Парові праски Braun – ефективний та дбайливий догляд за будь-якими тканинами - Галичина\nПублікації Суспільство\tОпубліковано: 21.01.2022 о 08:37\nБазовий догляд за одягом та іншими текстильними виробами полягає не тільки в регулярному пранні, але й у правильному прасуванні. Це дозволяє досягти чистоти, свіжості та акуратного зовнішнього вигляду кожної речі. Щоб ретельно розгладжувати вироби з будь-якої тканини, необхідно купити парову праску Braun у фірмовому магазині. Перед тим, як розпочати вибір, слід ознайомитися з усіма особливостями та перевагами цих приладів.\nСерії парових прасок Braun\nЕлектричні праски доступні в чотирьох серіях, кожна зі своїми унікальними функціями.\nПочаткова серія електропрасок - Браун Текстайл 3. До неї входять універсальні прилади, що поєднують ефективність, практичність та простоту використання. Для підошви цих пристроїв, виготовленої із нержавіючої сталі, характерна запатентована форма FreeGlide 3D. Завдяки цьому електроприлад з легкістю рухається вперед і назад під 360-градусним нахилом і забезпечує розгладження щільних і сильно пом'ятих текстильних виробів.\nСерія прасок Braun TexStyle 5 відрізняється легкою вагою та ергономічною конструкцією, завдяки чому підходить для прасування білизни у великих обсягах. Опція вертикального прасування з ефектом відпарювання дозволяє легко позбавитися складок і заломів на шторах та одязі, що висить на вішалках. Підошва Eloxal забезпечує плавне ковзання приладу у всіх напрямках. Деякі моделі прасок Braun п'ятої серії оснащені підошвою Saphir, незамінною для розгладження речей, які мають більш делікатну структуру. Починаючи з цієї серії, пристрої оснащуються системами антинакип та антикрапля, які підвищують продуктивність та термін служби.\nПраски Braun із серії Текстайл 7 ідеально розгладжують будь-які види текстильних виробів - від грубого та важкого полотна до легких та витончених мережив. Легке ковзання без ризику пошкодження тканин гарантує запатентована підошва з антипригарним покриттям. У комплектації є спеціальна насадка-подушечка Софт Текстайл Протектор, яка захищає вироби від перегріву та випадкового пропалювання.\nПобутові праски Браун Текстайл 9 - найфункціональніші та вдосконалені представники всього асортименту німецького бренду. Ці прилади справляються з розгладженням найскладніших і проблематичних пом'ятостей та складок на всіх видах текстилю. При цьому вони забезпечують дбайливий і надійний термозахист кожному виробу, навіть найкапризнішому та делікатному. Оснащуються місткими резервуарами для води, що дозволяє господині не відволікатися у процесі прасування великої кількості виробів. Безперервна подача пари для обробки виражених заломів та складок забезпечується за рахунок турборежиму. Для безпечної експлуатації передбачена опція самовідімкнення електричної праски Braun.\nКлючові переваги: чому варто вибрати праску Braun\nНімецьким праскам Браун властиво багато переваг, що вигідно виділяють їх серед подібних приладів від інших фірм:\nгладкість та плавність ковзання без ризику для текстури тканини та дрібних аксесуарів;\nпотужний паровий носик, що забезпечує проникнення крапельок пари в глибокі шари текстилю;\nопція самоочищення, що запобігає появі накипу;\nавтоналаштування температурного режиму для кожного типу одягу та текстури тканин.\nКупити оптимальну модель праски Braun із серії, що зацікавила, можна в інтернет-магазині Браун-Шоп прямо зараз з безкоштовною доставкою по Києву та інших містах України. Ціни стають максимально вигідними у рамках проведення акцій. Слідкуйте за актуальними пропозиціями від німецького бренду.


Під виглядом реформ влада збільшує видатки на чиновництво і роздуває штати » Новини України та Світу. Новини сьогодні - 7dniv.info\nПолітика 13-січ-2013, 00:100114\nАвтор відзначає, що в рамках так званої адмінреформи 2010-го року у Секретаріаті Кабміну було скорочено 587 посад. Однак впродовж 2011–2012 років гранична чисельність Секретаріату Кабміну знову почала поступово збільшуватися, сягнувши, згідно з останньою постановою від 3 січня 2013-го, 720 осіб.\n«І навряд чи цим процес поповнення рядів «апаратчиків» закінчиться. Останні в приватних бесідах такого варіанта не виключають і відверто кажуть, що хвалена адмінреформа – це лише ширма, щоб вичистили всіх «неугодних» та інфільтрувати «перевірені пропискою» в потрібному регіоні кадри», — йдеться у статті.\nЗагалом скорочення кадрів в органах влади не набуло масштабних розмірів: у 2010-му чиновників в Україні, за даними Нацдержслужби, налічувалося 379 тис. осіб, у 2011-му – 367 тис. Були, але аж ніяк не заявлені раніше 30%, скорочення Державної податкової служби (на 6 тис. осіб), Державної митної служби (на 2,5 тис.), але системного реформування не відбулося. У деяких органах в результаті адмінреформи стався «приріст». Зокрема, Мін’юст збільшив свої територіальні органи на 3 тис. осіб.\nАвтор нагадує, що у 2010-му Віктор Янукович запевняв, що «ефект від зменшення чисельності державних службовців буде лише у 2012-му. І потім кожен рік ми матимемо дуже серйозну економію».\n«2012 рік минув, затверджено кошторис на 2013-й. Спробуємо перевірити правдивість слів гаранта дворічної давності. Якщо взяти, приміром, витрати на «гігантів» виконавчої влади: Державну митну службу і Державну податкову службу, які нещодавно були об’єднані в одне сімейне Міністерство доходів і зборів, то ефекту від зменшення фінансування не помітно. Особливо це стосується колишньої ДПА, витрати на яку за період «адмінреформи» урізали аж на 2%», — пише автор.\nЩе рельєфніша ситуація з динамікою видатків на місцеві державні адміністрації. Лише у 2011-му їх фінансування урізалося (порівняно з 2010-м) на символічну в масштабах країни суму – трохи більше ніж 6 млн грн. А ось у подальші роки «ефект від скорочення кадрів» там показував впевнене зростання витрат: у 2012-му – на майже 220 млн грн, у бюджеті-2013 передбачено ще на 409 млн грн більше.\nБільше про це читайте у статті «На службі «Сім’ї» у №1-2 «Українського тижня».


Партнерські пологи - чоловік помічник чи перешкода? — Краса Жінки\nУ багатьох західних країнах практика проводити партнерські пологи давно стала звичним явищем.\nПереваги та недоліки партнерських пологів\nПартнерські пологи дуже делікатне питання, яке вирішується індивідуально. Але тим не менше все ж є загальні аргументи, які слід обов'язково старанно проаналізувати.\nБатько при наявності бажання має повне право брати участь у даній події, адже воно є одним з найбільш важливих в житті сім'ї. У разі, якщо жінка здорова і пологи йдуть нормально, то немає ніяких причин забороняти чоловікові бути присутнім при цьому процесі. Введення партнерських пологів говорить про гуманізацію медицини, про повагу до пацієнта і людяності, крім того є важливим виховним чинником для молодої сім'ї. Крім того, вченими доведено, що у чоловіків, які присутні на пологах, батьківський інстинкт прокидається швидше.\nПологи є фіналом вагітності, яку чоловік переживає разом з жінкою, вони є найважчим етапом довгого шляху, який пройшли спільно. Сімейні узи стануть істотно міцніше, а повагу чоловіка до дружини ще сильніше. Та й до того ж в перші хвилини життя у немовляти починають формуватися психологічні зв'язки. Обоє батьків будуть відображені в підсвідомості малюка, що зіграє позитивну роль в його подальшому формуванні, як особистості.\nУ разі, якщо в родині погана атмосфера, і жінка хоче "покарати" дружина партнерськими пологами, щоб показати йому на особистому прикладі, кому в родині живеться важче, то потрібно зупинитися поки не пізно. Адже це не призведе ні до чого хорошого і ще більше погіршить ситуацію.\nТа й до того ж чоловік повинен сам висловити бажання бути присутнім на пологах. У разі, якщо він боїться лікарів, непритомніє від крові, то партнерські пологи не для нього і він буде тільки заважати.\nАле дорікати чоловіка не варто, адже відмова не говорить про те, що він поганий чоловік і батько. Та й до того ж є маса прикладів, коли батько, який відмовився бути присутнім на перших пологах, був прекрасним помічником при народженні другої дитини.\nУ разі, якщо чоловіки в важкий момент має звичку звинувачувати в тому, що відбувається всіх і вся, то йому не можна брати участь в партнерських пологах. Адже такий "помічник" буде заважати, особливо якщо при пологах виникнуть будь-які відхилення. Він почне давати поради, сперечатися або сваритися з персоналом, що тільки заважає і погіршує ситуацію.\nДо всього ж, не можна ставитися до партнерських пологів, як до модного віяння, якому потрібно відповідати. Адже є маса причин, які можуть змусити жінку засумніватися в правильності партнерських пологів, наприклад, культурологічні або релігійні міркування або переконання жінки, що перед чоловіком слід поставати у всій красі. Якими б не були причини, але вони є і не варто себе гвалтувати слідуючи моді. У разі, якщо вирішили народжувати тільки в оточенні медперсоналу, то чоловік побачить дитини тільки при виписці, і це буде прекрасне свято.\nЗа винятком відкритості та довіри, які потрібні для партнерських пологів, потрібно, щоб чоловік пройшов необхідну підготовку. До речі, саме чоловіки на курсах майбутніх батьків краще жінок пізнають усі премудрості етапів пологів. Позитивний настрій і знання того, що відбувається в певний період пологів, а так само вміння допомагати жінці перенести біль при пологових сутичках - це саме те, що потрібно від чоловіка.\nБажано, щоб чоловік додатково зустрівся з лікарем, який буде приймати пологи, щоб той ще раз пояснив, в чому полягатиме його функція "позаштатного" помічника.\nУ адміністрації установи, в якому будуть проходити партнерські пологи слід дізнатися, які обстеження повинен пройти чоловік, щоб його допустили в пологовий зал. У більшості випадків це флюорографія, аналізи на гепатит, ВІЛ, СНІД, сифіліс. Перед тим, як їхати в пологовий будинок, слід прийняти душ, одягнути чисте нижню білизну і взяти пластикові тапочки. Одноразовий костюм і шапочку повинні видати на місці. А ще слід заздалегідь запитати дозволу у адміністрації пологового будинку на фото або відеозйомку.\nПоведінка під час партнерських пологів\nГоловне, щоб у батька, коли він йде на партнерські пологи, був позитивний настрій. Потрібно пам'ятати, що жінці потрібна психологічна підтримка. Вся біль, які в цю хвилину здаються їй нестерпними, забудуться швидко. Потрібно підбадьорювати дружину і не скупитися на лагідні слова. Від усіх хворобливих відчуттів можна без проблем відвернути розмовами і жартом.\nСлід уважно слухати дружину і робити те, що вона просить, наприклад, поправляти подушку, якщо лікарі дозволять, то допомогти помитися під душем, робити масаж попереку, допомагати правильно дихати.\nА ще слід бути готовим до змін настрою, не реагувати на них і не сперечатися. Слід так само надати жінці фізичну підтримку. У разі, якщо їй зручно в якийсь момент повиснути на чоловіка, то слід дати їй таку можливість.\nКрім того потрібно спостерігати за роботою лікарів і за тим, щоб жінка виконувала всі їхні прохання. Можна повторювати їй команди акушерки і засікати час між переймами, повідомляючи його медперсоналу. Сидячи в головах жінки можна самому дихати так, як потрібно дихати від жінки.\nПартнерські пологи можна проводити лише в індивідуальному пологовому залі, з цієї причини про можливість народжувати таким чином слід дізнатися у адміністрації пологового будинку заздалегідь.


Аналіз пасиву ооо\nuafaqklod.ru » Медицина і здоров'я » Аналіз пасиву ооо росгосстрах\nАналіз структури пасивів організації, до складу яких входять власні і позикові кошти, дозволяє виявити можливі причини фінансової\nАналіз і оцінка структури капіталу компанії Коефіцієнтний аналіз фінансової стійкості компанії Аналіз операційних і фінансових ризиків компанії за даними фінансової ... Що являє собою інформаційна база аналізу проблемної ... Аналіз пасиву балансу Аналіз основного капіталу Аналіз ефективності (прибутковості) діяльності компанії АНАЛІЗ І ОЦІНКА ФІНАНСОВОГО СТАНУ пІДПРИЄМСТВА АКТУАЛЬНІ ЗАВДАННЯ БІЗНЕС-аНАЛІЗУ В ЛОГИСТИКЕ МЕРЕЖЕВИХ ТОРГОВИХ ПІДПРИЄМСТВ Ситуаційний стратегічний аналіз конкретної компанії Головна Фінанси Фін Ансова аналіз для менеджерів\nВідомо, що в пасиві балансу відображаються джерела формування наявних у підприємства коштів. Всі джерела згруповані на певну дату по їхній приналежності й призначенню. Фінансовий стан організації багато в чому залежить від того, які кошти воно має в своєму розпорядженні і куди вони вкладені.\nАналіз пасивної частини балансу показує, які величина коштів (капіталу), вкладених в бізнес, і ступінь участі різних його частин у створенні майна компанії (рис. 4.2).\nУ зарубіжній практиці існує трохи інше тлумачення сутності пасиву балансу - це зобов`язання за отримані цінності або вимоги на отримані компанією ресурси (активи).\nНаведені визначення не суперечать одне одному, але в сучасній концепції бухгалтерського обліку останнє переважно.\nКапітал і резерви включають:\no статутний капітал (сума коштів, вкладена власниками для ведення підприємницької діяльності);\nМал. 4.2. Основні елементи пасиву балансу\no додатковий капітал (сума дооцінки основних засобів, емісійний дохід, позитивні курсові різниці по внесках до статутного капіталу в іноземній валюті);\no резервний капітал (джерела, створювані компанією або відповідно до законодавства, або відповідно до установчих документів);\no власні акції, викуплені в акціонерів (вартість викуплених з метою перепродажу або анулювання акцій- зменшують величину статутного капіталу);\no нерозподілений прибуток (збиток) - фінансовий результат за звітний період, який визначається як різниця між доходами і визнаними в цьому звітному періоді витратами.\nПозиковий капітал містить:\no короткострокові кредити і позики (погашаються протягом 12 міс. з дати складання балансу);\no кредиторську заборгованість (борги компанії юридичним і фізичним особам) -\nАналіз пасивів зазвичай проводиться на основі даних бухгалтерського балансу. При цьому збираються дані за кілька звітних періодів компанії.\no довгострокові кредити і позики (погашаються протягом більш ніж одного року з дати складання балансу);\no відкладені податкові зобов`язання (відстрочений податок, що зменшує величину витрат (доходу) звітного періоду);\no доходи майбутніх періодів (джерела, отримані в цьому звітному періоді, але які відносяться до майбутніх звітних періодів: авансом отримана орендна плата та ін.);\no резерви майбутніх витрат (кошти, зарезервовані для рівномірного включення до витрат періоду і переходять на наступний рік: резерв на оплату відпускних, гарантійне обслуговування та ін.).\nТаким чином, для аналітичних досліджень і оцінки структури пасиву всі зобов`язання групуються за такими ознаками.\no зобов`язання перед власниками підприємства (власний капітал);\no зобов`язання перед третіми особами (позиковий капітал).\no кошти тривалого користування;\no кошти короткострокового користування.\nЗобов`язання перед третіми особами мають різні терміни повернення: менш одного року - короткострокові, більше одного року - довгострокові.\nПри проведенні аналізу балансу необхідно враховувати можливість необ`єктивного відображення інформації в умовах інфляції на конкретному часовому інтервалі.\nАналізів пасивів проводиться з метою визначення ступеня залежності підприємства від позикових коштів, виявлення резервів забезпечення відновлення платоспроможності, виявлення зобов`язань, які можуть бути оскаржені або припинені, оцінки оптимальності структури капіталу.\nАналіз зміни статей і структури пасиву балансу показує:\n1. Яка загальна величина капіталу, яким володіє компанія і як змінюється його величина.\n2. Які абсолютні суми приросту і темпи зростання власного і позикового капіталу.\n3. Яка величина і темпи зростання основних елементів власного капіталу: статутного капіталу, резервів, додаткового капіталу, нерозподіленого прибутку.\n4. Яке співвідношення власного і позикового капіталу.\n5. Яка частка короткострокових кредитів і кредиторської заборгованості в складі поточних зобов`язань.\n6. Які розміри обов`язкових платежів до рамках загальної величини кредиторської заборгованості.\n7. Які розміри стійких пасивів компанії, яка частка довгострокових зобов`язань в їх складі.\nУ процесі аналізу пасивів підприємства доцільно вивчити зміни в їх складі, структурі, оцінити ці зміни. Ця оцінка буде змінюватися в залежності від позиції користувача інформацією: для інвестора і кредитора більш надійної видається ситуація, коли частка власного капіталу дорівнює або більше 50% (в даному випадку не розглядаються ситуації, визнані винятком з правила). Власний капітал є основою незалежності підприємства, що знижує фінансові ризики кредиторів і інвесторів. Підприємство ж зацікавлене в залученні позикових коштів. У тому випадку, якщо воно в змозі забезпечити ставку прибутковості на вкладений капітал більш високу, ніж ставка по кредитах, то при залученні позикових коштів виникає можливість суттєвого підвищення рентабельності власного капіталу (ефект фінансового важеля). Тобто залучення позикових коштів в якості джерела фінансування діяльності компанії - явище нормальное- важливо тільки забезпечити оптимальне співвідношення власного і позикового капіталу, щоб залишатися в зоні допустимого рівня ризику.\nАналіз проводиться за допомогою аналітичної таблиці такого вигляду. Аналіз статей пасиву балансу.\nУ зв`язку з цим серйозна увага має приділятися аналізу короткострокових зобов`язань, зокрема кредиторської заборгованості, її структурі. Наявність необгрунтованої заборгованості по обов`язковим платежам до бюджету, оплати праці та ін., А також зобов`язань, виникнення яких може бути оскаржене, зумовлює серйозне погіршення фінансового стану компанії в результаті зниження його фінансової стійкості.\nЗалишається вирішити питання про вибір критерію для оцінки зміни структури джерел компанії. Більшість російських аналітиків сходиться на думці, що в якості такого критерію може використовуватися ставка прибутковості власного капіталу (Return on Equity, ROE). Зростання цього показника є свідчення позитивних зрушень в структурі пасивів компанії.\nТаким чином, аналіз пасивів балансу служить інструментом оцінки раціональності формування джерел фінансування діяльності фірми і його фінансової стійкості.\nНа заключному етапі аналізу майнового стану компанії рекомендується оцінити задовільному структури балансу, орієнтуючись на динаміку ключових показників і відповідність ознаками добре структурованого балансу.\nНаведемо деякі ознаки "хорошого" балансу (оцінюються тенденції за підсумками декількох звітних періодів):\no зростання чистих активів;\no оптимальні розміри робочого капіталу;\no відсутність збитків;\no відповідність співвідношення необоротних і оборотних активів специфіці галузі;\no перевищення темпів зростання власного капіталу над темпами росту позикового;\no збалансованість швидкості обороту дебіторської та кредиторської заборгованості;\no перевищення поточних активів над поточними зобов`язаннями;\no перевищення темпів зростання виручки над темпами зростання позикового капіталу.\nЗ одного боку, зростання чистих активів - свідчення збільшення балансової оцінки частки власників у сукупних активах компанії-з іншого боку, гарантовані інтереси третіх осіб у разі ліквідації компанії. Наявність робочого капіталу як результат перевищення поточних активів над поточними зобов`язаннями означає, що компанія має певний резерв на покриття короткострокових зобов`язань (в зворотному випадку - дефіцит оборотних коштів). Але в будь-якому випадку резервування повинне бути ефективним, питання оптимізації величини робочого капіталу будуть розглянуті в темі "Аналіз ліквідності компанії".\nУ бухгалтерському балансі є статті, які спочатку свідчить про наявність проблем, погіршення фінансового становища компанії (так звані "хворі" статті балансу): збитки протягом декількох звітних періодів, прострочена кредиторська заборгованість, сумнівні борги в складі дебіторської заборгованості, непокриті збитки минулих років. Все це серйозні сигнали до перегляду політики управління фінансами компанії.\nСхожі тими Аналіз і оцінка структури капіталу компанії\nКоефіцієнтний аналіз фінансової стійкості компанії\nАналіз операційних і фінансових ризиків компанії за даними фінансової звітності\nЩо являє собою інформаційна база аналізу проблемної компанії?\nАналіз ефективності (прибутковості) діяльності компанії\nАКТУАЛЬНІ ЗАВДАННЯ БІЗНЕС-АНАЛІЗУ В ЛОГИСТИКЕ МЕРЕЖЕВИХ ТОРГОВИХ ПІДПРИЄМСТВ\nСитуаційний стратегічний аналіз конкретної компанії\nПредмети Банківська справа БЖД Бухоблік і аудит Географія Документознавство Екологія Економіка Етика і естетика Журналістика Інвестування Інформатика Історія Культурологія Література Логіка Логістика Маркетинг Медицина Менеджмент Педагогіка Політологія Політекономія Право Психологія Релігієзнавство Соціологія Статистика Страхова справа Товарознавство Туризм Філософія Фінанси\nТакого роду аналіз пасиву дає поняття про види, структуру і специфіку джерел фінансових коштів.\nalt = "Аналіз пасиву. Пасиви підприємства - зобов`язання і джерела коштів підприємства, що складаються з власних, позикових і залучених коштів." gt;84 Аналіз пасивів. Будь-який суб`єкт господарювання покриває потребу своїх активів за рахунок власних і залучених джерел (капіталу)\nАналіз пасивів проводиться з використанням аналогічних таблиць. Таблиця 4. Аналіз динаміки та структури пасивів.\n1.2 Значення, завдання і джерела економічної інформації для аналізу статей пасиву балансу підприємства 5.\nАналіз пасиву балансу Економіка Курсова Робота Аналіз фінансового стану організації на прикладі ТОВ.\nКоротка характеристика ТОВ "Красноярське протезно-ортопедичне підприємство". Аналіз активів і пасивів балансу підприємства. Розрахунок і аналіз коефіцієнтів\n^ Джерела формування майна (пасив) ТОВ «Агат» також істотно 2 аналіз структури пасивів підприємства Структуру пасивів характеризують\nАналіз активу та пасиву ТОВ "Ремстроймаш". Кожне підприємство в процесі своєї діяльності відповідно до вимог організації бухгалтерського обліку\nМетою курсової роботи є аналіз активів і пасивів бухгалтерського балансу для оцінки фінансового стану підприємства на прикладі ТОВ "Алан".\n- аналіз структури активів і пасивів ТОВ «Грінвест» - - оцінка можливості підвищення якості пасивів ТОВ «Грінвест», в частині зниження вартості і\nДля аналізу діяльності ТОВ «Росгосстрах» я використовувала дані За аналогією з активами балансу ТОВ «Росгосстрах» представимо структуру і динаміку пасивів.\nПо курсу: «Економічний аналіз». Тема: «Аналіз фінансового стану ТОВ Аналіз пасивів підприємства показав збільшення частки« Капіталу і резервів »в\n3.1 Аналіз структури і динаміки активу і пасиву балансу підприємства ТОВ «Елтех».\nТаблиця 2 - Аналіз пасиву. Розробка проекту організації системи дистанційного навчання персоналу ТОВ «АНКОР Фінансові послуги».\nРоль і необхідність аналізу пасиву в діяльності підприємства 13 2. Аналіз пасиву балансу ТОВ «Леспромторг» 19 2.1.\nНа 3,21% знизилася питома вага дебіторської заборгованості, що дорівнювала до кінця періоду 4374 тис. Руб. Таблиця 6.6. Аналіз пасиву балансу ТОВ\n3. Організаційно-економічна характеристика ТОВ «Кошторис». 7. Аналіз пасивів балансу. Висновки та рекомендації.\n- Горизонтальний і вертикальний аналіз пасиву балансу ТОВ «Світанок». за 2012 рік.\nАналіз структури пасивів показує, що компанія практично на 65 Питання звідки Папа дав (Пасив) Гроші на р / с (Актив), джерело засновник (ТОВ) (Пасив)\nХарактеристика аналітичних процедур. Таблиця 6.6. Аналіз пасиву балансу ТОВ «Сільвер-Пак» за 2007 рік.\nАналіз пасиву балансу організації\nВиди пасивів підприємства харькова\nТретій розділ пасиву балансу називається\nСтруктура пасиву бюджетної установи\nВласний капітал активи і пасиви підприємства\nПасив iii капітал і резерви по\nМайно і пасиви джерела формування\nСпособи збільшення довгострокових пасивів


Як зацікавити студентів і школярів після канікул: інструкція для вчителя / Персонал Плюс - №13 (670) 3-15 вересня 2018 року\nЯк зацікавити студентів і школярів після канікул: інструкція для вчителя\nКанікули добігають кінця - і думки школярів і студентів повільно і знехотя, але все-таки дуже вірно повертаються до навчання. Ну, як повертаються ... Щосили намагаються повернутися. Вчителі дуже добре знають, як складно може бути мотивувати клас на заняття навіть в понеділок після вихідних, не кажучи вже про масштабну літню перерву. Втім, є дещо, що може допомогти в цьому випадку.\nНевролог і колишній учитель Джуді Вілліс (Judy Willis) пояснила The Guardian, як ходьба по аудиторії, перестановка меблів у класі і деякі інші речі допомагають налаштуватися на навчальний рік. А ми розповідаємо про це вам.\n«Будь-який процес навчання починається з інформації, яка сприймається п'ятьма почуттями: зором, слухом, дотиком, смаком і нюхом. Є також мільйони сенсорних нервових закінчень на шкірі, м'язах і внутрішніх органах. Однак мозок здатний обробляти близько 1% цієї інформації, так що він віддає перевагу певним речам », - каже Вілліс.\nВона додає, що пріоритетною стає та сенсорна інформація, яка допомагає нам вижити. Найчастіше це щось несподіване, оскільки наш фільтр уваги завжди спочатку приймає інформацію про зміни та новизну.\nОсь чому перше, що радить зробити експерт вчителям - запропонувати класу або аудиторії поділитися враженнями про літо. «Після перерви є більш висока, ніж зазвичай, кількість нової сенсорної інформації, яка конкурує за доступ до мозку. Учні не бачили один одного якийсь час, і новизна повернення в школу посилюється їх інтересом до того, що однокласники робили під час канікул », - коментує вона.\nВтім, якщо ви знаєте, що мозок учня запрограмований на цікавість, ви можете використовувати це для загальної користі. Але для початку нехай школярі або студенти (ті з них, хто захоче це зробити, звичайно) розкажуть один одному, чим займалися все літо, і дадуть відповідь на питання, якщо такі виникнуть.\nПрипустимо, що ви це зробили. Що далі? Тепер важливо, щоб учні запам'ятовували інформацію, яку ви намагаєтеся до них донести. Щоб це сталося, можна перенаправити увагу на навчання, почавши з сенсорного введення, яке, швидше за все, пройде через фільтр уваги.\n«Завдяки дослідженням в області нейровізуалізації ми знаємо, що завжди привертає увагу. Це рух, цікаві об'єкти, зображення, відеоролики, несподівані відвідувачі або стікери, зміни кольору або розташування речей. Так чому б не надіти щось незвичайне? Або не почати урок з перегляду цікавого відео по темі? », - пропонує Джуді Вілліс. Ось ще кілька методик, які варто спробувати:\nРаптова тиша в середині речення - те, що підвищує цікавість. Затяжна пауза в промові перед тим, як сказати щось важливе, підсилює пильність слухачів і закріплює момент в пам'яті.\nЗмініть розташування меблів. Або розвісьте на стіни минулорічні фотографії учнів. Або прикрасьте кабінет новим плакатом на тему, яку будете проходити в цьому році. Всі ці маніпуляції допоможуть сконцентруватися на навчанні, а вам для цього не доведеться робити нічого особливого.\nОскільки рух завжди отримує високий пріоритет, ви можете рухатися особливим чином\nЗробіть щось несподіване в самому початку уроку. Скажімо, зустрічайте учнів у дверях загадками або листочками зі словниковими словами, які допоможуть їм відразу ж зануритися в тему.\nПетроюань: які шанси потіснити нафтодолари


9.6. ІСТОРІЯ ПРОТЕСТАНТИЗМУ В УКРАЇНІ - Релігієзнавство\n9.6. ІСТОРІЯ ПРОТЕСТАНТИЗМУ В УКРАЇНІ\n«Перша хвиля». Протестантизм почав проникати в Україну вже через кілька десятиліть після свого виникнення в країнах Західної Європи через територію Польського королівства (як частини союзної держави Польщі та Литви — Речі Посполитої). У самій Польщі прибічниками Реформації Церкви виступали — щоправда з суто економічних і політичних міркувань - представники шляхти (близько 20 % вже у 60-ті pp. XVI ст.). На відміну від Західної Європи, протестантизм в Україні був позбавлений підтримки широких народних мас. Вони здебільшого вороже ставилися до нововірства як чужого народній традиції, як «віри панів», що часто-густо запроваджувалась насильницьким шляхом. Існувало два основних шляхи занесення нових релігійних ідей до України:\n• місіонерська пропаганда через проповідь, відповідну літературу, організацію протестантських громад за підтримки якого-небудь шляхтича або впливового і заможного купця, ремісника, міщанина.\nПершими організаційно оформленими протестантськими течіями в Україні стали лютеранство і, особливо, кальвінізм. Вони з'явились у 30—40-х pp. XVI ст. Відомо, наприклад, що у 1539 р. у Вільні (сучасний Вільнюс) відкривається школа на 50 учнів при тамтешній лютеранській громаді. Період найбільших успіхів протестантизму цієї «першої хвилі» припав на 60—80-ті pp. XVI ст., коли на всіх українських землях діяло тільки до 500 кальвіністських (реформатських) громад.\nДруга половина XVII — початок XVI11 ст. — період найбільших втрат протестантизму в Україні. Це було спричинено передусім Руїною, постійними військовими діями на українській землі, занепадом економічного і культурного життя. Із західноукраїнських земель на протестантизм вівся наступ з боку Римське-Католицької Церкви, яка спромоглася поновити панівні позиції у Речі Посполитій. Зі східноукраїнських земель протестантизм відтіснявся Руською Православною Церквою, яка наприкінці 1680 pp. підпорядкувала собі Православну Церкву в Україні. Не дивно, що у першій половині XVIII ст. переважно на західноукраїнських землях залишалося фактично близько 20 лютеранських і реформатських зборів.\nНова, «друга хвиля» протестантизму в Україні розпочалася з другої половини XVIII ст. Центр діяльності переходить з правого берега Дніпра на лівий. Протестантизм втрачає свій переважно «західноукраїнський» характер і стає фактором релігійної історії всієї України. У цей час лави українських протестантів поповнили десятки тисяч родин іноземних переселенців, яких уряд запросив для господарського освоєння південноукраїнських земель, відвойованих у Кримського ханства і Туреччини. З другої половини XIX ст. в Україну, де формувався індустріальний район гірничодобувної і машинобудівної промисловості, почали запрошувати також іноземних інженерів, значна частина яких теж сповідувала різні напрями протестантизму. Поселенці та інженери не тільки істотно сприяли розвитку народного господарства України, а й поширювали свою віру серед тисяч українських робітників, які працювали на їхніх чималих земельних наділах, або під їхнім керівництвом на заводах і шахтах.\nПротестантські організації діяли на засадах самоврядування і контролювалися цивільною владою Російської імперії. Ставлення російського уряду до протестантів будувалося на принципі цілковитої віротерпимості. Постійно існувала лише заборона на вільну проповідь свого вчення серед «осіб іншого сповідання» (вважай — православних), і деякі обмеження стосувалися змішаних шлюбів. До 1917 р. протестанти становили 3 % населення Російської імперії (п'яте місце серед інших конфесій). Сприятливе політичне середовище призвело до створення у протестантів розгалуженої релігійної організації церковного типу. Найбільшим розмахом відзначалася діяльність остаточно конституйованої 1832р. Євангелічно-Лютеранської Церкви, до складу якої входили й українські лютерани.\n«Третя хвиля» протестантизму на території України наприкінці XIX — першій третині XX ст. пов'язана з поширенням нових протестантських течій — баптизму, адвентизму, згодом — п'ятидесятництва, а також поновленням діяльності лютеранських і кальвіністських об'єднань на західноукраїнських землях. Від початку свого існування ці течії зазнавали переслідувань. Руська Православна Церква вбачала у їхніх поглядах близькість до однієї із заборонених єресей. А царський уряд на цій підставі взагалі спочатку оголосив баптизм «однією з найнебезпечніших у церковному і державному відношенні сект». Легального статусу вони набули після знаменитого маніфесту Миколи II «Про дарування населенню непорушних основ громадянської свободи на засадах реальної недоторканості особи, свободи совісті, слова, зборів і союзів» від 17 жовтня 1905 р.\nОфіційною датою започаткування баптизму в Україні вважається 1867 р. Цього року під впливом баптистських місіонерів із Німеччини, що вели свою діяльність серед іноземних поселенців на Півдні України, водне хрещення за баптистських обрядом прийняли Трифон Хлистун та Іван Царенко із с. Карлівка Єлизаветградського повіту. У 70—80-х pp. XIX ст. підготовлений попередніми протестантськими впливами баптизм поширювався у багатьох населених пунктах Лівобережної та Південної України. На початку 80-х pp. XIX ст. перша група українців-баптистів виникла у Західній Україні. В усій Україні у цей період налічувалось 20 тис. баптистів. З 90-х pp. XIX ст. розпочався процес формування його ідейно-догматичної системи, вироблення норм внутрі- та позарелігійного життя.\nПершою зареєстрованою баптистською громадою у 1907 р. стала київська. Чисельні баптистські громади (від 100, 200 і більше членів) утворилися в інших великих містах України. З 1905 по 1911 р. чисельність баптистів зросла тут до 50 тис. віруючих. Україна неодноразово ставала місцем проведення з'їздів Союзу руських баптистів. Західноукраїнських баптистів об'єднували Союз зборів німецьких баптистів й Союз зборів слов'янських баптистів з центром у Варшаві. У 1905-1917 pp. у Петербурзі діяли Біблійні курси для професійної підготовки служників культу в баптистських громадах.\nПерше післяреволюційне десятиріччя самі духовні керівники баптизму називають «золотим десятиріччям». Зайнята боротьбою із Руською Православною Церквою, Радянська влада не занадто переймалась справами інших конфесій. Тому в цей час спостерігалося швидке зростання і поширення по Країні Рад баптистських громад, створення ними колективних господарств, комун і кооперативів, організації Баптистської спілки молоді (Бапсомолу). У Мелітопольському районі Бапсомол об'єднував, до речі, 90 % молоді. У травні 1921 р. відбувся II Всеукраїнський з'їзд баптистів. На ньому було засновано Всеукраїнський союз баптистів. Наступного року він увійшов до складу відповідного всесоюзного об'єднання. До Всеукраїнського союзу на федеративних засадах входили інші регіональні союзи. Всеукраїнський союз очолювало правління, що складалося з 12 пресвітерів і мало низку відділів. Старший пресвітер керував діяльністю громад на території певної області. Хоча кожна громада мала свою церковну раду, вона була зобов'язана виконувати рішення старшого пресвітера, а через нього — центрального проводу. Найвищим законодавчим органом братства вважався з'їзд, який обирав правління і затверджував план його роботи у міжз'їздівський період. В Україні видавався журнал «Баптист України», постійно виходили друком поетичні збірки, календарі, релігійно-етичні брошури. Баптисти створили й власну освітню мережу підготовки «професійних кадрів». Вона складалась із короткострокових курсів на місцях, й стаціонарних Біблійних курсів у Москві. Вони діяли з 1927 до 1929 pp., і серед 50 їхніх слухачів 12 студійців були з України.\nВ Росії народилася ще одна течія баптизму — євангельське християнство. Воно виникло у 70-ті pp. XIX ст. у великосвітських петербурзьких салонах під впливом проповідей англійця Гренвілла Редстока. Однак дуже швидко євангельська проповідь втратила свій вплив на соціальну верхівку й звернулася до більш широких верств населення. У 1880 р. у Харкові з'явилась перша громада євангельських християн. У 1892 р. організувалася громада у Севастополі, що об'єднувала портових робітників і матросів, згодом — громади у Катеринославлі, Сімферополі, Ялті та Києві. У 1908 р. в Одесі пройшов перший з'їзд течії, у якому взяли участь 14 представників від 9 громад, хоча реально громад євангельських християн в Україні було значно більше. Невдовзі І. Прохановим у Петербурзі був створений Всеросійський союз євангельських християн. Ця організація, однак, не мала істотного впливу на релігійні процеси в Україні.\nГромади євангельських християн існували також у Західній Україні. Перша з них утворилась у 1909 р. у Ковелі на Волині внаслідок місіонерства найближчих соратників І. Проханова. У 1920 р. був конституйований Союз слов'янських зборів євангельських християн у Польщі, до якого ввійшли поляки, українці, росіяни, чехи, котрі жили у Західній Україні. У 1933р. це об'єднання євангельських християн було найзначнішим на західноукраїнських, білоруських та східнопольських землях. Воно налічувало 66 громад, мало у своєму розпорядженні 181 приміщення та 346 місійних пунктів, налічувало понад 12 тис. віруючих. Ним видавався україномовний журнал «Євангельський християнин».\nЗапочаткування в Україні адвентизму (переважно у вигляді адвентистів сьомого дня) пов'язане з діяльністю європейських центрів течії, насамперед у Гамбурзі. Тут у другій половині XIX ст. були створені Міжнародне трактатне товариство, що розповсюджувало адвентистську літературу, а також біблійна школа, де готували місіонерів для роботи у Східній Європі. В Україні перші групи АСД з'явилися у місцях найбільшого зосередження німецьких колоній. У 1886 р. місіонер Луї Конраді (з 1910 р. — голова Європейського дивізіону Генеральної конференції адвентистів сьомого дня ) став пресвітером першої громади АСД у колонії Бердубулат (тепер с. Привольне) в Криму. Упродовж наступних трьох років виникли інші громади у Таврійській, Херсонській, Київській, Полтавській губерніях, на Волині, Кубані, Донеччині. У 1896 р. у Російській імперії налічувалось 779 адвентистів, у 1906р. — 2261, у 1911 р. — 4 тис. Напередодні революції їх кількість зросла до 6 тис. Вони були об'єднані у 269 громад, в яких працювало 78 пресвітерів. У 1907 р. відбувся Перший Всеросійський з'їзд АСД, що поклав початок самостійної Російської церкви АСД. У 1908 р. вона була виділена в Російський уніон Всесвітнього союзу АСД з центром в Ризі. У 1924 р. офіційна статистика налічує 11 500 адвентистів у С PC P, 1925 p. — 12282,1928р. — 13404.З них на Україні налічувалося 5073 члени громад АСД, серед яких більшість «крамарі, ремісники, робітники». Разом із членами родини адвентистів їхній вплив поширювався на 40 тис. осіб.\nНа початку 20-х pp. утворилося Всесоюзне об'єднання АСД. Воно налічувало 605 громад ідо 1929 р. встигло провести шість з'їздів. У 1925 р. розпочало свою діяльність Всеукраїнське об'єднання АСД. Крім розв'язання загальновіросповідних та організаційних проблем, його завдання полягали у створенні біблійного Інституту АСД у Києві, короткострокових біблійних курсів у різних містах України, видання адвентистської літератури, розповсюдження українських Біблій і збірників духовних пісень українською мовою.\nАдвентизм був поширеним і в Західній Україні. Перша громада АСД виникла у 1890 р. під Луцьком, її членами стали німецькі поселенці, а керівником — К. Рейвен, емігрант з Таврійської губернії. В основному осередки адвентизму засновувались зарубіжними місіонерами або адвентистами-переселенця-ми із південних областей України. У 1922 р. західноукраїнські адвентисти об'єднались у Союз АСД у Польщі, що увійшов до Східноєвропейського дивізіону. У Бєльську у 1926 р. відкрилась біблійна школа, що готувала проповідницькі кадри для східних теренів Польщі. У Варшаві, Лодзі, Львові видавалась німецькою, польською, російською мовами адвентистська загальна віросповідна та біблійна література (насамперед численні твори засновниці АСД Гелен Уайт), часописи і журнали. За обмеженими територією Волині відомостями, у 1932 р. тут діяли 1103 адвентисти.\nПерші кроки п'ятидесятництва на Україні пов'язані із іменем Івана Воронаєва, який у 1921 р. приїхав до Одеси з Північної Америки, де кілька років знаходився в еміграції. Він розпочав активно проповідувати новий протестантський напрям серед баптистів, адвентистів і православних, обернувши у нову віру багато прихильників. У 1922 р. в Одесі відкрилась перша п'ятидесятницька громада, члени якої розгорнули місіонерську діяльність, подорожуючи по всій Україні. У 1926 р. було створено Всеукраїнський союз християн євангельської віри (ХЄВ), який наступного року налічував 350 громад і 17 тис. віруючих. З 1928 р. почав виходити журнал «Євангеліст». Однак сформувати церковну структуру в Україні п'ятидесятникам до Другої світової війни не вдалось. У 30-х pp. керівники Союзу ХЕВ були заарештовані (доля самого І. Воронаєва досі лишається невідомою), громади закриті, їхнє майно конфісковане.\nУ 20—30-х pp. на Волині і Галичині, знову-таки завдяки проповідницьким зусиллям закордонних місіонерських центрів, була започаткована ще одна п'ятидесятницька течія — християн віри євангельської(ХВЄ). Перший з'їзд п'ятидесятників Східної Польщі, Західної Білорусі та Західної України відбувся у 1929 р. На ньому було прийняте рішення про створення Союзу зборів християн віри євангельської з центром у Лодзі. Союз у 1937 р. налічував 500 громад і 18 197 віруючих. Він мав власну мережу з 30 недільних шкіл. По суті, Союз ХЄВ встановив у Західній Україні єдину організаційну п'ятидесятницьку мережу.\nПовернення в Україну лютеранства і кальвінізму пов'язане насамперед з процесами, що відбувались у 20—30-х pp. XX ст. Події Першої світової війни, революції у Росії та Європі, розвиток у Західній Україні національно-визвольного руху й активізація національно-культурної діяльності численних громадських, кооперативних, освітніх, наукових організацій — все це зумовило загальне політичне й духовне піднесення українського населення регіону, урізноманітнення його релігійного життя. Польська влада до середини 30-х pp. доволі терпимо ставилося до релігійних рухів поза офіційною Римсько-Католицькою Церквою. Нарешті, новоутворені українські лютеранські і кальвіністські громади спиралися на матеріальну, моральну, організаційну підтримку українських емігрантських Церков у США і Канаді, допомогу протестантських об'єднань Західної Європи.\nПідґрунтям українських лютеранських і кальвіністських громад стали неукраїнські ранньопротестантські Церкви, що діяли на етнічних українських землях і мали серед своїх прибічників чимало українців. Йдеться про Варшавську та Віденську євангельсько-аугсбурзьку консисторії (48 тис. членів у громадах великих українських міст) та Союз церков євангельсько-аугсбурзького і гельвецького визнання (СЦАГ). Останній у 30-х pp. налічував понад 100 громад з 26,5 тис. членів.\nЗа допомогою СЦАГу у 1925 р. створилася Українська церковна рада, перейменована згодом в Українську євангельсько-аугсбурзьку місійну раду з центром у Станіславі. До початку 30-х pp. Раді вдалося створити свої осередки у більше як 20 населених пунктах Гали-чини та Волині, які налічували понад 1,1 тис. членів. Упродовж наступних восьми років ця цифра відчутно не збільшилась.\nПершу українську реформатську громаду в Західній Україні створив у 1922 р. у селі Молодятині селянин Роман Кваснюк. Під час Першої світової війни він опинився у полоні, де познайомився з кальвінізмом. Через кілька років реформатські громади діяли майже у всіх навколишніх селах. Загалом на початку 30-х pp. вони існували вже у кількох десятках населених пунктів, у тому числі у Львові, Коломиї, Станіславі, об'єднуючи у своїх лавах 1,5 тис. українців-кальвіністів. У 1931 р. у Молодятині відбувався перший з'їзд українських кальвіністів, цього ж року — конференція у Коломиї, де було розв'язане питання їхнього об'єднання у Союз українських євангельсько-реформованих громад (СУЄР). З 1933 р. він діяв як незалежна церковна організація з центром у Коломиї. До його складу входило 68 релігійних осередків з 2760 дорослими віруючими. Під його опікою перебувало 20 недільних шкіл з 360 учнів. Головним друкованим органом СУЄР був часопис «Віра і Наука», що виходив тисячним накладом у Коломиї у 1926—1939 pp.\nУ 30-і pp. всі протестантські течії незалежно від їх територіального розташування та напрямів діяльності спіткала однакова доля: керівників громад і найактивніших віруючих було вислано до Сибіру, закатовано у тюрмах чи таборах ГУЛАГу, декому пощастило емігрувати, а ті, хто залишався, змушені були провадити свою діяльність під повним контролем влади.\n• Перший — офіційний, або легальний; до нього належали громади, що сприйняли законодавство, були зареєстровані в органах влади.\nОсередком офіційного протестантизму був Союз євангельських християн-баптистів. Він був створений у 1944 р. і до 1963 р. об'єднав у своїх лавах основні протестантські течії. Союз будувався на федеративних принципах, тобто його окремі осередки мали право на місцеві, регіональні, республіканські утворення, однак підпорядковувалися єдиному центрові — Всесоюзній раді євангельських християн-баптистів (ВРЄХБ) у Москві. Раду обирали на з'їздах Союзу, що проходили щоп'ять років. Усією поточною діяльністю керувала президія на чолі з генеральним секретарем. Для підготовки кадрів священнослужителів у структурі Союзу з 1968 р. відновили діяльність Біблійні курси. Шість разів на рік регулярно виходив журнал «Братський вісник». Союз ЄХБ входив до Всесвітньої ради баптистів. На початок 90-х pp. він об'єднував 2500 громад і близько 300 тис. віруючих.\nПоза межами Союзу ЄХБ у повоєнний період існувало ще дві легальні протестантські структури. Перша структура — автономно зареєстровані п'ятидесятницькі громади, які отримали на це дозвіл тільки на початку 70-х pp. і впродовж наступних десяти років діяли переважно у східних і південних регіонах України. Станом на 1 травня 1989 р. в Україні існувало вже 652 такі громади, з яких тільки четверта частина були належним чином зареєстрована.\nДезінтеграційні процеси у середовищі адвентистів тривали до середини 70-х pp. Відтоді організаційну кризу вдалось подолати. В 1979 р. вже було зорганізовано 11 обласних і міжобласних союзів та об'єднань на чолі із старшими проповідниками. Україна мала власне Республіканське об'єднання церков АСД. Кількість віруючих у ньому, за офіційними даними, становила близько 20 тис. осіб. Республіканське об'єднання церков АСД працювало у спілці з іншими республіканськими об'єднаннями, підпорядковуючись загальному органові — З'їзду (або нараді) церков АСД в СРСР. У грудні 1988 р. була створена єдина Всесоюзна Церква адвентистів сьомого дня. У 1990 р. на 55- му Всесвітньому з'їзді Генеральної Конференції Всесвітньої Церкви АСД в американському Індіана полісі за участі 35 делегатів від радянських адвентистів за ними був визнаний статус світового відділення (дивізіону).\n9.7. СУЧАСНА РЕЛІГІЙНА СИТУАЦІЯ В УКРАЇНІ\nПодії середини 80-х — початку 90-х pp. призвели до значних змін у релігійному житті України.\n1) Наявна чітка тенденція зростання питомої ваги віруючих серед дорослого населення (понад 18 років) України. Якщо у 1991 р. тих, хто називав себе віруючим, було трохи більше 40 %, то у 2002 р. - вже понад 60 %. Якщо десять років тому на чолі цього руху стояли люди, чиї пригнічені доти релігійні почуття нарешті змогли вирватися назовні, то тепер таку активність дедалі більшою мірою демонструють ті, хто відчув потребу в прояві власних релігійних переконань порівняно недавно.\n• Збереглися відчутні релігійно-культурні традиції, особливо у західноукраїнських областях.\n• Залишається загальнодуховна потреба в релігії, яка полегшує людські біди, знімає стресові навантаження, обіцяє заступництво з боку Всевишнього.\n• Нарешті, у суспільстві складається доброзичливо-зацікавлене ставлення до релігії завдяки активній її популяризації з боку ЗМІ.\n2) Помітно пожвавились інституційні прояви релігії. Загалом станом на 1 січня 2003 р. у країні було зареєстровано 26 271 релігійна громада (1076 — діяли без реєстрації). Це - вдвічі більше, ніж у 1991 р. В Україні налічується 25871 священнослужитель, 344 монастирі з 5864 ченцями і черницями, 249 місій, було відкрито більше 150 духовних навчальних закладів з 18 тис. слухачів, майже 10 тис недільних шкіл, виходить 334 періодичних видання. У розпорядженні релігійних організацій знаходиться 19 112 культових споруд (церкви, храми, мечеті, синагоги тощо), 2332 — у процесі будівництва. Пов'язано це із загальною демократизацією суспільства, зняттям обмежень на діяльність релігійних організацій і полегшенням їхньої реєстрації в Україні, що створило юридичну базу для потужного розвитку різноманітних визнань.\n3) Розширився релігійний спектр. На сьогодні в Україні кількість відомих релігій сягнула за сто, однак 99,5% всіх релігійних утворень належать до 25 основних віровизнань чи напрямів. Серед опитаних у 2002 р. 70% дорослого населення України назвали себе православними ( у тому числі ті, хто коливається, невіруючі), 7% — греко-католиками, 2,2% — протестантами, менше 1 % - римо-католиками, мусульманами, іудеями.\nСучасна конфесійна структура України\n(приблизна питома вага зареєстрованих та незареєстрованих\nгромад станом на 1 січня 2003 р.)\nНАЙЧИСЛЕНН1ШІ КОНФЕСІЇ В УКРАЇНІ У 1991-2002 pp. (приблизна кількість зареєстрованих громад)\n2003 (1 січня)\n2) Релігійність сучасних українських віруючих має помітно поверховий характер й у багатьох випадках зводиться лише до прийняття відповідної атрибутики й виконання формальних вимог (хрещення, носіння натільного хрестика тощо). Лише 20 % віруючих відвідують службу Божу раз на тиждень чи частіше, ще 20 % — раз на місяць, половина — тільки у дні релігійних свят. Трохи більше третини віруючих знають лише одну молитву (ймовірно, «Отче наш»), ще третина — по 2 — 3.\nПринагідне зазначимо, що 85 % дорослого населення пройшло хрещення, тобто формально є християнами. Половина чи навіть більше невіруючих, байдужих і переконаних атеїстів, відвідують богослужіння у дні релігійних свят, матеріально підтримують Церкву. Значна частина з них вірить у Бога.\nЗагалом, опитування 2002 р. виявило лише 1,7 % людей, яких за низкою критеріїв можна віднести до категорії «справжніх віруючих». Це — переважно одинокі похилого віку жінки, які жили у сільській місцевості. Для порівняння. Приблизно таку саму картину дало тривале міжнародне дослідження сучасної російської релігійності (Д. Фурман, К. Каариайнен). У США на середину 80-х pp. понад 90% американців вважали себе віруючими, 60 % — перебували членами релігійних організацій, 50% — регулярно відвідували богослужіння.\n4) Релігійність населення західноукраїнського регіону є в цілому вищою за релігійність інших областей України. Ще до початку перших реальних кроків у лібералізації радянської державної політики стосовно до релігії на сім західноукраїнських областей припадало більше половини зареєстрованих релігійних громад. Незважаючи на те, що на 2003р. цей відсоток зменшився до 40, віруючими називає себе 80% дорослого населення цього регіону. Якщо в цілому в Україні на один населений пункт припадає в середньому 0,7 громад, то в західних областях цей показник є в 2—3 рази вищим.\n7) Релігійні організації відчувають гостру нестачу культових споруд. Незважаючи нате, що згідно з двома березневими (1992 і 2002 pp.) указами Президента України релігійним організаціям було передано понад 3000 культових споруд і 8 000 одиниць церковного майна, ще 3 638 споруд було збудовано упродовж 1992-2002 pp., приблизно 25% нині діючих культових споруд є лише пристосованими для молитовних цілей, ще 25% — орендуються з тією ж метою. Рівень забезпеченості різних релігійних конфесій культовими спорудами різниться. Стовідсотково забезпечені ними громади Закарпатської реформатської (кальвіністської) Церкви. Найнижчий відсоток забезпеченості — у новоутворених протестантських громад і нетрадиційних для країни релігійних віровизнань.\n8) Якщо православні і католицькі об'єднання відчувають потребу в кваліфікованих кадрах священнослужителів, то в протестантських громадах завдяки створеній ними власній системі духовної освіти їх у 2-3 рази більше, ніж самих громад. Зважаючи на наріжний протестантський принцип «загального священства», у цьому не вбачається проблеми у протестантському середовищі.\n1.УкраїнськаАвтокефальна Православна Церква(УАПЦ), що перебуває під духовною опікою глави Українських Церков в Америці і в діаспорі митрополита Константина (Багана), предстоятель-митрополит Мефодій (Кудряков).\nПочаток розколу припадає на той час, коли в лютому 1989 р. у Києві було створено ініціативний комітет відродження УАПЦ в Україні. 19 серпня 1989 р. Львівська православна парафія святих апостолів Петра і Павла на чолі з протоієреєм Володимиром Яремою вийшла з юрисдикції РПЦ і оголосила себе приналежною до УАПЦ. Таким чином, 1989 р. є роком початку третього відродження УАПЦ.\n5 — 6 червня 1990 р. був скликаний Перший Всеукраїнський Собор УАПЦ, на якому була утворена українська патріархія на чолі з патріархом Мстиславом, що тоді очолював УАПЦ в Америці.\nУПЦ МП бере свій початок, як ми вже знаємо, з 1686р. Хоч так вона ніколи не називалася. З 1 січня 1990 р. Синод РПЦ надав Українській Церкві статус автономної і перейменував її на УПЦ. Однак це практично нічого не змінило у становищі УПЦ, яка, як і раніше, підпорядковується московському патріархату. Церква ця має парафії по всій Україні, найбільше в східних і південних її частинах. В юрисдикції цієї Церкви знаходяться такі українські святині, як Києво-Печерська та Почаївська лаври.\nПочинаючи з відродження УАП Ц між нею і УП Ц M П почалося протистояння і боротьба за парафії.\nПодальший розвиток подій пов'язаний з постаттю митрополита Філарета (Денисенка), який в той час очолював УПЦ МП. У листопаді 1991 р. на соборі УПЦ МП в Києві митрополит Філарет висловився за незалежність Української Церкви від РПЦ. Всі єпископи на чолі з митрополитом Філаретом поїхали до Москви просити відпускну грамоту.\n1 - 3 квітня 1992 р. Синод РПЦ розглянув прохання українських єпископів про автокефалію і не задовольнив його. Більше того, Синод позбавив митрополита Філарета єпископської гідності. 27 травня 1992 р. архієрейський собор УПЦ у Харкові оголосив своїм предстоятелем замість митрополита Філарета митрополита Ростовського і Новочеркаського РПЦ Володимиpa (Сабодана). За митрополитом Володимиром пішов весь єпископат, а при митрополиті Філареті залишився Володимирський собор у Києві й один епископ, теж за це позбавлений сану РПЦ. Проте митрополит Філарет не визнав цих рішень і пішов на крайній крок. За підтримки тодішнього президента України Л.М. Кравчука і деяких народних депутатів він оголосив про своє об'єднання з УАПЦ і утворення нової релігійної організації — УП Ц—КП, на Всеукраїнському Православному Соборі в червні 1992 р. Малось на увазі, що нову Церкву очолить патріарх Мстислав, який навіть був відсутній на Соборі, а заступником патріарха став митрополит Філарет (посада заступника патріарха була встановлена вперше за більш як тисячолітню історію православ'я).\nПісля Собору і формального об'єднання митрополит Філарет дістав змогу заволодіти грішми УПЦ МП, а по всій Україні почалися акції насильницького приєднання парафій УПЦ МП й УАПЦ до новоутвореної УПЦ—КП.\nФактично ж відбулося не об'єднання Церков, а черговий розкол в українському православ'ї, із двох Церков утворилося три, з одного патріархату — два. Патріарх Мстислав не визнав новоутворену Церкву і призначив архієпископа Львівського і Галицького Петра (Петруся) очолити ту частину УАПЦ, що не приєдналася до УПЦ-КП. Після утворення УПЦ-КП УПЦ МП не припинила свого існування й надалі залишалася в підпорядкуванні РПЦ. Кількість її парафій практично не зменшилася, лише окремі з них перейшли в УПЦ—КП.\n11 червня 1993 патріарх Мстислав помер і був похований у своїй резиденції в м. Саунт-Бавнд-Брук в Америці. У вересні 1993 року УАПЦ обрала свого патріарха — Димитрія (в миру Володимир Ярема).\n23—24жовтня 1993 р. на соборі УПЦ—КП було обрано нового патріарха, ним став митрополит Володимир (Романюк), хоча фактично Церквою керував митрополит Філарет. Після смерті патріарха Володимира (Романюка) у липні 1995 р. У П Ц— КП став керувати митрополит Філарет, обраний патріархом на соборі цієї Церкви.\nУ лютому 2000р. вмер і патріарх УАПЦ Димитрій, відповідно до його заповіту нового патріарха було вирішено не обирати, а просити митрополита Костянтина (Багана), який очолює українські Православні Церкви в Америці й у діаспорі, духовно опікувати УАПЦ. Це було дуже важливо, оскільки всі українські Церкви за кордоном були прийняті в євхаристійне спілкування константинопольським патріархом. Формальним же предстоятелем УАПЦ в Україні став митрополит Мефодій (Кудряков).\nУ червні 2003 р. стався черговий розкол в УАПЦ. Мефодій (Кудряков) оголосив себе митрополитом Київським і всієї України, вийшовши з-під опіки митрополита Костянтина. В юрисдикції ж останнього залишилася Харківське-Полтавська єпархія й поодинокі парафії по всій Україні.\nУвесь цей час йдуть розмови і переговори на різних рівнях про майбутнє об'єднання всіх галузей українського православ'я, але всі Церкви висувають свої вимоги, які важко задовольнити одночасно. Таким чином, об'єднання на сьогодні неможливе, це справа майбутнього (див. текст 9.10).\nДіяльність Православних Церков в Україні станом на 1 січня 2003 р. характеризувалася наступними даними:\nУАПЦ — 1110 зареєстрованих і незареєстрованих релігійних громад, 3 монастирі, 676 священнослужителів, 789 культових споруд, що вже діють чи споруджуються, 7 навчальних закладів, 248 недільних шкіл, 5 періодичних видань; s УПЦ—КП — 3196 релігійних громад, 31 монастир із 128 ченцями, 2514 священнослужителів, 2206 культових споруд (308 — у будівництві), 17 навчальних закладів, 881 недільна школа, 25 періодичних видань;\nУПЦ МП — 10042 релігійні громади, 144 монастирі з 4046 ченцями, 8285 священиків, 8542 культові споруди (1018 — у будівництві), 15 навчальних закладів, 3245 недільних шкіл, 116 періодичних видань.\nНе менш проблематичними були в Україні процеси, пов'язані з відродженням Української Греко-Католицької Церкви (У ГКЦ), що виникла на її теренах після Брестського собору 1596 р.\nВідродження УГКЦ свідчило про зростання української національної самосвідомості в кінці 1980-х — початку 1990-х p.p. Швидкому відродженню УГКЦ сприяло те, що з 4418 православних парафій України близько половини припадали на західноукраїнські землі.\nВажливою подією на шляху легалізації УГКЦ стало відкрите звернення 2 єпископів і 23 священиків, ченців і віруючихУГКЦ 4 вересня 1987 р. до Папи Римського Іоанна Павла II із проханням посприяти правовій легалізації УГКЦ у СРСР і стати посередником між греко-католиками і Радянською владою. Представників УГКЦ підтримали українські дисиденти і правозахисники. Українським греко-католикам допомагали й українські закордонні релігійні центри.\nАктивізації західноукраїнських віруючих посприяло і святкування в 1988 р. тисячоліття Хрещення Київської Русі. Протягом трьох перших місяців 1988 р. у Галичині і Закарпатті було зібрано близько 10 тис. підписів на підтримку УГКЦ. У тих містах і населених пунктах, де знаходилися закриті культові приміщення УГКЦ, проводилися несанкціоновані богослужіння, а жителі вимагали реєстрації релігійних громад. Між греко-католиками України і греко-католицькими ієрархами Польщі, релігійними центрами Заходу і Ватикану знову налагодилися міцні контакти.\nПроблема греко-католиків уже тоді мала значне політичне забарвлення: за відновлення діяльності УГКЦ виступали радикальні політичні об'єднання — Українська Гельсинська спілка, Український християнсько-демократичний фронт, що виникли в період перебудови. Ця проблема стала складовою частиною передвиборних обіцянок ряду кандидатів у народні депутати СРСР у 1989 р. Уже в перші дні роботи І з'їзду народних депутатів СРСР представники Львівщини Р. Братунь, Р. Федорів, Ю. Сорочик і І. Вакарчук подали до президії з'їзду депутатський запит, у якому заявляли про порушення прав мільйонів віруючих і вимагали створення спеціальної комісії для розв'язання цієї проблеми. За підтримку УГКЦ привселюдно висловився народний депутат СРСР академік А. Сахаров.\nПочинаючи з весни 1989 p., групи греко-католиків із Західної України проводили в Москві постійне пікетування органів влади з метою привернути увагу союзного керівництва на проблеми своєї конфесії.\nЩоб послабити вплив греко-католицизму в тих областях, де він був традиційно сильним, влада випустила великим накладом православну церковну літературу й календарі українською мовою, збільшили набір слухачів до духовних семінарій, зорієнтованих на служіння в Західній Україні. Швидкими темпами проводилася реєстрація нових громад РПЦ, що сприймалося владою як спосіб недопущення посилення симпатій до грекокатоликів серед населення. Протягом 1988 — першої половини 1989 p.p. в Україні було зареєстровано 1300 нових громад РП Ц, з них 1100 — у 4-х західноукраїнських областях.\n21 листопада Рада в справах релігії при Раді Міністрів УРСР ухвалила дозволити реєстрацію греко-католицьких громад.\n23 січня 1990 р. у Преображенському соборі Львова відбувся Церковний собор УГКЦ за участю 6 єпископів і 150 священиків, що проголосив легалізацію Греко-Католицької Церкви в Україні. Вів його архієпископ Володимир Стернюк. Собор визнав неканонічним Львівський собор 1946 p., оголосив його рішення недійсними і звернувся до органів державної влади з вимогою реабілітувати репресованих греко-католицьких священиків, повернути церкви, якими УГКЦ володіла до війни, визнати церковну організацію УГКЦ.\nПісля Собору почалося масове повернення віруючих в УГКЦ. На 1 лютого 1990р. у регіоні було подано 435 заяв на реєстрацію греко-католицьких громад, а до березня 1990 р. РПЦ втратила 70% своїх громад (яких тоді налічувалося 2700) і священиків, що перейшли в УГКЦ. Незабаром було оголошено про вихід із РПЦ і перехід у відроджену Українську Автокефальну Православну Церкву 312 парафій і 232 священиків у Львівській, Івано-Франківській і Тернопільській областях.\nВажливою подією для прихильників УГКЦ стало прибуття у Львів 30 березня 1991 р. глави Церкви митрополита Мирослава-Івана Любачівського, що у той же день провів архієрейську службу в соборі св. Юра.\n26 квітня 1991 р. Верховна Рада УРСР прийняла Закон «Про свободу совісті і релігійні організації», відповідно до якого була врегульована проблема реєстрації і діяльності релігійних громад України, Греко-Католицька Церква була офіційно визнана, що призвело до фактичного визнання права її власності на всі церкви й парафії, захоплені в 1989-1991 pp. представниками православних конфесій.\nСьогодні релігійна мережа УГКЦ повністю відновлена на рівні 30—40-х pp. — періоду її найвищого розвитку. Вона складається з більш як 3300 парафій, які обслуговуються 2075 священнослужителями, 90 монастирів (1096 ченців і черниць), 6 місій, 2654 культових споруд (349 - у будівництві), 14 навчальних закладів, у тому числі такого знаного, як створена ще 1929 р.\nАндреем Шептицьким Львівська Богословська Академія, 907 недільних шкіл, 26 періодичних видань. Існують єпархії УГКЦ в США, Канаді, Польщі, інших країнах, а також громади в східній діаспорі — Росії, Казахстані, Белорусі, Литві.\nРимсько-Католицька Церква. 16 січня 1991 р. Папа Іоанн Павло II відновив діяльність римсько-католицьких дієцезій в Україні і призначив єпископів у Львові, Кам'янці-Подільсько-му й Житомирі. Українська держава встановила дипломатичні відносини з Ватиканом, і в 1992 р. Папа призначив першим Апостольським Нунцієм в Україні архієпископа Антоніо Франко. У 1996 р. Папа відновив Луцьку дієцезію, призначивши Апостольським Адміністратором Львівського митрополита архієпископа Мар'яна Яворського.\nУ 1998 р. Папа призначив Мар'яна Трофим'яка Луцьким єпископом-ординарієем, а Кам'янець-Подільського єпископа-помічника Станіслава Падевського — Львівським єпископом-помічником (зараз єпископ Харківський і Запорізький). У 1999 р. архієпископ Микола Етерович став наступним (другим) Апостольським Нунцієм в Україні.\nЗасновуються католицькі духовні школи: коледж св. Томи Аквінського в Києві, вища духовна школа Святого Духа в Городку на Поділлі, духовна семінарія у Ворзелі під Києвом, духовна семінарія в Брюховичах під Львовом (7 навчальних закладів, 504 недільні школи). Діє видавництво монахів-домініканців «Кайрос», видається в великій кількості релігійна періодика (15 періодичних видань). Відкриваються монастирі домініканців, кармелітів, францисканців тощо.\nРік 2001-й був особливим для Римсько-Католицької Церкви в Україні — 28 січня 2001 р. Папа Іоанн Павло II проголосив Львівського митрополита архієпископа Мар'яна Яворського кардиналом. Одночасно став кардиналом глава Української Греко-Католицької Церкви Любомир Гузар. Таким чином, вперше в історії Україна має своїх кардиналів, а Львів — єдине місто у світі, у якому знаходяться одразу два кардинали.\nЗ 23 по 27 червня 2001 р. відбулася знаменна подія в церковному житті католиків — візит Папи Римського в Україну — до Києва і Львова.\nНа 1 січня 2003 р. Римсько-Католицька Церква мала вже 840 зареєстрованих громад, 77 місій, 477 священнослужителів, утому числі 11 єпископів, 269 з яких - іноземці, 771 культову споруду (64 — у будівництві). Римсько-Католицька Церква в Україні налічує 7 дієцезій (Львівська архідієцезія, дієцезії Київсько-Житомирська, Кам'янець-Подільська, Луцька, Мукачівська, Харківсько-Запорізька і Одесько-Сімферопольська).\nПротестантизм в Україні на сьогодні є, на наш погляд, най-динамічнішою конфесією, чий вплив на релігійне життя в Україні й надалі зростатиме.\nНеабияку роль у зміцненні позицій сучасного протестантизму відіграє наявність сталих джерел поповнення їхніх лав. Це, по-перше, сімейне виховання у родинах, які розглядаються як «домашні церкви» (недарма третина послідовників баптизму — молодь до 30 років); по-друге, поступове зростання пропагандистської та місіонерської активності. За 5—6 років незалежності протестантські організації створили 95 % усіх зареєстрованих в Україні релігійних місій. За правдоподібною статистикою адвентистів, тільки у серпні 1995 р. під час проведення у київському Палаці спорту євангельської програми всесвітньо відомого проповідника з Австралії Джона Картера прийняли водне хрещення й поповнили громади АСД 3,5 тис. нових членів. По-третє, позаяк протестанти складають лише 2,2 % населення країни, усі члени їхніх організацій — активні, «реальні», чи справжні віруючі, тоді як серед православних переважає тип пасивного «масового віруючого».\nОсобливість сучасного українського протестантизму — набуття ними все більш національне визначених рис. Протестантське середовище активно використовує національні обрядові традиції під час молитовних зібрань, релігійних свят; спостерігається відновлення української мови у проповідництві та общинному житті. Релігійна література, яку протестанти донедавна видавали тільки російською мовою, поступово стає україномовною, зміст багатьох видань — українознавчим. Протестантизм дедалі частіше розглядає себе як невіддільну складову релігійної історії українського народу, його загальної культури. У багатьох історико-біблійних публікаціях основну увагу приділяють простеженню національних рис українського протестантизму, його особливостей порівняно із «західним братством».\nВідкриту позицію займають протестантські Церкви і деномінації України у міжконфесійному житті. Вони не втручаються у внутрішньоцерковні проблеми інших конфесій, не виявляють нетерпимості до нових релігійних утворень, прагнуть уникати будь-яких зіткнень на конфесійній основі, послідовно обстоюють позицію ідейного плюралізму і діалогу з усіма релігіями.\nЛютеранство представлене Українською Лютеранською Церквою, до складу якої входять переважна більшість з 70 зареєстрованих громад (1,5—2 тис. вірних) і 60 священнослужителів. Громади УЛЦ постають в Києві, Львові, Тернополі, Кремінці, Запоріжжі, Севастополі, Сімферополі, Харкові, Миколаєві, Херсоні, Маріуполі. У 1996 р. офіційно зареєстровано Єпископат УЛЦ з центром у Києві. Організаційно УЛЦ поділяється на Галицьку, Київську, Таврійську єпархії. В Українській Лютеранській Богословській семінарії Святої Софії, що розташована в м. Тернополі, здобувають вишу богословську освіту молоді пастирі, майбутні провідники Церкви. Крім того, в розпорядженні УЛЦ —недільні школи, 3 періодичні видання, радіостанція «Лютеранська хвиля» і незареєстрована місійна станція в Івано-Франківську. Під патронатом УЛЦ діє міжнародний благодійний фонд «Дар життя». За обрядовою практикою вона близька до православ'я чи греко-католицизму, але зберігає всі доктринальні положення протестантизму.\nІснує також Німецька Євангелійно-Лютеранська Церква України, Загальна кількість послідовників — 3—3,5 тис осіб. Кафедральний собор — церква св. Катерини у Києві. Для початкової богословської освіти відкриті Біблійні курси в Києві та дворічна семінарія в Одесі. До неї належать етнічні німці, які здавна мешкали на землях України.\nКальвінізм на теренах незалежної України репрезентований Закарпатською Реформатською Церквою (107 громад, 99 культових споруд, у тому числі 10 збудованих в останнє десятиліття, 71 священнослужитель, 81 недільна школа, одне періодичне видання).\nАнгліканство представлено на території України лише двома громадами, які складаються з іноземних громадян — службовців диппредставництв і підприємців. Вони входять до складу англіканської єпархії «Гібралтар і Європа».\nБаптизм залишається найвпливовішою з протестантських конфесій, об'єднуючи до 40 % всіх протестантських спільнот. Найрозгалуженішим протестантським центром церковного типу є на сьогоднішній день Всеукраїнський союз об'єднань євангельських християн-баптистів. Союз діє як самостійна, незалежна у своєму внутрішньому житті структура. ВСО ЄХБ складається з 25 обласних об'єднань в межах України та 5 об’єднань баптистських церков діаспори — США, Канади, Австралії, Аргентини та Парагваю. Він підтримує тісні контакти з міжрегіональним об’єднанням, створеним на основі колишнього Союзу ЄХБ, — Євро-Азіатською федерацією союзів ЄХБ. У складі ВСО ЄХБ — 2230 релігійних громад з майже 3000 священнослужителів, 1529 культових споруд. Всеукраїнське об'єднання має 77 місій. Приблизно 350 громад діє поза ВСО ЄХБ.\nУ структурі Союзу створена розгалужена мережа духовних навчальних закладів. Вона складається з 39 навчальних закладів, у тому числі вищих з 5,3 тис. слухачів усіх форм навчання, понад 1276 недільних шкіл. Одним із найбільших серед них є Одеська біблійна семінарія. Чотирирічний курс семінарії передбачає підготовку проповідників й учителів недільних шкіл; при закладі існує потужний видавничий центр.\nВСО ЄХБ займається активною культурно-благодійницькою діяльністю: створено реабілітаційні центри для наркоманів, безпритульних дітей та звільнених з місць позбавлення волі, християнські театри, налагоджено роботу дитячих та юнацьких підліткових таборів, молодіжних центрів то що. В його розпорядженні — видавничі потужності. Об'єданням друкується 13 основних періодичних видань.\nП'ятидесятництво. Активний процес будівництва церковної організації відбувається у п'ятидесятництві, яке об'єднує приблизно 30 % всіх протестантських спільнот. Так, у 1990 р. на з'їзді у м. Коростень більшість п'ятидесятницьких церков вирішили об'єднатись у Союз християн віри євангельської(п'ятидесятників) України. Він об'єднав майже всіх християн віри євангельської (у західних областях) та більшість християн євангельської віри (на сході і півдні). Союз ХВЄ на федеративних засадах входить до спільного для більшості п'ятидесятницьких громад колишнього СРСР Об'єднаного союзу християн віри євангельської. Всеукраїнський союз станом на 1 січня 2003 р. мав у своєму складі 1240 зареєстрованих (126 незареєстрованих) громад, 51 місію, 2081 священнослужителя, 871 культову споруду, 14 навчальних закладів, приблизно 800 слухачів (наприклад, Український заочний біблійний інститут з декількома філіями), 871 недільну школу, 18 періодичних видань. Поза структурами Союзу діють понад 450 громад. Близькі до п'ятидесятників харизмати загалом додають до цього напряму ще майже 800 громад.\nМетодизм. Станом на 1 січня 2003 р. зареєстровано 15 методистських громад. Вони організаційно підпорядковану Російській Об'єднаній Методистській Церкві. РОМЦ входить, разом із Церквами скандинавських країн і країн Балтії, до Північноєвропейської конференції.\nАдвентизм. Окремий церковний осередок створили також адвентистські громади України — Українську уніонну конференцію церков адвентистів сьомого дня. У складі Українського уніону 7 регіональних конференцій і 2 місії. УУК АСД існує як складова Євро-Азіатського дивізіону Всесвітньої організації АСД. Якщо наприкінці 80-х pp. до складу церкви АСД входило 214 об'єднань з 14 114 членами, які обслуговувались 73 рукопокладеними і 88 нерукопокладеними проповідниками, то станом на 1 січня 2003 р. — 898 зареєстрованих громад з понад 65 тис. членів. 72 громади діє поза її межами. Адвентисти мають 3171 суботню школу, 3 духовних навчальних заклади (Теологічна школа у Львові, Буковинський біблійний інститут, заочне відділення Заокської духовної академії у Лісовій Бучі під Києвом). Церковне служіння у різних його формах здійснюють 1102 служителі. Найбільше громад у традиційних «адвентистських» регіонах: на Закарпатті, на Поділлі, Буковині. Адвентистські проповідники нині працюють у понад 40 містах України. «Середня» адвентистська громада в Україні виглядає приблизно так: 60% її членів становлять жінки, 30% - віруючі 16—35 років, 80% осіб із середньою, 20% — з вищою освітою. За національною ознакою 70-80% адвентистів - українці, за професійною - переважно робітники державних і приватних підприємств, службовці, працівники сфери обслуговування, науки і культури, освітяни, медики, журналісти, військовослужбовці.\nУ розпорядженні адвентистів налічується 537 молитовних будинків, 154 з яких вони побудували останнім десятиліттям завдяки продуманому розподілу коштів від десятини та добровільних спонсорських пожертв.\nГоловний напрям позакультової діяльності — впровадження здорового способу життя. У структурі уніону працює Українська адвентистська медична асоціація. При багатьох міських громадах відкриті сучасні медичні кабінети. Нещодавно було розпочато будівництво Адвентистського міжнародного медичного центру у Києві, планується організація і регіональних філій. 2002 р. засновано адвентистський санаторій «Наш дім» у Вінницькій області.\nАдвентисти в Україні здійснюють власне теле- і радіо служіння. 1995 р. в Івано-Франківську ними створено філію Всесвітнього адвентистського радіо — Український радіоцентр «Голос надії». У 2001 р. ряд центральних і регіональних кампаній України транслювали адвентистські телепрограми «Обличчя до обличчя» і «Так говорить Біблія». Адвентистами видається 9 періодичних видань, у тому числі газета «Адвентистський вісник» та двомовний часопис «Ознаки часу». Для потреб деномінації упродовж останнього десятиліття видано 40 найменувань літератури.\nУкраїнська філія адвентистського Агентства Допомоги та Розвитку (АДРА) втілила у життя понад 150 гуманітарних проектів. У1998 р. у Чернівецькій області було відкрито будинок для літніх людей. Цього ж року у Києві відкрито Громадський центр допомоги мігрантам.\nВідзначимо, що останнім часом у країні починають діяти громади зовсім нових для України протестантських визнань: «Новоапостольської Церкви» (52), Пресвітеріанської Церкви (40), Армії спасіння (13). Усього таких протестантських громад налічується 333.\nАльтернативу християнській традиції становлять також і нетрадиційні релігійні визнання: свідки Ієгови (858 громад), мормони (55 громад), кришнаїти (38).\nІудаїзм. За роки незалежності в Україні значно розширилася релігійна мережа. Якщо у 1991 р. налічувалося 40 зареєстрованих громад, то станом на 1 січня 2003 р. — більше 230 з 119 служниками культу (50 із них — іноземні громадяни). Іудеї володіють і користуються 105 культовими спорудами. Шість центрів керують їхньою діяльністю. Найвідоміший з них — Всеукраїнський конгрес іудейських релігійних громад.\nОдночасно було створено 120 культурних єврейських центрів та організацій, товариств; товариства єврейської культури діють у 70 містах; у багатьох населених пунктах розгорнули свою діяльність представництва міжнародної єврейської організації «Сохнут». Відкриваються єврейські школи, театри, видаються єврейські газети (23 видання). Зокрема створено понад 80 недільних шкіл. Окремо діють 5 духовних навчальних закладів. Розпочали роботу Інститут єврейської матеріальної культури, кабінет єврейської історії та культури при Інституті національних відносин і політології, Міжнародний Соломонів університет, групи з вивчення єврейської мови та літератури Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова, група на акторському відділенні Інституту театрального мистецтва ім. І. Карпенка-Карого. Створено умови для гідного упорядкування святих місць іудаїзму, які приваблюють багатьох прочан, у тому числі із-за кордону. Мається на увазі передусім могила засновника хасидизму Ізраїля Бешта в Меджибожі.\nУ той же час незмінною протягом XX ст. залишалась тенденція до зменшення чисельності єврейського населення України, яке на сьогодні є нижчим за 1 %. Його чисельність продовжує зменшуватися в останнє десятиліття в зв'язку з постійною еміграцією — євреї становлять близько 40 % всіх українських громадян, які виїжджають на ПМП в інші країни. На початку 90-х pp. щорічно виїздило від 30 до 60 тис. євреїв, у другій половині 90-х — трохи менше. Цікаво, що згідно з деякими соціологічними опитуваннями, «національна свідомість» (бажання жити разом зі своїм народом, у своїй власній державі) притаманна менше ніж половині від'їжджаючих, тоді як решта їхали з політичних (антисемітизм) і економічних мотивів.\nБуддизм. Новітня історія буддизму в Україні починається з 1988 p., коли з Бурятії до Донецька приїхав буддійський монах Дорже Жамболама. Завдяки його проповідям Дхарми (Вчення) на Україні з'явилися спочатку перші буддисти-миряни, а потім і ченці. Відразу ж після розвалу Радянського Союзу в 1991 р. була зареєстрована перша в Україні буддійська громада в Донецьку, того ж року були зареєстровані ще дві обласні буддійські громади у Луганську і Харкові, а також з'явилися буддійські групи в Києві, Москві, Білорусі і Башкортостані. У 1993 р. керівники цих громад і груп прийняли рішення про об'єднання в єдину організацію — Буддійський духовний Орден Лунг-жонг-па, главою якого був одноголосно обраний Дорже Жамбо. У цьому ж році у пожертвуваному Ордену однією мирянкою будинку із земельною ділянкою був заснований перший в Україні буддійський монастир — Храм Шейчен-линг. Сама ж мирянка прийняла чернечі обітниці, ставши першою українською буддійською черницею. Розбудова монастирських споруд триває. Велика частина засобів на будівництво надходить від виготовлення ліків за рецептами східної медицини. Керівник Ордену Дорже Жамбо приїжджає в Київ з періодичністю 2—3 рази на рік і проводить двотижневі семінари, присвячені як основам буддизму, так і конкретним практикам медитації.\nІнший відомий Буддійський Центр виник в 1994 р. у Луганську завдяки невеликій групі ентузіастів. У 1995 р. на запрошення Буддійського Центру Луганськ відвідав відомий тибетський монах Лама Оле Нідал. Тоді на його публічній лекції близько 200 чоловік прийняли Обітниці Притулку. У 1997р. кількісно зростаючий Центр отримав офіційний статус релігійної організації. Разом із кількома іншими об'єданнями і групами (Стаханов, Рубіжне, Лисичанськ тощо) Центр з 1998р. входить до Асоціації Буддистів Карма Каг'ю в Україні.\nВ Україні діє також буддійська асоціація «Серединного Шляху» з кількома тисячами послідовників, її фундатор Сергій Бугаєв називає себе «першим патріархом» нового напряму в буддизмі, який поєднує елементи дзен і тантри. Центри «Серединного Шляху» зареєстровані у Києві, Вінниці, Харкові і ще в 5 містах України.\nЗагалом, якщо 1991 року офіційно було зареєстровано тільки 7 буддійських громад, то у 2002 р. — вже 38 (3 діють без реєстрації). Кількість громадян України, які сповідують буддизм, за різними оцінками становить від тисячі до 5 тисяч осіб. Зріс інтерес до буддизму і в суспільстві в цілому, прикладом чого є поява курсів у деяких вищих навчальних закладах, видання великої кількості науково-популярної та релігійної літератури з буддизму.\nІслам. Нині триває процес повернення до Криму кримських татар. Послідовниками ісламу в Україні є також представники тих народів, які сповідували його з дідів-прадідів. Це—татари волзькі, дагестанці, азербайджанці, узбеки, абхазці та ін. Скажімо, за результатами опитування кримських татар до послідовників ісламу віднесли себе понад 80% опитаних. Однак щоденно виконують хоча б дворазовий намаз не більше 10—12 %. 58% взагалі не здійснювали намазу і визнали, що вживали алкоголь і свинину.\nЗа підрахунками самих мусульман, на території України постійно мешкає 1,5—2 млн мусульман різних національностей (зрозуміло, що не всі вони є українськими громадянами).\nПродовжується відродження мусульманських релігійних громад. Якщо у 1991 р. їх налічувалося 34, то станом на 1 січня 2003 р. в Україні діяло 452 мусульманські громади з 436 служниками культу, у розпорядженні яких 151 культова споруда (21 — будується). Більшість громад підпорядковані Духовному управлінню мусульман Криму. Вищим органом влади в Криму є Курултай (з'їзд) мусульман Криму. Він обирає муфтія, який в свою чергу призначає імамів. Виконавчим органом є Кадіат (Духовне управління мусульман Криму). Крім нього, в Україні діють ще два самостійних центри ісламу — Духовне управління мусульман України з центром у Києві, створене 1993 p.; Духовний центр мусульман України з центром у Донецьку.\nПоширення ісламу за межами автономної республіки Крим пов'язане з діяльністю всеукраїнської громадської організації «Арраїд». Основними завданнями цієї організації є благодійна діяльність в різних регіонах України і підтримка культури ісламу. «Арраїд» має свої представництва в Одесі, Києві, Донецьку, Луганську, Запоріжжі, Дніпропетровську, Львові й інших містах України. В країні діють два Ісламських університети (Київ, Донецьк), 69 недільних шкіл, виходять 5 періодичних видань.\nМусульмани, які живуть в Україні, прагнуть знайти своє місце у процесі розбудови в країні демократичного суспільства. У1997 р. була створена Партія мусульман, що брала участь у парламентських виборах. Представники мусульман Криму також мають своїх представників у Верховній Раді України за списками інших партій.\nМіжконфесійні конфлікти в сучасній Україні не набули такої гостроти, як подекуди на теренах колишнього СРСР. Релігійні організації за поодинокими винятками намагаються не долучати державні органи влади для вирішення внутрішніх непорозумінь. Однак не можна не помічати деякі «лінії напруги», що пролягають:\n• між трьома Православними Церквами;\n• між Православними Церквами, з одного боку, і греко-католицькими громадами і Римсько-Католицькою Церквою — з другого;\n• між «традиційними» Церквами (включаючи Православну, Греко-Католицьку, Римське-Католицьку, а також протестантські деномінації) і нетрадиційними релігійними організаціями.\nСприятливим ґрунтом для міжконфесійного розбрату є відсутність досвіду діалогу між усіма релігіями в Україні упродовж майже всієї її історії. Досить несподіване підтвердження цьому можна знайти в опитуванні, здійсненому Інститутом соціології НАН України серед священнослужителів найбільш представницьких конфесій щодо пасторського служіння у війську. Третина опитаних не погодилась із можливість допуску в армію священнослужителів різних сповідань, а переважна більшість православних і половина греко-католицьких священників вважали, що саме їхні релігії, як панівні, мають отримати монопольне право з боку держави на таке служіння. Результати іншого соціологічного дослідження засвідчують, що 60 % опитаних послідовників нетрадиційних релігій відчувають на собі прояви нетерпимості чи упередженого ставлення з боку державних органів, послідовників традиційних конфесій.


В Україні здорожчали яблука: ціни на них ростимуть і надалі — Гроші — tsn.ua\nПричина - скорочення запасів у сховищах.\nВід початку поточного тижня в Україні зросли ціна на яблука і, за прогнозами експертів, вони продовжать дорожчати.\nПричиною є те, що станом на середину січня поточного року, реалізація яблук з необладнаних сховищ вже завершилася, і практично всі обсяги продукції середньої і низької якості в країні вичерпалися. У підсумку, ціновий діапазон на яблуко в Україні дещо звузився до 8-17 грн/кг, а середня ціна підросла на 1 грн/кг до 13 грн/кг відносно останніх цін у грудні 2020 року.\nЗазначається, що наразі на українському ринку вже є всі передумови до подальшого зростання цін на яблуко врожаю 2020 року і цей фрукт продовжить дорожчати в країні.\nяблукацінифруктиціна на продуктиподорожчання


Суд ухвалив нове рішення щодо підозрюваного у вбивстві Шеремета Антоненка | НПН\nНПН / Новости / Суд ухвалив нове рішення щодо підозрюваного у вбивстві Шеремета Антоненка\n10.01.2020 комментариев 41 Просмотров\nПідозрюваного у вбивстві журналіста Павла Шеремета у Києві у 2016 році музиканта і ветерана АТО Андрія Антоненка залишили під вартою до 8 лютого.\nАпеляцію захисту було відхилено. Відповідне рішення ухвалив на засіданні 10 січня Київський апеляційний суд (щоб подивитися відео та фото, доскрольте до кінця сторінки).\nЗасідання відбувалося на вулиці Солом’янська, 2а. Під будівлею зібрали десятки правоохоронців.\nПід час засідання захисник Антоненка зробив кілька заяв про те, що докази, ймовірно, є фейковими. Він зазначив, що в одній із експертиз було встановлено зріст підозрюваного, який потрапив на камеру спостереження. За словами захисника, зріст Антоненка не відповідає зазначеній цифрі. Також він додав, що музикант не кульгає.\nПрокурор заявив протилежне, а також пригадав про зв’язки музиканта з іще однією підозрюваною Юлією Кузьменко, міну, знайдену у його квартирі, та принти на одязі чоловіка.\nСам Антоненко знову озвучив версію про те, що його затримання – це «справа рук Кремля та ФСБ РФ». Він додав, що останнім часом почав хвилюватися про безпеку своїх рідних.\nВзяти на поруки Антоненка були готові чимало людей, втім, суд відхилив апеляцію та залишив чоловіка під вартою до 8 лютого. У залі суду рішення зустріли криками «Ганьба!».


Види сайтів та їх відмінності | Блог Веб-студії WEB Angels\nГоловна / Розробка сайту / 26.05.2022\n1 Landing Page (Односторінковий сайт)\n1.1 Для чого використовується\n2 Інформаційний сайт\n2.1 Для чого використовується\n3 Інтернет магазин\n3.1 Для чого використовується\n4 Деякі підвиди сайтів\n4.5 Замовлення їжі\nУ даному матеріалі ми розглянемо найпопулярніші види сайтів з точки зору функціоналу та ефективності для бізнесу. Сайт – це перш за все інструмент для заробітку. Недешевий інструмент, насамперед у просуванні та підтримці.\nСайт, на якому вся інформація міститься на одній сторінці. Головне завдання – спонукати користувача виконати активну дію: зателефонувати, зв’язатися з менеджером, підписатися, купити товар. Одна послуга/товар продається з одного лендингу.\nКоли односторінкові сайти тільки з’явилися, їхньою основною метою було зробити так, щоб користувач нікуди не пішов зі сторінки, тому на сайті не було зовнішніх посилань. Все, що міг робити користувач – підписатися на розсилку або заповнити форму зворотнього зв’язку.\nЗараз, крім класичних лендингів, роблять односторінкові сайти із зовнішніми посиланнями. Наприклад, на соціальні мережі. Такі сайти використовують як сайт-візитку, презентацію або тимчасове рішення на момент розробки основного сайту.\nПросування здійснюється за рахунок соцмереж, розсилок та реклами. Просування в пошукових системах (SEO) зазвичай не дуже ефективне, тому що лендинг занадто слабкий інструмент для конкурування в пошуковій видачі. Цільова аудиторія, яка прийшла з реклами, вже зацікавлена в послузі, решта залежить від подачі контенту лендингу, унікальної торгової пропозиції та роботи з основними потребами клієнта.\nЯк правило Landing Page робиться під певне завдання або для A/B тестування. У довгостроковій перспективі частого оновлення контенту не потребує. В окремих випадках, наступним етапом розвитку має бути трансформація у повноцінний сайт.\nВ основному, коштує дешевше повноцінного сайту;\nКористувач отримує всю інформацію на одній сторінці;\nПотрібно менше часу на розробку порівняно з повноцінним сайтом;\nПри потребі односторінник можна “клонувати” на продаж інших товарів та послуг. Змінили зображення, змінили текст, і ось у вас уже новий лендинг;\nСайт майже не потребує супроводу;\nВідмінний маркетинговий інструмент, на якому зручно проводити A/B тестування;\nЯкщо у вас вже є сайт, а для ваших маркетингових цілей потрібні якісь яскраві та помітні рішення, односторінник вам у цьому дуже допоможе.\nШанс, що ваш односторінок потрапляє в ТОП 10 Google, вкрай малий. Звичайно, є різні думки та різні приклади, але в основному повноцінні сайти суттєво випереджають односторінники у цьому показнику;\nОскільки вся інформація розміщується на одній сторінці, іноді сторінки завантажуються довше, ніж на звичайному сайті.\nЯкщо односторінник довгий, то на телефоні він може перетворитися на дууууууже довгий односторінник. При неправильному підході до розробки, користувач може просто не догортати до цільової кнопки.\nМи рекомендуємо використовувати односторінники у трьох випадках:\nКласичне використання. Наприклад, коли вам потрібно зробити промоакцію, продати свою книгу, підписку на курс, одиничний товар, набрати базу підписників. Односторінники з цим впораються дуже добре.\nТимчасовий сайт. У вас є плани зробити сайт, але зараз вам потрібна тільки інформаційна сторінка. Ви у відносно короткі терміни запускаєте односторінник, а тим часом спокійно та неквапливо працюєте над основним сайтом. Більше того, якщо односторінник спочатку задовольняє всі ваші потреби, то основний сайт може з’явитися навіть через рік або два.\nПрезентація. Ви починаєте якусь справу, готуєте документи на грант або у вас є проект, який потрібно якісно показати. Односторінник – це дуже хороший спосіб зробити вашу презентацію, оскільки він завжди доступний і адаптується під будь-який розмір екранів.\nОдносторінник – це самостійний ресурс. Він може працювати паралельно з основним сайтом і досить довго залишатися актуальним. Наприклад, односторінник можна використовувати для проведення регулярних акцій. Поміняли назву акції, текст та дату і ось вам уже нова акція, на яку можна спрямовувати рекламний трафік.\nЦе може бути як сайт-візитка, так і корпоративний сайт. У деяких випадках може бути корпоративний блог для більш ефективного просування та підвищення довіри. Основні цілі – це демонстрація інформації про компанію та послуги. Дуже частим є формат 1 послуга – 1 сторінка.\nСтратегія просування розробляється індивідуально під кожен проект, залежно від послуг. Якщо послугу можна якісно візуалізувати, то це соціальні мережі. Якщо ефективнішою буде текстова складова, то блог та SEO просування. Можна поєднувати різні способи просування та відстежувати канали за допомогою наскрізної аналітики.\nНасамперед супровід залежить від стратегії просування та контент-плану. У процесі супроводу можуть брати участь фахівці з SEO-просування, написання текстів, таргетованої та контекстної реклами, дизайнер, спеціаліст зі створення відео-контенту та контент-менеджер. Контент-менеджер може виконувати відразу кілька ролей, але варто враховувати, що в якомусь із напрямків контенту будуть просідання за якістю.\nПрекрасний, гнучкий та універсальний інструмент для реалізації ваших завдань;\nВідмінний спосіб одночасної презентації та просування вашої діяльності;\nНадійний та якісний інструмент для роботи як з рекламним трафіком, так і з органічним;\nПрактично безмежні маркетингові можливості. Тобто ваш сайт у процесі роботи можна підлаштовувати під ваші маркетингові потреби;\nВеличезна кількість способів масштабувати та покращити ваш сайт;\nВам потрібно буде вкластися в розробку, рекламу, просування та підтримку сайту. Сайт почне приносити прибуток лише після того, як усі ваші вкладення окупляться. Все це потрібно дуже уважно контролювати.\nСайт потребує постійних інвестицій. Звичайно в різних масштабах, але на сайт ви витрачатимете або гроші, або час.\nЦе настільки велика тема, що ми присвятили рекомендаціям цілий блог на нашому сайті. Тут напишемо лише кілька основних пунктів:\nЗавжди працюйте за договором;\nЗавжди робіть резервні копії;\nВедіть чіткий облік витрат та результатів, щоб мати можливість контролювати окупність;\nСтавте чіткі завдання перед веб-сайтом;\nНайміть співробітника, який відповідатиме за те, щоб сайт реалізовував завдання. Якщо немає співробітника, підпишіть договір із такою компанією, як наша. У нас для цього є послуга веб-менеджмент.\nА в іншому – наберіться терпіння, будьте послідовними, і сайт принесе вам результат.\nСайт, на якому розміщені товари з детальним описом та можливістю покупки. Дуже важливо, щоб інтернет-магазин міг показувати актуальну інформацію про ціни та наявність товарів, була можливість обрати сервіс та спосіб доставки та формат оплати.\nЦей вид сайтів технічно складний і тому може коштувати значно дорожче звичайного інформаційного сайту. Розробляється протягом кількох місяців. Також може містити тематичний блог.\nБільшу частину вартості розробки, швидше за все, становитиме контент. Контент – це насамперед якісно підібрані зображення, описи товарів, характеристики товарів пов’язані з фільтрами, добре структуровані категорії та їх описи. В окремих випадках це ще відеоконтент.\nУ просуванні магазину варто використовувати різноманітні інструменти просування, включаючи постійні акції з їх просуванням через рекламу.\nВ інтернет-магазині супровід – це найважливіший процес. Всі товари та ціни необхідно утримувати в актуальному стані та регулярно перевіряти, постійно працювати з соціальними мережами та блогом на основі розробленого контент-плану. Регулярно оновлювати XML прайс-листів на таких сервісах, як Hotline і Rozetka. У деяких випадках буде актуальним створення відеооглядів на товари та експертного відеоблогу про вашу продукцію.\nУ вашому розпорядженні безліч маркетингових інструментів;\nВи не повинні платити іншим компаніям за користування сайтом. Ваш сайт належить лише вам;\nВи можете підключати до магазину різні опції на власний розсуд. Деякі опції бувають платними, але це вже окремі випадки;\nМагазин може допомогти вам автоматизувати ваші робочі процеси, що скоротить час на обробку замовлень та роботу з товарами;\nВаш магазин повністю налаштований під вашу компанію та ваш товар.\nЯк і у випадку з інформаційними сайтами, інтернет-магазин приноситиме вам прибуток тільки після того, як окупляться всі витрати на розробку, рекламу, супровід та просування;\nВи будете витрачати час або гроші на оновлення інформації на сайті і на роботу із замовленнями.\nПерш ніж робити інтернет-магазин, проконсультуйтеся з кількома фахівцями. Ви повинні розуміти, яке завдання стоїть перед вашим сайтом і що вам потрібно зробити для того, щоб це завдання реалізувати.\nПриготуйтеся: для того щоб сайт окупився, вам потрібно буде спочатку вкласти гроші, і дуже ретельно і регулярно заміряти результати.\nА в іншому, інтернет-магазин – це потужний інструмент, який допоможе вам збільшити ваш прибуток.\nДеякі підвиди сайтів\nНасправді, видів сайтів значно більше.\nСайти, які поєднують у собі певну тематику та дають можливість зібрати величезну кількість інформації по темі. Наприклад, сайт, на якому зібрані всі стоматології чи всі забудовники певного регіону.\nТематичні сайти з можливістю обговорення. Вимираючий вид, тому що зараз подібні обговорення можна вести в соцмережах та месенджерах.\nЩось середнє між корпоративним сайтом та інтернет-магазином. Є і опис компанії, і каталог товарів, але без можливості купівлі. Має сенс у випадку, якщо прямий продаж через інтернет дуже складний через особливості продукції, і існує пряма необхідність зв’язку з менеджером для розрахунку вартості.\nСайт, де можна показати свої роботи. Актуально, наприклад, для дизайнерів, фотографів та фотомоделей. Може бути як у форматі односторінкового сайту, так і сайту візитки. Продаж послуг будується від портфоліо, воно має бути якісним та зручним.\nСайти, на яких ви можете зареєструватися та замовити їжу, відстежити доставку, сплатити зручним способом. За функціоналом дуже схожі на інтернет-магазини.\nВарто пам’ятати, що який би вид сайту ви не обрали, основне фінансове навантаження буде при його супроводі та просуванні. Обговорити розробку, просування та супровід проекту ви можете, зв’язавшись з нашими фахівцями. Окремо хочу одразу відповісти на одне важливе питання: делегувати комплексний супровід вашого сайту значно дешевше, ніж самостійно витрачати час на пошук усіх необхідних спеціалістів та управління цією командою. Не кажучи вже про ефективність самостійної оцінки якості таких робіт та її контролю.\nВажко вирішити, що робити із сайтом, якщо ...


Акцію продовжено!!! Публікуй оголошення на сайті – отримуй його розміщення у друкованій версії безкоштовно!\nГоловна сторінка » НОВИНИ » Акцію продовжено!!! Публікуй оголошення на сайті – отримуй його розміщення у друкованій версії безкоштовно!\nadmin НОВИНИ, Події 05.02.2018\nАнонсовану раніше акцію, що тривала протягом січня, продовжено з огляду на збільшення кількості оголошень. Тож протягом лютого читачі сайту газети «ТВ Всесвіт» мають можливість подати оголошення для розміщення на веб-сторінці, та отримають безкоштовно публікацію у друкованій версії газети.\nБільше про можливості сайту та механізм подачі оголошень розповідає його розробник Денис Чемерис:\n«Сайт газети vsesvit-news.info працює на системі управління WordPress. У процесі створення ми використали преміум-тему, куди внесли безліч змін і продовжуємо її вдосконалювати, звісно, виключно в кращу сторону.\nКлючова можливість сайту – це подача оголошень. Зараз ця послуга безкоштовна, за винятком платного розміщення в спеціальному слайдері за суто символічну ціну. Ваше оголошення на сайті буде доступне усім користувачам інтернету протягом 30 календарних днів. Це стосується й слайдеру. Оголошення буде більш эфективним, якщо ви не полінуєтесь і завантажите фотографію. Це може бути логотип вашої компанії – якщо ви працедавець, або об’єкт продажу. Ви можете завантажити до трьох фото, розміром до 7 Мб кожна.\nУ процесі подачі слідкуйте за правильністю вводу номеру телефона (мобільного або стаціонарного), бо він відобразиться в оголошенні й потенційний клієнт зможе з вами зв’язатися. Також це робиться і через форму зворотного зв’язку – ви її побачите одразу, якщо клікнете на текст.\nНе зайвим буде і заповнення поля «Цiна» – потенційний клієнт одразу бачить, на що йому розраховувати.\nОголошення стане доступним не одразу: попередня перевірка – це необхідні заходи. В середньому ця процедура займає кілька годин. Також система вас повідомить про те, що строк подачі оголошення підходить до завершення, і за необхідності ви зможете його легко подовжити.\nОкрім подачі оголошень можливості сайту дозволяють вести особистий блог, в якому ви абсолютно анонімно можете писати про все, що вас хвилює. Ми хочемо знати, що ви думаєте! Але варто врахувати, що блог проходить етап модерації.\nНу і, звичайно ж, який сайт без новинного наповнення? На веб-сторінці газети «ТВ Всесвіт» ви можете з легкістю дізнатися про те, чим живе місто, та що відбувалось на сесії міськради і так далі, і тому подібне».\nДо усього цього слід додати, що ми прагнемо тримати вас у курсі всіх місцевих подій, стрічка новин наповнюється щодня. Аналітичні публікації, цікаві точки зору, експертні думки, новини усіх сфер життя міста, а також, безперечно – оголошення і реклама – це все можна і треба шукати на новому сайті газети «ТВ Всесвіт». Лише введіть у пошуковий рядок браузера vsesvit-news.info – і вперед!\nгазета Первомайск ТВ Всесвіт\n1092 всього переглядів, 1 сьогодні


У НАБУ визначилися, чи відпускати Насірова лікуватися до США\n30 тра 2017, 21:27\nНАБУ відмовило відстороненому голові ДФС Роману Насірову у виїзді в США на лікування. Про це Бюро повідомило на сторінці у Facebook.\n«Це вже друге звернення голови ДФС. Вперше він клопотав у квітні з проханням надати дозвіл відвідати змагання збірної України по дзюдо у Варшаві. 25 травня до НАБУ надійшло клопотання щодо надання дозволу на виїзд до Сполучених Штатів Америки, мотивуючи поїздку необхідністю «проходження лікування», — йдеться в повідомленні.\n«У разі виїзду за кордон гарантувати повернення підозрюваного в Україну не може нічого, окрім його правосвідомості. Крім цього, між Україною та США не укладена угода про екстрадицію», — зазначили у відомстві.\nЯк сьогодні повідомлялося, сьогодні в Національному антикорупційному бюро обіцяли до 31 травня визначитися з тим, чи варто відпускати відстороненого голову Державної фіскальної служби Романа Насірова на лікування в США.