Секрети вдалих новорічних корпоративів | argprint.com.ua\nНовий рік, що називається, «на носі», і ось-ось на багатьох фірмах почнуть гриміти традиційні корпоративи, з звичними тостами, застіллям і іншими радощами, які передбачає трудовий договір. Але, дуже багато хто нарікає, що після цих заходів, у них залишилися досить посередні враження, аж до жалості про даремно витрачений час. Що ж, спробуємо привести низку порад щодо дійсно вдалого проведення заходу.\nРяд компаній будь-які свої свята зустрічає, немов, в близькому колі друзів чи сім’ї. Як не сумно, подібними посиденьками з воістину сімейним теплом похвалитися можуть лише одиниці. В основному ж, відносини між співробітниками досить прохолодні, а якщо в одному місці збираються і зовсім представники різних філій або магазинів, то ця зустріч веселощами і не пахне.\nНавіть якщо всім вам на ньому вручать хороші подарунки казань, ви смачно поїсте і спробуєте дорогі напої, час може здаватися проведеним безцільно. Щоб цього не сталося, кожному для себе потрібно призначити мети, наприклад, щодо поліпшення соцнавиков, якихось моментів, які зроблять майбутнє життя цікавіше, а зараз просто допоможуть розслабитися і нормально розважитися.\nВарто не боятися дякувати колег на цьому заході за надану допомогу та плідну співпрацю, поставити собі за правило, привітатися і закласти основи знайомства мінімум з трьома людьми, раніше яких не знали. Обов’язково поговоріть з тим, з ким давно вже мріяли поспілкуватися за чашечкою кави і запросіть його здійснити це в найближчому майбутньому. А із загального потоку інформації неодмінно виділіть кілька фактів, здатних підвищити вашу любов і довіру до оточуючих вас на роботі людям.\nПредыдущая статьяХризантеми в весільному букеті. Що потрібно знати при виборі квітів?\nСледующая статья Як прикрашається весільний кортеж?


м. Докучаєвськ: Курси перукарів, мейкап, манікюру, косметології, масажу\nОголошення в Докучаєвську\nм. Докучаєвськ: Курси перукарів, манікюру, косметології, масажу\nОголошення з навчання в Докучаєвську перукарів, візажистів, косметологів. Курси мейкап, манікюру, масажу в місті Докучаєвськ.\nОголошень з категорії "Курси перукарів, манікюру, косметології, масажу" в Докучаєвську не знайдено.\nШукати в найближчих містах: Авдіївка, Волноваха, Вугледар, Гірник, Донецьк, Зугрес, Іловайськ, Кальміуське, Красногорівка, Курахове, Макіївка, Мар'їнка, Моспине, Новогродівка, Розівка, Селидове, Старобешеве, Тельманове, Українськ, Харцизьк, Ясинувата


Як накачати біцепс стегна |ЯкПросто\nЩоб ефективно прокачати біцепс стегна, необхідно пам’ятати, що дана група м’язів буває активно задіяна при нахилах тіла вперед, в бігу і ходьбі. Для максимального розвитку даної групи, як правило, використовують два основних види вправ: нахили з вантажем і всілякі згинання ніг.\nПрийміть вихідне положення — стоячи, злегка зігнувши ноги в колінах. Спину тримаєте рівно. Візьміть в руки штангу верхнім хватом.\nПоступово нахиляйтеся вперед. Стежте, щоб спина не прогиналася. Під час нахилу гриф штанги повинен знаходитися якомога ближче до ніг. Нахилившись до рівня середини гомілок, повільно поверніться у вихідне положення.\nПри виконанні вправи не забувайте звертати увагу на дихання: вдих — нахил вперед, видих — підйом штанги у вихідне положення. Таким чином, ви активно задіюєте м’язи рук, спину, трапецієвидні м’язи, сідниці і біцепс стегна. Вправа повторіть 8-10 разів по 3-4 підходи.\nВправа зі штангою різноманітьте, замінивши даний спортивний інвентар гантелями необхідної ваги. Також ви можете поекспериментувати з поворотом шкарпеток ніг всередину або назовні, з шириною постановки ніг. Запам’ятайте: всі рухи повинні виконуватися плавно, без ривків, щоб не травмувати своє тіло.\nНе менш ефективна вправа для накачування біцепса стегна — нахили з гантелями на прямих ногах. Прийміть вихідне положення — стоячи, спину тримайте прямо. Ноги поставте разом, стопи паралельні. Візьміть в руки гантелі, руки злегка зігніть в ліктях. Дане положення зберігайте протягом виконання вправи. Пам’ятайте: ноги не згинати. Саме таким чином ви досягнете максимального впливу на біцепс стегна.\nПоступово вага гантелей і число підходів збільшуйте. Виконання даної вправи дозволить вам задіяти м’язи передпліч, сідниць і біцепсів стегон.


Українцям розповіли, що загрожує за зарплати в конвертах - ЗНАЙ ЮА\nЗарплати у конвертах: як добитися прозорого працевлаштування та гідної оплати\nУхилення від сплати соцвнесків є злочином\n31 жовтня 2018, 14:38\nЩоб побачити людей, які працюють в Україні неофіційно, не доведеться їздити далеко. Адже це — продавці невеличких магазинів та ринків, перукарі, механіки станцій техобслуговування, з якими ми спілкуємося ледь не щодня. Більшість українців сьогодні отримують зарплату в конвертах, а роботодавців економлять на виплаті податків. А чим загрожує робота не за трудовими, задумується не кожен.\nПрактика показує, що люди сьогодні у нас не вміють відстоювати своїх прав у сфері трудових відносин. На додаток через несумлінних працедавців державна скарбниця щороку недоотримує мільйонні суми надходжень від виплати відповідних податків, що також позначається на звичайних українцях, - пише detector.media.\nЯк реагує влада на цю проблему? За традицією посилює на законодавчому рівні відповідальність працедавця за ухилення від обов’язку офіційного працевлаштування робітників. Так, 28 грудня 2014 року до ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення були внесені зміни, які за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачають штраф від 500 до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (8500–17000 грн.), який збільшується в разі повторного порушення.\nГоловні новини за 27 червня: "пробудження" Софії Ротару, атака на ТРЦ у Кременчуці та Цимбалюк у ролі "Холостяка" Володимир Зеленський згадав загиблого друга з "Кварталу 95": "Дайте смердючої дешевої горілки" Андрій Бєдняков з "Орел і Решка" вирішив переплюнути Сергія Притулу і Лачена: "Скинь 100 гривень на ЗСУ" Наташа Корольова блиснула "п'ятою точкою" в дивній позі і без білизни: "Позитивні емоції"\nА за несплату соціальних внесків штрафи вдвічі більші.\nТаким чином, ухилення від сплати соцвнесків є злочином.\nЧи можуть такі заходи змусити роботодавців співпрацювати з державою за більш прозорою системою.\nПроте практика показує, що нічого не впливає.\nТрудовий стаж — на продаж\nЩоб вийти на заслужений відпочинок, потрібно мати достатньо трудового стажу, а ще більш важливо мати страховий стаж, а це не менше 25-35 років.\nВ Пенсійному фонді зазначають, що такі люди можуть просто докупити трудовий стаж за попередні періоди (помісячно). Для цієї доплати мінімальний страховий внесок розраховується відповідно до мінімальної заробітної плати на той період, за який здійснюватиметься доплата.\nЯк повідомляв раніше Знай.ua, українцям піся 45 років важче влаштуватися на роботу, не дивлячись на новий закон та квоти.\nТакож Знай.ua писав, що у вересні середня номінальна заробітна плата в Україні склала 9042 гривень. Це на 12,9% більше, ніж у минулому році та більш, ніж вдвічі перевищуєе мінімальний показник.


Недалеко від Твері, всього в 22 км від міста, на лівому березі Волги, розташовується Оршин монастир. Він отримав свою назву у зв’язку з близькістю до річки Орші, яка в цих місцях впадає в Волгу. Про Вознесенському Оршином жіночому монастирі, його виникнення, історію та особливості буде розказано в цій статті.\nТочна дата заснування Оршина монастиря невідома. Якихось документальних свідчень про ранній період його існування в даний час не збереглося. Однак історія обителі тісно пов’язана з Савватьевой Стрітенської пустинь, яка розташована неподалік.\nСаватій Оршинский, який заснував пустель, особливо шанувався на Тверській землі. Згідно з переказами, він ставився до братії монастиря на Орші і звідти здійснив своє паломництво на Святу Землю. Відомо, що Саватій помер у 1434 році, отже, Оршин монастир вже існував на початку 15 століття.\nУ 20 столітті був знайдений збірка рукописів, які датуються приблизно 1455 роком. У них говориться, що князь Борис Олександрович наказав побудувати монастир поблизу річки Волги на Орші. Відомо, що князь правил Тверскими землями з 1425 по 1461 роки, значить, обитель точно існувала на початку 15 століття. Саме до таких висновків прийшли дослідники, які працювали над встановленням дати заснування Оршина монастиря.\nУ 16 столітті обитель мала досить обширною територією. Як свідчить писцовая книга 1540 років, у володіннях монастиря значилося: 53 села, 4 села і 3 лагодження. Період правління Івана Грозного ознаменований дуже важливим для обителі подією. З каменю був зведений Вознесенський собор з двома боковими вівтарями на честь святої мучениці Катерини і Онуфрія Великого. У писцовой книзі цей собор не згадується, що говорить про те, що в той період він ще не зводився.\nДивіться також: Прикмета: собака прибилася до будинку. Прикмети, пов'язані з собаками\nТочна дата спорудження собору була встановлена в середині 19 століття. Так, архієпископ Твері Григорій в одне зі своїх відвідин обителі звернув увагу на захирілий іконостас, а також вказав на те, щоб у храмі було замінено підлогу з цегляного на дерев’яний.\nПід час здійснення ремонтних робіт під старим вівтарем були виявлені три старовинних антимінсів (матерчатий плат для богослужінь). На одному з них був напис про те, що храм освятили 2 листопада 1567 року.\nОбитель в 18-19 століттях\nВознесенський Оршин монастир у 18 столітті переживає непростий час. За указом Петра I в 1721 році деякі монастирі закривалися, в інших же число ченців скорочувалася. Було наказано мати при обителі стільки ченців, щоб було достатньо для богослужінь та управління майном, проте їх число не повинно перевищувати 30 осіб.\nУ 1764 році вводяться монастирські штати, тепер монастирі не мали ні сіл, не сів, а отримували утримання з казни. Черниці харчувалися на пожертви і містили городи. Проте в 19 столітті ситуація поступово поліпшується.\nПід час заміни іконостасу і підлоги в середині 19 століття до собору прилаштовується дзвіниця і тепла бокові церква, а також здійснюється капітальний ремонт. Нові терени були освячені на честь Феодорівської ікони Богоматері, Дмитра Ростовського і Варсонофія Тверського.\nМонастир у 20-21 століттях\nПісля Жовтневої революції в 1917 році Оршин жіночий монастир не припиняє свою роботу, проте змінює статус. Він стає артіллю, у якої черниці працюють на що належали раніше обителі землях.\nУ 1919 році приміщення у внутрішньому дворі монастиря націоналізують, і в них відкривається початкова школа. В цьому ж році вийшла постанова про ліквідацію обителі і робочої артілі. Однак, навіть незважаючи на вступ його в законну силу, монастир не закривають і черниці живуть і працюють у ньому до 1937 року. У 1937 році обитель закрили, а його приміщення передали у відання колгоспу.\nДивіться також: Обдарованість: поняття, види та ознаки\nУ 1992 році починається відродження Оршина монастиря. Починається поступове відновлення приміщень, проводяться богослужіння. У 1996 році зводиться дерев’яний храм в ім’я засновника обителі — Саватія Оршинского. Її побудували в точній відповідності з церквою, яка була зведена в Кіжах в 14 столітті.\nВ даний час монастир є діючим, тут живуть черниці, однак він відкритий для відвідувань паломників, так і туристів. У храмі обителі регулярно проводяться богослужіння. Сюди запрошують усіх охочих ознайомитися з її історією, послухати церковні чернечі співу. Кожне Різдво в монастирі проводяться міжнародні читання Святого Письма, на які збираються віруючі з усього світу.\nНе вистачає спілкування: ефективні методи та прийоми компенсації дефіциту спілкування


В Івано-Франківську відремонтували вулицю Тринітарську - Галицький Кореспондент\nГоловна » Новини » В Івано-Франківську відремонтували вулицю Тринітарську\nПро це у соцмережі повідомив Назарій Рогів, начальник управління інфраструктури департаменту житлового, комунального господарства та благоустрою.\n“Вулицю зробили однорівневою та зручною по всій довжині. Додали освітлення, якого не було до ремонту, наробили лунок та насадили дерев. Для мощення використали міцну бруківку з природного каменю. Також тепер по всій вулиці є водовідведення, наставили вуличних меблів – лавок, урн, велостійок”, – похвалився застосованими інноваціями посадовець.\nКористувачі, в цілому, схвально оцінили відремонтовану вулицю. Пропонуємо і нашим читачам поглянути, як наразі виглядає Тринітарська.\nКатегорії: Влада, Комуналка, Новини, Офіційно, ФотоПомічено: безбар'єрність, Ремонт, Рогів, Тринітарська


"Де ж кіт" гра в однокласниках 1216 рівень. Яку відповідь?\n«Де ж кіт» гра в однокласниках 1216 рівень. Яку відповідь?\nЗапитав: Klement (рейтинг 7191) Категорія: Розваги\nТак ось знову сірий пам'ятник коту виявився на цьому рівні гри. Розмір цього кота вражає, я навіть згадала рядки улюбленого поета "Я пам'ятник собі воздвиг нерукотворний", Цей кіт-пам'ятник знаходиться праворуч від стовпа з годинником, може бути тут взагалі все пам'ятники, годинник - пам'ятники старовини, коти - пам'ятники за життя, до речі, зліва від кота спостерігається якийсь дивний чорний пам'ятник безіменному монахові або черниці.\nЗагалом сірий кіт праворуч від годин, решта - лірика.\nВідповів на питання: Eldest\nНа 1216 рівні популярної гри "Де ж кіт" (Гра в однокласниках) шуканий нами кіт, що називається "сидить на годиннику", Поруч величезними вуличними годинами, праворуч від них, серед тусующейся молоді (і не молоді). Тільки він вельми солідних розмірів, величиною з велику собаку, ну може від гордості роздувся. І щоб все його могли одразу побачити я помістила його в чорний овал.\nОсь і 1216 рівень гри в Одноклассниках "Де ж кіт". На зображенні ми бачимо дуже багато людей і відшукати кота було не так просто. Котика я відшукала внизу картинки- праворуч від вежі з годинником. Котик вирішив загубитися серед людей і прилаштувався між ними. За котом стоїть біла машина. Рівень пройдений. Кот знайдений.\nВідповів на питання: Hydrochlorate\nОсінь висока вежа з золотим куполом, стоїть між двох триповерхових будинків. На цій вежі, в її верхній частині, присутні годинник. Так як годинник знаходиться досить високо, їх видно здалеку. Кот стоїть на асфальті, праворуч від годинника, перед вікном будинку.\nГра Котик 1216 рівень в Одноклассниках. Бачите з правого боку картинки варто білий будинок, котик сидить на тлі краю цієї будівлі з лівого боку, ще з ним поруч людина в чорному варто. Котик світленький і добре зливається з фоном картинки.\nВідповів на питання: Sabellian\nКот-мандрівник! Прилаштувався серед туристів, поруч з вежею. Праворуч від вежі, де машина. Кот практично зливається з машиною, але він перебуває в Прогаль, тому його не так складно заміряти. Кот-гігант якийсь, в половину зросту туристів!\nВідповів на питання: Peachen


Дошкільного віку (від 3 ДО 7 РОКІВ): Дошкільне дитинство - великий відрізок життя дитини. Умови життя в - - - Медична Бібліотека на medbib.in.ua\nДошкільне дитинство - великий відрізок життя дитини. Умови життя в цей час розширюються: рамки родини розсовуються до меж вулиці, міста. Дитина відкриває для себе світ людських відносин, різних видів діяльності. Він відчуває сильне бажання включитися в цю доросле життя, що, звичайно, йому ще недоступно. Крім того, не менш сильно він прагне і до самостійності. З цієї суперечності народжується рольова гра - самостійна діяльність дітей, що моделює життя дорослих.\nІнформація, релевантна " дошкільного віку (від 3 ДО 7 РОКІВ) "\nМікроклімат дошкільних установ.\nВентиляційний режим і правила провітрювання дошкільних установ. Забруднення повітря, разом з порушенням природного фізичного складу робить повітряне середовище навколишнє нас вкрай несприятливою для життя, що за останніми науковими даними змушує організм людини 80% своїх внутрішніх ресурсів затрачати тільки на забезпечення можливості існування в ній. Приміщення з постійним


Коротко пояснити, від чого Лоперамід, можна в кількох словах. Це ліки проти проносу. Засіб уповільнює кишкову перистальтику, допомагає позбутися від діареї. Препарат не рекомендується приймати в тих випадках, коли причиною рідкого стільця є інфекційні захворювання ШКТ.\nКапсули і таблетки Лоперамід — ліки в твердому вигляді. Капсулированная форма має желатинову оболонку, легкорастворимую в ШКТ. Вміст у вигляді порошку добре змішується з харчовими масами. Таблетки легше ділити, якщо потрібно використовувати половину дозу або менше.\nУ складі двох лікарських форм вміст активного інгредієнта — лопераміду гідрохлориду становить 2 мг. Капсули і таблетки по 10 шт. упаковані в блістери з металевої фольги і прозорого пластику. В одній картонній коробочці — 2 блістери.\nАнтидіарейний ліки безпосередньо впливає на кишкову стінку, викликає скорочення м’язів у складі оболонки. Основний ефект — зниження тонусу і перистальтики. Також Лоперамід уповільнює сам процес руху перевареної або полупереваренной їжі.\nЛікарський засіб посилює напругу кільцевої м’язи прямої кишки. Завдяки підвищенню тонусу, краще утримуються калові маси, рідше виникають позиви до дефекації. Уповільнюється виведення рідини з кишечника, тому краще всмоктуються вода, іони макро — і мікроелементів.\nАнтидіарейний засіб діє швидко, підвищує щільність і зменшує частоту стільця.\nПрепарат в основному діє в кишечнику. Лікувальний ефект швидко розвивається після прийому Лопераміду і зберігається в середньому 5 годин. Активний інгредієнт частково всмоктується і проникає в кров. Лопераміду гідрохлорид надходить в печінку і метаболізується. Менше 1% потрапляє в системний кровотік. Через 11-12 годин половина метаболітів виводиться зі стільцем.\nВід чого допомагає Лоперамід?\nЗасіб приймають при діареї гострого та хронічного перебігу. Причинами рідкого стільця, крім інфекцій, є незвичайні і нові продукти в раціоні, нерегулярне харчування, різні порушення всмоктуючої функції кишечника. Супроводжуються проносом харчова алергія і непереносимість продуктів (це не одне і те ж), прийом деяких ліків.\nРідкий стілець може бути викликаний психоемоційним стресом. З цим науковим фактом перегукується пояснення причин, що викликають ті чи інші захворювання. Такі висновки роблять цілителі Тибету. Пронос перед іспитом або іншим відповідальним заходом з’являється в тому випадку, якщо людина не хоче або боїться призначеного випробування або не бажає йти на майбутню церемонію.\nПри інфекційних захворюваннях ШКТ, діарея поєднується з нестримним блюванням, сильною кишковою колькою. Причинами симптомів є патогенні та умовно-патогенні мікроорганізми, їх токсини в ШКТ. Різні інфекційні агенти потрапляють у травний тракт з водою і продуктами харчування, недотримання особистої гігієни. Симптоми з’являються після інкубаційного періоду, який триває від 6 до 12 годин.\nПри діареї інфекційного походження Лоперамід від проносу призначається тільки у складі комплексного лікування.\nРазом з фекаліями і блювотними масами з організму виводяться патогенні мікроби, їх отрути. Лоперамід гальмує процес, не впливаючи на його причину. Тому лікування діареї при гострих кишкових інфекціях (ГКІ) цим засобом вважається недоцільним. Лікарі призначають промивання ШЛУНКОВО-кишкового тракту і клізми для прискорення виведення мікробів і токсинів.\nРежим дозування дещо відрізняється в перші та наступні дні хвороби. Обов’язково беруть до уваги вік пацієнта.\nЛікування проносу Лоперамидом:\nПочаткова доза для дорослого при гострій діареї — 2 таблетки, що відповідає 4 мг лопераміду гідрохлориду.\nВ подальшому, якщо зберігаються симптоми, потрібно пити по 1 таблетці після кожної дефекації.\nПочаткова доза для дорослого при хронічній діареї — 2 мг.\nУ подальшому рекомендується підбирати дозування.\nНормальним вважається стілець 1 або 2 рази на добу. Якщо акт дефекація відбувається рідше, то зменшують дозу або припиняють лікування, за умови, що нормалізується консистенція стільця. Максимально допустима кількість таблеток на добу для дорослих — 8 шт.\nДітям у віці від 4 до 6 років дають ½ таблетки 3 або 4 рази на добу. Такого режиму дозування потрібно дотримуватися протягом 3 діб. Якщо дитина старше 6 років, дають по одній капсулі або таблетці тричі в день. Підлітки 9-12 років можуть пити по 1 таблетці 4 рази на добу. При нормалізації стільця припиняють лікування.\nКапсули, що містять 2 мг лопераміду, не підходять для лікування дітей до 6 років, яким дають 1 мг препарату. В домашніх умовах складно відміряти рівно ½ порошку з капсули, в якій би містилось потрібну кількість ліків. Тому виробники в інструкції щодо застосування Лопераміду і лікарі не рекомендують розламувати капсулу, щоб поділити на дві частини.\nАктивний інгредієнт частково проникає в грудне молоко. З цієї причини не рекомендується лікувати діарею Лоперамидом в період грудного вигодовування. Дослідження впливу засобу на плід і дитину не проводилося. Фахівці беруть до уваги властивості і фармакокінетику ліків. Лоперамід при вагітності дозволено приймати в тому разі, якщо терапія принесе матері більш відчутну користь, порівняно з потенційним негативним впливом на плід або дитину.\nОдночасне використання декількох препаратів може призвести до зміни лікувальних і побічних дій. Лоперамід взаємодіє з наркотичними знеболюючими засобами. Застосування антидиарейного ліки разом з опіоїдними анальгетиками створює ризик появи тяжкого запору. З цієї ж причини не слід одночасно пити кілька препаратів від проносу.\nЛоперамід взаємодіє з антиаритмічними засобами, протигрибковими препаратами — ітраконазолом, кетоконазолом. Деякі ліки полегшують проходження молекул лопераміду гідрохлориду через гематоенцефалічний бар’єр. В результаті може підвищиться концентрація цієї речовини в ЦНС.\nСлід уникати прима Лопераміду у разі гіперчутливості до активного інгредієнту і допоміжних компонентів. Антидіарейний ліки у формі капсул не дають дитині до 6 років, таблетки — до 4 років.\nгостра діарея з лихоманкою, прожилками зелені і крові в калі;\nпригнічення і відсутність перистальтики ШЛУНКОВО-кишкового тракту;\nсальмонельози та інші ОКИ;\nметеоризм у важкій формі;\nдивертикули в кишечнику;\nЛікування антидиарейным засобом може супроводжуватися побічними явищами. Найбільш поширені — метеоризм, запор, сухість у роті, нудота — розвиваються у 1 людини з 10. Дуже рідко (у одного із ста тисяч людей з’являються сонливість, диспепсія, алергічні реакції у вигляді шкірної висипки.\nПри передозуванні можлива поява порушень координації рухів, сонливість, гіпертонусу м’язів. Найнебезпечніший наслідок недотримання дози прийому Лопераміду — кишкова непрохідність. Антидотом є налоксон. Потерпілому потрібно промити шлунок і дати кишковий сорбент (Активоване вугілля або Ентеросгель).\nЛоперамід був створений в 1969 році в Бельгії. Випуск оригінального ліки розпочався 1972 році. Через чверть століття закінчилася дія патенту. За останні десятиліття з’явилося багато дженериків, в тому числі в Росії.\nТаблетки Лоперамід виробляють фармацевтичні компанії «Верофарм», «Біоком», «Озон Фарм» (Росія), Ratiopharm (Німеччина), капсули — вітчизняні фірми «Біоком», «Акрихін». Всі перераховані препарати є дженериками оригінального ліки Імодіум.\nВартість таблеток, що випускаються компанією «Озон Фарм», становить усього 9-10 рублів. Лоперамід капсули-Акрихін можна придбати в аптеках за ціною близько 60 рублів. Для порівняння наведемо вартість оригінального ліки Імодіум — 460 рублів (20 шт.) Також містять 2 мг лопераміду, препарати Лопедиум і Диара (капсули і жувальні таблетки).\nАналоги ліків з ідентичним складом мають одні і ті ж показання, режим дозування та протипоказання.\nЛихоманка, домішки гною і крові в калі вказують на бактеріальну інфекцію ШКТ. У цих випадках небажано приймати Лоперамід. При ОКИ краще приймати Энтерофурил або Экофурил. Активний інгредієнт ніфуроксазид має протимікробну і антидиарейным ефектом. Випускають суспензію Энтерофурил для дітей раннього віку.\nЩо краще, Лоперамід або Імодіум?\nОсновна користь таблеток для лікування діареї — нормалізація стільця. Щоб віддати перевагу того або іншого препарату, слід дізнатися про склад, показання і способи застосування. Лоперамід імпортного або вітчизняного виробництва — дженерик. З цього можна зробити висновок про те, що його ціна нижча, порівняно з оригінальним ліками.\nЛоперамід набагато дешевше Имодиума, хоча активний інгредієнт та його зміст в таблетках або капсулах не відрізняються.\nВиробники оригінального препарату створили фармацевтичну композицію, виконали всі необхідні клінічні дослідження. Потім з’явилися вдосконалені форми. Наприклад, таблетка для розсмоктування Імодіум розчиняється в роті за кілька секунд. Водою запивати не треба. Досить покласти таблетку на язик, почекати пару секунд, потім проковтнути зі слиною.\nВибираючи між Лоперамидом або Имодиумом, що краще прийняти при діареї, потрібно пам’ятати особливість активного інгредієнта у складі препаратів. Лопераміду гідрохлорид зупиняє пронос, однак може нашкодити при бактеріальному або вірусному захворюванні ШЛУНКОВО-кишкового тракту. Рідкий стілець при гострих кишкових інфекціях сприяє видаленню з організму патогенів і токсинів.\nЛоперамід — часто вживаний засіб від діареї. Важливо правильно використовувати препарат, дотримуватися режиму дозування. Неконтрольований прийом призводить до запорів. У період лікування антидиарейным засобом необхідно пити більше рідини.


Вибори в Білорусі - Науседа відмовився вважати Лукашенка легітимним » Слово і Діло\n14 серпня 2020, 07:22\nПрезидент Литви Гітанас Науседа заявив, що вважати легітимним президентом Білорусі Олександра Лукашенка не можна.\nПро це він сказав в інтерв'ю британському телеканалу Sky News у четвер, 13 серпня.\n«Якщо ми будемо пасивно спостерігати за тим, що відбувається, Білорусь, можливо, буде повністю інтегрована до складу Росії», - підкреслив литовський лідер.\nНауседа зазначив, що проти білоруської влади можуть запровадити санкції, якщо ситуацію в країні не врегулюють мирним шляхом.\nЯк стверджує Науседа, Москва «зацікавлена в тому, щоб мати сателіт».\nНагадаємо, в Польщі і Литві погодили спільний план щодо Білорусі.


Свято “Ночі музеїв” у Меджибізькому заповіднику – Інформаційне агентство "Поряд з вами"\nСвято “Ночі музеїв” у Меджибізькому заповіднику\n18 травня 2019 року Державний історико-культурний заповідник “Межибіж” відкрив двери для свята “Ночі музеїв”.\nІ хоча, заздалегіть було заплановано для гостей та учасників велику та різноманітну програму на відкритому майданчику, погода внесла у розклад свої корективи – літня спека змінювалася короткими зливами, а вітер гнав через містечко темні хмари, ховаючи сонце. Тому частину свята – “НІЧ МУЗЕЇВ OPEN AIR” було вирішено перенести на більш лагідний червень.\nПроте, із самого рання під стіни Фортеці почали прибувати величезні автобуси.\nЦього дня до уваги гостей заповідник запропонував не тільки традиційні екскурсії, а й ті артефакти, що не експонуються кожного дня.\nВечірню програму відкрив святковий концерт за участі барда-співака Сергія Білецького та театральних гуртів.\nЗаповідник частував гостей фортечними стравами, а екскурсію для відвідувачів провів особисто “бургомістр”, заступник директора заповідника Ігор Западенко.\nТакож варто зазначити, що цього року Заповідник активно працював і он-лайн: ті, хто не зміг долучитися до свята безпосередньо у Меджибожі, отримували короткі новини з фортеці, історії, фото та відеозамальовки протягом всього свята.


Beyonce і Jay-Z випустили спільний альбом\n«Everything Is Love» - перший спільний альбом подружньої пари Beyonce і Jay-Z.\nАльбом «Everything Is Love» складається з дев’яти пісень, а його тривалість складає трохи менше 40 хвилин. Є окремий бонусний трек «Salud», який, на думку співаків, не вписувався в загальну картину альбому.\nІнформацію при вихід альбому пара оголосила на концерті в Лондоні, у суботу ввечері. Трохи пізніше Beyonce запостила тізер кліпу на пісню «Apes—» у себе в Instagram. За перші двадцять хвилин відео зібрало 200 тисяч переглядів, а за 12 годин після опублікування – 6,5 мільйонів.\nДопис, поширений Beyoncé (@beyonce) 16 Чер 2018 р. о 2:29 PDT\nПриблизно за годину після виходу тізеру в Instagram Beyonce, альбом вийшов на стрімінговому сервісі Tidal, власником якого є Jay-Z.\nАльбом не можна прослухати на сервісах Spotify чи Apple Music.\nОдночасно з виходом альбому, співаки виклали також кліп на пісеню «Apes—», який був знятий в Луврі. Режисер кліпу – Рікі Сейз, за сюжетом кліпу пара позує на фоні різних відомих місць в музеї, навіть перед картиною Мони Лізи. Також у кліпі присутні танцівники, які в деяких моментах танцюють разом з Beyonce у порожньому Луврі.\nЗараз Beyonce і Jay-Z перебувають в світовому турі «On the Run II». Вони уже провели чотири концерти в Британії, кожен з них збирав аншлаг на стадіонах.\nBeyonce і Jay-Z одружилися к квітні 2008 року. Це їх перший спільний альбом.\nФото – скріншот кліпу\nПоліція Нової Зеландії затримала пару пінгвінів, що оселелилися під суші-баром\nКевін Харт не буде вести «Оскар» через гомофобні твіти у минулому\nУкраїнський школяр, що створює папір з опалого листя, переміг на олімпіаді в США\nУкраїнські чоловіки хочуть, щоб жінки їм догоджали – дослідження


Коронавірус - У ВООЗ поставили товсту крапку в питанні носіння масок для обличчя - Новини Європи\nНосити чи не носити – у ВООЗ поставили товсту крапку в питанні носіння масок\n31 березня 2020, 14:24\nПредставники Всесвітньої організації охорони здоров'я заявили, що як і раніше рекомендують людям не носити маски, якщо вони не хворіють на коронавірус.\nУ ВООЗ розповіли, хто повинен носити маски для обличчя / УНІАН\nМаска для обличчя стала елементом гардеробу для багатьох громадян в ці сумні дні, коли коронавірус збирає криваву данину по всій планеті. Поки одні безрезультатно оббивають пороги аптек у пошуках медичних масок, інші їх шиють самостійно. Все для того, щоб мати можливість вийти в магазин – у Києві, наприклад, не у всі супермаркети можна зайти без маски.\nАле у ВООЗ вважають, що маски повинні носити тільки ті люди, хто не хворіє на коронавірус.\nЗокрема, представники Всесвітньої організації охорони здоров'я заявили, що як і раніше рекомендують людям не носити маски, якщо вони не хворіють на Ковід-19 або не доглядають за хворими на уханьську заразу.\n"Немає конкретних доказів того, що масове носіння масок населенням несе якусь користь", - повідомив виконавчий директор програми ВООЗ з надзвичайних ситуацій в галузі охорони здоров'я, доктор Майк Райан на брифінгу для ЗМІ у Женеві, Швейцарія, в понеділок, 30 березня.\nЗа словами представника ВООЗ, існує також проблема в нестачі масок.\n"Зараз люди, які найбільш схильні до ризику зараження цим вірусом, це працівники охорони здоров'я, які піддаються впливу вірусу щосекунди кожного дня. Думка про те, що у них немає масок, жахлива", - зазначив Майк Райан.\nДоктор Марія Ван Керхове, епідеміолог з інфекційних захворювань у ВООЗ, також сказала на брифінгу, що здорові люди маски не повинні носити.\n"У суспільстві ми не рекомендуємо використовувати маски, якщо ви самі не хворі. Але ми радимо носити маски людям, які знаходяться вдома і захворіли, а також тим, хто доглядає за хворими людьми", - сказала епідеміолог, передає CNN.\nчитайте такожЯк пошити модну маску для обличчя своїми руками - викрійка і фотоНагадаємо, раніше у ВООЗ вирішили трохи опустити громадян на землю і розповіли, що не вбиває коронавірус Ковід-19. Зокрема, у ВООЗ нагадали, що інфекція є вкрай заразною, а ефективний захист від неї - це відмова від соціальних контактів і регулярне миття або обробка рук антисептичними засобами.\nЗараз ви переглядаєте новину «Носити чи не носити – у ВООЗ поставили товсту крапку в питанні носіння масок». Інші новини медицини читайте в розділі «Здоров'я». Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter. Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter


На Звенигородщині затримали чоловіка, який ловив рибу сітками - Нова Доба\nЧоловік ловив рибу за допомогою сіток. Його виявили правоохоронці під час чергового рейду в межах операції «Нерест». Інформують про це в пресслужбі поліції Черкаської області.\n25 травня близько сьомої години ранку поліцейські під час патрулювання в селі Попівка Звенигородського району помітили чоловіка, який виловлював рибу сітками.\nНа місце події прибула слідчо-оперативна група, яка задокументувала факт браконьєрства та вилучила: 8 рибальських сіток, човен та незаконно виловлену рибу, а саме: 90 карасів, 3 коропи, 39 окунів, 12 пліток.\nЗа цим фактом відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 249 (Незаконне зайняття рибним промислом) Кримінального кодексу України.\nЗловмисником виявився 63-річний місцевий житель, якому загрожує штраф від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років.


Інтегрований урок з навчання грамоти та природознавства – Школа №8\nІнтегрований урок з навчання грамоти та природознавства\nBy admin in Новини 13.03.2018\n28 лютого 2017р у 1-В класі був проведений інтегрований урок з навчання грамоти та природознавства на тему: «Письмо великої букви Ш. Підготовчі графічні вправи. Написання буквосполучень, слів та речень. Розвиток мовлення. Слова- назви пір року (Чотири сестри)».\nМетою уроку було: навчити учнів писати велику букву Ш, склади, слова з нею; розширити знання учнів про пори року їх найхарактерніші ознаки; збагачувати уявлення молодших школярів про красу рідної природи; вчити милуватися красою природи ;розвивати спостережливість, допитливість, творче мислення, уяву, зв’язне мовлення, фантазію; виховувати любов до природи та бережливе ставлення до довкілля.\nПід час уроку учні мали можливість попрацювати у групках, переглянути відео з найістотнішими ознаками кожної пори року, а також відчути себе «зіркою телебачення», даючи інтерв’ю про свою улюблену пору року.\n«Закріплення звукових значень вивчених букв».


Медична скарбниця: жовтня 2016\nЩо станеться, якщо ви будете пити воду відразу після пробудження\nЯпонські жінки добре відомі своїми стрункими, здоровими і підтягнутими фігурами. У той час як генетика майже напевно грає визначальну роль, багато хто стверджує, що їх ранковий ритуал також допомагає залишатися у формі. Простіше кажучи, багато японських жінок відразу ж п'ють воду після пробудження. Цей ритуал, який глибоко укорінився в японській культурі, насправді є формою водної терапії, яка допомагає усунути ряд порушень в організмі.\nНа відміну від жителів західних країн, населення Японії практично не страждає від таких розладів, як ожиріння і діабет. Само собою зрозуміло, що ми могли б перейняти деякі звички їх здорового способу життя.\nДля початку потрібно сказати, що ваше тіло на 70% складається з води, тому дуже важливо поповнювати її запаси, щоб воно працювало належним чином. Коли потреба організму у воді не задовольняється, це має різні довгострокові і короткострокові наслідки для здоров'я. Тривале зневоднення може призвести до ревматоїдного артриту, мігрені, стенокардії, коліту, диспепсії, гіпертонії, ожиріння, раку молочної залози, туберкульозу, утворення каменів в нирках і раку матки. Щоб допомогти... Читати далі\nОпубліковано Андрій о 13:21 Немає коментарів :\nЩо робити при розтягненні м'язів\nЗдоров'я людини залежить від безлічі параметрів. І всі вони повинні відповідати нормі, щоб людина відчувала себе відмінно. Крім інших складових здоров'я, значна роль в його підтримці належить спорту. Але ми зараз говоримо не про професійних навантаженнях, а про тих, які корисні кожній людині. Добре, коли заняття проводяться фахівцем. Але багато хто не має такої можливості або ж просто хочуть займатися самостійно. У такому випадку головне - пам'ятати, що краще зменшити навантаження, ніж нашкодити собі. Дуже важливо знати, що робити при розтягуванні м'язів і як допомогти собі в перші години після травми.\nПоняття про м'язи\nМ'язи - це органи тіла, що складаються з еластичної тканини, яка має властивість скорочуватися під впливом нервових імпульсів. М'язи виконують в організмі людини безліч функцій, але найголовніша - це пересування тіла і забезпечення його здорової життєдіяльності. М'язові волокна допомагають моргати, посміхатися, ковтати. М'язи дозволяють людині захищати себе, переносити щось важке і домагатися значних результатів у спорті.У комплексі, саме скелет і м'язи створюють форму тіла. При здоровому способі життя, а також при достатніх фізичних навантаженнях тіло людини набуває... Читати далі\nЩо варто робити аби зміцнити імунітет (поради)\nїсти щодня запарені овес і висівки, гарбузову кашу та насіння — вони виводять токсини з організму;\nщодня побільше яблук, горіхів, кураги, насіння соняшнику, ягід, червоних овочів, солодкого перцю, городніх помідорів, буряку, моркви;\nприготувати суміш із меленої кураги, інжиру, меду, горіхів, лимона (разом зі шкіркою) і вживати по 2-3 столові ложки тричі на день перед їдою, можна їх поливати кефіром;\nзготувати суміш із горіхів та меду або ж із горіхів, меду, соку лимона та алое (останню вживати по столовій ложці тричі на день).\nП'ємо вітамінні чаї:\nз листочків смородини, вишні, суниці та малини;\nосіннє листя клену, горобини, дуба, тополі — теж чудовий засіб для відновлення імунної системи: чайну ложечку суміші цих листочків запарюють окропом і п'ють як чай. Можна додати вже в теплий напій ложечку меду;\nчай з горобини: 2 столові ложки сухих ягід залити в термосі 0,5 л окропу, настоювати\nдві години, зцідити та випивати по 1/3 склянки тричі на день;\nчай з шипшини: 2 столові ложки сухих ягід залити 0,5 л води, варити на малому вогні 10 хвилин, настоювати 6 годин у теплі, відцідити та пити по півсклянки тричі на день з медом;\nчай-звіробій: столову ложку подрібненого... Читати далі\nОпубліковано Андрій о 15:34 Немає коментарів :\nПару грамів тернівки щодня — на здоров'я\nТернову настоянку пють як ліки по десертній ложці.\nЧи не останнім з осінніх плодів — дозріває терен. Перші приморозки цим ягодам тільки додають вітамінів.\nЯгоди терену — природне джерело ретинолу (вітаміну А), пектинів, яблучної кислоти (3,3%), вітаміну С, цукрів, глікозидів, пігментів і мінеральних солей. Найкраще сік терену зберігається у спиртових настоянках, які корисно пити при розладах шлунково-кишкового тракту, неспецифічних виразкових колітах, дизентерії, харчових отруєннях, кандидозах тощо. Наприклад, тернівка (настоянка на горілці) — перевірений лікувальний напій при кишкових інфекціях. Для приготування лікарських препаратів з терену використовують... Читати далі\nОпубліковано Андрій о 15:05 Немає коментарів :\nТерен: лікувальні властивості. Корисні рецепти з терену\nПлоди терну починають дозрівати на початку осені, але збирають їх у другій декаді жовтня. Свіжі плоди доволі неприємні на смак через велику кількість у них дубильних речовин. Тому найкраще збирати ці ягоди під час перших приморозків.\nПри низькій температурі дубильні речовини руйнуються, і ягоди стають кисло-солодкими на смак.\nПісля збору плодів бажано їх висушити в перший тиждень. Це можна робити на відкритому повітрі, але в теплу пору, або в печі при не- високій температурі — +45-50 С.А ось цвіт терну збирають у період бутонізації, зазвичай це початок або середина серпня. Листя краще заготовляти в період цвітіння — у червні-липні. Молоді пагони терну доцільно збирати наприкінці травня, а висушувати на відкритому і добре провітрюваному місці. Коріння терну викопують у вересні- жовтні й висушують на повітрі або в печі. Кору збирають навесні з молодих бокових гілок, сушать під укриттям на повітрі й зберігають у сухому приміщенні. Свіжі плоди сушать або... Читати далі\nОпубліковано Андрій о 13:31 Немає коментарів :\nМРТ: протипоказання до процедури\nМРТ - це ефективний і безболісний спосіб діагностики, який дозволяє детально розглянути патологічні зміни і структуру м'яких тканин організму, кісток, зв'язок і м'язів. Результат в більшості випадків готовий протягом години після дослідження, що дає можливість не затягувати з обстеженням і вибором тактики лікування. Але, на жаль, не всім людям можна проводити МРТ.\nПротипоказання і обмеження до цього дослідження в основному пов'язані з наявністю металу в організмі і деякими захворюваннями. Маса тіла більше 120 кг також може бути перешкодою для проведення даної процедури, хоча існують деякі томографи, які дають можливість пройти діагностику пацієнтам з вагою до 180 кг.\nАбсолютні протипоказання до всіх видів МРТ\nІснують стани, які несумісні з МРТ. Протипоказання даної групи повністю виключають можливість проведення даної діагностичної процедури. Таке дослідження не можна проводити людям з встановленими кардіостимуляторами, тому що магнітне поле призводить до порушень в роботі цього приладу. Через зіпсовані мікросхем ритм серця може збитися, і здоров'ю людини загрожуватиме серйозна небезпека (аж до летального результату). Не можна виконувати МРТ тим пацієнтам, у яких в тілі встановлені штучні елементи з матеріалів, які намагнічуються, тому що... Читати далі\nОпубліковано Андрій о 15:07 Немає коментарів :\nГідромасаж: протипоказання і показання, користь\nТепла ванна - місце для релаксації і відпочинку. Вода розслабляє тіло і заспокоює думки, знімає втому і стрес. Як виявилося, прийом ванни може бути не тільки приємною, але і корисною процедурою.\nГідромасаж - оздоровча практика, що набуває все більшої популярності. Він проводиться струменями води, які під тиском викидаються зі спеціальних форсунок. Приємна процедура гідромасажу діє м'якше, ніж класичний масаж. Як наслідок, знижується ймовірність нашкодити своєму здоров'ю, але оздоровчого ефекту доводиться чекати довше.\nПриймати ванну, отримувати масаж і оздоровлюватися одночасно можливо. Для цього ідеально підходить гідромасаж. Він надає сприятливу дію на нервову систему, тим самим підвищує імунітет і покращує загальне самопочуття. Ця приємна процедура допомагає усунути варикозне розширення вен, покращує кровотік і лімфоток. Гідромасаж знімає напругу, усуває набряклість, сприяє швидкому відновленню пошкоджених суглобів. Він виводить шлаки і токсини, допомагає позбутися целюліту і зайвої ваги.\nШкіра буде в захваті від такого масажу. Вона стане еластичною і пружною, отримає красивий здоровий колір. Гідромасаж зробить рубці менш помітними. Хронічне безсоння буде усунено, якщо регулярно... Читати далі\nЯка кількість кофеїну в день вважається безпечною?\nЯкщо ви думаєте, що енергетичні напої - найнебезпечніші серед багатьох інших, ви помиляєтеся. Звичайно, в одній баночці такого напою міститься вісімдесят міліграмів кофеїну, проте в деяких кав'ярнях продаються напої, в яких міститься в три рази більше кофеїну. Неважливо, в якій саме формі ви вживаєте цю речовину, важливо пам'ятати про її стимулюючий ефект, який має як позитивні, так і негативні сторони. Не забувайте, що чашка кави може бути не такою невинною, як здається - в різних кав'ярнях напій готують по-різному. Ось список з деякими продуктами, в яких міститься значна кількість кофеїну, з описом максимальної дози.\nЗгідно з дослідженнями, здорова доросла людина може спожити до чотирьохсот міліграмів кофеїну за день. Більшість чашок кави включають від дев'яноста до ста двадцяти міліграмів, але в цій міжнародній мережі кав'ярень напій куди більш міцний і містить по двісті шістдесят міліграмів кофеїну на чашку.\nУ невеликих на вигляд пляшках енергетичних напоїв міститься приблизно стільки ж кофеїну, скільки і в чашці кави з Starbucks. Звичайної кави на таку кількість потрібно приблизно чотири чашки.\nБагатьом відвідувачам цієї мережі ресторанів швидкого харчування подобається кава - на щастя, тут її пити ще... Читати далі\nДев'ятисил-дивосил: народні методи лікування\nОман — легендарна рослина, чудовий лікувальний засіб. Із давніх часів його цінували за корисні властивості. А у 1804 році в коренях оману виявили інулін, який сьогодні рекомендують вживати хворим на цукровий діабет замість цукру і крохмалю.\nОман високий, дивосил, дев'ятисил — багаторічна трав'яниста рослина з родини айстрових (складноцвітих). Його народні назви відображають глибоку віру наших предків у велику силу трави. Вважалося, що ця рослина володіє не однією, а дев'ятьма чарівними силами, зцілюючи хворих від дев'яти недуг.\nОсь яка легенда-бувальщина ходить про оман. На березі ріки у гірській печері жив старий чернець, який дивосилом лікував людей від багатьох страшних хвороб. Люди йому за це віддячували харчами. Але одного дня величезні потоки води, які спадали з високої гори, відрізали ченцеві шлях до печери. Люди плакали і думали, що схимник помер з голоду. Проте монах не загинув, він розгрібав кам'яні завали, знаходив корінці дивосила і жував їх. Корінці дивосила замінили йому хліб! Яка ж була радість селян, коли через місяць вони розчистили шлях до печери і знайшли там ченця живим і здоровим. "Новим хлібом" назвав тоді схимник рятівні корінці дивосила. Ця назва досі існує в деяких селищах Закарпаття, а ще — "м'ясистий хліб".І ведмеді люблять відвідувати чагарники цієї рослини. Вони злизують з квіток цілющий мед, виліковуючись ним від багатьох хвороб. Від цього й пішла ще одна назва... Читати далі


Виставка авторської ляльки відкрилася в Севастополі | Велика Епоха\nВиставка авторської ляльки відкрилася в Севастополі. Фото: Алла Лавриненко/The Epoch Times Україна\nНаталія Зозіна та її ляльки. Фото: Алла Лавриненко/The Epoch Times Україна\nКатерина Какоткіна — юна лялькарка. Фото: Алла Лавриненко/The Epoch Times Україна\nВиставка ляльок ручної роботи «В гостях у казки» відкрилася в Севастополі в «Будинку Москви». Понад 50 майстрів з країн СНД і західної Європи представили близько 200 лялькових персонажів у різних техніках.\nНа урочистому відкритті виставки 16 вересня автори розповіли про цікавий і напружений підготовчий період казкових проектів протягом року. Захоплюючий процес створення ляльок і лялькових експозицій захопив не тільки команди художників-лялькарів, а й їхні сім'ї: дітей, бабусь, друзів.\nКомпозиції складалися на тему улюблених казок: «Аліса в країні чудес», російські народні, східні мотиви тощо.\n«Хочеться закінчити ляльку швидше, щоб жила своїм життям. Особливо подобається завершальний етап: коли малюєш очі, лялька відразу оживає», — поділився таїнствами творення Ігор Мушка про хобі, яким захопився 10 місяців тому, випадково відвідавши виставку ляльок. За цей час він зробив близько 40 ляльок. За професією Ігор — водій, але майже весь вільний час присвячує лялькам. Йому і костюми доводиться шити і валянки валяти. «Всі вони з характером, шкода розлучатися. Але якщо моя лялька буде давати радість, це принесе мені задоволення. Я захоплювався багатьма речами, але поринув саме в це», — розповів єдиний автор-чоловік.\nДіти та дорослі, чоловіки і жінки з однаковою захопленістю розглядали лялькові фантазії. Відвідувачі кілька годин ретельно розглядали казкових персонажів. На їхню думку, ляльки володіють магічною привабливістю та не відпускають глядачів.\nХудожниці, які представили свої роботи для виставки, відомі в колах любителів ляльок Росії, України, Європи, США. Вони проводять майстер-класи зі створення ляльок з полімерної глини, пластику, кераміки. Дивовижні за виразністю були і роботи початківців-лялькарок.\nУ програмі виставки, яка триватиме до 2 жовтня, передбачено проведення зустрічей з ляльковими майстрами, майстер-класи та дитячі читання.


На Хмельниччині розгорнули мобільний шпиталь для лікування хворих на COVID-19 | Шепетівський вісник\nГОЛОВНА СТОРІНКА\tГОЛОВНІ НОВИНИ\tНа Хмельниччині розгорнули мобільний шпиталь для лікування хворих на COVID-19\nНа Хмельниччині розгорнули мобільний шпиталь для лікування хворих на COVID-19\n04.04.2021 92 переглядів\nЗа повідомленням Суспільного на Хмельниччині розгорнули мобільний шпиталь для лікування хворих на COVID-19.\nМобільний госпіталь на 120 ліжок для надання медичної допомоги хворим з коронавірусною інфекцією розгорнули 3 квітня у Славуті працівниики державної служби з надзвичайних ситуацій. Його, після дезінфекції, привезли з Івано-Франківської області, де спостерігається спад захворюваності на ковід. Шпиталь влаштовують на території міської лікарні.\nПро це Суспільному розповів директор комунального підприємства «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» Леонід Радзивілюк.\nЗа його словами, у понеділок мобільна лікарня вже прийматиме перших хворих. Додає: сформували першу із двох бригад медиків, які надаватимуть допомогу пацієнтам.\nПрацівники ДСНС розгортають мобільний госпіталь на території Славутської міської лікарні-опорного в боротьбі з ковідом медзакладу. Житель Славути Петро Степанюк, який проходив повз, зупинився поглянути, як надувають модулі майбутнього шпиталю та каже: такої технології не бачив.\n«Я сам за освітою інженер, але такої технології ще не бачив. Але не розумію, що це за такий експеримент. І чому цей госпіталь у Славуті відкривають, поряд же атомна станція», — ділиться своїми міркуваннями чоловік.\nУ мобільному госпіталі має бути 120 ліжкомісць для хворих з коронавірусною інфекцією, для лікування яких планують залучити 40 медичних працівників. Фото: Суспільне. Поділля.Фото: Суспільне.\nУ мобільному госпіталі має бути 120 ліжкомісць для хворих з коронавірусною інфекцією, для лікування яких планують залучити 40 медичних працівників. Фото: Суспільне. Поділля.\nЖитель Славути, депутат міської ради Петро Скиба говорить: восени пропонував розташувати додаткові ліжкомісця в недіючому військовому госпіталі. З цією пропозицією, каже, звертався листами і в міністерство оборони, якому належить об’єкт, і в міністерство охорони здоров`я.\n«Мені тоді прийшла відповідь, щоправда, тільки з ОДА — в області вже розгорнута своя система лікарень, і розгортання окремого госпіталю на півночі неможливе через брак кадрів і коштів», — каже Петро Скиба.\nДиректор Славутської міської лікарні Леонід Радзивілюк розповідає: про розташування мобільного шпиталю на території медзакладу дізнався чотири дні тому.\n«Це не я приймав таке рішення, на це є обласний штаб з надзвичайних ситуацій, державний», — говорить Леонід Радзивілюк.\nЗа його словами, наразі «ковідних» хворих у Славуті лікують у шести відділеннях міської лікарні, наповненість ліжкомісць понад 80 відсотків.\nЩе восени минулого року один із депутатів Славутської міськради Петро Скиба пропонував розгорнути додаткові місця для «ковідних» хворих у недіючому військовому госпіталі. Фото: Суспільне. Поділля.Фото: Суспільне.\nЩе восени минулого року один із депутатів Славутської міськради Петро Скиба пропонував розгорнути додаткові місця для «ковідних» хворих у недіючому військовому госпіталі. Фото: Суспільне. Поділля.\nБільше сотні медиків самі перехворіли на коронавірусну інфекція, та ніхто не відмовляється працювати з такими пацієнтами, додає директор лікарні.\n«300 відсотків доплати до зарплати — це суттєва підтримка для будь-якої сімї. Ми платили місяць в місяць, зараз НСЗУ трошки затримало нам проплату за березень, але ми ці кошти обов’язково виплатимо», — каже посадовець.\nДля роботи мобільного госпіталю, зі слів Леоніда Радзивілюка, на початку потрібно сформувати дві бригади, а це — 40 медпрацівників. У кожній бригаді має бути два лікаря, дев’ять медсестер та дев’ять санітарів. Першу бригаду вже створили, додає директор Славутської міськлікарні.\n«Для першої бригади знайти медперсонал проблем не було. Бажаючі працювати у нас є. Зарплата нарахована, прийдуть гроші — отримають свої 300 відсотків», — говорить Леонід Радзивілюк\nЗаступник міського голови, керівник місцевого штабу з ліквідації надзвичайної ситуації Ігор Піголь розповідає: кошти на зарплати і лікарям, і медпрацівникам виплачуються із коштів, які надходять від НСЗУ в «ковідному» пакеті.\nЗ 5 квітня мобільний шпиталь почне прийматиме перших хворих на ковід, якщо ліжкомісця в інших лікарнях будуть повністю заповнені. Фото: Суспільне. Поділля.Фото: Суспільне.\nЗ 5 квітня мобільний шпиталь почне прийматиме перших хворих на ковід, якщо ліжкомісця в інших лікарнях будуть повністю заповнені. Фото: Суспільне. Поділля.\nЗа словами посадовця міськради, за три дні працівники ДСНС і комунальники Славути розчистили ділянку під шпиталь: зрізали й викорчували дерева, засипали ями. Додає: ні в кого з депутатів та виконавчого комітету міської ради не було думок заперечувати проти розташування мобільного шпиталю на території їхньої громади.\n«Міська влада підтримали пропозицію облаштування в нас шпиталю, оскільки ковід не має кордонів, і ми повинні допомагати одне одному. Лише спільними зусиллями ми можемо перемогти цю, вибачте, заразу. Ми працюємо на упередження — якщо хворих не буде, то й заповнювати шпиталь не буде ким», — каже заступник Славутського міського голови.\nНа Хмельниччині щодоби виявляють в середньому тисячу заражень вірусом COVID-19, заявив на брифінгу 2 квітня заступник голови Хмельницької ОДА Сергій Ткачук.\n«На амбулаторному лікуванні з активною формою хвороби зараз маємо майже 12 тисяч хворих. Хмельниччина реально наближається до критичної ситуації. Медики працюють на грані, на виснаженні, і система не безмірна. І скільки б ми місць не розгорнули, може настати час, що хворих просто нікому буде лікувати», — каже посадовець.\nЗа словами Сергія Ткачука, такий мобільний госпіталь на території Хмельницької області розгорнуть лише в Славуті. «Він буде автономний, забезпечений кисневими концентраторами. Розводки кисню там не буде», — уточнив посадовець.


Важко уявити новорічне свято без ялинки. Чому ж цьому дереву така шана? Такий звичний атрибут новорічного святкування, як ялинка, має довгу й цікаву історію. Перші ж вбрані ялинки з'явилися на території сучасної Франції в Ельзасі, і як стверджують історики, це відбулося в 1605 році.Трактування дерева як символу життя - традиція, давніша, ніж християнство, і не належить до якоїсь певної релігії. Шанування ялинки як символу торжества над смертю і засобу, що захищає рідне вогнище від злих духів, холоду і мороку, існував у германських племен ще до ухвалення християнської віри.\nЗадовго до того, як люди почали святкувати Новий рік, жителі Давнього Єгипту в грудні, в найкоротший день року, приносили зелені пальмові гілки в свої будинки, як символперемоги життя над смертю. Римляни на честь бога землеробства прикрашали будинки зеленим листям в зимове свято Сатурналій. Жерці-друїди вішали на дубові гілки золоті яблука під час святкування зимового сонцестояння.Ялині, як священному дереву, стали вклонятися ще жителі стародавньої Німеччини. Вони вірили, що саме в ній живуть духи - охоронці всього живого, що ялина може впоратисязі злими силами своїми голками. У Стародавній Греції вона була деревом надії.Перші ж вбрані ялинки з'явилися на території сучасної Франції в Ельзасі, і як стверджують історики, це відбулося в 1605 році. Літопис свідчить: «На Різдво в тутешніх будинках встановлюють ялинки, а на їх гілки вішають троянди з кольорового паперу, яблука, печиво, шматочки цукру і мішуру».Поступово ця традиція поширилася по всій Європі. Традиція святкувати Новий рік з ялинкою з'явилася за Петра I. Він видав указ, яким ввів нове літочислення - від Різдва Христового, а Новий рік наказав святкувати по-європейськи - 1 січня.15 грудня 1699 під барабанний бій царський дяк сповістив народу волю царя: про те, що на знак доброго починання та початку нового століття після подяки Богові і молебнем співу в церкві велено було «по великих проїжджих вулицях, і шляхетним людям перед воротами вчинити деяку прикрасу від древ і гілок соснових і ялівцевих. А людям мізерним (тобто бідним) хоча по древу або гілці над воротами поставити. І щоб то достигло до 1-го числа 1700 цього року; а стояти тій прикрасі Інвар (тобто січня) по 7-е число того жроку. У 1-й день, на знак веселий, один одного вітати з Новим роком, і вчинити се, коли на Червоній площі вогненні потіхи почнуться, і стрілянина буде».Після смерті Петра I новорічні ялинки ставити перестали. Лише власники трактирів прикрашали ними свої будинки, причому ці ялинки стояли на трактирах цілий рік - звідсипішла їх назва - «ялинки-палки».Новорічні святкування і традиція ставити ялинки відродилися при Катерині II. А прикрашати ялинки стали лише в середині ХIХ століття.Вважається, що першу різдвяну ялинку вПетербурзі влаштували проживаючі там німці. Цей звичай городянам так сподобався, що вони стали встановлювати ялинки в своїх будинках. Зі столиці імперії ця традиція почала поширюватися по всій країні.У старовину ялинку прикрашали різними ласощами: горіхами в яскравій обгортці, цукерками і навіть овочами. На гілках горіли воскові свічки, які потім поступилися місцемелектричним гірляндам.\nУ XX столітті історія новорічної ялинки зазнавала непростих змін.\nУ 20-х роках на ялинку була накладена заборона як на «дикунський» і «попівський» звичай, з ялинкою люто боролася преса, називаючи її «релігійним мотлохом», «релігійним дурманом» і «дурною справою», про неї писали, що саме з новорічної ялинки «починається релігійність дітей».У грудні 1935 року партійний діяч Павло Постишев «реабілітував» свято, і в 1936 році в Колонному залі Будинку Союзів була влаштована ялинка для дітей та молоді. У 1954 році вперше запалала головна ялинка країни - Кремлівська, що іскриться і виблискує кожен Новий рік.А блискучі кулі з'явилися порівняно недавно - приблизно сто років тому. Верхівку ялинки вінчала Віфлеємська зірка, на зміну якій потім прийшла червона п'ятикутна.Історія ялинкової кульки нараховує 4 століття. Перша скляна куля була видута в Тюрінгії (Саксонія) у 16-му столітті. Промислове виробництво ялинкових іграшок почалося тількив середині минулого століття, але тут же в Саксонії. Вправні майстри видували іграшки зі скла, вирізали з картону дзвіночки, сердечка, фігурки птахів і звірів, кулі, шишки, горіхи,які потім розфарбовували яскравими фарбами.Перша електрична гірлянда загорілася в 1895 році на ялинці, яка стояла перед Білим домом у США. Колби ламп були зроблені майстерними склодувами.Прикраси різдвяних ялинок змінювалися залежно від моди. Яскрава, вся в іграшках новорічна ялинка, настільки популярна до 1900 року, на рубежі століть стала вважатися ознакою поганого тону, її витіснила строга, стильна ялинка в сріблясто-білих тонах. Пізніше знову повернулася тенденція наряджати новорічну ялинку просто - солом'яними зірочками та фігурками з паперу та картону.Цікавий той факт, що ялинкові іграшки, історія, політика і мистецтво пов'язані між собою. По іграшкам можна «прочитати» історію країни. Які б події не відбувалися в країні, майстри ялинкових прикрас відгукувалися новими іграшками. До ювілею Пушкіна випущені були набори іграшок із зображенням героїв із творів поета. Під час Великої Вітчизняної війни найпопулярнішими іграшками були парашутисти. За часів Сталіна (він любив хокей і цирк) почали випускати ялинкових хокеїстів і циркових персонажів. В епоху Хрущова на ялинках з'явилися овочі, фрукти. Сьогодні такі прикраси - предмет інтересу професійних колекціонерів.


Ульяновська РДА\nВід автора, Сергій КОЛЕСНИКОВ.\nНа жаль, у мене немає історичних відомостей про інші села, але судячи з того, що в них не було церков, а були вони приписані до інших приходів, вони виникли в пореформений період. Бо у наших предків-переселенців було золоте правило: для себе будувалася землянка, а першою будовою в селі була церква.\nЯ не претендую на пальму першості, не ставив перед собою мети писати історію Ульяновського району. Все викладене у цьому матеріалі -- це побічний продукт, бо все життя, починаючи з 1960 року, коли ще був шестикласником Кам'янобрідської школи, зацікавився історією рідного села. Тоді ми разом з восьмикласником Геннадием Станкевичем розпочали розкопки біля церкви. З того часу по крупиці збираю матеріали з історії села.\nПОНАД БУГОМ ТА СИНИЦЕЮ\nБог наділив цю місцину щедрими чорноземами, працелюбними і мудрими людьми. За історичними даними, люди осіли на тутешніх благодатних землях по берегах річок Синиця та Південний Буг близько 300 років тому. Та нашим відомим землякам члену Національної спілки письменників України, доктору філологічних наук професору Леоніду Васильовичу Куценку, та члену Національної спілки письменників України Сергію Вікторовичу Колесникову, які, на жаль, уже відійшли у вічність, вдалося заглибитися більше в архівні документи, досліджуючи історію рідного краю. За їхніми версіями, села колишнього Балтського повіту, а нині Благовіщеського району, виникли значно раніше.\nХАРАКТЕРИСТИКА БАЛТСЬКОГО ПОВІТУ\nБалта - повітове місто, котре знаходиться на обох берегах річки Кодима, було прикордонним містом. Північна його частина відносилася до Росії і називалася Юзефгородом, бо заснована була Йосипом (Юзефом) Любомирським. Південна частина – Балтою («сокира») і відносилася до Туреччини. З приходом російських військ Юзефгород було перейменовано в Єленськ.\nПісля перемоги у війні з Туреччиною кордони Російської імперії просунулися далеко на південь, місто об’єдналося під назвою Балта. А після адміністративної реформи І797 та 1803 рp.. cталo повітовим містом Подільської губернії. Повіт об'єднував Балтський, Кодимський та Савранський, Бершадський та Крижопільський,Гайворонський, Ульяновський, Голованівський та частину Вільшанського районів сучасних Одеської, Вінницької та Кіровоградської областей і частину сучасних Первомайського та Кривоозерського районів Миколаївської області.\nУ 1919-1940 pp.. Балта була столицею Молдавської Автономної Радянської соціалістичної республіки у складі Української РСР.\nПовіт ділився на 6 станів, центрами яких були містечка Нестонто, Круте, Саврань, Голованівськ, Криве Озеро та Людвинка. Наприкінці ХІХ століття населення складало 318327 чол.\nОсновні земельні угіддя -- степ. Було також 50000 десятин лісу. Місцевості характерні узвишшя та глибокі яри. Чорноземи лише поблизу річки Кодима та на Савранщині. Основне заняття жителів повіту -- землеробство. Головним продуктом була пшениця, переважно озима. Решту посівів складали льон та кукурудза, яка вирощувалася для власних потреб.\nЗ середини ХІХ ст. повіт став зоною інтенсивного бурякосіяння. Почали споруджуватися цукроварні. Загальна потужність промисловості на кінець XIX ст. складала у грошовому виразі 698964 рублі. У повіті нараховувалося 634 одиниці фабрик та заводів. Крім цукроварень, були чавуномідеплавнльний, 2 ливарні, 7 свічкосальних, 6 шкіряних, 32 гончарних, 10 цегельно-черепичних підприємств, завод з виготовлення виноградних вин та 8 винокурень. Всього в повіті було 829 населених пункти, до яких входили і села Ульяновського району.\nЯ викладу лише деякі фрагменти з історії основних сіл.\nНА ТИХИХ БЕРЕГАХ СИНИЦІ\nВід переправи через річку Синиця на території села Кам'яний Брід брав початок Старокиївський шлях, який проходив через село, а далі західним берегом Синиці до села Великі Трояни та до північної околиці Вільхового, яке й нині називається Гардова. Там з'єднувався із шляхом з Гарду. Постійний дослідник історії Ульяновського району член Національної спілки письменників України, доктор філологічних наук, професор Кіровоградського держуніверситету ім. Винниченка Леонід Васильович Куценко був родом із Вільхового, на жаль, рано відійшов за межу життя, встановив, що Гард був спалений Савою Чалим на місці сучасного Гайворона. Слово "гард" походить від старослов'янського "згата" (переправа), гардувати, тобто, гатити. Від Гардової шлях повертав на Синьки, а далі пролягав на північ до Умані. Слово "умань" теж походить від старослов'янського слова "гумно", що означає місце збору. Тут сходилися невеликі шляхи. На місці урочища виникло поселення, з 1656 р. - містечко Умань.\nВсі названі населені пункти виникли водночас з моїм рідним селом Кам'яний Брід, якому, за моїми історичними дослідженнями і версіями, понад 1000 років. Вони вважалися становими, тобто сторожовими пунктами на шляху, через які передавалися звістки (від стану до стану) до Києва про наближення неприятеля. Там, де Синиця впадає в Південний Буг, на рівній місцевості, яка пересікається балками, по обидва береги річки Синиця розташувалося мальовниче село Сабатинівка. Назва його пов'язана з ім'ям польського капітана Саббатина, котрий з великим загоном польського війська прибув у ці краї на боротьбу з гайдамаками. Розмістилися на вільних, непридатних для землеробства землях. Отож, сучасне село має дещо невірну назву. Вона повинна звучати і писатися з двома літерами "б" – Саббатинівка.\nПоселення виникло тут після поразки гайдамацького повстання під проводом Максима Залізняка та Івана Гонги. Основне населення -- це ті, хто не встиг переправитись з Максимом Залізняком на Балту. Орієнтовна дата заснування села між 1768-1776 роками.\nУ селі знаходилася штаб-квартира капітана Саббатина, який поселяв усіх, хто бажав осісти в цій місцевості.\nУ другій половині XVІІI століття село ввійшло до маєтків Станіслава Потоцького, згодом перейшло до його сина Мечислава, який взяв православне ім'я Михайло, а потім, за купчою, до племінниці Марії Болеславівни Потоцької, більш відомої як графиня Строганова. У 1874 році вона продата село Удільному відомству. В 1877-1879 pp.. вся земля була передана чотирьом товариствам орендарів, які заснували чотири присілки -- Соболівка, Старо-Сабатинівка, Ново-Сабатинівка та Маньківка. Соболівка була названа на честь чиновника Удільного відомства Соболєва. Але існувала й попередня її назва Верхівня, оскільки цей шматок землі був заселений переселенцями з Верхівки Брацлавської, що знаходилася на правому березі Синиці. Продовженням Соболівки було село Старо-Сабатинівка, північна околиця якої мала назву -- Гольма (від балки, яку називали гольманою), а південна - Жабокрич.\nНа лівому березі Синиці знаходилася Ново-Сабатинівка, а на схід, в балці Криниці, серед дивовижної краси природи, -- Маньківка, яку тоді називали Криницями.\nВ кінці 18 та в 19 століттях в селі проживало багато молдован, про що свідчать церковно-приходські записи прізвищ Косур, Крецул, Байдан, Цуркан.\nУ 1817-1818 роках молдовани втекли з села внаслідок утиску старости Федора Жовтяна (з гайдамаків). На час випуску «Епархальных ведомостей Балтского уезда Подольской губернии» (саме цим архівним документом я скористався) в селі Сабатинівка проживало 507 чоловіків та 454 жінки, в Соболівці – 229 чоловіків та 226 жінок, в Старо-Сабатннівці -- 320 чоловіків і 321 жінка, в Ново-Сабатннівці -- 303 чоловіки та 276 жінок, в Маньківці -- 173 чоловіки та 152 жінки. Серед всього населення 85 католиків та 19 іудеїв (євреїв).\nПерші церкви були дерев'яні на кам'яному фундаменті. Вважається, що перша церква була споруджена в 1741 році. Однак, перша письмова згадка про неї з'явилася лише в 1842 році, а в 1888 році її освячено у церкву Різдва Пресвятої Богородиці. Меншканці Соболівки та Старо-Сабатннівки святкували храм Казанської ікони Божої матері, а Маньківки -- в день святого апостола Іоана Богослова. Діяли на цій території і 4 церковно-приходські школи.\nТрохи північніше, всього за кілька кілометрів від Сабатннівки, у затишному куточку над скелястими берегами Синиці, примостилося ще одне невелике село Синицівка. Однак, стара назва його --Молдованка. Засновано село молдаванами-переселенцями з Кам'яного Броду після конфлікту з селянами-мужиками. У 1820 році люди отримали дозвіл Михайла Потоцького на переселення в ці місця. Поряд було ще одне село -- Таужнянка, за рахунком тисячне село в маєтках Потоцьких, а назва походила від німецького слова "таузенд" (тисяча). Тут жили переселенці із сучасного села Таужне Гайворонського району. За іншими архівними даними, дня заснування села було переведено 1000 кріпаків з інших сіл (йдеться про Таужне).\nВІД ЧАБАНА ЛУПОЛА\nНа лівому високому березі річки Південний Буг знаходить село Луполове.\nВважається, що назва його пішла від прізвища чабана Лупола. У перекладі з молдавської слово «лупол» означає вовк. За даними Історичного довідника Кіровоградщини, виданого В. Баськом приходу в селі добилась Парасковія Лупол. У 1850 р. село мало назву Мале Красненьке на відміну від забузького Великого Красненького. Грунти тут легкі, супіщані.\nВласниками села були також Потоцькі та Строганови, котрі почали здавати свої землі в оренду вихідцям з різних місць, внаслідок чого значно зросла кількість населення. Поселенці почали оселятися і на східній околиці села. Утворилося два присілки - Кошари та Олександрівка. Назва Кошари свідчить про те, що мешканці в основному займалися вівчарством. Наприкінці XIX століття присілки злились в одне село Кошаро-Олександрівка. Кошаро-Олександрівка відносилася до Люшневатського церковного приходу, а з 1878 року - до Луполівського.\nНа захід від Луполового розташувалися села Михайлівка та Гренівка. Характерно, що в Михайлівці селились орендарі православного віросповідання, а в Гренівці переважно лютерани та католики. Землю в оренду їм надавало Удільне Відомство, якому продала її Марія Строганова. У цих двох селах населення часто змінювалося, оскільки закінчувалися строки оренди земель Удільного Відомства.\nКрім землеробства, непогано розвивалися ремесла: столярне, ткацьке, теслярство.\nУ 1787 році за кошти прихожан у Луполовому було споруджено дерев'яну церкву, яку було освячено на честь Покрови Пресвятої Богородиці. До речі, статус села населений пункт міг отримати тільки за умови, якщо в ньому є церква або каплиця. Без церкви були присілки, хутори. Наприкінці 70-х та на початку 80-х років XIX ст в Кошаро-Олександрівці було збудовано капличку.\nНаприкінці XVIII та на початку XIX ст. в данних селах проживало 1525 чоловік. У 1884 році у Луполовому було відкрито церковно-приходську школу. Завдяки старанням священика Кузьми Радзієвського вона отримала власне приміщення.\nТихоплинна, спокійна річечка Нетека з берегами, порослими лозою, яка бере початок на Лозуватськнх полях і впадає в Південний Буг, причаровувана своєю красою не одного мандрівника в ту сиву давнину. Багато хто зупинявся помилуватися красою і, помітивши, що тут благодатна і родюча земля, оселявся назавжди. У 1822 році тут уже було невелике село Лозувата, котре належало графу Олександру Потоцькому. Поряд з ним виникло ще одне -- Дельфінове, яке було назване на честь дружини графа Олександра Потоцького Дельфіни.\nУ 1877 році лозуватські землі були віддані в оренду орендарям. Іменами представників орендарів Юхима Бондаренка та Мартина Прибили були названі невеличкі поселення Юхимівка та Прибилівка. На честь орендаря Грена, шведа за національністю, виникло село Гренівка або Шведівка (сучасне Шевченка). У 1889 році до Лозуватського приходу приєдналося ще одне невеличке село Новоселиця, яке згодом відійшло до Шамраївського приходу. У 1896 році Шамраївськнй прихід було розділено на Шамраївський та Новоселицький.\nВажко сказати, коли засновано Лозувату. За переказами старожилів, які передавалися із покоління в покоління, церква тут була збудована у 1754-1764 pp. У 1784 році в селі проживаю 104 сім'ї, 513 чоловік. А в 1822 році нараховувалося 1066 кріпосних. На початку XX ст. в Лозуватій проживаю вже 3473 особи. 42 особи були дворянського походження або шляхти, 25 - мали духовний сан, решта - селяни.\nУ Західному літописі дата заснування -- 1362 рік\nСело Данилова Балка ще й досі деякі старожили чомусь називають Куца Балка. Село -- одне з найстаріших в районі, бо згадується так само, як і Кам'яний Брід у Литовському Західному літописі 1362 року. Розташоване воно біля невеличкої безіменної річки, на південний захід від залізничної станції "Грушка".\nУ 1875 році Потоцькі продали село з його землями Удільному Відомству. За переказами місцевих жителів, тут проживало багато молдован, та велика частина з них перебралася в інші місця. На початку XX ст. в селі проживало 1659 осіб.\nНаприкінці XIX ст. у Даниловій Балці було відкрито базар, який працював по вівторках. Волосний староста Д. Кравченко був досить впливовою людиною. Його амбіції відігравали найбільшу роль в тому, що в невеличкому селі почав діяти базар. До цього люди ходили ярмаркувати в Голованівськ.\nПриходу в селі не було. 13 липня 1780 року єпископ Брацлавський Георгій Трохтинський дав дозвіл на спорудження каплиці, а в 1783 р. Потоцький виділив землю для священика з видачею документа. Тоді ж було призначено священиком Данила Білецького. При ньому каплицю Святого Архістратига Михаїла реорганізовано в церкву. Солом'яний дах переобладнали на дерев'яний, тобто, покрили дошками і спорудили на ньому купол. У 1820 році було розпочато будівництво нової, кам'яної, церкви, яке завершилося у 1830 році році.\nУ 1858 році, коли прихід очолював Матвій Радзієвський, за кошти поміщика Мечислава Потоцького було здійснено перебудову храму та споруджено кам'яну дзвіницю. Найбільш відомим священиком був Євдоким Чарторийський, котрий правив службу в храмі 40 років підряд.\nУ 1855 році почало діяти однокласне народне училище для хлопчиків, а в 1897 році було відкрито школу грамоти для дівчаток.\nЧЕРЕЗ СИНИЦЮ ХОДИЛИ ВБРІД\nПоміж двох пагорбів у низині, там, де річка Таужнянка впадає в річку Синиця, розташувалося село Кам'яний Брід. Засноване воно 1018 року як опорний пункт на старокиївському шляху воїнами польського князя Болеслава Хороброго та вихідцями з Червоної Руси (сучасна Галичина та південь Польщі). Через Синицю зі скелястими берегами ходили вбрід. Звідси і назва Кам'яний Брід. Перші храми -- це невеличкі каплиці або просто хрест при дорозі.\nУрочища навколо села були пристанищем гайдамаків 1768 року, відступаючи від Умані через Кам'яний Брід без проблем пройшов Максим Залізняк на Балту, що ставить під сумнів його бої з поляками (в селі тоді половину населення складали поляки). Існують перекази, що в кам'янобрідських скелястих печерах Максим Залізняк ховав награбовані золото та дорогоцінності, і що в селі є кілька заритих скарбів.\nКам'яний Брід вперше згадується у Литовському (Західному) літописі в 1362 році. Село почергово належало Конецпольським, потім Потоцьким. На початку 80-х років XIX ст. графиня Марія Строганова продала його Удільному Відомству. На початок XX ст. тут проживало близько 3000 чоловік. Переважно вільні селяни -- українці, поляки та молдовани. Серед них було 10 євреїв. За віросповіданням -- православні та майже 1000 католиків. У 1871 році 30 сімей вільних громадян з Кам'яного Броду виселилися на Кавказ. За період з 1880 по 1896 рік частина мешканців села розселилася на присілках Таужнянка, Мощене, Кам'яногірка, Василівка, Свинарський та Купчанці, які утворилися на землях Удільного Відомства на орендних умовах.\nДо 1820 року в селі проживало багато молдован. Та чомусь не мирилися вони з місцевими жителями-українцями і переселилися на протилежний бік Синиці, заснували там село Молдованку (Синицівка).\nДо XVІІI ст. у селі були невеличкі каплички. У 1820 році було збудовано кам'яну церкву, однак, вона була не дуже міцною і розвалилася. У 1896 році освячено наріжний камінь нині існуючої церкви, яка тепер є пам'яткою архітектури обласного значення. Найбільший внесок в духовне виховання внесли священики Костянтин Гадзинський (1820-1840 pp..) -- випускник Подільської духовної семінарії, Пилип Цибульський (1842-1874 pp..).\nОсобливою в церкві була ікона Києво-Печерської Божої Матері.\nНеофіційно існувала школа у дячка, а у 1876 році було відкрито церковно-приходську школу на чотири класи.\nЗА 85 ВЕРСТВ ВІД БАЛТИ\nБіля витоків річки Нетеки на майже абсолютній рівнині, яка тільки де-не-де пересікається невеличкими ярками, за 85 верств від повітового міста Балта в середині XVIII ст. виникло село Розношенське, засноване переселенцями з Подільської та Київської губерній. Село належало до володінь колишнього польського офіцера Сабатина , який був сюди засланий за участь у польському повстанні і прийняв православ'я під іменем Михайло та дав клятву побудувати в кожному своєму маєтку пам'ятний храм і розпорядився щороку із своїх доходів перераховувати по 12000 рублів на будівництво. Але потім йому було дозволено повернутися у свої маєтки, та він вибрав Париж, де знову прийняв католицьку віру.\nУ 1850 році своїх кріпосних у селі Розношенське він звільнив від барщнни і перевів на оброк. Потурбувався також про стан православних священиків, надавши їм дармовий помол зерна в млинах та зобов'язав адміністрацію маєтків видавати кожному священику по 30 возів дров.\nПісля смерті Михайла село Розношенське перейшло до його племінниці Марії Болеславівни Строганової. Вона відмінила допомогу священикам.\nУ 70-80-х роках XIX ст. Розношенське було викуплено у Строганових Удільним відомством.\nНа початку XX ст. у селі проживало 1722 особи. Переважна більшість -- православні, 65 католиків та 25 євреїв. Частина мешканців села працювала на цукрозаводі у Грушці, частина займалася ремісництвом й переважна більшість – землеробством.\nХрам у селі побудовано у 1767-1774 роках завдяки сприянню засновника села Михайла Закревського та освячений на честь Святого Архістратига Михайла. Дерев'яна церква була покрита бляхою. Також було споруджено дерев'яну дзвіницю. Оскільки старий храм зовсім зруйнувався, в 1886 році розпочалося спорудження кам'яної церкви.\nТак колись називали Новоселицю, бо її засновником був Ворона чи Воронівський. Всього за 2 версти від села проходила вузькоколійна залізниця Рудниця - Підгородня.\nУ 1783 році в селі з'явилася перша каплиця Святого Апостола Луки. ЇЇ збудували новопоселенці-слобожани, значить, село заснували вихідці зі Слобідської України (Харківська, Сумська, Чернігівська області).\nЗ метричної книги 1795 року видно, що село мало власний прихід. На той час в ньому проживало 270 осіб. На початок XX ст. було вже 1000 осіб. Головним заняттям людей було хліборобство.\nУ 1783 році в селі діяла церква Святого Апостола Луки. У 1845 році на її місці споруджено дерев'яний храм на честь Різдва Пресвятої Богородиці. Храм збудували за сприяння Діденка.\nУ середині XIX століття в селі був самостійний прихід, та згодом церква ввійшла до інших приходів, а в 1896 році самостійний прихід знову було відновлено і призначено жалування від казни священику 300 рублів на рік, а псаломщику -- 150. Цього ж року жителі села зібрали 600 рублів на будівництво хати для священика.\nВІД ЧУДОДІЙНОГО ДЖЕРЕЛА ПІД ГРУШЕЮ\nСело Грушка розташувалося на схилі при невеличкому струмку, від якого утворилося два ставочки, що слугували водопоєм для худоби. Назва його походить від старої груші, з-під коріння якої било джерело з чудодійною водою, яка й привабила перших поселенців.\nЗалізнична станція "Грушка" та Грушківський цукровий завод, а неподалік Голованівськ\nГрушка та Станіславове колись належали князям Любомирським, а потім графам Потоцьким. У лісі між с. Станіславовим та Голованівськом знаходилося єгерське господарство графа Мечислава Потоцького, в якому оберєгермейстером був мій прапрадід, по матері Зажицький. Марія Строганова, ставши спадкоємицею маєтків Мечислава Потоцького, продала ці землі Удільному відомству, залишивши частку між Грушкою та Шамраївкою, на якій акціонерним товариством збудовано цукровий завод та залізничну станцію. Тепер -- це місто Ульяновка (Благовіщенське, ред.). Завод було запущено в дію 1892 році.\nНа початку XX ст в селі проживало 2035 осіб, з яких 1045 - чоловіки. У селі за кошти Мечислава Потоцького було збудовано Свято-Покровський храм. Спочатку церква була уніатською, а з 1794 року -- православна. Церковно-приходську школу відкрито в 1873 році, а в 1898 році за кошти єпархіальної училищної ради споруджено нову школу.\nУ ДОЛОНЯХ РІЧКИ СИНЬКА\nНазва села Синьки походить від невеличкої річки Синька, що ніби в долонях держить його. Межує воно з Уманським районом Черкаської області (колишній Уманський повіт Київської губернії). Знаходиться майже на абсолютно рівному місці.\nУ середині XIX ст. село охопила значна кількість хвороб, оскільки в населеному пункті не було достатньої кількості води.\nСиньки -- одне з найбільших і також найстаріших сіл району, оскільки розташоване на колишньому Старокиївському шляху. На початку XX ст. в ньому проживало 2532 особи.\nОсновне заняття селян -- хліборобство. Дехто займався тваринництвом та бджолярством.\nПерший храм у селі був уніатським. Спорудили його у 1763 році на честь Покрови Пресвятої Богородиці. У 1885 році за кошти графа Михайла Потоцького було збудовано нову церкву. У пам'ять про коронацію Олександра ІІІ жителі села придбали для храму ікону Святого Олександра Невського. Найдовше в храмі служив священик Іван Васильович Філінський, вихованець Уманського училища польських бадиліан.\nПереходять із покоління в покоління перекази, що Синьки є малою батьківщиною видатного російського поета Миколи Некрасова. Цю історію досліджував Кіровоградський краєзнавець Юрій Миколайович Матівос, — заслужений журналіст України. Саме він в розділі "Персоналії" Московської (колишньої Радянської Ленінської) бібліотеки знайшов той факт, що великий російський поет народився в маєтку поміщика Закревського в селі Синьки. Немирів сучасної Вінницької області 6ув тоді штабним містечком військових, але сім'ї офіцерів там не проживали. А батько Некрасова був капітаном. Сім'я Некрасових жила в маєтку Закревських. За деякими історичними свідченнями, хрестили поета саме в Синьках. Синьківським дослідникам варто відшукати і переглянути церковні книги, щоб встановити істину і відібрати пальму першості в Немирова та Карабихи.\nЦерковну школу, яка розмістилася у приміщенні сільської управи, було відкрито у 1870 році. У 1887 році її перетворили на церковно-приходську, а у 1898 році спорудили для неї новий будинок.\nА ПОНАД ЯРАМИ...\nБіля трьох русел річок понад трьома великими ярами розмістилося село Великі Трояни. Річка Синиця в'ється через усе село, а невеличкі Синька та Безіменна, впадають у неї. Від трьох великих ярів і трьох річок і походить назва Великі Трояни, одного з найстаріших сіл району, заснованого приблизно 1018 року як сигнальний пункт на Старокиївському шляху. Та й назва кутків села Ходаківка, Драпанівка, Залізняківка свідчить про те, що засновники села Ходак, Драпак, Залізняк були родом з Червоної Руси. Прізвища із закінченнями -ак, -як, -ин характерні для галицько-червоноруської групи. Окрім того, на початок XX ст. в селі проживала значна кількість польської шляхти, котра, не виключаю, прибула з Болеславом Хоробрим. Всього тоді в селі мешкало 2108 осіб. Серед них 109 католиків та 45 іудеїв.\nУ XVIII ст. Великі Трояни належали Потоцьким. У 1850 році Мечислав Потоцькнй, від'їжджаючи до Парижа, звільнив своїх селян від барщини і перевів на оброк. Після смерті Мечислава у 1868 році село перейшло до Марії Строганової.\nСеляни займалися переважно землеробством, але були серед них і теслі та столяри, чоботарі та ткачі.\nУ XIX ст. у селі поширилося конокрадство та крамарство, тобто, викрадення краму та лавочннх товарів - полотна, хусток, тканини, свічок, різних металевих деталей, риби. Крамарству сприяють великі базари, котрі розгортаються у селі у 20-х роках XIX ст. Базарним днем тижня був четвер.\nУ 1763 році за кошти прихожан у Великих Троянах було споруджено першу церкву - уніатську. Трикупольний дерев'яний іконостас вирізнявся правильним живописом православно-візантійського стилю. Хрест, що вінчав іконостас, було розміщено на чорному оксамитовому фоні, який було вправлено в гарну велику раму.\nЧерез 100 років за кошти власника села Мечислава Потоцького було закладено новий храм на честь Святого Дмитра Миротворця. Це єдине село, у якого точно відома дата заснування, судячи з ерекції (грамоти) 1752 року, виданої власником маєтку Франциско Салезіем Потоцьким. У цій ерекції Потоцький пише: "Доводжу до відома ясновельможного Єпископа Леона Шептицького, що для безперервного прославлення Господа Бога я дозволив збудувати нову церкву в ім'я святої Трійці в новозаселеному селі Кам'яна Криниця, що належить до Уманської волості Побузького ключа Брацлавського воєводства Вінницького повіту. Для церкви, в звичайний наділ, настоятелю, призначеному до неї та його спадкоємицям, моєю призентою назавжди призначено місце для будівель зі всіма зручностями..\nУ 1753 році Потоцький на ім'я Єпископа рекомендує на посаду приходського священика в Кам'яну Криницю Василя Малицького і звільняє його від усіх податків, надає в користування ставки, сіножаті, оранки на 30 днів кожна. За це Малицький повинен щосуботи здійснювати літургію слави Потоцького та за душі померлих.\nУ середині 70-х років ХІХ ст. Марія Строганова продана село Удільному Відомству. На початок XX ст. у Кам'яній Криниці проживало 2707 осіб.\nПри дієвій участі графа Строганова та Марії Строганової-Потоцької в 1872 році розпочато будівництво нового храму, котрий у 1872 році освятили. Гордістю мирян були ікони Божої Матері "Скоропослушниці" та великомученика Пантелеймона, які були виписані з Афону.\nШколу відкрито у 1861 році священиком Порфирієм Піснячевським. У 1894 році було споруджено нове приміщення для неї.\nУ XVIII ст. в селі відбувалися кількаразові захоплення церкви православними та уніатами почергово. Особливо це стосується 1773-1775 pp.., коли кілька разів виникали міжконфесійні війни.\nСПОЧАТКУ БУЛА ГАРДОВА\nСело Вільхове розташоване на північному кордоні Подільської та Київської губерній. Село історично розросталося кілька століть. Спочатку з'явився північний куток нинішнього Вільхового Гардова. Ця частина села виникла ще приблизно у 1018 році як опорний пункт на Старокиївському шляху на місці стикування Гардівського, що вів на сучасний Гайворон шляху із Старокиївським. А південний куток Щурівка -- це вже значно молодша частина села, яка виникла приблизно у 70-х роках XVIII століття, коли в цих місцях поселився перший житель на прізвище Щур. Приблизно у XVІІІ ст. невеличкі поселення злилися і утворилося село Вільхове.\nУ селі був маєток Потоцьких, за яким було закріплено 42374 десятини землі, яка була продана Марією Строгановою Удільному Відомству.\nНа початок XX ст. у Вільховому проживало 3500 осіб, серед яких було 142 католики та 110 іудеїв.\nПерший храм на честь Святого Миколая з'явився в 1756 році як уніатська церква. Потоцькі надали церкві землю і багато інших прав. У 1773 році церква перейшла під православ'я, а через два роки знову повернулася в уніатство і була в ньому до 1794 року, коли Східне Поділля перейшло під юрисдикцію Росії. Новий храм у селі було зведено у 1876 році за кошти Михаїла Потоцького. Він був красиво розписаний іконами. У 1894-1895 pp.. в храмі проведено капітальний ремонт на суму 2800 рублів. (Для порівняння: корова тоді коштувала 3 рублі, кінь - 5 рублів, а фунт хліба - 1,5 коп).\nУ 1861 році місцевий священик Грединський відкрив церковну школу, яка у 1875 році стала міністерським народним училищем.\nЗазначу, що село Вільхове - мала батьківщина видатного українського літературознавця, члена національної спілки письменників України, доктора філологічних наук, заслуженого працівника освіти України професора Леоніда Васильовича Куценка, який повернув українській літературі ім'я незаслужено забутого поета Євгена Маланюка. Леонід Васильович пристрасно захоплювався краєзнавством. Це він стер з карти міста Кіровоград та області безліч білих плям.\nНа жаль, у грудні 2006 року 53-літній Л. В. Куценко трагічно загинув, переходячи вулицю Полтавську в Кіровограді.\nЗа кошти мецената, уродженця села Вільхове, директора Кіровоградського ветсанзаводу Миколи Олександровича Івахнюка на школі, в котрій навчався Леонід Куценко, встановлено меморіальну дошку.\nНехай мені вибачать мої земляки, жителі Ульяновського району, можливо, в чомусь допустив неточність.\nСергій КОЛЕСНИКОВ, член Національної Спілки письменників України.\nУльяновський район Кіровоградської області ( з 1928 по 1932 рік – Данилово-Балківський, з 1932 по 1949 – Грушківський, з 5 травня 1949 року – Ульяновський) розташований у південно-західній частині Придніпровської височини, у лісостеповій зоні, за 206 кілометрів на південний захід від обласного центру. На заході межує з Гайворонським, на сході – з Голованіським районами Кіровоградської області, на півночі – з Уманським районом Черкаської області, на півдні – з Савранським районом Одеської області та Кривоозерським Миколаївської області.\nТериторія району охоплює 700,6 км2. сільськогосподарські угіддя становлять 62400 гектарів, в їх числі рілля - 57500 гектарів, сади – 480 гектарів, сіножаті – 1700 гектарів, пасовища – 2720 гектарів. Державний лісовий фонд займає 510 гектарів.\nУ районі 17 сільських, 1 міська ради районного підпорядкування та 1 районна рада обласного підпорядкування, які об’єднують 27 населених пунктів.\nУсю територію району перетинає автомагістраль Київ – Одеса. З півночі на південь через район протікає річка Синиця, що впадає у Південний Буг. Переважають чорноземи, які здавна славилися своєю родючістю. Рельєф рівний з пагорбами, долинами, ярами, балками та листяними лісами.\nСтворення району відноситься до 12 квітня 1923 року, коли були скасовані повіти і волості, а натомість засновані округи і губернії. До складу Первомайського округу Одеської губернії увійшов щойно створений Данилово-Балківський район з центром у с. Данилова Балка. У червні 1925 року губернаторський поділ було скасовано і всі адміністративні губернські функції перейшли до окружних органів управління.\nУ кінці 1928 року центром Данилово-Балківського району стало селище Ульяновка. Так з 1924 року став називатись виселок – селище Грушківського цукрового заводу, перейменований на честь В.І. Ульянова за проханням робітників заводу. У червні 1930 року Первомайський округ було скасовано, а 9 лютого 1932 року в числі перших п’яти в Україні областей створено Одеську область, у складі якої опинився Грушківський, колишній Данилово-Балківський, район. 5 травня 1949 року Президія Верховної Ради Української РСР своїм указом перейменувала Грушківський район на Ульяновський. 12 лютого 1954 року він був переданий Кіровоградській області.\nПротягом 60-80 років ХХ століття район кілька разів укрупнювався і розукрупнювався. У 1963 році в результаті укрупнення сільських районів до складу Ульяновського району ввійшли селища Голованівськ і Салькове, сільські ради скасованого Гайворонського району, а також Грузька, Ємилівська, Капітанська, Клинівська, Розкішенська, Свирнівська, Семидубівська і Шепилівська сільради Голованівського району. Таким великим район проіснував недовго. 4 січня 1965 року його було розукрупнено, після чого він складався з однієї селищної (3 1974 року міської) та 14 сільських рад: Богданівської, Великотроянівської, Вільхівської, Грушківської, Даниловобалківської, Йосипівської, Кам’янобрідської, Кам’янокриничанської, Лозуватської, Луполівської, Новоселицької, Розношенської, Сабатинівської та Синицівської. Порівняно з Грушківський районом Одеської області сільради Ульяновського району були укрупнені: Дельфинівська сільська рада була приєднана до Лозуватської сільради, Кошаро-Олександрівська – до Луполівської, Мечиславська – до Йосипівської, Синицівська – до Богданівської, Станіславська – до Грушківської, Христофорівська - до Кам’янобрідської, Шамраївська – до Ульяновської селищної ради. У 1988 році район ще раз було розукрупнено: з Богданівської сільської ради виділилася Синицівська сільрада, з Йосипівської – Мечиславська, з Ульяновської міської ради – Шамраївська сільрада.\nТериторія району протягом століть знаходиться в зоні інтенсивної людської цивілізації, історично вона є частиною брацлавського Поділля. Внаслідок низки складних адміністративно-територіальних реформ радянського періоду ця територія була приєднана до утвореної з частини Херсонської губернії Кіровоградської області.\nПровідна роль в економіці району належить сільському господарству. Переважає зерно-бурякове виробництво з розвиненим тваринництвом м’ясо-молочного напрямку.\nМісто Ульяновка – районний центр Ульяновського району Кіровоградської області. Знаходиться у південно-західній частині області за 206 кілометрів від обласного центру. Місто навпіл ділить річка Синиця – притока Південного Бугу. Завдяки їй посеред населеного пункту утворено велику штучну водойму, яка слугує як технічний ставок цукрового заводу.\nУ місті є вузькоколійна залізнична станція Грушка, автостанція. За допомогою місцевих автобусів транспортне сполучення підтримується з Києвом та Кіровоградом. Транзитні автобуси курсують через Ульяновку на Київ, Одесу, Миколаїв, Херсон та інші міста України. За півтора кілометра від Ульяновки проходить автошлях Київ – Одеса.\nНа 1 січня 2000 року в місті проживало 7,7 тисяч чоловік. Населення за національним складом суцільно українське, є буквально кілька представників інших національностей.\nПоселення на місці сучасної Ульяновки виникло на початку 80-х років ХІХ століття. Його історія тісно пов’язана з Грушківським (з 1924 року Ульяновським) цукровим заводом. Ульяновка і район виникли і існують саме завдяки цьому найдавнішому переробному підприємству України.\nЗемля, на якій був споруджений завод, належала княгині Марії Строгановій, народженій Потоцькій. Вона розпочала будівництво бурякоцукрового заводу восени 1870 року. Оскільки завод зводився неподалік с. Грушка, його назвали Грушківський. Одночасно з заводом зводилися водяний млин, винокурня, кілька допоміжних господарських будівель, а також 20 хат і дві казарми для робітників. Це і був прообраз теперішньої Ульяновки.\nНаприкінці 1872 року майже всі виробничі будови були споруджені. У наступному році завод перейшов у власність товариства на паях, де контрольний пакет акцій належав графу Григорію Строганову, чоловікові графині Строганової. Товариство прискорило завезення з Бельгії необхідного обладнання, а також законтрактувало у графині 1051 десятину землі (1 десятина - 1,09 гектара) для вирощування цукрових буряків. Восени того ж року завод видав першу продукцію.\nЗгодом підприємство було здано в оренду. Довгий час орендаторами були німецькі барони Шмідт і Гінсбург. Пізніше були й інші орендатори, які часто змінювали один одного. Вони переслідували одну мету – якомога більше урвати прибутку в орендний термін. Цього досягали шляхом нелюдської експлуатації робітників, системою продуманих штрафів. Побутові умови робітників, системою продуманих штрафів. Побутові умови робітників, матеріальний рівень сімей їх зовсім не цікавили.\nЗ 1904 року і до націоналізації заводу 1918 року головним орендатором, а фактично хазяїном підприємства, був головний інженер Київської удільної контори Леонід Тимофійович П’ятаков. За його хазяйнування сталися певні зміни на краще. Після реконструкції зросла потужність підприємства. Від станції Грушка до заводу були підведені залізничні колії. Призаводські економії, які займалися вирощуванням цукрових буряків, П’ятаков віддав у оренду поміщикам.\nЯк свідчать архівні документи, кардинальні зміни в житті підприємства та його робітників сталися після націоналізації заводу. В результаті реконструкції підприємства 1928 року його продуктивність зросла у півтора рази. За першу п’ятирічку, план якої колектив заводу виконав за чотири роки. Було вироблено близько мільйона пудів цукру – майже в півтора рази більше, ніж за попередні роки.\nВажким випробуванням для колективу цукровиків були роки Великої Вітчизняної війни. Але завод і тоді працював, видавав продукцію під час тимчасової окупації німецькими фашистами. Відступаючи, окупанти встигли зірвати залізничний міст в Ульяновці і вивезти основні деталі з центральної машини силового цеху заводу. Буквально на третій день після звільнення селища (12 березня 1944 року) було споруджено тимчасовий дерев’яний міст, і рух поїздів на перегоні Гайворон – Підгородня був відновлений. Тоді ж організовано пошук вивезеного обладнання. Його знайшли неподалік радянсько-польського кордону і швидко доставили на завод.\nНезважаючи на неймовірні труднощі воєнного часу, робітники якісно підготували завод до роботи, і 12 жовтня 1944 року почався новий виробничий сезон цукроваріння, за який було випущено 47 тисяч центнерів білого цукру. Робітники заводу надавали велику допомогу трудівникам бурякорадгоспу та сусідніх колгоспів у проведенні сільськогосподарських робіт.\nУ наступні роки колектив підприємства крок за кроком збільшував темпи виробництва, зменшував затрати на одиницю продукції, втрати цукру у виробництві. Протягом 1946 – 1959 років ульяновські цукровики п’ять разів виходили переможцями всесоюзного і республіканського змагань у своїй галузі.\nЗавод став не лише одним з найбільших і економічно сильних підприємств району, а й об’єктом досить потужної інфраструктури. Школа, дитячий садок, гуртожиток, житлові будинки, неврологічне відділення з бальнеогрязелікуванням, будинок культури, інші життєво важливі об'єкти виростали навколо заводу і завдяки заводу. Крім того підприємство взяло на себе житлово-комунальне забезпечення значної частини міста. Водопостачання, каналізація, центральне опалення – все це здійснював завод.\nУльяновка росла і розбудовувалась разом з цукрозаводом.\nУказом Президії Верховної Ради української РСР 5 травня 1949 року районним центром Грушківського району Одеської області затверджено селище міського типу Ульяновку з перейменуванням району на Ульяновський. Розбудовувався він в основному в повоєнні роки. Зростала кількість підприємств і організацій, які зосереджувалися переважно в районному центрі. Зводилися житлові будинки, дитячі садки, школи, магазини, лікарняні установи.\n19 липня 1974 року Указом Президії Верховної Ради Української РСР селище віднесено до міст районного підпорядкування. Це наймолодше місто в Кіровоградській області