Сільське господарство латишів\nПротягом багатьох століть основними заняттями латишів були землеробство і тваринництво. У період феодалізму земля була власністю німецьких поміщиків. Латиські селяни зобов'язані були працювати на панщині, а також сплачувати поміщику оброк натурою. Основною частиною натуральної ренти було зерно. Крім того, в рахунок ренти йшов худобу, масло, домашня птиця, мед, шкіри, хутра, ремісничі вироби і т. д. У другій половині XV в. оформилися різноманітні грошові повинності, наприклад поземельний грошовий внесок «з сохи», тобто в залежності від величини наділу, так звані вакковие гроші, і перш сплачуються кожним селянським господарством у вигляді внеску на частування посадових осіб, які приїздили для збору данини або феодальної ренти .\nПоля оброблялися по трипільної системі. Однак поряд з нею в Відземе і місцями в Латгалії ще на початку XIX ст. існував лісової переліг і палили кубиші ( tyuteli , fyutes , sutyi ). У кінці XVIII в. висівали головним чином жито, ячмінь, овес, гречка, льон, коноплі, горох і боби. На суглинних грунтах Курземе і Земгале сіяли і пшеницю. Врожаї були низькими (в середньому сам-3-5), тільки підсік давали в перші роки врожай сам-10-12. Причиною низьких врожаїв були недолік добрив і примітивність знарядь - оре поля сохою, боронувати дерев'яною бороною. Соха (ярЦі arkls ) по всій Латвії мала майже однакову конструкцію, відмінності спостерігалися тільки в деталях. Так, сохи розрізнялися за формою рукоятки (ibalsts). На більшій частині Латвії (в Відземе, Земгале і Латгалии) рукоятка - круглої, зігнутої форми, але в Курземе - прямокутна, з отворами на кінцях для рук орача. Відомі відмінності спостерігаються і в розмірах колишній Рассохи. У Латгалии, Відземе, Земгале довжина колишній - близько 50 см, а в північній Курземе - 78-93 см. Відмінності у формі лемешів визначалися характером грунтів. На Земгальская низовини з її глинистими грунтами застосовувалися сохи з перовими лемешами, а в інших частинах Латвії, де переважають суглинки, - з коловими лемешами. На півночі Курземе і в Відземе в деталях сохи і відповідної термінології помітні деякі лівско-естонські елементи - тут застосовувалися довгі голоблі ( ilksis ), кільцеподібні підтяжки ( gredzens ), які в решті Латвії виготовлялися з одного або двох хрестоподібно складених залізних прутів (у XVIII ст. такі ж підтяжки виготовлялися із прутів горобини, берези або верби). У Латгалії ж помітно східнослов'янське вплив. Тут застосовувалася соха з короткими голоблями; в північно-східній частині Латгалии підтяжки називалися matjugi , matigi (укр. матюки, матигі) \_ аналогічні терміни відомі у росіян бувши. Псковської і Тверської губерній. В'юго-східній частині Латгалии і в східній частині Аугшземе назву підтяжок ( zem ~ lenkas , родинно білоруському назвою - «землянки».\nПри піднятті цілини для різання дерну вживалася так звана подсечная соха, або різак. Він має один леміш, формою схожий на ніж, лезо якого направлено вперед.\nДля роздрібнення грунту після оранки застосовувалися різні види дерев'яних борін. Найдавніший тип борони - суковатка. Ще в першій половині XIX ст. вона була поширена в Відземе, Латгалії і в Аугшземе. В, Курземе і Земгале у зв'язку з більш швидким розвитком землеробства суковатка зникла вже в XVII в. На зміну їй прийшла плетена борона, яка в першій половині XIX ст. застосовувалася в Земгале, південній частині Відземе і на південному сході Латгалии. У Курземе її швидко витіснила рамна борона з дерев'яними зубами.\nСівши проводився з кошика, на півночі Відземе сіяли з фартуха.\nСіно в розглянутий період косили косою з довгим косовіщем ( garkate ). Коси за кількістю і формою ручок на косовіще розрізнялися двох типів. Коси першого типу, поширені і в росіян, мали одну рукоятку, що представляє собою дужку ( balziens ),. Обвідна косовіще. Коси другого типу мали дві нагадують по вигляду пальці рукоятки, розташовані на значній відстані один від одного і в різних площинах. Коса першого типу характерна в основному для Латгалії і сходу Аугшземе, коса другого типу застосовувалася переважно в Відземе, Курземе і Земгале. У західній частині Аугшземе, а також у суміжних волостях Відземе і Латгалії зустрічалися обидва типи кіс. У цій зоні нерідко зустрічалася і коса, сочетавшая ознаки обох типів. Вона мала дві рукоятки, як у другого типу, але нижня рукоятка являла собою дужку, характерну для першого типу кіс.\nДля збирання врожаю до кінця XIX в. застосовували серп з зубчастим робочим краєм ( sirpis ) і полукосу ( vienroces ). Полукоса відрізняється від коси формою і розмірами. Довжина косовіща близько 70 см, верхній його кінець має природний гачок. При роботі полукосу тримали за цей гачок, а іншою рукою за допомогою маленьких грабель притримували і збирали у снопи скошують хліб. При збиранні жита і ярих користувалися і довгою косою.\nПоширення описаних знарядь прибирання мало локальний характер. Так, в кінціXVIII - початку XIX ст. ^ Довга коса застосовувалася головним чином в Курземе. У Латгалии, в Аугшземе, у східній та північній частинах Відземе був звичайний зубчастий серп, а на заході Відземе і в Земгале - полукоса.\nПісля прибирання селяни приступали до молотити, якої у зв'язку з вологим кліматом передувала сушка снопів в спеціально призначених для цього приміщеннях - клунях. Головними знаряддями молотьби в Латвії в XVIII - початку XIX ст. були ціпи і била. За способом прикріплення головки до рукоятки розрізняються два види ціпів: ціп з жолобком і ціп з отвором, просвердленим у верхній частині головки. Било представляло собою вигнуту палицю. У Латвії в XIX в. були поширені била двох видів: довгі (приблизно 125 см) і короткі (близько 50 см). Перші застосовувалися в основному в Курземе і Земгале, короткі - в Латгалії. Для вимолачіванія льняного насіння в Курземе використовували короткі била. Біло, безсумнівно, більш древнє знаряддя, ніж ціп. У XIX в. била застосовували головним чином у тих випадках, коли треба було зберегти солому для покриття дахів. Снопи оббивали також про лавку або об стіну. Ярові, а іноді й озимі витоптували кіньми.\nПісля обмолоту для відділення полови користувалися прямокутним решетом ( kratamas restes ), сплетеним з лози. Довгу полову відсівається за допомогою особливих вил ( pelavu daksas , kriza ), що нагадують граблі з довгими плоскими зубцями (31-42 см). Для провеіванія застосовувалися також круглі і овальні решета ( kretuls ) різних розмірів і частоти плетіння.\nЩоб відокремити і очистити від бур'янів зерно на насіння, його кидали совком ( laiskina , supllte ). Проте злидні латиських селян була настільки велика, що звичайно вони навмисно залишали в зерні частина полови, яка залишалася потім і в борошні. «Полова хліба», про який співається в багатьох народних піснях, найчастіше все ж не вистачало до нового врожаю, тому навесні селяни голодували.\nЗастосування тих чи інших знарядь для віяння також пов'язане з певною територією. Так, решета, овальні сита і спеціальні вила поширені в західній частині Латвії - в Курземе і Земгале. Круглі сита і совки застосовувалися в східній частині Латвії: в Відземе, Аугшземе, Латгалії.\nЛатиські селяни займалися і льонарством; льон був практично єдиною товарною культурою. Обробка льону мала локальні особливості. Так, в Курземе льон після чесання розстеляли на полі для вибілювання, тоді як в інших частинах Латвії спочатку кілька тижнів його вимочували в мочив, а потім вже розстеляли для біління. Чесання льону також проводилося по-різному: в Латгалии кілька в'язок льону зміцнювали в козлах і потім прочісували з допомогою драчки, в інших місцях кожну в'язку окремо оббивали про нерухомо укріплену бійку.\nЗа типами землеробських знарядь та термінології територію Латвії можна розділити на три підобласті: західну, центральну та східну.\nДля західної підобласті (Курземе) характерні: особлива форма рукоятки у сохи (прямокутна рама з двома отворами для рук), довга коса для збирання врожаю, тривале збереження била для молотьби і віяння при допомоги овальних решіт і спеціальних вил. У Курземського лівів зберігається звичай брати на сінокіс з собою для кожного косовіща кілька відточених будинку лез кіс. У південній частині Курземе як у формі знарядь праці, так і в термінології відзначається спільність із західною частиною Литви - Жемайтії.\nУ східній (Латгалия і східна частина Аугшземе) є відмінності в типі коси (косовіще з однією ручкою у вигляді дужки), у формі ціпа (в головці ціпа отвір для мотузки), в деталях сохи (короткі голоблі), в способі чесання льону і особливо - в термінології. Всі ці характерні риси зближують східну латиську сільськогосподарську техніку з російськими, білоруськими і литовськими землеробськими знаряддями феодальної епохи.\nЦентральна підобласть (Відземе і Земгале) відрізняється застосуванням полукоси і способом віяння зерна (через два або три решета), а також деякими деталями сохи (довгі голоблі, кільцеподібні підтяжки). Разом з тим одні особливості сільськогосподарських знарядь цій області зближують її з західної підобластю (головку ціпа прикріплювали до рукоятки, обмотуючи її мотузкою по жолобку; на косовіще довгої коси є дві ручки, однаковий спосіб чесання льону), інші - з східної (форма рукояток сохи, типи борони). Північна частина Відземе по термінології і формі деталей близька до південних районах Естонії та естонським островам.\nЛокальні особливості сільськогосподарських знарядь стійко зберігалися в період феодалізму завдяки тому, що селяни самі виготовляли знаряддя праці, і навички та досвід у цій справі переходили від батька до сина. У виникненні відмінностей істотну роль грали система землеробства і грунту. Так, збереженню борона-суковатка в Відземе і Латгалії сприяла та обставина, що тут поряд з трипільної системою аж до початку XIX в. зустрічалася вируб, а також те, що грунт у Відземе піщана. У Курземе і Земгале, де грунт глинистий та мало лісів, суковатка вже в XVII в. замінила плетена борона.\nХоча форми землеробських знарядь в загальному визначаються соціально-економічними умовами і господствующ?? Ої системою землеробства, все ж в зовнішньому їх вигляді, деталях, а також в термінології проявляються певна етнічна специфіка і запозичення у сусідніх народів (лівскіе форма підтяжок і довгі голоблі сохи, що свідчать про. Естонском'вліяніі на півночі Відземе, і більш короткі, ніж в інших частинах Латвії, голоблі в Латгалії, де мало місце сильне східнослов'янське вплив і т. д.).\nЗемлеробські знаряддя в період феодалізму в цілому відрізнялися стабільністю і стали помітно мінятися лише в епоху розкладання феодалізму - з кінця XVIII ст.\nРозвиток капіталізму в Західній Європі, розширення внутрішнього і зовнішнього ринку Росії призвели до того, що поміщики Латвії виявилися в значній мірі втягнутими в ринкові відносини. Прагнучи збільшити товарність свого господарства, поміщики все більше розширювали панську оранку, приєднуючи до неї селянські поля, запинаючи пасовища і луки, використовуючи лісової переліг. Разом з тим поміщики шукали шляхів інтенсифікації сільського господарства. Перш за все були зроблені спроби удосконалити трипільної систему, головним чином шляхом застосування різних місцевих видів добрива, кращої обробки грунту, впровадження нових культур (конюшини і картоплі), а також використання зайнятих парів. Всі ці вдосконалення здійснювалися працею латиських селян і означали збільшення панщини.\nУ зв'язку з тим, що посилена експлуатація селян ще забезпечувала поміщикам порівняно високі доходи, вони утримувалися від більш-менш великих витрат на поліпшення виробництва, наприклад на придбання більш досконалих землеробських знарядь. Тому в кінці XVIII-початку XIX в, робляться спроби удосконалити колишні знаряддя праці.\nПоміщики намагалися вдосконалити соху, причому головна увага зверталася на виковку такого відвалу, який відвалював б пласт на всю глибину оранки. Деякі поміщики на початку XIX ст. рекомендували виготовляти соху з широким відвалом, а також робити сошники більш широкими, з загостреними краями, щоб полегшити перевертиваніе дерну і перерізання коренів бур'янів. У зв'язку з цим сільські ковалі почали кувати для селянських сох більш широкі відвали і сошники, ніж у другій половині XVIII в. З метою прискорення обмолоту Ліфляндськая загальнокорисної економічне товариство рекомендувало поміщикам молотильний каток. У першій половині XIX ст. як у маєтках, так і в селянських господарствах широко застосовувався молотильний каток з планками і каток з втулками (шипами).\nУ зв'язку з подальшим розвитком товарно-грошових відносин спостерігалася певна порайонна спеціалізація у виробництві тих чи інших продуктів. Так, льон на продаж вирощувався в Відземе і Латгалії, а зернові - в Курземе і Земгале. У Відземе в більшій мірі, ніж в інших районах, жито перероблялася на горілку.\nПадіння в 20-х роках XIX ст. цін на зерно на зовнішньому і внутрішньому ринках спонукало поміщиків звернути увагу на тваринництво, особливо вівчарство, оскільки утримувалися високі ціни на шерсть. У Латвію почали ввозити меріносних овець. Селяни мериносів не тримали, так як вони були дороги і розпещені. Розведення мериносів все ж привело до деякого поліпшення місцевих порід овець. Були поліпшені і місцеві породи великої рогатої худоби. Потреби тваринництва викликали в поміщицьких господарствах перехід до плодосменний.\n30-50-ті роки XIX ст. були переломними в сільському господарстві Латвії: відбувся перехід до грошової ренти і почалося впровадження в маєтках машин (молотарки, віялки, механічні, ручні та кінні льномялкі та ін) - У цей час склалася нова значна група сільського населення, частина сільського пролетаріату - мизние батраки , посилилася диференціація селянства, все ширше ставала прірву між наймитами і «господарями» - орендарями.\nЗначно пізніше стали набувати нові знаряддя праці селяни. Старі землеробські знаряддя не втрачали свого значення в бідняцьких селянських господарствах і в багатьох господарствах середняків аж до кінця XIX в. і навіть пізніше. Так, соха використовувалась при посадці і підгортанні картоплі; дерев'яні борони, більш легкі, ніж залізні, застосовувалися навесні при боронуванні картопляних полів. Для збирання сіна та зернових широко застосовувалися довга коса, полукоса і серп. Старовинними молотильними знаряддями перестали користуватися тільки на початку XX ст.\nВикористання в землеробстві машин і найманої робочої сили означало початок капіталістичного розвитку сільського господарства. Оскільки застосування машин у землеробстві вигідно лише при великих масштабах господарства, то поміщики, прагнучи розширити власне виробництво, сотнями зганяли селян з землі. Капітал, необхідний для створення, раціоналізації та спеціалізації великих господарств, поміщики отримували, продаючи частину земель не тільки селянам, але і представникам інших станів. Земля продавалася великими ділянками та за високу ціну і купувати її могли тільки заможні селяни. Велика частина незаможних селян виявилася в рядах безземельних: «місці з тим із середовища латиського селянства виділився шар багатих селян -« сірих баронів », які не менш жорстоко, ніж німецькі барони, експлуатували наймитів і бідноту.\nГосподарства маєтків і заможних селян розвивалися по шляху раціоналізації. Широке застосування машин і викорис?? Ованіе мінеральних добрив, а також впровадження багатопільної сівозміну сприяли зростанню врожайності. Завдяки вигідному географічному положенню Латвії та сприятливій ринковій кон'юнктурі все більшого значення набувало тваринництво. На початку XX в. породистий худобу з'явився вже і в великих селянських господарствах.\nВійськові дії в роки першої світової війни та іноземної військової інтервенції заподіяли сільському господарству Латвії дуже великої шкоди. Рілля в перші повоєнні роки займала лише одну шосту земельної площі, причому лише дві третини її були засіяні. Різко впала врожайність, у важкому становищі опинилося і тваринництво.\nЛатиська буржуазія всіляко прагнула зміцнити своє економічне і політичне панування, але при цьому вона не могла не рахуватися з тим величезним впливом, яке справила Велика Жовтнева соціалістична революція і перемога Радянської влади в Латвії в 1917 -\n1919 рр.., оскільки тоді була здійснена націоналізація землі, ліквідовано поміщицьке землеволодіння. Масовий революційний рух і вимога селян надати їм землю, прагнення полегшити великим дворохозяева отримання поміщицької землі, а головне зменшити накал класової боротьби змусили буржуазію у вересні 1920 р. приступити до аграрної реформи. Буржуазна аграрна реформа мала чітко виражений контрреволюційний характер, бо вона відновила приватну власність на землю і певною мірою - також поміщицьку власність. Німецьким баронам було залишено їх рухоме і нерухоме майно в містах, а земельні володіння поміщиків і пасторів обмежені 50-100 га. Господарства сільської буржуазії аграрна реформа не торкнулася, хоча площа деяких з них перевищувала 100 і навіть 200 га. Велика частина батраків і безземельних землі не отримала. За час здійснення реформи були створені 54 тис. нових господарств, які повинні були викупити виділену їм землю протягом 41 року. Після реформи число дрібних господарств (до 2 га) не зменшилося, оскільки буржуазія була зацікавлена в збереженні їх як джерела дешевої робочої сили. Тисячі селянських господарств (особливо володіли земельною площею до 10 га) розорилися, тоді як господарства сільської буржуазії процвітали, отримуючи від держави кредити, всякого роду премії та дотації.\nСільське господарство буржуазної Латвії мало яскраво виражене тваринницький напрям, причому основну роль відігравало молочне тваринництво і свинарство. З метою стимулювання виробництва для сільської буржуазії була встановлена доплата з державних коштів за виробництво масла і розведення беконних свиней. Після введення у 1930 р. зерновий монополії держава закуповувало зерно за твердими цінами. Незаможне селянство не отримувало цих доплат, оскільки в більшості випадків воно не тільки не виробляло товарної продукції, але навіть не могло забезпечити себе хлібом.\nКонцентрація сільськогосподарського виробництва сприяла застосуванню в селі техніки, хоча буржуазна Латвія продовжувала сильно відставати в цьому відношенні від Західної Європи. У другій половині 30-х років у Данії один механічний двигун припадав на 20 га ріллі, а в Латвії - тільки на 370 га; в 1936 р. в Данії (при меншій площі сільськогосподарського користування, ніж у Латвії) було 6650 тракторів, а в Латвії в 1937 р. - 617.\nПаралельно зростанню багатств латиської сільської буржуазії погіршувалася життя сільськогосподарських робітників. Їх робочий день тривав влітку 18 годин, жили вони часто по кілька сімей в одній кімнаті, а заробітної плати їх, навіть на думку буржуазних авторів, ледве вистачало для того, щоб звести кінці з кінцями. Трудове селянство під керівництвом Комуністичної партії Латвії вело боротьбу за свої життєві інтереси. VIII з'їзд КПЛ у 1931 р. підкреслив, що тільки Радянська влада може врятувати їх від злиднів і нещасть, пов'язаних з кризою.\nПісля повалення диктатури буржуазії в Латвії в червні 1940 р. була проведена націоналізація землі. Граничний розмір ділянки на одну сім'ю був встановлений в 30 га. Решта землі була передана у державний земельний фонд, з якого для 75 тисяч безземельних і малоземельних селян було виділено в загальній складності близько 600 тис. га землі. Щоб допомогти селянам обробити землю своєчасно, в хороші агротехнічні строки, в Латвії за сприяння братніх республік було організовано 50 МТС, а також 500 машинно-кінно-прокатних пунктів (МКПП). У 1941 р. посівна площа перевищила рівень 1940 р.\nУ роки Великої Вітчизняної війни окупанти відібрали землю, яку дала трудовому селянству Радянська влада, і знову перетворили його в наймитів «сірих баронів». Були знищені або вивезені до Німеччини сотні сільськогосподарських машин, багато тисяч голів худоби. Посівні площі скоротилися.\nУ 1944 р. із звільненням перших районів Латвії в республіці почалася робота з відновлення народного господарства. Були відновлені права трудових селян на землю, отриману в результаті аграрної реформи в 1940 р. Всього в 1944-1945 рр.. 69770 господарств отримали 696 тис. га землі. Були відновлені МТС і МКПП, до 1946 р. відновили 15 і знову створили 26 радгоспів, у розпорядженні яких було 37 200 га землі.\nПроте сільське господарство Латвійської РСР у перші повоєнні роки розвивалося повільно. Дрібним одноосібним госпоствам було важко раціонально використовувати нову техніку, основна галузь сільського господарства республіки - тваринництво - не могло відразу оговтатися від величезних втрат, заподіяних окупантами. Щоб забезпечити розвиток і зміцнення сільського господарства, селяни об'єднувалися в кооперативи, спільно купували машини, створювали тваринницькі і птахівницькі ферми, а також кредитні та меліоративні товариства. У 1948 р. різні кооперації об'єднували 70% всіх трудових селян. У 1946 р. поблизу містечка Добеле була організована сільськогосподарська артіль «Накотне». Незабаром з'явилося ще три колгоспи: «Селія» в Екабпилсский повіті, «Узвар» поблизу Смілтене і «Дзіркстеле» в Даугавпилсский повіті. Куркульські елементи всіляко намагалися шкодити колгоспам. Боротьба з шкідництвом згуртувала колгоспників. Велику роль в ідеологічному вихованні трудового селянства зіграли партійні організації, які об'єднували навколо себе сільський актив.\n1949 рік став роком масової колективізації. До осені 1950 р. вона в цілому була завершена. Соціалістичний спосіб виробництва переміг і в сільському господарстві.\nВелике значення для розвитку сільського господарства, особливо тваринництва, мали рішення вересневого Пленуму ЦК КПРС 1953 р., а також подальші рішення Комуністичної партії і Радянського уряду з питань сільського господарства. В ході їх здійснення в республіці були освоєні кілька тисяч гектарів цілинних і перелогових земель, підвищилися врожаї зернових. Рішення партії і уряду призвели до значного збільшення зацікавленості колгоспників у розвитку громадського господарства.\nВстановлення нових, вигідних для колгоспів державних закупівельних цін на сільськогосподарську продукцію сприяло збільшенню виробництва м'яса і молока.\nУ 1960 р. в Латвійській РСР по всіх категоріях господарств на кожні 100 га сільськогосподарських земель було отримано 527 ц молока і 81 ц м'яса. Середній удій від однієї корови склав 2559 кг молока. Кращі доярки отримують вельми високі надої (від 5 до 6 тис. кг). Таких удоїв домагаються в результаті зміцнення кормової бази, розширення посівів кукурудзи та цукрових буряків.\nНа основі врахування місцевих грунтових і природних умов в Латвійській РСР збереглася спеціалізація окремих районів за певними галузями сільського господарства: в Відземе, Курземе і Земгале добрі результати дають тваринництво і зернове господарство, в Латгалії найбільше розвинене льонарство.\nНайважливішу роль в справі підйому сільського господарства Латвії, в тому числі тваринництва, відіграє розвиток зернового господарства. Для отримання високих урожаїв потрібні не тільки добре насіння, але і машини, пристосовані до грунтів і кліматичних умов окремих районів. Після XX з'їзду КПРС в Ризі було створене спеціальне конструкторське бюро, завданням якого є розробка нових типів сільськогосподарських машин, придатних для ефективного використання в областях і республіках Північного Заходу СРСР, в тому числі і в Прибалтиці.\nУ ході здійснення реорганізації МТС, проведеної в 1957-1958 рр.., їх техніка була продана колгоспам, які отримали довгострокові кредити для її придбання. Технічна база колгоспів постійно оновлюється.\nСправжня механізація сільського господарства неможлива без електрифікації. В буржуазній Латвії село було майже повністю позбавлена електрики, в Радянській же Латвії до початку 1963 були електрифіковані всі радгоспи, машинно-меліоративні станції (ММС) і 838 колгоспів.\nЗначна частина земель сільськогосподарського користування в Латвії страждає від зайвого зволоження. Без осушення та окультурення цих земель неможливе в скільки-небудь значних розмірах підняти культуру рільництва, а також врожайність лук і пасовищ та створити міцну кормову базу для швидко розвивається тваринництва.\nПартія і уряд надають колгоспам і радгоспам величезну допомогу в справі освоєння потребують меліорації земель, а також земель, що випали з різних причин з обороту. У кожному районі Латвійської РСР є машинно-меліоративна станція. ММС республіки забезпечені потужною сучасною технікою. Значну частину витрат, пов'язаних з меліорацією, приймає на себе держава. За 1954-1959 рр.. осушено в чотири рази більше земель, ніж за все двадцятиріччя існування буржуазної Латвії. Велике значення для подальшого розвитку сільського господарства Латвії мають рішення грудневого (1963) і лютневого (1964) пленумів ЦК КПРС. Розвиток хімії та багатократне збільшення виробництва добрив дозволять трудівникам соціалістичної Латвії закласти міцну основу для отримання стійких і значно вищих, ніж нині, врожаїв. Інтенсифікація землеробства в свою чергу послужить потужним важелем для зміцнення і піднесення тваринництва.\nРадянська держава приділяє велику увагу підготовці фахівців сільського господарства. В буржуазній Латвії були всього чотири сільськогосподарські середні школи, а в Латвійській РСР працює 20 сільськогосподарських технікумів, які щорічно випускають сотні кваліфікованих фахівців землеробства і тваринництва.\nПоряд із зерновим господарством і тваринництвом в колгоспах і радгоспах розвиваються садівництво та овочівництво. Створені спеціалізовані?? Вощеводческіе господарства, наприклад колгоспи ім. Жданова і «Мару-пе», радгосп «Олайне» Ризького району та ін У господарствах, де умови сприяють садівництву, закладені великі в сто і більше га плодові сади. Всього в республіці плодоносні сади займають більше 20 тис. га.\nМайже в кожному колгоспі і радгоспі відоме місце займає бджільництво. Щоб забезпечити повне запилення всіх культурних рослин, господарства прагнуть мати на кожні 100 га посівів не менше восьми бджолосімей. У 1964 р. найбільших успіхів добилися бджолярі радгоспу «Лієлупе», колгоспів «Накотне» Екабпилсский і «Спілве» Ризького району.\nПевних успіхів домоглося декоративне квітництво, що свідчить про триваючому зростанні народної культури та високому рівні матеріального добробуту трудящих. Квітникарі-селекціонери виводять нові цінні сорти квітів та декоративних рослин.\nРазом з розвитком і зміцненням матеріальної бази колгоспів відбувається культурне зростання села. Найважливішим результатом перемоги соціалізму на селі є виховання нової людини - активного і свідомого творця нового життя.\nУ Латвійської РСР виросли чудові кадри передовиків сільського господарства. Більш ніж 30 з них присвоєно звання Героя Соціалістичної Праці, тисячі нагороджені орденами і медалями. Сільське господарство Латвії міцно стало на шлях розширеного соціалістичного відтворення. Всі ці чудові успіхи наочно свідчать про повну неспроможність пропагованої буржуазними істориками та іншими апологетами буржуазії теорії про «індивідуалізм» латишів, про їхній жадобі придбати «свій куточок, свій клаптик землі». Досягнення латвійських колгоспів показують, що латиші, так само як і представники інших радянських народів, прагнуть до колективної праці, який забезпечує їм матеріальний добробут і гсесто-роннее залучення до культурних цінностей.


Воротник вважає, що Вільні демократи хочуть позачергову сесію, щоб попіаритись | Вчасно\nВоротник вважає, що Вільні демократи хочуть позачергову сесію, щоб попіаритись\nАвтор mylene 26.11.2013 14:26 | Залишити коментар\nДепутат Черкаської міської ради Валерій Воротник вважає, що позачергову сесію міської ради, яку сьогодні на 14:00 ініціює депутатська група “Вільних демократів”, технічно не можливо зібрати за декілька годин. Воротник наголошує, що чергове засідання сесії міськради призначене на 27 листопада, четвер, і саме на це засідання виноситимуться і питання, пов’язані із підтримкою підписання Україною угоди про асоціацію із ЄС.\n“Позачергова сесія Черкаської міськради? Я не впевнений, що сесію взагалі можливо технічно зібрати в такі терміни, – пише Воротник. – Просто ПВД, знаючи це, використовують ситуацію. Мовляв, дивіться, які всі погані депутати, Одарича зняли, Європу не підтримують! Але це не так. Я впевнений, що більшість депутатів міськради, і я в тому числі , не бачимо іншого шляху для України, ніж Європейський. На четвер запланована сесія, там і розглянемо це питання. Але щодо тексту звернення, не впевнений, що то буде запропонований Вільними демократами Одарича.”\nРаніше прес-служба партії Вільних демократів заявила про скликання сьогодні позачергової сесії міської ради з метою розгляду звернення до Президента України з вимогою докласти максимум зусиль для підписання Угоди щодо Асоціації з ЄС.\nЗа законом позачергове засідання сесії міської ради скликається або міським головою, або на вимогу 1/3 депутатів , тобто 20 народних обранців. Заяву щодо скликання позачергового засідання сесії «Вільні демократи» уже здали в канцелярію мерії. Під нею підписалися 20 депутатів.\nІніціатори вимагають від в.о міського голови, секретаря міської ради Віктора Білоусова скликати сесію на сьогодні на 16-00.\nПро підготовку свого звернення до Президента щодо євроінтеграції заявила і фракція партії “ВО “Батьківщина”.\nКатегорії Новини, Політика, Суспільство Теги Вільні демократи, Валерій Воротник, позачергова сесія міської ради


Скільки поляки витрачають на мобільний телефон для дитини? - Monitor Info\nСкільки поляки витрачають на мобільний телефон для дитини?\nСередньомісячні витрати на користування дітьми мобільними телефонами склали 21-30 злотих. Це результати опитування споживачів, проведеного у 2020 р. серед дітей, їхніх батьків та вчителів.\nПонад 80 % дітей шкільного віку у Польщі мають мобільний телефон, а користування ним, зазвичай, починається з 7−8-річного віку.\nОпитування показало, що переважна більшість дітей мають смартфони і майже всі діти шкільного віку (97 %) користуються інтернетом. Як і у випадку з мобільним телефоном, користування інтернетом зазвичай розпочинається у віці 7−8 років.\nПереважна більшість учнів використовують для дистанційного навчання приватний домашній комп’ютер або ноутбук. Лише 4 % використовують обладнання, яке надала школа або місцева влада.\nВідповіді респондентів вказують, що середньомісячні витрати на користування мобільним телефоном дітьми, як правило, складають 21−30 злотих. Близько чверті дітей, які мають власний телефон, додатково користуються платними послугами (найчастіше пов’язаними з іграми).\nДві третини батьків заявили, що контролюють користування телефону дитиною. Найчастіше батьки відповідали, що такий контроль полягає в тому, що вони разом з дітьми усно обговорили правила користування телефоном. Спеціальні програми батьківського контролю використовуються набагато рідше. 80 % батьків визнали, що їхня дитина самостійно встановлює програми на телефон.\nМайже 60 % опитаних вчителів погодилися з думкою, що в інтернеті забагато невідповідного контенту, пов’язаного з сексом, насильством та вульгаризмами.\nПерехід на дистанційне навчання вимагав від вчителів пристосування до нових умов у багатьох сферах. Кожен четвертий респондент уже мав попередній досвід проведення онлайн-уроків.\nМайже 40 % вчителів визнали, що така форма їм підходить, але протилежну думку висловив подібний відсоток їхніх колег.


Конфлікти на просторі СНД » Реферати українською\nРеферати українською » История » Конфлікти на просторі СНД\nРеферат Конфлікти на просторі СНД\n2. Зародження конфліктів\n2.1 Грудневі події у Алма-Аті 1986 р.\n2.2 Ферганська різанина 1989 р.\n2.3 НовийУзен 1989 р.\n2.4Ошская різанина 1990 р.\n2.5 Душанбе 1990 р.\n3. Конфлікти у Середній Азії після розпаду СРСР\nПісля розвалу СРСР які відокремилися республіки створили Співдружність Незалежних Держав, шукаючи взаємну підтримку, виручку та розвитку тісних політичних, економічних пріоритетів і міждержавних культурних зв'язків.Договорную основу СНД становив Статут, ухвалений 22 січня 1993, а міжнародну юридичну основу формування системи інтеграційного співробітництва колишніх радянських республік - Договір про створення Економічного союзу СНД, підписаний Москві 24 вересня 1993 р. Але роки існування Співдружності показали, більшість надій не справдилося, оскільки після здобуття незалежності все союзних республік мали розділити власність, створити своє політичне систему, запровадити самостійні грошові одиниці, і навіть встановити митні кордону. З огляду на від цього формувалися територіальні, політичні та етнічні конфлікти, розрив господарських зв'язків, спади виробництва, нестійкість національних валют. Мета моєї роботи – розглянути всі виникнення територіальних і розширення політичних конфліктів просторі СНД, і навіть здійснювані методи їхньої організації дозволу. Як спостережуваного мною регіону виступає Середня Азія (Казахстан, Киргизія, Таджикистан, Туркменістан та Узбекистан). Цей регіон цікавий нестабільною політичною системою, незавершеним переходом з аграрного суспільства, наявністю кількохгосударств-гегемонов (Росія, Китай – економіка, політика, культура; Туреччина – освіту, екстремізм, релігія, США – практично всі галузі), слабкої правової системи. Нинішня ситуація можуть призвести корумповану,полудиктаторскую, внутрішньо нестабільну Середньої Азії до війни югославського типу. У найближчому майбутньому можливість, що це регіон може перетворитися на подобу сучасного Афганістану, буде дуже реальна. Але це проблема вимагає також на окремий розгляд.\nтериторіальний конфлікт різанина казахстан киргизія\nКінець 1980-х – початок 1990-х рр. ознаменувався складними і суперечливими власне і своєю значимості подіями. І найбільш грандіозним стало зникнення такої держави, як СРСР. Натомість з'явилися 15 самостійних держав, серед яких і було Російської Федерації. У Росії її зруйнувалася колишня політична система, помінялися співвідношення форм власності, змінилася система соціальних відносин. Конфлікти стали реальністю у зв'язку з різким загостренням міжнаціональних взаємин колишнього СРСР із другої половини 1980-х рр. Націоналістичні прояви у ряді республік насторожили центр, але ніяких дійових заходів з їхньої запобіганню розпочато був. Перші безладдя етнополітичної грунті сталися навесні 1986 р. в Якутії, а грудні нинішнього ж року – в Алма-Аті. Потім пішли демонстрації кримських татар містах Узбекистану (Ташкенті,Бекабаде,Янгиюле, Фергані,Намангане та інших.). Почалася ескалація етнічних конфліктів, що призвели до кровопролиття (>Сумгаит,Фергана, Ош). Зона конфліктних дій розширилася. У 1989 р. виникло кілька осередків конфліктів у Середню Азію, Закавказзі. Пізніше їх вогонь охопив Придністров'ї, Крим, Поволжі, Північний Кавказ. Лише у період із 1988 по 1991 рр. на етнічної грунті у колишніх радянських республіках сталося більш 150 конфліктів, зокрема близько 20, які спричинили кількість людських жертв.\nУ 1985 р. СРСР прийняв курс - на "перебудову", "гласність", "прискорення" і "громадське відновлення";понимаемие як ознаки демократизації суспільства. Це мало б призвести національного самосвідомості народів.\nУ 1986 р. на чолі Казахстану перебував 75-річний Д.Кунаев. Московське уряд розуміло, що в ній потрібна зміна влади, і призначили першим секретарем Р.Колбина. Проте казахи очікували, що це відбуватиметься демократичним шляхом, і було незадоволені рішенням Москви. 17 грудня великі маси студентської та ініціативною робочою казахської молоді вийшли на вулиці й площі Алма-Ати.Подавлением заворушень керувала безпосередньо Москва, що у екстреному порядку надіслала до Алма-Ати свої військові підкріплення, міліцію, пожежні частини. Вони змогли розігнати мітингуючих, б'ючи і поливаючи тих холодною водою з брандспойтів. У результаті подій 17-18 грудня кількох людей загинуло, безліч людей було поранено і травмовано. Звістка про розгоні демонстрації сколихнула весь Казахстан, у багатьох містах республіки пройшли аналогічні виступи, також силою пригнічені владою. Потім пішли жорстокі репресії. У кримінальному порядку засуджено 99 людина. Тільки у столиці 264 людини було з вузів, 758 людина з комсомолу та 52 людини - із партії.Комсомольские і партійні стягнення одержали близько 1400 людина. З органів внутрішніх справ було звільнено 1200 людина, з транспортних і медичних закладів — більш 300 людина. Своїх втратили посади 12 ректорів вузів.\nГрудневі події 1986 р., за словами першого Президента республіки Казахстан Н.А. Назарбаєва, стали початком набуття Казахстаном незалежності й суверенітету: "Грудневі події 1986 р. показали, наскільки виросло самосвідомість казахської молоді. Вона першої подолала страх перед тоталітарної системою, що майже століття змушувала жити народи в казарменому режимі. Молодь від імені над народом відкрито заявила, що большє нє допустить нехтування почуття національної гордості, властивого будь-який нації. У казахської історії було чимало драматичних і високих хвилин, годині і днів. Один із таких драматично високих хвилин, у новітньої національної історії - три грудневих дня 1986 р. І це перший паросток нової демократичної свідомості було видано системою за прояв махрового націоналізму. Згодом мені неодноразово довелося переконувати багатьох, зокрема і М.С. Горбачова, про зняття звинувачення у націоналізмі з усього казахського народу. Політбюро цк кпрс змушений був скасувати свій власний рішення".\n2.2 Ферганська "різанина" 1989 р.\nЗ Довідки Головного Управління Внутрішніх Військ МВС СРСР від 05 червня 1989 р:\n"Наприкінці травня 1989 р. у Ферганській обл. загострилася обстановка. Кілька сутичок між особами узбецькій і турецької національності відбулося р.Кувасае.\nЗ 23 по 25 травня у різних регіонах області сталися групові напади проти турків-месхетинців. У результаті сутичок постраждало 58 людина.\nУранці 03 червня групи агресивно налаштованих молоді, узбецької національності, в гір.Фергана іМаргилан, смт.Ташлак і Комсомольський зав'язували сварки і бійки затурками-месхетинцами. Надвечір натовпу екстремістів чисельністю 300-400 людина (більшість у стані сп'яніння) вчинили погроми і підпали будинків, у гір.Маргилане.\nУранці 04 червня численні групи екстремістів збройними ножами, сокирами, метав лозинами ідр.предметами буквально штурмували місця проживання турків, адміністративних приміщень, де їх закрилися від розправи. Знову були учинені погроми і підпали. Різко погіршилася обстановка в Фергані,Ташлаке,Ахун-Бабаевском…\nУ результаті припинення протиправних дій постраждало 83 військовослужбовців, їх 20 людина госпіталізовано, зокрема. з вогнепальними пораненнями. Понад 100 військовослужбовців отримали різні травми і забиті місця, але залишилися у лавах…"\nУсе почалося 1988 р. мітингу на Фергані. Узбеки вийшли на площа із гаслами "Росіяни їдьте на свій Росію, а кримських татар - у Крим"; у лютому 1989 р. у Ташкенті, озвірілі узбеки вже відкрито нападали на громадян слов'янських національностей у сфері транспорту.Распоясавшиеся узбецькі екстремісти кричали: "Російських заріжемо", "Російських потрібно вішати на ліхтарних стовпах" - все відбувалося з прямою потуранні органів міліції Ташкента. Після цього народилася ідея з приводу створення "Ісламської республіки Узбекистан".Туркам надійшла пропозиція об'єднатися з узбеками, але де вони відмовилися. Після цього перші пригрозили розправою. Почалися масових убивств всіх не узбеків: спалювали вдома, гвалтували, заживо ховали і підпалювали людей, грабували, навіть нападали на літаки з біженцями.\nЗаворушення вдалося припинити лише наприкінці червня, але у березні 1990 р. вПаркенте новий спалах, знову тій самій грунті, троє убитих і 43 вдома спалено, як тригер виступила дезінформація про вбивство місцевого турками.\nУ результаті заворушень, офіційними даними, постраждало 750 будинків, 274 автомашини, загинуло 106 людина, їх 43 турка, 12 силовиків, 35 узбеків. Після кризою регіон залишили 170 тис. чол., а в 1985-1992 800 тис.,турков-месхетинцев Грузія відмовилася прийняти, та його поселили у Росії, Кубань.\nПодії у НовомуУзене почалися 16 червня 1989 р. Суть конфлікту був у наступному: хлопецьлезгин запросив казахську дівчину на танець, а та відповіла йому відмовою. Можливо, ні чемно, як за крайнього заходу, вирішив кавказець і зробив дівчині ляпас. І відразу сам отримав удару особі від що стояв поручпарня-казаха. Вже за 10 хвилин бійка набула масовості відразу ж придбала міжнаціональний характер. Місцева міліція відреагувала, прийняла необхідні заходи припинення бійки, і інцидент, здавалося, вичерпався. Проте тієї ж вночі всім містом стали формуватися угруповання за ознакою, потім сталися бійки й між ними. Далі зупинити події місцеві органи правопорядку не було у змозі. Вже вранці 17 червня все місто було охоплено заворушеннями. Бійки йшов всіх вулицях міста. І дуже швидко заворушення перекинулися на сусідні райони. У цілому за період сутичок особисту участь у них прийняло близько тридцяти тисяч жителів. Підтримало повстанців більшості населенняМангишлака, входило мали на той періодГурьевскую область (>Мангишлакская область було скасовано 1988 р.). У ніч із 20 на 21 червня, перед адміністративним будинком селищаЖетибай зійшлося близько 500 людина. Вони попрямували до відділенню міліції з вимогою виселити всіх кавказців із селища і закрити кооперативні точки. Місцева влада зажадала людей припинити хуліганство. І тільки до 5 годині ранку вдалося наведення порядку. Того ж вечір більш 600 кавказців залишили НовийУзен. Заворушення вдалося зупинити з допомогою ЗМОПу 22 червня 1989 р.\n2.4 >Ошская "різанина" 1990 р.\n4 червня 1990 р. відбуласяОшская різанина (протистояння узбеків ікиргизов) з усімаприлагающимися атрибутами: грабежі, вбивства, згвалтування. Відкиргизов діяла організація " Ошаймаги", від узбеків – ">Адолат".\n>Киргизам перешкоджали землі під забудову будинків. Це викликало величезне невдоволення як серед молоді. Законодавство СРСР забороняло виділяти землі під індивідуальну забудову у столицях союзних республік. Усією країною почалися мітинги і їх самозахоплення земель. Запити мітингуючих поступово зростали: рішення житлового питання, проведення реформ, збереженнякиргизского мови та культури.\n30 травня 1990 р. 5 тис.киргизов збираються в колгоспі їм. Леніна, вимагаючи виділити їм 32 га земель. Присутні відзначають своєю перемогою традиційної церемонією, зарізавши дома майбутнього поселення жертовну кінь, вони заприсяглися не полишати "завойованої землі". Представники ">Ош-Аймаги" висувають вимоги усунути з посади першого заступника глави Верховної Ради Киргизької РСР, колишнього секретаря обкому партії, який, на думку, не вирішував соціальні проблеми молоді та сприяв з того що у торгівлі і обслуговування міста переважна більшість виявилися особи узбецької національності. Вимагали від керівництва Вінницької області довести загальну чисельність осіб киргизької національності у сферах до 50%, врегулювати внутрішню міграцію, вирішити проблеми прописки, працевлаштування і житла киргизької молоді.\nТакі вимоги образили узбеків, і вони вийшли на відповідний мітинг. На мітингу узбецькі жителі потребують створення узбецької автономії, наданняОшской області самостійного статусу, створення узбецького культурного центру, відкриття узбецького факультету приОшском педагогічний інститут, надання узбецькому мови статусу державного, вимагають усунути з посади першого секретаря обкому, що його захищає інтереси лише киргизького населення. Свої вимоги узбеки передають керівництвуОшской області й призначають термін відповіді – 4 червня.\nЗ червня узбеки починають відмовляти у наймі житла киргизам, у результаті більш 1500 киргизьких квартирантів, жителів приватних квартирах у узбеків, виявляються надворі і поповнюють собою тих, хто вимагає виділення земельних ділянок. Мітингуючі киргизи в ультимативній формі зажадали від влади обрати остаточний відповідь про надання земель – теж до запланованих 4 червня.\nТим часом республіканська комісія на чолі з головою Ради Міністрів Киргизької РСРА.Джумагуловим кваліфікує виділення під забудову 32 га землі колгоспу ім. Леніна як незаконне. У будівництво житла вирішено виділити 662 га землі територій господарств ">Калининское", ">Папанское" і ">Кенешское". Більшість узбеків і киргизів, що потребують землі під забудову, пристали на цю рішенням. Однак близько 200 представників ">Ош-Аймаги" продовжували наполягати на наданні їм саме 30 га обіцяної землі колгоспу ім. Леніна. Надвечір зібралися 2 протиборчі боку: "Ошаймаги" і п'яні представники ">Адолат". Між ними перебував побудований ланцюжком загін міліції. Першими почали напад узбеки. Почалися заворушення. Міліція була на силах їх зупинити. Тоді місцева влада вийшли на площу і пообіцяли тимкиргизам (500 людина) виділити в колгоспі їм. Леніна квартири. Інші відправлені до інших колгоспи.Узбекам ж пообіцяли виконати усі їхні вимоги, крім надання статусу автономії. Розлючена натовп початку протестувати. Години дві потому прибула підмога з Узбекистану. Узбеки стали трощити усі своєму шляху. Тоді почали збиратися ікиргизи. Почалася різанина. Вона охопила всюОшскую область. Безчинства вдалося запобігти лише 8 червня силами МВС і ЗМОПу.\nЦі події засвідчили все недосконалість радянської системи. Голодні, безробітні люди й не мають навіть даху над головою стали просто витісняти "несвоїх". І навіть над зростанні національної самосвідомості, а елементарної брак коштів для виживання.\nВже у лютому 1990 р. після карабахського конфлікту кілька сімей вірменів бігли до Таджикистану до родичів. Країною став проходити слух про видачу квартир в новобудовах біженцям. Це схвилювало місцеве населення, оскільки було багато корінних жителів,нуждавшихся у житло. Кілька десятків людей вийшли на мітинг з вимогою роз'яснити ситуацію. Того ж вечір 39 вірменських сімей залишили Таджикистан, щоб не розпалювати конфлікт. Але представники влади просто більше не вийшли народу. Тоді почали зароджуватися нацистські гасла, погроми, заворушення. Було створено оборонна дружина з мирних жителів. Люди почергово чергували у під'їздів, щоб зупинити погромників.\nвсі руські, євреї, вірмени поспішно залишали країну. Їхали цінні фахівці. І це стало гальмом у розвитку Таджикистану.\nЩоб припинити заворушення влади направили ЗМОП і спецназ "Альфа". На серпні 1991 р.


Електротравми: як надати першу долікарську допомогу потерпілому - 14 Липня 2016 - Блог новин - Личаківська районна організація ТЧХ м. Львова\nГоловна » 2016 » Липень » 14 » Електротравми: як надати першу долікарську допомогу потерпілому\nЕлектротравми: як надати першу долікарську допомогу потерпілому\nТипові електротравми: як надати першу\nдолікарську допомогу після враження струмом\nЗа даними ВООЗ, на дітей до п'ятирічного віку припадає 70% всіх електротравм. Між тим, для того, щоб дитину вдарив електрострум, їй не обов'язково пхати пальці до розетки. Проблема ще й у тому, що дорослі не знають, що робити в таких випадках, яку першу допомогу надавати, пише газета "Експрес".\nРозпитуємо про це Валерія Кіма, харківського хірурга - комбустіолога вищої категорії, Заслуженого лікаря України.\n- Навіть найбільш дбайливі батьки можуть не вслідкувати - й дитину вразить струмом. Що робити?\n- Побутовий струм з розетки, який має напругу 220 вольт, а не, скажімо, 10 тисяч, як у високовольтних мережах, також може бути небезпечним для дитини. Багато хто називає його низьковольтним та вважає безпечним. Проте, крім вольтажу, важливою є сила струму та час контакту зі струмом. Скажімо, струм силою лише в 0,1 ампера може спричинити опік, м'язевий спазм, дихальний параліч, а вищі показники - зупинку серця.\n- Якими мають бути перші дії батьків?\n- Найперше - зупинити дію струму. Для цього дріт необхідно відімкнути від електромережі. Якщо такої можливості нема, його слід відкинути з тіла дитини за допомогою дерев'яного предмета (наприклад, палиці від швабри). Так само дитину "від'єднують" від розетки.\nЯкщо на тілі дитини з'явилися електроопіки, ці ділянки слід обов'язково охолодити. Як і за будь - яких інших опіків, перша дія - занурити обпечену ділянку тіла в холоду воду або прикласти лід. Ніяких намащувань сметаною чи олією - тільки холод. Опісля слід накласти стерильну пов'язку.\nКоли першу допомогу надано, обов'язково викликайте "швидку" - після електротравми необхідна госпіталізація, навіть якщо нема опіків чи сліду входу - виходу електроструму.\n- Річ у тім, що струм, проходячи через організм, спричиняє як зовнішні, так і внутрішні зміни. Крім опіків, він змінює фізико-хімічний склад крові, порушує біоелектричні процеси. Крім того, він може спричинити розрив тканин або перелом кісток - нерідко діти втрачають пальці після ігор з розетками. Але найбільша небезпека в тому, що струм порушує роботу серця. Це може проявитися через вісім годин чи навіть наприкінці першої доби після дії струму. Тому дитина обов'язково має бути під наглядом лікарів.\nЯкомога скоріше зверніться до лікаря, якщо після елетротравми дитина жаліється на нудоту, є блювота, шкіра стає липкою, блідою. Це можуть бути ознаки електрошоку.\nНерідко буває, що вже після удару струмом дитина втрачає свідомість, порушується дихання, серцева діяльність. Тому батьки повинні володіти прийомами штучного дихання.\nА загалом, усі батьки мають усвідомлювати: з того моменту, як у хаті з'явилася дитина, усі розетки мають бути закриті спеціальними заглушками, а дроти - сховані або підняті вище зони досягнення дитиною. Подовжувачі не повинні витися зміями по підлозі - вони мають бути сховані, електроприлади вимикайте з мережі, а не за допомогою кнопки на розгалужувачах (дитині також подобається клацати червоною кнопкою). Усі зарядні пристрої також варто ховати: заряджати прилади треба тоді, наприклад, коли дитина спить. Зрозуміло, треба слідкувати за станом електропроводки - неприпустимо, щоб розетка "висіла", були оголені або переламані проводи.\nЯкщо до піврічного віку ризик електротравми в дитини малоймовірний, адже вона проводить час у ліжку чи в манежі, то після 6 місяців, коли дитина починає повзати, самостійно пересуватися - цей ризик суттєво зростає. Пам'ятайте про це.


Акарицид з прилипачем Глайдер проти павутинного кліща. | АГРОТЕКА\nАкарицид з прилипачем Глайдер проти павутинного кліща.\nДавайте згадаємо про маленьких, але одних з шкідливих комах для рослин рослин — павутинних кліщів!\nЦе крихітні комашки, розміром від 1 до 2 мм, завдають шкоду рослинам проколюючи листову поверхню і висмоктують з них рослинну рідину. Живуть кліщі зазвичай колоніями з нижньої сторони листя утворюючи світлі маленькі плямки на листях. В процесі життєдіяльності комах листя жовтіють, засихають та опадають з рослини.\nУ спекотній період павутинні кліщі неабияк активні, і часто з’являються у тих місцях, де інсектицидами знешкоджували їхніх природніх ворогів.\nШкідники легко та швидко розмножуються, саме тому їх можна не помітити одразу, перш ніж пошкодження проявляються на рослинах.\nВ такій ситуації необхідно використовувати якісні акарициди для збереження посівів. Але є одне «АЛЕ». Через високий поверхневий натяг робочого розчину 40-45 Н/м2, краплі не затримаються на рослині, злетять на грунт і в результаті препарат не подіє, максимум знешкодить чверть комах.\nРекомендовано використовувати акарициди з органосиліконовим прилипачем «Глайдер»,\nяк незамінний помічник, що посилює ефективність ЗЗР. Завдяки ад’юванту «Глайдер» поверхневий натяг робочого розчину становить 20-22 Н/м2, що забезпечує моментальне та швидке розповсюдження у важкодоступні місця рослини.\nОсновні переваги застосування прилипача Глайдер разом з акарицидом:\nНорма використання органосиліконового прилипача Глайдер 35-45 мл / 100 л робочого розчину.\nКупити прилипач Глайдер за посиланням https://agrotheka.com/ua/glayder\nУспішної праці у полі!


Послуги наших партнерів | ОТАВА\nГоловна › Послуги наших партнерів\nДля виконання складних багатопрофільних проектів ОТАВА залучає провідні українські наукові та комерційні лабораторії. Послуги цих лабораторій подані в цьому розділі.\n● Визначення видової приналежності біологічних зразків за допомогою ДНК-аналізу\n● Мікроклональне розмноження рослин\n● Генна і клітинна інженерія рослин\n● Мікробіологічний аналіз житлових приміщень, повітря та ґрунту\n1. Визначення видової приналежності біологічних зразків за допомогою ДНК-аналізу\nПропонуємо приватним особам, компаніям та організаціям встановлення приналежності зразка до біологічного виду або підвиду за допомогою ДНК-аналізу у свіжій або замороженій, в окремих випадках переробленій (консерви, фарш тощо), продукції.\nСтрімкий розвиток сільського господарства веде до появи нових видив, порід і сортів. Часто-густо це є близькоспоріднені представники, які дуже важко визначити за допомогою звичайних аналізів (якщо йдеться про морфологічні ознаки або цитогенетичні відмінності) і взагалі неможливо, якщо йдеться про оброблену сировину.\nОтже, постає питання надійного визначення джерела сировини, яка прямує на наш стіл, та якісного моніторингу селекційного процесу рослини або тварини. Розвиток ДНК-технологій в останні десятиріччя дає змогу надійно вирішити це питання на практиці, якою займаються численні компанії в розвинутих країнах. Базовим методом або підходом є порівняння так званих референтних генетичних послідовностей (маркерів генотипу), які присутні тільки у представника певного виду та змінені або відсутні в іншого виду або підвиду\nЯк приклад: тільки за допомогою ДНК-тестів можна відрізнити до 21 виду та підвиду пласких риб (камбала), лише частина з яких є дійсно цінними промисловими.\nПишіть або телефонуйте для уточнення замовлення.\n2. Мікроклональне розмноження рослин\nПропонуємо розробку технологій мікроклонального розмноження трав’янистих декоративних багаторічників, лікарських рослин. Також ми можемо працювати з чагарниками (малина, ожина, лохина тощо).\nУ результаті замовник отримує лабораторний регламент технології розмноження рослини з рекомендаціями щодо подальшого промислового масштабування.\nТехнології, що вже розроблялись у нашій лабораторії (рослини, які вже введені в культуру in vitro):\nтропічна декоративна (кімнатна) папороть Nephrolepis (5 видів/сортів);\nтропічна декоративна (кімнатна) папороть Platycerium bifurcatum – «оленячий ріг»;\nтропічні (кімнатні) бромелії – Guzmania, Vriesea;\nтрав’янистий декоративнолистяний багаторічник для відкритого ґрунту Heuchera (5 сортів) – також є декілька сотень уже адаптованих і підрощених рослин гейхери;\nдеревна рослина Paulownia.\nТермін виконання послуги – від кількох місяців до 1 року (залежно від завдання).\n3. Генна і клітинна інженерія рослин\nТест на сортову приналежність і чистоту насіння.\nПроведення тестів на генетичну приналежність насіння до певного сорту, що дає змогу встановити з високою точністю сортову відповідність насіння, а також виокремити з загальної кількості, насіння іншого сорту або виду, за допомогою мікроскопії та інших методів.\nТест на генетично-гібридну чистоту насіння кукурудзи, соняшника та інших зернових культур\nВизначення приналежності насіння зернових культур до певної гібридної групи. Що допоможе звузити класифікацію рослин за їх гібридними групами. Визначення відповідності насіння кукурудзи, соняшника та деяких інших зернових культур певній гібридній групі.\nВизначення генетично модифікованих організмів (ГМО), трансгенів\nВизначення якісне й кількісне декількох видів ГМО у таких продуктах, як наприклад, кукурудза. Науковці використовують методику полімеразної ланцюгової реакції (ПЛР), яка дає змогу більш швидко та точно визначити ГМО у продуктах.\nТиповість насіння або рослин у відповідності до регіону\nОдним з ключових питань вирощування рослин в умовах певного регіону є тверда впевненість у тому, що те, що Ви впроваджуєте, є дійсно рослиною, пристосованою до місцевих умов зростання. Науковці, використовуючи специфічні методи, підтвердять, що насіння та рослини дійсно відповідають умовам регіону, спираючись на екорегіон та генотип.\nГетерогенність (різноманітність) партій насіння\nДля вирощування сільськогосподарських рослин є дуже важливою впевненість в тому, що з насіння виростуть рослини з певними властивостями. Ця послуга дає змогу чітко розділити партії насіння у відповідності до гібридної або сортової приналежності.\nДНК-паспортизацію (складання, підтвердження, ідентифікація, контроль)\nІдентифікація та реєстрація нових генотипів рослин. Молекулярно-генетичний паспорт (ДНК-паспорт) відображає особливості будови ДНК сорту, лінії, гібриду, що дає змогу унікально його ідентифікувати. Ця послуга необхідна для реєстрації нового сорту або гібриду в Державному реєстрі сортів.\nВизначення генів ознак, пов’язаних зі стійкістю, якістю (глютеніни, гліадини, ваксі, транслокації, твердо- і білозерність та ін.)\nВизначення насіння сортів, що мають гени ознак, пов’язаних зі стійкістю та якістю рослин. Питання вмісту окремих речовин, зокрема мікроелементів, у культурах зернових є актуальним для вирішення харчової проблеми та отримання насіння з високими посівними властивостями.\nМолекулярно-генетичні системи для аналізу фенотипових характеристик рослин, тварин, мікроорганізмів\nФенотипові характеристики рослин, тварин, мікроорганізмів – це сукупність усіх ознак організму, що закладена у його геномі. Для визначення ознак, які будуть у наступному поколінні, використовують молекулярно-генетичні системи – методи для визначення генів, які відповідають за потрібні для людини ознаки.\nКонсультації та підготовка спеціалістів у галузі молекулярної діагностики\nНадання консультацій з методичних і практичних питань молекулярно-генетичного аналізу та діагностики різних організмів. Підготовка спеціалістів зі знанням новітніх методів молекулярно-генетичних досліджень.\n4. Мікробіологічний аналіз житлових приміщень, повітря та ґрунту\nМи пропонуємо широкий спектр якісних послуг з виявлення мікробіологічних забруднювачів. Ми в змозі вирішити будь-яку проблему, пов’язану з мікробіологічним аналізом, якщо ваше замовлення виходить за межі послуг бактеріологічних лабораторій лабораторних центрів МОЗ України.\nНаша основна спеціалізація – проведення складних мікробіологічних досліджень, які виконують науковці – експерти у своїй галузі. Ми можемо дібрати методи аналізу для вирішення нестандартних задач або розробити їх безпосередньо під ваші потреби.\nЩе один важливий напрям наших досліджень – виконання бактеріологічних досліджень приватних осель та офісів у комплексі з хіміко-аналітичними дослідженнями і вимірюванням рівня електромагнітного випромінювання та радіаційного фону.\nВАЖЛИВО! Ми не виконуємо простих бактеріологічних аналізів ґрунту і води.\nПримітка. Бактеріологічна лабораторія акредитована згідно з вимогами ДСТУ ISO/IEC 17025:2006.\n1. МІКРОБІОЛОГІЧНИЙ АНАЛІЗ ҐРУНТУ В КОМПЛЕКСНИХ ДОСЛІДЖЕННЯХ\nМікробіологічне дослідження ґрунту допоможе оцінити необхідність внесення добрив, їх склад і дозування. Виявлення наявності, якісного й кількісного складу ріст-стимулювальних мікроорганізмів вбереже вас від надмірного використання добрив, допоможе оцінити якість ділянки, зорієнтує, які культури варто вирощувати на цьому ґрунті. А також виявить ризики виникнення захворювань рослин.\nПакет послуг «Мікробіологічна оцінка ґрунту» передбачає визначення:\nзагальної кількості мікроорганізмів;\nзагальної кількості азотфіксувальних мікроорганізмів (вільноживучих та симбіотичних);\nродів бактерій, що продукують ріст-стимулювальні сполуки для розвитку рослин.\n2. МІКРОБІОЛОГІЧНИЙ АНАЛІЗ ЗМИВІВ ЗІ СТІН І ПОВЕРХОНЬ (МЕБЛІ, ЗАСОБИ ВИРОБНИЦТВА) В КОМПЛЕКСНИХ ЕКОЛОГІЧНИХ ДОСЛІДЖЕННЯХ\nРезультати мікробіологічного аналізу змивів дають змогу оцінити санітарний стан об’єкта (наприклад, контроль за проведенням генерального прибирання), бактеріальне забруднення об’єктів середовища життєдіяльності людини.\nДослідження передбачає аналізи з визначення:\nкількості мезофільних аеробних і факультативно анаеробних мікроорганізмів, загального мікробного числа;\nБГКП, загальних коліформ;\nгемолітичної мікрофлори, у т.ч. коагулазопозитивних стафілококів (St. Aureus);\nдріжджів і плісневих грибів;\nпатогенних мікроорганізмів, у т.ч. бактерій роду Salmonella;\nбактерій Listeria monocytogenes.\n3. МІКРОБІОЛОГІЧНИЙ АНАЛІЗ ПОВІТРЯ ЗАКРИТИХ ПРИМІЩЕНЬ (ЖИТЛОВИХ І ГРОМАДСЬКИХ БУДІВЕЛЬ) У КОМПЛЕКСНИХ ЕКОЛОГІЧНИХ ДОСЛІДЖЕННЯХ\nМікробіологічний аналіз повітря включає оцінку чотирьох показників, а саме: загального мікробного забруднення повітря; патогенної мікрофлори (наявність золотистого стафілококу і гемолітичного стрептококу); наявності плісеневих грибів у повітрі, а також кількісний показник виявлених мікроорганізмів. Другий та третій показники є більш детальними і визначають видовий склад мікроорганізмів.\nМікробіологічний аналіз повітря передбачає визначення:\nдріжджів та плісневих грибів;\nгемолітичної мікрофлори, у т.ч. коагулазопозитивних стафілококів (St. aureus).\nСучасна людина більшість свого часу проводить у закритому приміщенні (вдома чи на роботі) і зовсім не задумується над тим, яким повітрям при цьому дихає. Через повітря передаються всі повітряно-крапельні інфекції (дифтерія, менінгіт, кір, вітряна віспа та ін.). Отже, причиною частих ГРВІ, ангін, бронхіальної астми, алергічних та інших захворювань можуть бути мікроорганізми, які входять до складу повітря, що вдихається. Визначити небезпечні мікроорганізми допоможе мікробіологічний аналіз повітря. Особливого значення цей аналіз набуває тоді, коли в помешканні є діти або особи з ослабленим здоров’ям чи зниженим імунітетом.


Шахтар – ЦСКА: відео голів та огляд матчу 30 червня 2019\n30 червня 2019 - Читать на русском\nПродовження серії Сікана у відеогляді матчу Шахтар – ЦСКА – 1:0 / ФК Шахтар\nДонецький Шахтар завдяки голу Данила Сікана переміг софійський ЦСКА в контрольному поєдинку. Дивіться відео забитого м'яча та найцікавіших моментів зустрічі.\nСтартовий натиск "гірників" допоміг їм забити швидкий м'яч. На 10-й хвилині м'яч заметушився у штрафному майданчику армійців після удару Марлоса, опинився у ногах Коваленка, Віктор пробив, а Сікан вдало підставив ногу.\nЦСКА мав нагоди відігратися ще до перерви, але болгарам бракувало влучності. Крім того, на 44-й хвилині арбітр відмінив гол софійців через офсайд. У другому таймі гра стала спокійнішою – далася взнаки спека. Лише під завісу поєдинку знову набрав обертів Шахтар, але збільшити власну перевагу так і не зумів.\nШахтар Відеоновини Товариські матчі Данило Сікан ЦСКА Софія Міжсезонні збори Шахтар - ЦСКА Софія\nІталія — 09:46 33257\nУкраїна — 00:35 29149\nІспанія — 7 трав 17583\nУкраїна — 11:41 14439\nЛіга чемпіонів — 08:00 14144\nУкраїна — 22:47 11\nНімеччина — 22:34 94\nУкраїна — 22:19 666


Гороскоп війни - чим обернеться загострення на Донбасі - «ФАКТИ»\n«Телець — знак України»: астролог розповів, коли ЗСУ зможуть переламати хід війни на свою користь\n27.05.2022 401731 77 19:58 — 27 травня 2022\nУ ніч із 24 на 25 травня планета Марс перейшла в зодіакальний знак Овен, де вона надзвичайно сильна. Інакше кажучи, бог війни потрапив у «свій будинок «і придбав додаткову енергію, що посилить і прискорить темпи військових дій, їх інтенсивність значно зросте.\nПро це нагадує у своєму акаунті у соціальній мережі астролог Дмитро Уранус.\nПри цьому він вказує на те, що при переході в Овен Марс з'єднається з Місяцем і з Юпітером, і таке потрійне з'єднання планет на початку Овна матиме серйозні військові та політичні наслідки, велика кількість жертв серед мирного населення та військових, гучні політичні скандали, звинувачення, панічні настрої.\nАспект з'єднання Марса та Юпітера (близько 29 травня, плюс-мінус тиждень) завжди значно посилює інтенсивність військових дій та швидкість наступів.\nУ точний момент переходу Марса в Овен, Марс і Місяць (перебувають у сполученні) будуть підніматися на сході України, точно на довготі 38E03. Це довгота Бахмута, Соледара, Сіверська, плюс мінус мінімум 50 км від цієї довготи, на схід і захід, покриваючи всі міста від Сєвєродонецька до Краматорська.\nСаме на цю довготу (близько 38E03) бог війни Марс направить всю свою руйнівну силу, що дуже небезпечно насамперед для військових.\n«Довгота 38 градусів до 5 липня є критичною лінією для України», — зазначає астролог.\nНа думку астролога, жителі населених пунктів Золоте, Гірське, Камишеваха, Врубівка, Борівське, Сєвєродонецьк, Лисичанськ та найближчих сіл перебувають у величезній небезпеці, і їх потрібно негайно евакуювати.\nЗагалом, вважає Дмитро Уранус, для України кінець травня та червень 2022 року виявляться досить важкими з військового погляду. Але вже після 5 липня Марс переходить у Телець. І в липні поступово ситуація на фронті почне змінюватись на користь України, ближче до серпня, і особливо у серпні. Телець — знак України, і бог війни Марс втратить свій натиск і силу, проходячи по Тельцю. Марс перестане благоволити агресору у липні.\nНагадаємо, відомий астропсихолог Валентина Віттрок в ексклюзивному інтерв'ю «ФАКТАМ» розповіла, яким буде для України та її воїнів початок літа.


06 вересня 2011, 21:43\nПрага – Національна перехідна рада Лівії підтвердила, що затримала групу українців та інших громадян східноєвропейських держав за підозрами в тому, що вони є найманцями режиму Муаммара Каддафі. Затримані такі звинувачення відкидають.\nОдин із військових командувачів Національної перехідної ради Лівії Абдель-Маджид Ібрагім заявив на прес-конференції в Тріполі: «Нам повідомили джерела розвідки про те, що лівійський режим привіз групу снайперів із різних європейських країн, серед яких українці, білоруси та інші. За нашою інформацією, ця група в’їхала до Лівії через порт Нуфейда у Тунісі перед тим, як вони прибули до Тріполі».\nЗатримані заявляють, що приїхали на запрошення нафтової компанії. Проте генерал Абдель-Хафіз Кейлані каже, що в багажі знайшли речові докази, які цьому суперечать. «Коли ми проводили обшук їхніх речей, то знайшли військові уніформи і боєприпаси для автоматів Калашникова, також ми знайшли перепустки з дозволом на пересування. Ці документи видала бригада «Аль-Кафф», яка є однією з головних груп, що воює з повстанцями», – заявив генерал.\nПроте раніше інший представник лівійських повстанців Отман бін Отман в інтерв’ю агенції «Ассошіейтед прес» заперечував те, що в затриманих європейців знайшли зброю, але наголошував, що група приїхала до Лівії нелегально.\nУкраїнців не стратять – правозахисник\nТим часом Україна далі вимагає від Лівії звільнити з-під арешту затриманих українців і перевезти їх до посольства в Тріполі. Про це повідомив у вівторок речник МЗС Олександр Дикусаров.\n«За останню добу ситуація не змінилась, українці не були переведені до посольства: це 19 громадян України, які знаходяться під домашнім арештом у гуртожитку, і така ж ситуація з трьома нашими співгромадянами, які перебувають в іншому місці», – наголосив Дикусаров.\nНапередодні українські дипломати заявили, що затримані у Лівії українці ніколи не тримали зброї в руках. Офіційний Мінськ у вівторок також спростував інформацію про білоруських снайперів у Лівії.\nРаніше з’явилося непідтверджене повідомлення про те, що лівійські повстанці можуть стратити найманців. Заступник директора відділу з питань Близького Сходу у міжнародній правозахисній організації Human Rights Watch Джо Сторк у коментарі Радіо Свобода заперечив таку можливість.\n«Мої колеги намагаються відвідувати затриманих в Лівії. За повідомленнями з Тріполі, немає жодної інформації про порушення їхніх прав. Зараз у Лівії не функціонує нормально правова система, але я б не дуже турбувався повідомленням про загрозу смертної кари. Я не думаю, що це можливо, та й Національна перехідна рада Лівії навіть не вирішила, чи взагалі буде таке покарання за будь-який злочин», – зауважив правозахисник.\nДжо Сторк також каже, що йому нічого не відомо про те, чи хтось з українців був найманцем у Лівії.\nМатеріал підготували Мар’яна Драч і Robert Coalson