня читає монолог Медеї. Я сподівалася, що переборю себе і проговорю її слова, проте не знайшла виправдання вчинку жінки, яка вбила власних дітей, аби помститися невірному чоловікові.\nУ «Гайдамаках» Тараса Шевченка Гонта вбиває своїх дітей… Та що він робить під час гульбища, коли всі веселяться і пиячать? Несе тіла дітей, збираючись їх поховати. Гонта вдався до вбивства заради високої ідеї.\nТож у «Самотню леді» ми з режисером Петром Ільченком ввели інші монологи, зокрема Роксолани. Свого часу на творчому вечорі Павла Загребельного я читала уривок, де йдеться про зустріч цієї дівчини з яничаром, котрий сповістив її про змову заколотників. Удячна Роксолана починає розмову й у відповідь чує слова українською… Її душа перевернулася. Павло Архипович тоді здивувався: «Чому, Галю, ви обрали цей уривок? У моєму творі чимало діалогів про кохання Роксолани й султана». Але ж одна справа – написати про любов до України, її народу, і зовсім інша – проголосити її зі сцени (часи ж були радянські).\nІдея використати фотографії зі спектаклів, де я була задіяна, належить моїй доньці – художникові-постановнику Олені Богатирьовій.\nІгор Афанасьєв після цієї вистави сказав: «Галино Гілярівно! Та в мене ціла купа п’єс на вікових акторів». А під час його нещодавнього приїзду (він працює за межами України), я поцікавилася: «Де ваші п’єси?» Його режисерська манера імпонує мені, як і те, що він водночас – режисер, актор і автор (на кшталт митця часів середньовіччя).\n– Які вистави «франківців», враховуючи й ті, в яких ви грали (граєте), вас зворушують?\n– Ви згадали «Безталанну», мене ж хвилює ще й телевистава «Не судилося» (на театрі її поставив Федір Верещагін), зафільмована 1959-го; щоправда, технічна складова запису далеко не ідеальна.\nБув у моїй біографії і прекрасний фільм «Веселка», так само знятий 1959-го. Кажу був, бо його як забрали в Бєлиє Столби, так і досі не віддали. А це справжня кінострічка! В театрі ми грали в одних декораціях, а на кіностудії імені Довженка знялися в інших (спеціально для фільму збудованих: робітники навіть звели кам’яний паркан). Режисер «Веселки» – Борис Балабан. Це він навчив мене «правильно» плакати: коли сльози «підходять», а не одразу «виливаються». Його роботу вирізняло поєднання наукового і мистецького підходу: на репетиціях Борис Олександрович на своєму аркуші прокреслював траєкторію руху кожного виконавця (у всіх мізансценах), і епізоди, розраховані на гру 20 акторів, для нього не були винятком. Спогади про «Веселку» зігрівають серце: Володимир Дальський – у ролі батька, Юлія Ткаченко – його наймолодшої доньки, я – найстаршої; були задіяні Михайло Задніпровський, Віктор Цимбаліст, Володимир Гончаров…\nЗ останніх постановок «франківців» подобається «Урус-шайтан. Байки про Сірка – кошового отамана, шевальє д’Артаньяна та турецького султана». Попри чималу кількість дійових осіб, епізодів, це надзвичайно насичена вистава, з цікавими акторськими роботами.\n– Ви любите працювати з молоддю, чи не так?\n– Журналістка Людмила Олтаржевська після моєї постановки «Вони пішли в безсмертя. Пам’яті героїв Крут», створеній за участі ліцеїстів КВЛ імені Івана Богуна, написала: «Не віриться, що ці діти вперше ступили на сцену».\nНині деякі режисери в інтерв’ю ЗМІ заявляють, мовляв, театр – не кафедра для виховання. Як на мене, така оцінка викликає полеміку: театр – кафедра чи інструмент для розваги? Григорій Сковорода навчав: «Мистецтво – не розвага, а шлях до пробудження живої думки». На сцену слід виходити тільки тоді, коли знаєш, в ім’я чого ти це робиш.\n– Якими справами переймаєтеся нині?\n– Зайнята в невеличких епізодах на «франківській» сцені: в «Украденому щасті» (Настка) і в «Шельменкові-денщику» (Аграфена Семенівна); а також граю «Самотню леді».\nОкрім цього, працюю над сценарієм про Михайла Бойчука (до речі, маловідомий факт: він оформив кілька вистав Леся Курбаса). Робота над сценаріями взагалі йде непросто, адже я опрацьовую конкретний історичний матеріал. Аж тепер зауважую точки зіткнення Бойчукової філософії і послідовників школи Курбаса. Бойчук був поборником монументалізму, це його слова: «Монументалізм – гранична сконденсованість мистецьких засобів». Він пояснив: у часи, коли Батий зазіхнув на Русь, давньоруська культура перебувала на вершині свого розвитку. Набіги орди цю вершину відтяли. Михайло закликав: варто дістатися тієї висоти, якої досягли наші предки, позаяк сучасне мистецтво зайшло в лабіринт (один тягне в один бік, другий – в інший, а в результаті – констатуємо деградацію суспільства). Соцреалізм скеровував до «бытоописания», і актори були надзвичайно щасливі, коли чули: «Ну точно, как в жизни!» Михайло Бойчук зневажав такі «успіхи»: «Точнісінько таке, як у житті, є в житті. Мистецтво мусить надавати концентрацію думки, фіксувати осереддя, яке несе ідею, а не розпорошувати її». Він був переконаний, що монументалізм повинен просякнути всі мистецькі напрямки – слово, музику… Варто віднайти ті золоті нитки, які виведуть нас до справжнього мистецтва. Шукатимемо!


Новини Росії - В Путіна проблеми з грошима, на нього чекає жорсткий рік - приватна розвідка США - Апостроф\nВ Путіна проблеми з грошима, на нього чекає жорсткий рік - приватна розвідка США\nДержавні резерви Росії, раніше поповнені завдяки доходам від нафти, вичерпуються. Резервний фонд країни, покликаний допомогти уряду збалансувати бюджет, 1 лютого офіційно припинить своє існування, оскільки буде об'єднаний з Фондом національного добробуту, окремим грошовим фондом, який підтримує пенсійні виплати. Але злиття – це лише назва. Міністерство фінансів РФ, схоже, вже вичерпало залишок коштів Резервного фонду, щоб залатати дірку в бюджеті. Зі зменшенням фінансової подушки та наближенням виборів у Росії виникає питання, чи будуть люди продовжувати довіряти нинішній адміністрації в управлінні все більш хиткою фінансовою системою країни.\nПро це, а також про те, чому на президента РФ Володимира Путіна чекає жорсткий 2018 рік, йдеться в матеріалі приватної американської розвідувально-аналітичної компанії Stratfor, який є в розпорядженні "Апострофа".\nУ 2008 році Росія розділила свій Стабілізаційний фонд на дві частини – Резервний фонд і Фонд національного добробуту, для кожного з яких були визначені свої функції. Ці два фонди повинні були зібрати надходження від нафтових і газових доходів Росії.\nРезервний фонд був створений як свого роду запас на чорний день, щоб допомогти уряду компенсувати дефіцит бюджету. Фонд національного добробуту був заснований для забезпечення системи соціального захисту, пенсій та для інвестицій у проекти розвитку, що гарантують довгострокове економічне майбутнє Росії.\nПенсіонери являють ключову аудиторію для адміністрації президента РФ Володимира Путіна. Наразі вони складають близько 40% електорату, і, що важливо, вони набагато активніше голосують на виборах, ніж молодший електорат. Гарантування їм того, що країна не піде шляхом 1990-х, коли фінансова дестабілізація призвела до спустошення пенсійних фондів, було одним з ключів до довгого правління Путіна.\nПісля світової фінансової кризи в 2008-2009 роках уряд Росії почав освоювати Резервний фонд і витратив 118 млрд доларів протягом наступних трьох років (більше трьох чвертей наявних коштів) для порятунку банків, компаній і покриття дефіциту федерального бюджету.\nВищі ціни на нафту, починаючи з 2012 року, дозволили Росії поповнити фонд до 88 млрд доларів за два роки. Але в середині 2014-го зниження цін на нафту і уповільнення промислового виробництва в поєднанні з санкціями, введеними Заходом, увігнали Росію в глибоку економічну кризу, що призвело до того, що Кремль знову спустошив фонд, щоб допомогти збалансувати федеральний бюджет. Протягом 2015 року Кремль взяв з фонду близько 46 млрд доларів, а в 2016 році – ще 37 млрд доларів. До кінця 2017 року фонд був вичерпаний, що прискорило рішення Кремля закрити його.\nЗниження цін на нафту і уповільнення промислового виробництва в поєднанні з санкціями, введеними Заходом, увігнали Росію в глибоку економічну кризу Фото: EPA/UPG\nТернистий шлях відновлення російської економіки\nУ 2017 році російська економіка офіційно вийшла з рецесії і, як очікується, в найближчому майбутньому буде знаходитися в періоді стагнації. Але є ознаки, які говорять про те, що країна, можливо, знову впала в рецесію наприкінці минулого року, незважаючи на відновлення цін на нафту, викликане скороченням виробництва країнами ОПЕК і зростанням світового попиту. Міністерство фінансів РФ говорить, що ВВП країни в минулому році зріс на 1,7% (більше ніж у 2016 році), проте статистика за четвертий квартал ще не була оприлюднена. А в доповіді, опублікованій JPMorgan Chase, говориться, що економіка Росії скоротилася протягом останніх двох кварталів року, а значить, технічно країна впала в рецесію.\nКілька додаткових моментів погіршать фінансовий стан Росії. Не схоже, що санкції, введені Заходом, будуть скасовані в цьому році. Більше того, США, швидше за все, розширять режим санкцій, припинять кредитування Росії та позбавлять російських олігархів їхніх активів за кордоном.\nРегіональні уряди в Росії тонуть у боргах і протягом наступних трьох років будуть потребувати 50-150 млрд доларів, щоб залишитися на плаву. Російський банківський сектор також перебуває в кризі. Третина банківських установ вже змушені були закритися за останні три роки, а ще одна третина, ймовірно, зазнають банкрутства або будуть потребувати порятунку в найближчі роки. Таким чином, на банківську індустрію потрібно буде від 50 до 100 млрд доларів.\nСпад виробництва в оборонній промисловості Росії, що грає ключову роль в її економіці, потребує антикризових заходів у цьому році. Сьомий за величиною в Росії "Альфа-Банк" (його співвласником є олігарх Михайло Фрідман) заявив, що не буде обслуговувати оборонний сектор через загрозу санкцій. Це означає, що державі доведеться брати на себе більшу частину витрат.\nРосія також продовжує розширювати свою присутність у всьому світі та фінансувати операції в Сирії, Україні та Північній Кореї, а це аж ніяк не дешева стратегія.\nСуспільне невдоволення у рік виборів\nФінансові проблеми країни стануть головним фоном національних виборів у цьому році. У березні Путін буде переобиратися на четвертий термін, а у вересні пройдуть регіональні вибори, в тому числі мера Москви.\nДля впливу на їх результати та боротьби зі швидким зростанням рівня бідності в країні Кремль буде витрачатися на інформаційні кампанії, підвищить зарплату бюджетникам і мінімальну зарплату. Він також планує збільшити витрати на охорону здоров'я, освіту та інфраструктуру, використовуючи виручку від зростання цін на нафту минулого місяця.\nЕкономічні й фінансові проблеми, з якими стикається Росія, були основними чинниками зростання активності протестів минулого року. З більш ніж тисячі протестів, зареєстрованих по всій країні, більше двох третин були зосереджені на таких проблемах, як невиплата або зниження зарплати, безробіття або втрата заощаджень.\nЕкономічні й фінансові проблеми, з якими стикається Росія, були основними чинниками зростання активності протестів 2017 року Фото: EPA/UPG\nТепер, коли Резервний фонд вичерпаний, увагу суспільства буде звернено на те, як Кремль використовує Фонд національного добробуту для вирішення фінансових проблем країни. Завдяки злиттю фонд тепер можна легально використовувати для затикання дірок у бюджеті, що може поставити під загрозу його місію із забезпечення пенсійної системи. Уряд розглядає ймовірність залучення 25 млрд доларів (третина активів) фонду в 2018 році. Влада буде обмежена в доступі до двох третин активів Фонду національного добробуту, оскільки вони пов'язані з такими інвестиціями, як інфраструктурні проекти, акції державних банків і українські єврооблігації. Якщо цей фонд буде вичерпано, то Путін і його уряд, по суті, відмовляться від своєї обіцянки забезпечити фінансове майбутнє росіян.\nАле перш ніж до цього дійде, у Кремля залишається кілька варіантів. Якщо ціна на нафту, що перевищила 70 доларів за барель у січні, вирівняється або продовжить зростати, це дасть уряду невеликий перепочинок. Державний бюджет був ухвалений з урахуванням, що ціна на нафту залишиться на рівні близько 40 доларів за барель, тому будь-який дохід понад цю вартість може перерости у валютні резерви та перейти до Фонду національного добробуту. Це може призвести до того, що до рук Кремля буде надходити досить велика сума грошей.\nЧитайте також: Для Путіна міняється все, засоби тиску на Україну вичерпано - Андрій Піонтковський\nВеликі енергетичні компанії країни, зокрема нафтовий гігант "Роснефть", проти наміру Кремля прибрати до рук цю виручку, адже замість цього вони воліли би збільшити власні доходи. "Роснефть" може перехитрити Кремль і зберегти свій нафтовий прибуток за кордоном, але цей маневр посилить політичну боротьбу між Путіним і головою "Роснефти" Ігорем Сєчиним – можливо, другою за впливом людиною в Росії.\nКремль також розглядає ймовірність залучення близько 18 млрд доларів у борг на світових ринках, але США намагаються обмежити можливості Росії в запозиченнях. Проте Москва налагоджує зв'язки на Близькому Сході та в Азіатсько-Тихоокеанському регіоні в пошуках альтернативних кредиторів.\nУ Росії також є відносно великі валютні резерви (близько 356 млрд доларів станом на кінець грудня 2017 року). Ці валютні резерви призначені для використання у зовнішній торгівлі, а не для зміцнення національної економіки, що підтвердив Путін в інтерв'ю. Тим не менш Кремль порушував це правило під час минулих криз, наприклад, в 2009 році, коли його резерви скоротилися на 210 млрд доларів.\nТому, незважаючи на похмуру фінансову картину для Росії цього року, в Кремля є деякі інструменти, що дозволяють запобігти дестабілізації, яка зробить рік виборів ще більш жорстким.\nТеги: вибори, Росія, Путін, Резервний фонд, Фонд національного добробуту


Вибори на окупованому Донбасі запропонував провести Пристайко » Слово і Діло\nПристайко заявив про намір провести місцеві вибори в ОРДЛО\n13 вересня 2019, 16:05\nМіністр закордонних справ України Вадим Пристайко заявив про те, що опрацьовується можливість проведення місцевих виборів по всій країні, включаючи окремі райони Донецької і Луганської областей.\n«Вибори» в Криму: чи покарають РФ та чи допоможе Римський статут8 вересня російська влада провела в Криму і Севастополі «вибори» депутатів кримського парламенту і місцевих рад. 9 вересня 2019, 17:00\nПро це він заявив журналісту «Інтерфакс-Україна» в кулуарах 16-й щорічній зустрічі Ялтинської Європейської Стратегії (YES) в п'ятницю, 13 вересня, в Києві.\nМіністр зазначив, що п'ять років тому Україна погодилася на Мінські угоди, які передбачають вибори на непідконтрольному Донбасі.\n«На нашу думку, ідеально було б провести вибори, поки це неможливо, одночасно у всій нашій країні. У них (на окупованому Донбасі, - ред.) вже двічі були «вибори», фейкові, їхніх результатів ми не визнаємо. Зараз ми пропонуємо провести одночасно вибори на всій території, в тому числі на окупованій. Подивимося, чи спрацює це, по часу виключно», - заявив Пристайко.\nВін також підкреслив, що так звану формулу Штайнмайєра колишній президент Петро Порошенко погодив ще 2016 році.\nРаніше парламент визнав нелегітимними проведені Росією «вибори» в Криму.\nТакож нагадаємо, ЄС не визнав «місцеві вибори» в Криму.\nПристайко розкрив деталі зустрічі радників «нормандської четвірки» 3 вересня 2019, 08:02\nПристайко і Маас провели переговори в Берліні 2 вересня 2019, 23:00\nПристайко прибув до Варшави з першим закордонним візитом 2 вересня 2019, 14:20\nПристайко назвав дату поїздки Зеленського до США 9 вересня 2019, 13:16


Відкрився 8 Між Народний Вінниціанський фестиваль комедійного та пародійного кіно\nВідкрився 8 Між Народний Вінниціанськ...\nВісімка для багатьох це знак нескінченності. З іншого боку вісім років є одним із критичних рубежів міцності шлюбу. Восьмий Вінниціан народжувався в муках сумнівів. Сумнівів не стільки доречності такого заходу в такий час, скільки в тому, чи сприйме громада наші аргументи та намагання. Той хто сумнівається далекий від досконалості. І остаточну відповідь на наші коливання ми отримаємо лише по завершенню фестивального дійства. А поки...\nВідкриття сталося в будній день просто неба на невеличкому майданчику перед міським палацом мистецтв. На нього в основному прийшли ті, хто живе неподалік. Багато було «змучених» канікулами дітей та декретних матусь. Все відбувалося якось по домашньому. Навіть не зважаючи на те, що перед демонстрацією конкурсної програмі на екрані у світлу годину пройшов ще великий концерт творчих колективів палацу присвячений Дню Незалежності. Такої кількості згадування слова «Україна» та похідних від нього за короткий період часу я ще ніколи в своєму житті не чув. Але що поробиш — життя диктує свої теми і своє сприйняття.\nЧас кіно прийшов тоді, коли впали перші сутінки. Цього разу маємо п\_'ять номінацій. Уже традиційна “Short, побери!” ( Short — з англійської “короткий”), у якому були ролики коротких комедій до шести хвилин часом. Ірландія, Великобританія, Австралія та Франція — географія робіт цього року.\nРозширити географію фестивалю допомогла ще одна традиційна номінація “Анімація”. Добавилися Молдова, США та Південна Корея.\nЗате у номінації смішних відеокліпів чотири українських гурти проти одного російського.\nНовинкою конкурсної програми стала номінація “Реклама”. Чому б ні? Вона теж буває у діапазоні від “посміхнуло” до “ржунеможу”. Тут було важко визначитись з географією, так як важко визначитись чиє пиво ми зараз п\_'ємо: наше, чи все таки чеське, німецьке і т.п.\nОстання номінація в основному наповнилась роботами КВНівських команд. Тому вона так і називається - “Смішне, але інше”.\nКіно потрібно дивитися і переглянути конкурсні роботи восьмого Вінниціана може кожен містянин та гість нашого міста, якщо цими днями відвідає кінотеатр імені Коцюбинського, або на каналах ВДТ-6 та ВІТА, або на сайті vinnician.org\nПовний показ конкурсних робіт відбудеться 6 вересня о 12.00 в кінотеатрі «Родина».\nЦеремонія нагородження переможців фестивалю пройде 6 вересня на майданні Незалежності. Приходьте, буде цікаво.\n26 серпня 2014 - 11:52\nТеги: відкриття міський палац мистецтв Зоря


АПУ закликає припинити тиск та переслідування адвокатів\nАсоціація правників України закликає правоохоронні органи України, представників судової гілки влади утриматись від дій, що порушують гарантії професійної діяльності адвокатів.\nАсоціація правників України звертається з приводу неприпустимості проведення обшуків щодо адвокатів, які здійснюють захист прав та інтересів осіб у кримінальних провадженнях.\nВідповідну заяву-реакцію на обшуки НАБУ у адвокатів 5 липня сьогодні опублікувала Асоціація правників України. З наступним текстом:\n"5 липня 2016 року Національним антикорупційним бюро України проведено низку обшуків в офісах та за адресами місць проживання адвокатів, які надають правову допомогу підозрюваним у так званій «газовій» справі Олександра Онищенка, зокрема, у робочому приміщенні адвоката Андрія Циганкова.\nНАБУ є державним правоохоронним органом, основними принципами діяльності якого є верховенство права, законність, повага та дотримання прав, свобод людини та громадянина.\nВважаємо, що такі дії правоохоронних органів грубо порушують право на захист, передбачене Конституцією України, є відвертим втручанням в адвокатську діяльність та нівелюють кінцеву мету державних органів – захист інтересів громадян.\nПрофесійні права та гарантії адвоката гарантуються Конституцією України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі - Закон), Кримінальним процесуальним кодексом України (надалі – КПК України) та безспірно визнані усіма демократичними державами.\nВідповідно до зазначених актів адвокатська діяльність здійснюється на засадах заборони будь-яких втручань, зокрема: забороняється доступ до речей, документів, що є обміном інформацією між захисником та його клієнтом, а також недопускається ототожнення адвокатів з клієнтами та їх справами у процесі виконання професійних обов’язків.\nНедотримання цих гарантій суперечить засадам функціонування правової держави.\nНАБУ, проводячи обшуки у адвокатів, ставить під загрозу фундаментальний принцип адвокатської діяльності – гарантії адвокатської таємниці та існування конституційного інституту адвокатури в цілому.\nВимагаємо припинити системні порушення, практику тиску та переслідування адвокатів, які здійснюють захист прав та інтересів осіб у кримінальних провадженнях, оскільки у такому разі професія адвоката втрачає сенс існування".


Вчитель фізкультури помер на робочому місці. Інцидент ДНІПРОГРАД\nГоловна / Інцидент / Вчитель фізкультури помер на робочому місці\nВчитель фізкультури помер на робочому місці\nВ Кривому Розі помер вчитель фізичного виховання загальноосвітньої школи №125, який супроводжував учнів пришкільного табору в басейні "Дельфін".\nЯк повідомляє територіальне управління Держгірпромнагляду, 7 червня близько 10 години 30 хвилин 45-річного вчителя було виявлено непритомним на підлозі чоловічої вбиральні у приміщенні басейну.\nПопри усі намагання лікарів "швидкої" врятувати життя чоловікові, він помер. За попереднім висновком медиків, смерть настала від тромбоемболії легеневої артерії.\nНаразі управлінням Держгурпромнагляду з`ясовуються обставини загибелі працівника.


Київ - 2010 План Вступ Розділ І. Теорія діїї Парсонса Основні положення теоретичної концепції Т.Парсонса Синтез Парсонсом понять про соціальну дію, взаємодію й соціальну систему Розділ ІІ. Соціальна система та суспільство Поняття соціальної системи Поняття суспільство Теорія суспільства як соціальної системи Структурні компоненти суспільства Актори і соціальна система Розділ ІІІ. Елементи різноманітних систем для суспільства Культурна система для суспільства Особистість як середовище для суспільства Організм і фізичне оточення для суспільства Висновок Список використаної літератури Вступ Толкот Парсонс у автобіографічному нарисі „Про побудову теорії соціальних систем: особиста історія” відмітив, що метою його життя було створення загальної, універсальної теорії, що була придатною для аналізу будь-яких живих систем, починаючи від одноклітинного організму і закінчуючи складними людськими цивілізаціями. Що ж загального могло бути в цих мікро- і макрореалій - простого організму і людського суспільства? Наявність структурованої системи, яка в своїх діях прагне до порядку і певної раціональності. Природно, що Т. Парсонс, перш за все, намагався зробити свою теорію такою, що могла б застосовуватися для дослідження людського суспільства. Послідовно йдучи до цієї мети, вчений створює спочатку теорію соціальної дії, а потім на її основі теорію соціальної системи, в яких розкриваються принципи функціонування систем різних рівнів у взаємозв'язку з іншими системами. Як видно, амбіції вченого - обійняти неосяжне. Зрозуміло, щоб до цього наблизитися було потрібно вельми складна аналітична конструкція, яка, на думку вченого, повинна допомагати інтерпретувати конкретні явища дійсності Актуальність теми На думку багатьох сучасних соціологів, Т. Парсонсу вдалося розробити не всі аспекти деяких теорій, є очевидні протиріччя в спадкоємності базових понять, що використалися в різні періоди творчості (хоча сам Парсонс в згадуваній вище праці особливо підкреслює постійність свого теоретико-методологічного інструментарію). Та все ж світова соціологічна думка незвичайно високо цінує ученого за те, що йому вдалося реально зробити - створити принципово нову теорію, що дозволяє досліджувати суспільство на різних системних рівнях - мікро і макро. Такий підхід виявився досить цікавим, та породив багато прихильників цієї теорії та її послідовників. По суті, Т. Парсонсом була створена школа сучасного структурного функционалізму з багаточисельними учнями і послідовниками, в числі яких Р. Мертон, Н. Смелзер та інші видатні вчені. Теоретична спадщина Т.Парсонса сьогодні, як і багато років тому, знаходиться в центрі гострих дискусій. Одна з причин цього полягає у тому, що вчений розробив велику кількість різноманітних теорій, які викликають неабиякий інтерес і в умовах сьогодення. Знання теоретичного надбання Т.Парсонса є необхідною умовою продуктивного вивчення усіх соціологічних теорій, оскільки багато вчених при розробці своїх концепцій використовували певні аспекти його теорій, розвивали їх, або ж навпаки-критикували, але ніхто не лишав їх поза увагою.\nОб’єкт роботи – соціальна система та ї структура. Предмет роботи – сутнісні характеристики соціальної системи і її компонентів. Мета роботи – аналіз та узагальнення основних положень теорїї Т.Парсонса щодо соціальної системи та ї елементів. Завдання роботи: проаналізувати загальну теорію Т.Парсонса; визначити суть соціальної системи, суспільства, та його складових елементів; узагальнити та систематизувати знання щодо існування та функціонування різних структурних компонентів суспільства; виділіти основні аспекти функціонування соціальних систем. Методологія написання роботи – при написанні роботи використовувався метод аналізу наукових статей, першоджерел та публікацій з даної проблематики. Структура роботи В першому розділі проаналізовано та описано основні моменти загальної теоретичної спадщини Т.Персонса, зокрема, його загальна теорія дії. Оскільки наступні теорії, так як і теорія соціальних систем, базувалася в деяких моментах на попередній. У другому розділі описані основні поняття та принципи соціальної системи, суспільства та його основних складових частин. Різні аспекти соціального порядку, які також досліджувалися вченим, відображені у багатьох поняттях, основні з яких — «система», «структура». Вони вживаються як щодо емпіричних об'єктів і відношень, так і щодо абстрактних об'єктів. У третьому розділі описано загальні положення функціонування різного оточення, різних середовищ для суспільства, зокрема культурна система для суспільства, особистість як середовище для суспільства, організм і фізичне оточення для суспільства У завершальній частині роботи містяться загальні висновки, розгляду яких була присвячена основна частина. Приділяється увага тому внеску, який зробив Т.Парсонс у соціологію та їх вплив на розвиток цієї науки у майбутньому. Робиться висновок про те, що важко знайти таку галузь соціології, від загальної соціологічної теорії до прикладних досліджень, де б не простежувався вплив ідей вченого. Список літератури налічує 13 найменувань. Розділ І. Теорія дії Парсонса Основні положення теоретичної концепції Т.Парсонса Т. Парсонс вважав одним із центральних завдань соціології аналіз суспільства як системи функціонально взаємопов'язаних змінних. На практиці це означало, що аналіз будь-якого соціального процесу - це частина дослідження певної системи з усталеними межами. Систему він розумів як будь-який сталий комплекс повторюваних і взаємопов'язаних дій (теорія соціальної дії). Поняття &quo ;структура&quo ; охоплює сталі елементи будови соціальної системи, відносно незалежні від незначних і короткочасних коливань у відносинах системи із зовнішнім оточенням. Потреби особистості виступають як змінні в соціальній системі. Парсонс та інші дослідники намагалися не тільки виробити правила функціонування будь-якої системи, а й визначити сукупність необхідних &quo ;функціональних передумов&quo ; для всіх соціальних систем. Ці умови, необхідні для існування будь-якої системи, стосувалися не тільки соціальної системи, а й її складових. Кожна соціальна система має задовольняти певні фізичні потреби своїх елементів, забезпечуючи їх виживання.\nВона повинна мати й певні засоби розподілу матеріальних ресурсів. Крім того, система має виробити певний процес соціалізації людей, даючи їм змогу сформувати або суб'єктивні мотивації підпорядкування конкретним нормам, або певну загальну потребу такого підпорядкування нормам. У суспільстві крім соціальних норм існують властиві тільки йому цінності. За відсутності таких цінностей малоймовірно, що окремі особи зможуть успішно підпорядковуватись нормам. Фундаментальні цінності мають стати частиною особистості. Водночас кожна система повинна мати певну організацію видів діяльності та інституційні засоби, щоб успішно протидіяти порушенням цієї організації, вдаючись до примусу або переконання. І, нарешті, суспільні інститути мають бути відносно сумісні один з одним. Пошуки функціональних передумов не тільки соціальних систем взагалі, але й окремих типів соціальних систем спрямовані на те, щоб полегшити їхнє порівняння й підвищити точність аналізу їхнього життя. Однак функціональні вимоги Парсонса як критерій виділення системи і її елементів занадто абстрактні й не мають достатню вибірковість, щоб ефективно відрізняти системний об'єкт від несистемного. Теоретичну схему Парсонса поєднує й організує проблема соціального порядку. Це відноситься й до теоретико-діючого аспекту його поглядів: &quo ;Найбільш загальна й фундаментальна властивість системи - взаємозалежність її частин або змінних. Взаємозалежність є порядок у взаєминах між компонентами, які входять у систему&quo ;. Різні аспекти соціального порядку одержують відбиття в безлічі понять, з яких основні - &quo ;система&quo ; і &quo ;структура&quo ;, уживані Парсонсом як для роботи з емпірично виділюваними об'єктами й відносинами, так і в роботі з абстрактними об'єктами. Поняття структури в Парсонса охоплює ті стійкі елементи будови соціальної системи, які відносно незалежні від незначних і короткочасних коливань у відносинах системи із зовнішнім оточенням. Оскільки ці відносини змінюються, необхідно ввести систему динамічних процесів і механізмів між вимогами, що випливають із умови сталості структури, і вимогами даної зовнішньої ситуації. Цей динамічний аспект бере на себе функціональна частина аналізу. Функціональні категорії, за словами Парсонса, мають справу з упорядкованими способами пристосувальної взаємодії між сталими зразками дії, що утворюють дану структуру, і даними властивостями навколишніх систем. На найзагальнішому, безособов-абстрактному рівні аналізу порядок у Парсонса виявляється в основному продуктом двох процесів: 1) тенденція соціальної системи до самозбереження 2) її тенденція зберігати певні межі й сталість стосовно середовища (гомеостатична рівновага). Дії системи в середовищі, що сама являє собою ряд систем, аналізуються виходячи з функціональних передумов, вимог для виживання й рівноваги системи. Організація видів діяльності усередині системи складається в результаті структурних реакцій системи на ці вимоги, що виражають її зв'язок із середовищем. Тому в аналізі взаємодій соціальної системи важливо досліджувати область її взаимообменов з іншими системами.\n1. Структура соціальної системи\n2. Співвідношення соціальної держави та інформаційного суспільства в контексті вимірів свободи, права і власності\n17. Поняття, система та принципи адміністративно-територіального устрою України\n28. Соціально-політичні аспекти створення фашистської системи в Італії початку 20 – початку 30 рр.\n29. Соціальні проблеми в романах Дж. Стейнбека "Грона гніву" та "Зима тривоги нашої"\n34. Соціально-трудові відносини як система\n35. Ціннісні характеристики соціальних працівників та соціальних педагогів\n39. Виникнення та еволюція соціальної роботи\n40. Метацінності та ідеали соціальної роботи\n41. Поняття соціальної структури суспільства\n42. Система соціальних служб в Україні\n43. Соціальна політика та соціальне партнерство\n44. Соціально-класова структура суспільства\n46. Освіта та соціальна мобільність\n47. Соціальні стандарти у галузі фізичної культури та спорту\n48. Принципи формування державних соціальних стандартів та нормативів\n49. Соціально-економічні складові у системі критеріїв та показників ефективності роботи будівельних підприємств\n51. Федеральная служба Российской Федерации по контролю за оборотом наркотических средств и психотропных веществ: система и структура, основные полномочия\n53. Взаимосвязь соціальной роботи з іншими науками\n54. Соціальні інститути.\n56. Природно-ресурсний потенціал, його суть та структура\n59. Финансовая система: сущность, структура, принципы построения\n60. Районирование Российской социо-культурной системы\n61. Соціальні проблеми у ЗМІ\n63. Кредитная система в структуре денежного хозяйства России\n64. Сутність і значення соціального страхування\n65. Банківська система та пропозиція грошей\n67. Класифікація нервової системи та її будова\n68. Види та структура аудиторського висновку про перевірену фінансову звітність\n69. Соціальна інфраструктура України\n70. Розвиток соціальної географії в СРСР\n71. Історія соціально-економічної географії світу\n76. Система и структура арбитражных судов в РФ\n78. Соціальна політика як складова демократичного розвитку суспільства\n80. Транспортное законодательство: его система и структура\n82. Автоматизированная система обработки структур данных\n83. Основи реєстрації інтернет ресурсів в пошукових системах та каталогах\n84. Елементи та структура програми мови Паскаль\n85. Колоніальна система в Європі і країнах Сходу\n87. Соціально-економічний розвиток Західно-Українських земель у складі Австро-Угорщини у ХІХ столітті\n89. Соціально-економічний розвиток українських земель наприкінці XIV — у першій половині XVI ст.\n90. Соціально-економічний розвиток українських земель у складі Російської імперії наприкінці XVIII—у першій половині XIX ст.\n91. Соціально-економічні реформи Маргарет Тетчер\n92. Соціально–політичне становище в Західній Україні 1945-1950 роки\n95. Мікропроцесорна система та її функціонування\n97. Василь Стефаник – неперевершений майстер соціально-психологічної новели


змагання — Сайт міста Шепетівка (Шепетовка) - Results from #110\nВівторок, 14 серпня 2018 03:19\nУ Шепетівці визначали "Лідера читання" серед дітей\n9 серпня в Шепетівській бібліотеці для дітей зібралися читачі книгозбірні та користувачі міської бібліотеки №2. Присутні, учні 5-7-х класів, за умовами ІІ етапу обласного конкурсу «Лідер читання», пройшли тести та відповідали усно на знання найкращих надбань української та світової літератури, брали участь у конкурсах та вікторинах, захоплююче розповідали про улюблену книгу.\nЗ нагоди Дня молоді відбулися змагання з баскетболу 3х3\nЗ нагоди Дня молоді 26 червня пройшли змагання з баскетболу 3х3. Участь у заході прийняли найпалкіші прихильники цієї, хоча і молодої, але вже дуже популярної гри.\nП'ятниця, 22 червня 2018 00:51\nОбласний етап Всеукраїнської дитячо-юнацької військово-патріотичної гри “Сокіл” (“Джура”) проходив з 16 по 20 червня у смт. Вовковинці Деражнянського району. Організатори гри – Департамент освіти і науки, управління молоді та спорту Хмельницької обласної державної адміністрації та Хмельницький обласний центр туризму і краєзнавства учнівської молоді – подбали про високий рівень підготовки заходу.\nВівторок, 19 червня 2018 01:40\nЧетвер, 07 червня 2018 18:19\nЗ початком літніх канікул у нашому місті проходить вже традиційний турнір з міні-футболу серед юнацьких команд. Змагання проводяться у рамках заходів "Олімпійське літо" та мають довгу історію, а діти із задоволенням приймають у них участь.\nСторінка 12 із 44


Доброго шляху, випускники! - "Фітофарм" - Національна фармацевтична компанія.\nДоброго шляху, випускники!\nЗ самого ранку 31 травня вулиці великих і малих міст прикрашають урочисто убрані хлопчики і дівчатка. В цей день учнів можна впізнати здалеку. Майже у кожного в руках букети бузку, півоній або ірисів. Зі шкільних дворів ллються звуки вальсів і доноситься пронизливий дзвін дзвіночка. Але деякі з учнів особливо серйозні. Їх прикрашають шовкові стрічки, як знак того, що вони прийшли в свою школу в останній раз.\nЩе один навчальний рік позаду. Такий же завзятий і трохи сумний останній дзвінок пролунав і в нашій підшефній школі № 3 м. Бахмута (раніше школа-інтернат № 1). «Сьогоднішніх випускників я пам’ятаю ще кумедними першокласниками з бантиками і неслухняними вихорами, багато хто з них виріс на наших очах, — ділиться враженнями Андрій Бондарчук, в.о. головного технолога і активний учасник благодійних проектів компанії «ФІТОФАРМ» в рідному місті нашого виробництва. — Сьогодні вони вже йдуть в самостійне життя. Нехай їм щастить!»\nКомпанія «ФІТОФАРМ» узяла шефство над цим навчальним закладом понад 15 років тому та регулярно допомагає школі з місяця в місяць, з року в рік. Придбанням спортивного інвентарю, розвиваючих ігор, комп’ютерів, проектора і, звичайно ж, солодких подарунків до дитячих свят та іншими добрими справами ми прагнемо зробити непросте життя вихованців краще, простіше, радісніше.\nНа свято останнього дзвоника працівники нашої компанії вручили випускникам у подарунок наручні годинники, які будуть корисні в їх майбутньому самостійному житті, і всі школярі отримали не менш бажані солодощі.\nКрім того, в цьому році «ФІТОФАРМ» виділив кошти на перебування 30 учнів школи в літньому пришкільному таборі.\nВ свою чергу учні порадували всіх учасників свята прекрасними творчими виступами і подарували нашій компанії веселий оберіг, зроблений власними руками. Для нас це по-справжньому дорогий подарунок, адже в його створення вкладені теплі почуття і частинка дитячої душі.\nРадість і смуток, посмішки крізь сльози, яскраві квіти, атласні банти і стрічки… Свято вийшло і офіційним, і зворушливим одночасно.\nПопереду юнаків та дівчат чекає новий етап — випускні іспити, які дозволять їм здійснити мрії про вступ до обраного навчального закладу і продовжити свій життєвий шлях.\nЛегких вам починань, вдалих звершень, мирного неба і світлого майбутнього!


Головна Інші виробники\tЗасоби особистої гігієни Прокладки\tALWAYS Ultra Жіночі гіг. прокл. з ароматом Night, 26шт\nНа складі: 14.000 26 шт 14 шт\nУльтратонкі прокладки Always Ultra забезпечують до 100% захисту від протікань. Гігієнічні прокладки Always Ultra з верхнім шаром-сіточкою, для нормальних виділень. Завдяки унікальній хвилястою 3D-текстурі верхній шар Always Ultra менше стикається з тілом і майже не прилипає, при цьому краще вбирає, забезпечуючи надійний захист від протікань. Дерматологічно протестовані.


Ті, хто вижили, стали оптимістами\nХоча криза для українських підприємств ще триває, багато хто з них вже замислюються про нові проекти. Правда, їх реалізація відкладається до завершення президентських виборів.\nПерші ознаки поліпшення\nУ третьому кварталі 2009 року економіка України показала перші тенденції до поліпшення. Чергове квартальне дослідження впливу кризи на бізнес, проведене аудиторською компанією Ernst & Young, показало: компанії переходять від антикризових заходів до пошуку нових можливостей.\n"За результатами третього кварталу, компанії трохи поліпшили результати своєї діяльності, порівняно з другим кварталом. Трохи підвищилася рентабельність і покращилася ситуація з коштами, зросла виручка від продажів і доступ до капіталу", - йдеться у дослідженні.\nАналітики констатують: хоча у більшості учасників дослідження, як і раніше, скорочувалися продажі і знижувалися обсяги виробництва або послуг, протягом усього 2009 року спостерігалася тенденція до збільшення продажів.\nТут і далі джерело: Ernst & Young\nУ Ernst & Young помітили цікавий збіг: 44% респондентів заявили про збільшення обсягів продажів порівняно з другим кварталом, коли було відзначено перше з початку 2009 року і дуже значне зростання обсягів реалізації. 44% компаній з числа тих, що відзначили збільшення обсягів продажів, вказали ріст на рівні 5-20%.\nДослідники знайшли й інші приводи для оптимізму. Зокрема, 8% респондентів помітили розширення доступу до капіталу, 11% компаній поліпшили свою грошову позицію, 7% підвищили ринкову вартість і стільки ж відсотків - прибутковість.\nЩе далеко не всі компанії приділяють увагу новим можливостям у бізнесі, проте 33% респондентів уже відзначили покращення у даній сфері.\n"Сьогодні на перший план виходять питання капітальних інвестицій та залучення капіталу. У той же час, питання виживання стають менш актуальними. Це позитивна зміна, адже компанії уже замислюються над подальшим розвитком бізнесу", - підкреслив керуючий партнер Ernst & Young Олексій Кредісов.\nБезумовно, ще не можна говорити про початок упевненого відновлення. Більшість компаній - 62% - продовжують переживати спад продажів на рівні 11-40%.\nКрім того, фірми не поспішають нарощувати виробничі потужності для задоволення зростаючого попиту на продукцію. З початку кризи 60% з них знизили обсяги виробництва та надання послуг.\nУ тому числі, у третьому кварталі більшість опитаних або не змінили, або скоротили виробництво на 11-40%.\nРіч у тім, що більшість опитаних не впевнена у стабільності подальшого зростання продажів. "Компанії або мають достатньо потужностей для задоволення поточного попиту, або економно витрачають ресурси в очікуванні майбутніх позитивних тенденцій", - підкреслюють в Ernst & Young.\nУ зв'язку з цим цілком логічно, що у третьому кварталі 2009 року все більша кількість респондентів вказала на відсутність необхідності у банківських кредитах або іншому зовнішньому фінансуванні. Число тих, хто "утримався", зросло за квартал на 21%.\nЗ четвертого кварталу 2008 року Ernst & Young називала одні й ті ж проблеми, з якими компанії стикалися протягом кризи: девальвація гривні, інфляція, затримка платежів з боку партнерів або клієнтів, спад продажів і необхідність зниження операційних витрат.\nУ третьому кварталі 2009 року до цього переліку додалася ще одна проблема. Внаслідок зниження обсягів продажів і адаптації до нового економічного клімату більшість компаній знизили ціни і розробили дисконтні програми. Результатом цього стало виникнення цінової конкуренції.\n"Ми виявили нову проблему для компаній: посилення конкуренції у сфері цінової політики. Не дивно, що в результаті падіння продажів більшість фірм знизили свої ціни і розробили дисконтні програми, щоб зберегти і навіть збільшити свою частку на ринку", - говориться у дослідженні.\nУ підсумку, рейтинг проблем змінився. Спад попиту на товари та послуги більше не є для компаній основним негараздом. Цю проблему згадали на 13% менше респондентів, ніж у попередньому кварталі.\n"Майже половина респондентів - 49% - заявила, що зараз актуальним питанням на ринку є конкуренція у сфері цінової політики", - відзначили у Ernst & Young.\nНа людях заощадили 80%\nОскільки наростити продажі виходить не у всіх, компанії скорочують витрати. Це дозволяє зберігати конкурентоспроможність і прибутковість у довгостроковій перспективі. Так у третьому кварталі 2009 року чинили усі респонденти. Більшість з них обрали традиційні способи зниження витрат.\nПопулярний спосіб економії - скорочення персоналу. Третій квартал поспіль до нього вдаються більше половини компаній. Третині працюючих урізали зарплату.\nЦе повністю збігається з тенденціями, які спостерігалися на початку 2009 року. З того часу половина респондентів використовує скорочення адміністративних витрат та видатків на маркетинг, проводить більш жорсткі переговори з орендодавцями.\nКрім того, у другому і третьому кварталах компанії почали "віджимати" продавців і постачальників, вимагаючи у них більш вигідних умов співпраці.\nАналогічні результати показали дослідження, проведені іншими експертами.\n"Найбільш ефективними корпоративними заходами у 2009 році 53% респондентів назвали скорочення витрат, 33% - планування бізнес-процесів і поліпшення ефективності, 28% - фокус на маркетингу та продажу", - зазначила маркетинг-директор дослідницької компанії InMind Олена Житник.\nМасштаби економії за підсумками третього кварталу у Ernst & Young оцінили так.\nЗниження адміністративних витрат - 8-75%, в середньому 22%, підвищення операційної ефективності - 4-30%, 13%, скорочення персоналу - 2,4-80%, 23%, зниження витрат на маркетинг і збут - 10-80%, 33%, кращі умови співпраці з продавцями та постачальниками - 4-70%, 21%, вигідніші умови оренди - 5-70%, 25%.\nЇм грошей не треба\nЩе на початку 2009 року багатьом компаніям здавалося, що у 2010 році ситуація в економіці покращиться. У третьому кварталі 2009 року оптимістів стало менше.\nСвій негатив компанії пояснили по-різному, перераховуючи усі одвічні проблеми української економіки.\nНа думку Кредісова, почасти такий негатив виправданий: після фінансово-економічної кризи весь світ очікує зростання інфляції та безробіття.\n"Це глобальні настрої. Вони переважають, незважаючи на позитивні зміни: стабілізацію фондових ринків і валютних курсів, зростання індексу споживчих настроїв", - відзначив керуючий партнер Ernst & Young.\nБезумовно, усіх цікавить, хто стане новим президентом. "Інвестори чекають", - сказала виконавчий директор Європейської бізнес-асоціації Ганна Дерев'янко. За її словами, підприємці сподіваються на конструктивний діалог влади і бізнесу.\n"Ми повинні бачити виконання хоча б невеликих конкретних обіцянок і боротьбу з корупцією", - сказала Дерев'янко.\nЗагалом більшість компаній налаштовані по-бойовому. Вони мають намір активніше працювати з клієнтами, розширювати ринки збуту і розробляти нові продукти. І навпаки - тих, хто планує скорочувати персонал, з кожним кварталом стає менше.\nЗа традицією, бізнес не просить нічого зайвого у держави. Кредісов каже, що компанії не очікують державних закупівель товарів і послуг, бачачи можливості уряду. Також вони більше не сподіваються на вливання коштів у фінансову систему.\n"Бізнес реалістичний. Він просить зняти бюрократичні перешкоди, які заважають розвитку. Боротьба з поборами не вимагає фінансових вкладень, навпаки, вона вивільнить кошти. Бізнесмени не просять зменшення ставок податків, вони хочуть чітких, однакових для всіх правил гри", - підкреслив керуючий партнер Ernst & Young.\nУчасниками п'ятого дослідження Ernst & Young та Європейської бізнес-асоціації стали представники ключового управлінського персоналу 68 українських та міжнародних компаній з різних галузей економіки.\n27% учасників - українські компанії. Іноземні фірми складають 73% респондентів, з яких 49% - транснаціональні структури, 21% - європейські компанії, 3% - регіональні фірми, що працюють у країнах СНД.\n44% опитаних представляють малі підприємства, у яких працює до 200 осіб, 35% учасників - великі компанії з персоналом понад 1 тисячу осіб, 21% - середні фірми.