Главная База знаний "Allbest" Государство и право Джерела екологічного права\n1.1. Поняття джерел екологічного права\n1.2. Класифікація джерел екологічного права\nРозділ 2. Особливості класифікації джерел екологічного права\n2.1. Конституція України як основне джерело екологічного права\n2.2.Закони України як джерела екологічного права\n2.3. Підзаконні нормативно правові акти як джерела екологічного права\n2.4. Міжнародні договори як джерела екологічного права\nРозділ 3. Систематизація джерел екологічного права. Проблема відсутності єдиного кодифікованого акта\nАктуальність теми. Екологічне право як галузь права являє собою сукупність правових норм, які регулюють екологічні відносини щодо приналежності, використання, відтворення природних ресурсів у їх нерозривному зв'язку з природним середовищем, охорони навколишнього природного середовища з метою реалізації інтересів відповідних суб'єктів та забезпечення сталого екологічного розвитку в країні та окремих її регіонах. Як і будь-яка інша галузь права, екологічне право має свої джерела, якими являється відповідна законодавча база у цій сфері.\nРозвиток джерел екологічного права - це процес утворення нових нормативно-правових актів, оновлення, коригування чинних законів та підзаконних актів, який є постійним унаслідок реагування права на всі зміни у взаємовідносинах між людиною і природою, проблеми екологічного характеру, які поглиблюються по мірі посилення антропогенного тиску на довкілля. Цей процес здійснюється не стихійно. Суттєвий вплив на нього мають дослідження стану законодавчого регулювання даної сфери суспільних відносин, а також ті, що присвячені аналізу різних форм упорядкування екологічного законодавства їх удосконаленню. У роботах Андрейцева В.І., Балюк Г.І., Бобкової А.Г., Гетьмана А.П., Єрофеєва М.І., Кулинича П.Ф., Костицького В.В., Комарницького В.М., Краснової М.В., Малишевої Н.Р., Малишка М.І., Носіка В.В., Погрібного О.О., Семчика В.І., Шульги М.В., Шемшученка Ю.С. та ін. з приводу форм, напрямків удосконалення законодавства містяться оцінки, які не в усіх випадках збігаються. Це не випадково, адже складність процесу формування екологічного законодавства, розтягнутого в часі, маючого витоки ще з радянських часів, об'єктивно не може не призвести до неоднозначності його (процесу) сприйняття та до пропозицій, що пропонують різні варіанти упорядкування екологічного законодавства в цілому та окремих його підгалузей та інститутів. Саме тому дослідження цієї теми і є актуальним.\nВідповідно до поставленої мети, завданнями цієї роботи є:\nпроаналізувати поняття джерел екологічного права;\nдослідити класифікацію джерел екологічного права;\nдослідити Конституцію України як основне джерело екологічного права;\nпроаналізувати Закони України як джерела екологічного права;\nрозглянути підзаконні нормативно правові акти як джерела екологічного права;\nрозглянути міжнародні договори як джерела екологічного права;\nпроаналізувати ступінь систематизації джерел екологічного права та дослідити проблему відсутності єдиного кодифікованого акта у даній сфері.\nОб'єктом курсової роботи є джерела екологічного права.\nПредметом роботи є екологічне законодавство та наукові розробки про джерела екологічного права. До екологічного законодавства належать: Лісовий кодекс України, Водний кодекс України, Закони України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про природно-заповідний фонд України» та ін.\nУ національній теорії права сформувалася точка зору, згідно з якою джерелом права слід вважати офіційно-документальні форми вираження і закріплення норм права, що виходять від держави чи визнані нею і мають юридичне загальнообов'язкове значення. У такому розумінні джерело права є інструментом, за допомогою якого воля законодавця чи уповноваженого ним органу стає обов'язковою для виконання.\nПід джерелами екологічного права, зокрема, слід розуміти прийняті уповноваженими державними органами нормативно-правові акти, які містять правові норми, що регулюють суспільні екологічні відносини стосовно приналежності, використання, відтворення природних об'єктів та охорони навколишнього природного середовища з метою задоволення екологічних, економічних та інших інтересів суспільства [18, с.87].\nНормативно-правові акти -- це акти державної (публічної) влади, якими встановлюються (санкціонуються), вводяться в дію, змінюються чи скасовуються правила поведінки суб'єктів екологічних правовідносин у суспільстві.\nНормативно-правовий акт -- це найбільш виражене джерело права, яке являє собою основу для чіткого і точного правового регулювання правових екологічних приписів. Серед них найважливіше місце посідає закон, який приймає вищий орган державної влади -- Верховна Рада України.\nЗалежно від спеціалізації та призначення нормативно-правових актів, що регулюють суспільні екологічні відносини, їх можна розподілити на дві групи.\nДо першої групи входять акти, переважна більшість норм яких спрямована на регулювання тих чи інших за характером екологічних відносин. Прикладом вказаних актів можуть бути Закон України від 16 червня 1992 року “Про природно-заповідний фонд України”, Закон України від 3 березня 1993 року “Про тваринний світ” тощо. Екологічні нормативно-правові акти, які входять до складу першої групи, можна умовно назвати спеціалізованими. Вони становлять переважну більшість актів як джерел екологічного права.\nРазом з тим суспільні екологічні відносини регулюються й нормативно-правовими актами, основне призначення яких полягає в регулюванні інших суспільних відносин (господарських, адміністративних та ін.) і які містять правові норми, присвячені регулюванню певних екологічних відносин або їх сторін. Саме ці акти складають другу групу. До нормативно-правових актів цієї групи належить Закон України від 16 листопада 1992 року “Про основи містобудування” та інші. Поява зазначених актів є відображенням об'єктивного процесу екологізації господарського законодавства України, хоча в умовах сучасної економічної кризи розвиток цього процесу дещо зупинився.\nМасив нормативно-правових актів, всі або більшість правових норм яких спрямовані на регулювання суспільних екологічних відносин, також не є однорідним. У його структурі можна виділити загальні й поресурсові екологічні нормативно-правові акти. До числа перших належать акти, спрямовані на охорону та використання навколишнього природного середовища як єдиного, інтегрованого об'єкту екологічних правовідносин. Такими актами є, наприклад, Закон України від 25 червня 1991 року “Про охорону навколишнього природного середовища”, Закон України “Про природно-заповідний фонд України” [16, с.17].\nПоресурсовими нормативно-правовими актами є акти, що регулюють суспільні екологічні відносини, об'єктом яких виступають окремі види природних ресурсів: води, ліси, земля, рослинний і тваринний світ тощо. До поресурсових нормативно-правових актів належать, наприклад, Кодекс України про надра, Закон України від 16 жовтня 1992 року “Про охорону атмосферного повітря”, Правила відновлення лісів і лісорозведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 1996 року, та інші акти.\nДжерелами екологічного права є нормативно-правові акти, які містять загальнообов'язкові правові вимоги, норми, правила, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони навколишнього природного середовища. Ними встановлюються, набирають чинності, змінюються чи скасовуються загальнообов'язкові правила поведінки суб'єктів екологічних правовідносин. Вони слугують формою вираження і закріплення екологічної політики держави.\nДжерела екологічного права характеризуються загальними рисами, які в цілому притаманні джерелам інших галузей права України. Так, вони:\nвидаються в межах повноважень відповідних суб'єктів правотворчості;\nповинні відповідати нормативним положенням актів, що видані вищестоящими органами;\nрозраховані на багаторазове застосування;\nмають загальнообов'язковий характер;\nадресовані невизначеному колу суб'єктів;\nїх виконання забезпечене примусовою силою держави [14, с.29].\nДжерела екологічного права, будучи нормативно-правовими актами, відрізняються насамперед від індивідуальних актів, тобто актів застосування норм права. Перші містять екологічно-правові норми, які встановлюють загальні правила належної поведінки суб'єктів. Вони розраховані на багаторазове застосування, регулюють однотипні суспільні екологічні відносин і не мають персоніфікованого адресата.\nІндивідуальні акти не встановлюють нових правових норм, а лише використовують, застосовують уже прийняті і чинні екологічно-правові норми, тому їх іноді називають правозастосовними. Ці акти закріплюють приписи, які поширюються на конкретні ситуації і стосуються певного кола або окремих осіб, застосовуються уповноваженими органами та посадовими особами у встановленому порядку.\nЗ урахуванням ролі в механізмі правового регулювання джерела екологічного права істотно відрізняються від інтерпретаційних правових актів. Інтерпретаційні акти не встановлюють нових правил поведінки, роз'яснюють зміст юридичних приписів, орієнтують практику правозастосування на певний вектор правового розвитку. До них належать, зокрема, постанови пленумів Верховного та Вищого господарського судів України з питань застосування екологічного законодавства.\nДжерела екологічного права як нормативно-правові акти слугують основою правозастосовчих, інтерпретаційних та інших актів і за своєю сутністю є системоутворюючими. Саме їм мають відповідати правозастосовні та інтерпретаційні акти.\nРазом з тим, джерела екологічного права характеризуються певними специфічними рисами, які обумовлені галузевими принципами екологічного законодавства, закріпленими у Законі України «Про охорону навколишнього природного середовища». Ці риси дають можливість відмежовувати джерела екологічного права від інших галузевих джерел. Вони вказують на особливості джерел екологічного права за сутністю, змістом, формою і суб'єктами правотворчості.\nсистемності та комплексності у регулюванні екологічних відносин;\nпріоритетність права громадян на безпечне для життя і здоров'я довкілля;\nсталого розвитку як основи гармонійного розв'язання соціальних, економічних і екологічних проблем;\nособливої охорони природних територій та об'єктів, що мають підвищену екологічну цінність;\nдоступу фізичних і юридичних осіб до екологічної інформації;\nпоєднання прав і обов'язків, стимулювання і відповідальності у сфері дії екологічного права;\nміжнародного екологічного співробітництва [18, с.89].\nВсі ці принципи знайшли своє відображення у нормативних актах, що регулюють екологічні правовідносини і стали базовими для розроблення нових законів та підзаконних актів у цій сфері.\n1.2 Класифікація джерел екологічного права\nДжерела права мають передбачену законом форму, вони складають відповідну розгалужену систему, об'єднану загальною метою еколого-правового регулювання. Вони не є однорідними, виконують різні функції та посідають відповідне місце у структурі екологічного права. Ці фактори є основою для наукової класифікації джерел екологічного права. Можна виділити наступні групи джерел екологічного права:\nЗа юридичною силою - закони і підзаконні акти. Закони посідають провідне місце в ієрархічній структурі законодавства; всі інші нормативно-правові акти видаються на основі, на розвиток і на виконання законів. До цих актів, зокрема, належать укази Президента і постанови Кабінету Міністрів України, накази та інструкції міністерств і відомств, рішення місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування;\nЗа характером правового регулювання - загальні та спеціальні. До загальних відносять нормативно-правові акти, предметом регулювання яких є як екологічні, так і інші суспільні відносини (Конституція України, Закон України “Про основи національної безпеки України”). Спеціальні акти стосуються виключно екологічних питань (наприклад, Закон України “Про охорону навколишнього природного середовища”) [20, с.6];\nЗа предметом правового регулювання - комплексні (Закон України “Про охорону навколишнього природного середовища”) і природоресурсні (Земельний, Водний та Лісовий кодекси, Закон України “Про тваринний світ” (2001 р) тощо) або ті, якими регулюються окремі питання екологічної діяльності (закони України “Про екологічну експертизу” (1995 р), “Про екологічний аудит” (2004 р) та ін);\nЗа способом правового регулювання - матеріальні та процесуальні. Нормами матеріальних актів визначаються права й обов'язки, а також юридична відповідальність учасників еколого-правових відносин. Процесуальні акти регулюють процедуру реалізації норм матеріального права. До них, зокрема, належать затверджений Постановою Верховної Ради України від 29 жовтня 1992 р. Порядок обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій і об'єктів у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища, Положення про порядок розроблення екологічних програм, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1993 p., тощо;\nЗа ступенем систематизації - кодифіковані й усі інші. До кодифікованих належить насамперед Закон України “Про охорону навколишнього природного середовища”, який є стрижнем комплексної галузі екологічного права і законодавства. Його головне завдання полягає у встановленні вихідних, принципових положень правового регулювання відносин у галузі охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, запобігання і ліквідації негативного впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище, збереження природних ресурсів, генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природних комплексів, унікальних територій та природних об'єктів, пов'язаних з історико-культурною спадщиною. І хоча за формальними ознаками зазначений Закон не можна вважати ні основами екологічного законодавства, ні екологічним кодексом, він значною мірою виконує функції, характерні для кодифікованих нормативно-правових актів, що комплексно регулюють той чи інший вид суспільних відносин.\nНаявність кодифікованих правових актів характерна для поресурсового екологічного законодавства. У його складі діють Земельний кодекс України, прийнятий 18 грудня 1990 року (у редакції від 13 березня 1992 року), Водний кодекс України, прийнятий 6 червня 1995 року, Лісовий кодекс України, прийнятий 21 січня 1994 року, Кодекс України про надра, прийнятий 27 липня 1994 року. Крім того, у структурі екологічного законодавства України діють такі спеціалізовані поресурсові закони, як Закон України від 3 березня 1993 року “Про тваринний світ” та Закон України “Про охорону атмосферного повітря”, які комплексно регулюють суспільні екологічні відносини у сфері відповідно використання і охорони тваринного світу та атмосферного повітря. Нині некодифікованими залишаються правові норми, якими регулюються питання використання й охорони природних (типових) та антропогенних (окультурених) ландшафтів та деяких інших природних об'єктів.\nПодальше удосконалення екологічного законодавства України тісно пов'язане з проведенням кодифікаційних робіт у тих галузях поресурсового екологічного законодавства, які ще не стали через ті чи інші причини предметом систематизації та кодифікації [19, с.96].\nЗа своєю сутністю джерела екологічного права поділяються на дві групи. Першу групу становлять ті, що є волевиявленням держави та органів державної влади, другу -- ті, які є волевиявленням територіальних громад та інших суб'єктів місцевого самоврядування.\nЗа змістом, тобто юридичною силою, джерела екологічного права можна класифікувати на конституційні, законодавчі, підзаконні та локальні джерела. З урахуванням зазначеної підстави класифікації ці джерела характеризуються певною ієрархією. Так, підзаконні джерела екологічного права повинні відповідати конституційним і законодавчим, а локальні джерела не можуть суперечити конституційним, законодавчим і підзаконним джерелам.\nДо конституційних джерел екологічного права належить Конституція України, яка регулює найважливіші (у тому числі й земельні) суспільні відносини. Конституційні засади екологічного права становлять закріплені Основним Законом положення щодо права на екологічну безпеку та ін. Вони створюють конституційну основу для галузевого екологічного законодавства.\nЗаконодавчі джерела екологічного права виражають волю Українського народу, а також політику і волю держави. Маючи вищу юридичну силу, вони характеризуються виключним колом суб'єктів правотворчості, до складу якого входять Український народ (який шляхом референдуму може приймати закони) та Верховна Рада України. Ці джерела екологічного права являють собою нормативно-правові акти, які приймаються за особливою процедурою, мають вищу юридичну силу щодо інших джерел екологічного права, за винятком Конституції України, і регулюють найважливіші суспільні екологічні відносини.\nСеред питань, які згідно з Конституцією України (ст. 92) визначаються виключно законами України, названо питання щодо засад використання природних ресурсів, екологічної безпеки та ін. Зазначені соціально значущі суспільні відносини регламентуються саме на законодавчому рівні.\nСамостійним критерієм розмежування джерел екологічного права є територія їх дії. Ці джерела можуть бути загальнодержавними та локальними. Загальнодержавні джерела діють на всій території України. До них належать Конституція, закони України, укази Президента України тощо. Дія локальних джерел екологічного права не поширюється на всю територію держави, вони діють лише на її певній частині. У свою чергу, локальні джерела екологічного права поділяються на акти місцевих органів державної влади, акти Автономної Республіки Крим, акти суб'єктів місцевого самоврядування та ін. [18, с.90].\nМожлива класифікація джерел екологічного права за часом дії. Більшість таких джерел приймається на невизначений термін дії, тобто має постійно діючий характер. Разом з тим, тимчасові джерела діють протягом встановленого терміну чи за певних умов, після чого їх чинність втрачається.\nПрийнято розрізняти також чинні й нечинні джерела екологічного права. До чинних джерел належать Конституція України, Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища» та ін. Нечинними, або історичними, джерелами екологічного права є ті нормативно-правові акти, які свого часу були чинними, але у зв'язку з розвитком земельного права втратили свою чинність.\nНе виключається класифікація джерел екологічного права за національною належністю на національні та міжнародні. До національних джерел належать ті, що мають національне походження, а до міжнародних--чинні міжнародні договори України у сфері екологічного права, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.\nДжерела екологічного права поділяються також на закони й підзаконні акти. В основу такого поділу покладена юридична сила нормативних актів.\n2.1 Конституція України як основне джерело екологічного права\nЗагальною передумовою правового регулювання екологічних відносин є положення Конституції про суспільно-політичний устрій України як незалежної, демократичної, соціальної та правової держави. Конституція визначає права і свободи людини й громадянина, основи правової системи України, повноваження державних органів у сфері правотворення тощо.\nУ суто екологічному аспекті Конституція є основою для формування екологічної політики і реалізації екологічної функції держави. На конституційному рівні закріплені обов'язки держави щодо охорони навколишнього природного середовища і забезпечення екологічної безпеки (ст. 16), прав власності на природні ресурси (ст. 13), права громадян на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди (ст. 50). Водночас Основний Закон покладає на кожного обов'язок не заподіювати шкоду природі та відшкодовувати завдані їй збитки (ст. 66) [14, с.37].\nСеред основних положень Конституції, що стосуються екологічного права можна виділити наступні статті:\nст. 3 - «права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави», що «держава відповідає перед людиною за свою діяльність», а «утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави». Таким чином, ми бачимо конституційне створені додаткові умови для того, щоб держава почала більш ефективно виконувати екологічну функцію як один з основних напрямів своєї діяльності.\nст. 8 Основного Закону України проголошує, що «норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується». Отже, тепер кожен громадянин України вправі звертатися до суду, щоб захистити свої екологічні права і свободи. Це дуже важливо. (Норми Конституції, які регулюють відносини, пов'язані з охороною довкілля, цим, звичайно, не вичерпуються. )\nст. 13, яка визначає: «Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони» є об'єктами права власності Українського народу», від імені якого всі правомочності власника можуть здійснювати органи державної влади та місцевого самоврядування. же «Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону». Але при цьому власність і зобов'язує (ч. 3): вона «не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству», тобто власник має використовувати свою правомочність з урахуванням інтересів як окремих людей, так і всього суспільства.\nст. 14 проголошує землю «основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави» і гарантує право власності на землю, яке «набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону», всі суб'єкти права власності проголошуються рівними перед законом, то побачимо, що, нарешті, ми побороли безвідповідальність у природокористуванні.\nВідповідно до Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Кожному гарантується право вільного доступу до інформації про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її поширення. Така інформація ніким не може бути засекречена.\nПередбачене право на безпечне для життя і здоров'я людини довкілля не було закріплене Конституцією України 1978 р. Крім того, воно безпосередньо не зафіксоване і у Загальній декларації прав людини та інших міжнародно-правових актах. Український законодавець у і цьому питанні пішов далі, зважаючи на зростаючий негативний вплив довкілля на життя і здоров'я людини [18, с.255].\nУ найзагальнішому значенні безпечним є довкілля, яке негативно не впливає на здоров'я людей. Більш конкретизоване визначення даної дефініції пов'язане з критеріями безпечності довкілля для життя і здоров'я людини. Такими критеріями є встановлені у законодавчому порядку екологічні нормативи. До них, зокрема, належать: нормативи екологічної безпеки (гранично допустимі концентрації забруднюючих речовин у довкіллі, гранично допустимі рівні акустичного, електромагнітного, радіаційного та іншого шкідливого фізичного впливу на довкілля, гранично допустимий вміст шкідливих речовин у продуктах харчування; гранично допустимі викиди та скиди у довкілля забруднюючих хімічних речовин, рівні шкідливого впливу фізичних та біологічних факторів. Законодавством України можуть встановлюватися й інші екологічні нормативи.\nВідповідність довкілля вказаним нормативам свідчить про безпечну, а невідповідність - про небезпечну якість довкілля для життя і здоров'я людини. Отже, право громадяни на на безпечне для його життя і здоров'я довкілля - це, по-суті, його право вимагати від відповідних суб'єктів додержання встановлених еколого-правових нормативів.\nНедодержання цих нормативів є підставою для притягнення відповідних осіб до кримінальної, адміністративної та інших видів відповідальності, а також передбаченого Конституцією України відшкодування шкоди, завданої порушенням права на безпечне для життя і здоров'я довкілля. Таке відшкодування здійснюється у встановленому цивільно-процесуальному порядку.\nКрім того, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля забезпечується у нас комплексом взаємопов'язаних політичних, економічних, технічних, організаційних, правових та інших заходів.\nОсобливе значення має інформація про стан довкілля. Конституція України закріплює і гарантує, по-перше, право вільного доступу громадян до інформації про стан довкілля, а також про якість харчових продуктів і предметів побуту, по-друге - право на поширення відповідної інформації. Джерелами такої інформації є документи та інші носії інформації, а також повідомлення засобів масової інформації, публічні виступи тощо. Вільний доступ до цих джерел означає можливість ознайомлення з ними громадян без будь-яких спеціальних дозволів, оскільки ця інформація за Конституцією України не може бути віднесена до секретної.\nПорядок одержання, використання, поширення та зберігання екологічної інформації, як і всіх інших видів інформації, регулюється Законом України від 2 жовтня 1992 р. «Про інформацію» та іншими законодавчими актами. Держава зобов'язує органи державної влади і органи місцевого самоврядування інформувати про свою діяльність та прийняті рішення, створювати у державних органах спеціальні інформаційні служби або системи, які у встановленому порядку забезпечували б доступ до екологічної інформації. На Міністерство екології та природних ресурсів України, його органи на місцях та інші спеціально уповноважені державні органи покладений обов'язок по підготовці та поданню щорічно Верховній Раді України Національної доповіді про стан довкілля в країні, а також забезпечення громадян та юридичних осіб інформацією екологічного характеру [22, с.117].\nДо гарантій, закріплених у Конституції України прав, належить також державний контроль за додержанням законодавства про інформацію, а також юридична відповідальність за порушення відповідних правил. Зокрема, за Кримінальним кодексом України кримінально караними визнаються приховування або умисне перекручення службовою особою відомостей про екологічний, у тому числі радіаційний стан, який пов'язаний із забрудненням земель, водних ресурсів, атмосферного повітря, харчових продуктів і продовольчої сировини і негативно впливає на здоров'я людей, рослинний та тваринний світ, а також про стан захворюваності населення в районах з підвищеною екологічною небезпекою.\nЗаконодавчо встановлені, крім того, дисциплінарні санкції і заходи цивільно-правової відповідальності за матеріальну і моральну шкоду, завдану особі внаслідок порушення правил щодо екологічної інформації.\nРяд норм Конституції визначають основи діяльності й компетенцію державних органів у екологічній сфері (Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України), в тому числі шляхом прийняття ними відповідних нормативно-правових актів. Тут же йдеться і про повноваження Автономної Республіки Крим ( та органів місцевого самоврядування у вирішенні питань охорони довкілля та раціонального природокористування.\nНорми Конституції України є нормами прямої дії. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції й повинні відповідати їй. Це конституційне положення повною мірою стосується й актів екологічного права.\nОкрім того, Конституція України встановлює, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов'язком держави. Утворення і розвиток суверенної Української держави неможливі без розробки та здійснення багатопланової і цілеспрямованої системи захисту її національної безпеки та складової останньої - екологічної безпеки [21, с.82].\n2.2 Закони України як джерела екологічного права\nВідповідно до української правової доктрини закон -- це «нормативний акт вищої юридичної сили, який регулює найважливіші суспільні відносини». Тільки Конституція України «височить» над законами, оскільки має статус Основного Закону.\nСистемоутворюючим актом комплексної галузі екологічного права і законодавства є Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища». Він складається з преамбули та 16 розділів: «Загальні положення»; «Екологічні права та обов'язки громадян»; «Повноваження рад у галузі охорони навколишнього природного середовища»; «Повноваження органів управління в галузі охорони навколишнього природного середовища»; «Спостереження, прогнозування, облік та інформування в галузі охорони навколишнього природного середовища»; «Екологічна експертиза»; «Стандартизація і нормування у галузі охорони навколишнього природного середовища»; «Контроль і нагляд у галузі охорони навколишнього природного середовища»; «Регулювання використання природних ресурсів»; «Економічний механізм забезпечення охорони навколишнього природного середовища»; «Заходи щодо забезпечення екологічної безпеки»; «Природні території та об'єкти, що підлягають особливій охороні»; «Надзвичайні екологічні ситуації»; «Вирішення спорів у галузі охорони навколишнього природного середовища»; «Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища»; «Міжнародні відносини України у галузі охорони навколишнього природного середовища» [20, с.8].\nСфера застосування законів як джерел екологічного права визначена Конституцією України. Нею передбачено, що виключно законами визначаються правовий режим власності на природні ресурси, нормативні засади використання цих ресурсів, виключної (морської) економічної зони та континентального шельфу, освоєння космічного простору, а також основи екологічної безпеки.\nЗа своєю юридичною силою в одному ряду із законами знаходяться кодекси. Кодекс -- це «систематизований законодавчий акт, що регламентує однорідну сферу суспільних відносин».\nУ галузі екологічного права діють чотири природоресурсні кодекси -- Земельний, Водний, Лісовий та Кодекс України про надра. Ними регламентуються відносини щодо використання й охорони відповідно землі, вод, лісів і надр. Кодекси мають системоутворююче значення для земельного, водного, лісового та гірничого законодавства [16, с.19].\nПриродоресурсні кодекси мають багато в чому схожу структуру. Вони містять розділи, що стосуються загальних положень, прав та обов'язків природокористувачів, повноважень державних органів стосовно управління і контролю у відповідній сфері, вирішення спорів, юридичної відповідальності, міжнародних відносин тощо.\nВодночас кожен кодекс має свою змістовну специфіку. Вона зумовлена особливостями предмета й об'єкта правового регулювання. Ця специфіка пов'язана, зокрема, з правилами користування землею, водами, лісами і надрами та механізмом їх виконання.\nФорма систематизації законодавства шляхом прийняття відповідних кодексів є необхідним заходом для удосконалення правового регулювання певної групи суспільних відносин. Але український законодавець не є послідовним у цьому питанні. Саме тому роль системоутворюючих актів для галузі гірничого законодавства виконує не відповідний кодекс, а Закон України «Про надра», а для галузі фауністичного законодавства -- Закон України «Про тваринний світ». Або візьмемо два близькі між собою об'єкти правового регулювання й охорони -- ліси та рослинний світ. Щодо першого діє Лісовий кодекс України, щодо другого -- Закон України «Про рослинний світ».\nЗа радянської доби в союзному екологічному законодавстві часто використовувалася форма основ. Діяли, зокрема, Основи земельного (1968), Основи водного (1970), Основи лісового (1977) законодавства СРСР і союзних республік.\n3 проголошенням незалежності український законодавець не відмовився від цієї форми, але вдається до неї рідко. Екологічної сфери, зокрема, певною мірою стосуються Основи законодавства України про охорону здоров'я. У них закріплено ряд норм, спрямованих на забезпечення екологічної безпеки, і зафіксовано принцип охорони навколишнього природного середовища як одну з гарантій охорони здоров'я населення.\nБлизькими до законів є нормативні постанови Верховної Ради України. Деякі з них мають принципове значення як джерела екологічного права. До них, зокрема, належить вже згадувана Постанова «Про Основні напрями державної політики України у галузі охорони довкілля, використання природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки».\nАналіз правового регулювання екологічних відносин в Україні засвідчує, що законам і кодексам належить провідне місце. При цьому йдеться не лише про закони спеціального екологічного призначення («Про охорону навколишнього природного середовища», «Про екологічну експертизу», «Про зону надзвичайної екологічної ситуації», «Про екологічний аудит» тощо), а й про закони загального характеру, які також належать до джерел екологічного права.\nЗначну кількість екологічних норм містять, зокрема, закони України «Про зовнішньоекономічну діяльність», «Про транспорт», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про туризм» та інші.\nвсі інші правові акти повинні виходити із законів і не суперечити їм; у разі розходження норм закону і підзаконного акту пріоритет мають норми закону;\nзакони приймаються єдиним законодавчим органом держави - Верховною Радою України і не підлягають затвердженню будь-яким іншим державним органом;\nніхто не вправі змінити чи скасувати закон, крім органу, який затвердив його [18, с.126].\nОтже, маючи найвищу юридичну силу, закони посідають центральне місце в ієрархічній структурі законодавства, а всі інші нормативні акти видаються на основі, у розвиток і на виконання вимог законів. У зв'язку з цим останні називаються підзаконними актами.\n2.3 Підзаконні нормативно правові акти як джерела екологічного права\nекологічне право акт\nСлід зазначити, що законодавчій практиці України відомі й інші, крім законів, нормативно-правові акти, що мають силу закону. Справа в тому, що в період з 21 грудня 1992 року по 21 травня 1993 року з метою оперативного вирішення питань, пов'язаних з проведенням ринкових реформ, Верховна Рада тимчасово делегувала ряд своїх повноважень у сфері законодавства Кабінету Міністрів України.\nЗокрема, згідно з Законом України від 18 листопада 1992 року “Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети у сфері законодавчого регулювання” здійснення регулювання взаємин у галузі раціонального використання природних ресурсів й охорони навколишнього середовища тимчасово (на 6 місяців) було передано Верховною Радою України Кабінету Міністрів України. Протягом зазначеного періоду Кабінет Міністрів прийняв цілий ряд декретів, які мають силу закону. Деякі з них є джерелами екологічного права [22, с.129].\nТак, наприклад, 26 грудня 1992 року був прийнятий Декрет Кабінету Міністрів України “Про приватизацію земельних ділянок”. Проте регулювання суспільних відносин декретами, що мають силу закону, - це виняток з загального правила.\nДекрети Кабінету Міністрів України, прийняті у встановленому порядку, є обов'язковими для виконання на всій території України. Ними не тільки вводились у дію нові правила поведінки, але й була зупинена в цілому або в окремих частинах дія ряду законодавчих актів, прийнятих Верховною Радою України, зокрема деякі статті Земельного кодексу України. Після припинення повноважень Кабінету Міністрів України щодо видання декретів останні можуть бути змінені чи скасовані тільки законом, прийнятим Верховною Радою України.\nВерховна Рада України як єдиний орган законодавчої влади приймає, крім законів, нормативно-правові акти у формі постанов.\nСудова практика, не будучи джерелом екологічного права, водночас відіграє позитивну роль у правильному його застосуванні й зміцненні законності у сфері екологічних відносин. Особливе значення тут має право Пленуму Верховного Суду України і Пленуму Вищого господарського суду України надавати судам роз'яснення з питань застосування законодавства при розгляді відповідних справ на основі узагальнення судової практики. Пленуми Верховного Суду України та Вищого господарського суду України за роки незалежності неодноразово приймали постанови про практику розгляду судами справ про відповідальність за порушення екологічного, земельного, лісового законодавства тощо. Ці постанови не містять нових правових норм, а надають тлумачення чинних законів і підзаконних актів. Вони орієнтують суди на одноманітне застосування законів судами України. Певною мірою це компенсує застосування судового прецеденту, властивого для англосаксонської системи права [17, с.91].\nУкази і розпорядження Президента України. Президент України, в межах своєї компетенції і на основі Конституції та законів України, як гарант законності, приймає укази і розпорядження, які мають нормативно-правовий характер.\nЦі нормативно-правові акти приймаються відповідно до ст. 106 Конституції України і є обов'язковими для виконання на території України. Вони не повинні суперечити Конституції та законам України, тобто мають підзаконний характер.\nВиходячи із того, що збереження і розвиток територій та об'єктів природно-заповідного фонду України є одним із пріоритетних напрямів державної політики у галузі охорони навколишнього природного середовища, та з метою збереження природних ресурсів, генетичного фонду тваринного і рослинного світу, унікальних ландшафтів і природних об'єктів як національного надбання народу України Президент України видав спеціальний Указ «Про збереження і розвиток природно-заповідного фонду України». Серед інших Указів Президента України екологічного змісту можна виділити Укази «Про біосферні заповідники України», «Про приватизацію та оренду земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності», «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». «Про День довкілля» та інші [22, с.138].\nПостанови і розпорядження Кабінету Міністрів України. Ці акти приймаються відповідно до ст. 117 Конституції України і також належать до категорії підзаконних. Вони не повинні суперечити не лише Конституції та законам, а й указам Президента України.\nЧерез постанови і розпорядження уряд реалізує свою виконавчо-розпорядчу функцію в екологічній сфері. В одних випадках Кабінет Міністрів України приймає відповідні постанови з власної ініціативи, заповнюючи тим самим прогалини у законодавстві, а в інших -- це випливає з відповідних законів чи указів Президента України.\nЗначна частина постанов стосується затвердження правил природокористування, порядку здійснення контрольних функцій, затвердження різноманітних екологічних нормативів, такс тощо. Зокрема, постановами Кабінету Міністрів України були затверджені Положення про порядок встановлення лімітів використання ресурсів загальнодержавного значення, Положення про порядок розроблення екологічних програм, Положення про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів, Положення про державну систему моніторингу довкілля тощо. Урядовими актами затверджуються також положення про правовий статус міністерств та відомств екологічного профілю.\nНакази, інструкції, інші нормативно-правові акти міністерств та інших центральних органів виконавчої влади. Джерелами екологічного права є акти відповідних міністерств, державних комітетів, відомств, органів господарського управління й контролю, на які чинним законодавством покладено функції організації раціонального і ефективного природокористування, а також охорони навколишнього природного середовища.\nНайбільш широкими повноваженнями в екологічній сфері щодо видання таких актів наділені Міністерство охорони навколишнього природного середовища України, Міністерство охорони здоров'я України, Державний комітет України по земельних ресурсах, Державний комітет України по водному господарству, Державний комітет лісового господарства України та деякі інші.\nЗа своєю юридичною природою акти цих органів поділяють на дві групи:\nобов'язкові тільки для підпорядкованих цим органам суб'єктів екологічних відносин;\nобов'язкові й для не підпорядкованих їм підприємств, установ і організацій, а також для громадян. Видання останніх зумовлене міжвідомчими (надвідомчими) повноваженнями відповідних органів, і самі ці акти є джерелами екологічного права.\nВідповідно до Указу Президента України від 15 вересня 2003 р. «Про заходи щодо підвищення ефективності державного управління в сфері охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів» спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань екологічної безпеки є Міністерство охорони навколишнього природного середовища України, що має найбільш широку компетенцію щодо видання цих актів. Його накази, прийняті в межах своїх повноважень, є обов'язковими для виконання центральними і місцевими органами виконавчої влади та місцевого самоврядування, підприємствами, установами й організаціями незалежно від форм власності, а також громадянами.\nДо таких актів, зокрема, належать накази міністерства «Про затвердження Положення про порядок організації та виконання дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення», «Про затвердження Інструкції про розгляд заявок та надання дозволів на виробництво, зберігання, транспортування, використання, захоронення, знищення та утилізацію отруйних речовин, у тому числі продуктів біотехнології та інших біологічних агентів» тощо.\nНормативно-правові акти міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, що стосуються прав, свобод та законних інтересів громадян, або ті, що мають міжвідомчий характер, підлягають обов'язковій державній реєстрації. Вона здійснюється Міністерством юстиції України відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. «Про державну реєстрацію нормативних актів міністерств та інших органів державної виконавчої влади» та Положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 28 грудня 1992 року. Саме після такої реєстрації відповідний акт набуває статусу джерела екологічного права України [18, с.101].\nАкти місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Правова природа цих актів зумовлена їх правовим статусом, визначеним Конституцією України та спеціальними законами. Згідно із Законом України «Про місцеві державні адміністрації» державні адміністрації областей, районів, міст Києва та Севастополя, а також районів у цих містах приймають у межах своєї компетенції відповідні рішення. Такі ж за назвою акти відповідно до Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» приймають сільські, селищні, міські, районні та обласні ради, а також виконавчі комітети сільських, міських і районних у містах рад.\nАктами місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування вирішуються питання місцевого життя, в тому числі екологічного характеру. Ними, зокрема, затверджуються місцеві програми охорони навколишнього природного середовища, передбачаються заходи екологічного характеру в процесі забудови і благоустрою, забезпечення санітарного благополуччя, утилізації та переробки відходів тощо. Нормативні рішення є обов'язковими для виконання в межах відповідних адміністративно-територіальних одиниць.\nОргани місцевого самоврядування і місцеві органи виконавчої влади, згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», приймають нормативно-правові рішення і розпорядження, які не повинні суперечити Конституції України та чинному екологічному законодавству і є обов'язковими для виконання всіма суб'єктами на підпорядкованій цим органам території.\n2.6 Міжнародні договори як джерела екологічного права України\nНалежність міжнародних договорів до джерел права України, в тому числі екологічного, випливає з Конституції України. Відповідно до Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.\nЗгідно з Законом «Про міжнародні договори України» під міжнародним договором України розуміють укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим суб'єктом міжнародного права договір, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох пов'язаних між собою документах, і незалежно від його конкретного найменування (договір, угода, конвенція, пакт, протокол тощо) [21, с.118].\nЦим же Законом передбачено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства України. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного права. У цьому випадку Україна виходить з принципу пріоритетності норм міжнародного права перед нормами національного законодавства.\nЧинні міжнародні договори України реєструються в Міністерстві закордонних справ України, а за його поданням -- й у Секретаріаті Організації Об'єднаних Націй відповідно до її Статуту. Ці договори включаються в установленому порядку до Єдиного державного реєстру нормативних актів і друкуються в «Зібранні чинних міжнародних договорів України» та інших офіційних друкованих виданнях України.\nВ екологічному законодавстві України частка міжнародно-правових угод є досить вагомою і з кожним роком зростає. Водночас Україна не є байдужою й до тих міжнародних договорів, які не ратифіковані парламентом. Це зумовлено конституційним визнанням Україною загальновизнаних принципів і норм міжнародного права. Отже, відповідні принципи і норми міжнародного права щодо охорони навколишнього середовища також є джерелами екологічного права України.\nУкраїна с учасницею багатьох міжнародних угод, що стосуються як охорони навколишнього середовища в цілому, так і її окремих компонентів, наприклад, Віденської конвенції по захисту озонового шару 1985р., Монреальського протоколу по речовинах, що виснажують озоновий шар 1987р., Угоди про збереження білих ведмедів 1973p., Конвенції про міжнародну торгівлю видами дикої фауни і флори, що знаходяться під загрозою зникнення 1973p., Конвенції по захисту морського середовища району Балтійського моря 1992р. та ін..\nОкрім того Україна ратифікувала основний міжнародний договір, що закріплює основні права людини - Загальну декларацію прав людини. Загальна декларація прав людини -- перший міжнародно-правовий документ, що проголосив основні права та свободи людини, -- прямо не закріплювала екологічні права, однак поряд з правом на життя проголосила право на такий життєвий рівень, який необхідний кожній людині для підтримання її здоров'я і добробуту.\nНеобхідність правового забезпечення права людини на сприятливе навколишнє середовище була виголошена на Стокгольмській конференції ООН по оточуючому людину середовищу та закріплена в Принципі першому Декларації цієї конференції, який проголосив, що «людина має основне право на сприятливі умови життя у навколишньому середовищі, якість якого дозволяє вести гідне благополучне життя, та несе головну відповідальність за охорону і покращення навколишнього середовища на благо нинішніх і майбутніх поколінь».\nНайбільш повно екологічні права людини знайшли відображення в Конвенції ООН про доступ до інформації, участь громадськості у прийнятті рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються навколишнього середовища, схваленій на Нараді міністрів охорони навколишнього середовища в Орхусі (Данія) у червні 1998 р. і ратифікованій Верховною Радою України в 1999 році. Конвенція проголосила права кожної людини нинішніх і майбутніх поколінь: жити в навколишньому середовищі, сприятливому для його здоров'я і добробуту; вільного доступу до екологічної інформації; участі у прийнятті екологічних рішень, проведенні екологічної експертизи, розробці екологічних програм, планів, політики, проектів нормативних актів тощо [22, с.209].\nкурсовая работа "Джерела екологічного права" скачать\nДругие документы, подобные "Джерела екологічного права"


Технологія виробництва високоякісного насіння сільськогосподарських культур. Державний контроль у сільськогосподарському насінництві (реферат) - Реферати Українською, курсові, дипломи - скачати безкоштовно на UkrReferat.com\nТехнологія виробництва високоякісного насіння сільськогосподарських культур. Державний контроль у сільськогосподарському насінництві (реферат)\tadmin\nТехнологія виробництва високоякісного насіння сільськогосподарських\nкультур. Державний контроль у сільськогосподарському насінництві\nНайбільш повна і швидка реалізація досягнень селекції можлива лише за\nвисокого рівня організації насінництва, основні завдання якого зводяться\nдо прискореного розмноження насіння і підтримання генетичних ознак та\nвластивостей вирощуваних у виробництві сортів. За різними оцінками вклад\nнових сортів у загальне підвищення рівня врожайності вирощуваних культур\nсягає 30-40% з перспективою збільшення його до 60-80%.\nСорт — це створена шляхом селекції сукупність рослин тієї чи іншої\nкультури, яка має певні спадкові морфологічні, біологічні й господарські\nознаки та властивості. В процесі багаторічного виробничого використання\nці характеристики погіршуються внаслідок механічного та біологічного\nзасмічення, появи мутацій, ураження хворобами та ін. Тому виникає\nнеобхідність проводити сортооновлення, тобто заміна насіння, яке\nпересівається ряд років, на насіння високих репродукцій — еліту або\nпершу репродукцію цього ж сорту. Насінням високих репродукцій\nпроводиться і сортозаміна на виробничих посівах одного сорту іншим, з\nбільш високими господарсько-цінними ознаками та властивостями.\nСвоєчасність проведення в повному об’ємі сортопоновлення та сортозаміни\nсприяють високоефективному веденню сільськогосподарського виробництва.\nВиробництво насіння сільськогосподарських культур у достатній кількості\nта з високими урожайними властивостями можливе лише за оптимальних умов\nвирощування. В зв’язку з цим: кращі для даної культури попередники слід відводити під насінницькі\nпосіви; всі види робіт від підготовки ґрунту та сівби до збирання врожаю слід\nвиконувати своєчасно і якісно; забезпечення поживними речовинами та засобами захисту рослин від хвороб,\nшкідників, та бур’янів є обов’язковими. Для того щоб уникнути засмічення насіння механічними включеннями, які\nважко відокремлюються на очисних машинах, та насінням інших сортів\nоднієї культури, посіви бажано розміщувати в різних полях сівозміни.\nНасінницькі посіви сортів перехреснозапильних культур також повинні мати\nдостатню просторову ізоляцію.\nВидові та сортові прополки є обов’язковим агрозаходом для насінницьких\nпосівів (табл. 7.1). Від своєчасності та якості їх проведення значною\nмірою залежить сортова чистота насіння, рівень його урожайних\nвластивостей, термін збереження сорту у виробництві.\nОсобливу увагу слід приділити технологічним заходам щодо збереження\nнасінницьких посівів і насіння від засмічення: вдалий підбір попередника дозволяє уникнути засмічення посівів через\nпадалицю та бур’яни, насіння яких важко відокремлюється від насіння\nкультури; уникати заїздів на відведені під насінницькі посіви поля агрегатів, які\nпрацюють на збиранні врожаю чи сівбі на сусідніх полях; при протруюванні насіння, його очистці та при збиранні врожаю\nнасінницьких посівів агрегати необхідно максимально очищувати від\nпопередньої культури чи сорту, а першу порцію (0,5-1,0т) зерна при\nзбиранні врожаю та очистці насіння (0,5-2,0 ц) використовувати на\nтоварні цілі; збирання врожаю та очистку насіння найцінніших сортів та високих\nрепродукцій бажано проводити першими; при наявності в господарстві\nкількох репродукцій одного сорту ці операції доцільно розпочинати з\nбільш високої, при цьому необхідність очистки агрегатів відпадає; для очистки зернозбиральних комбайнів та насіннєочисних машин доцільно\nвикористовувати культуру, насіння якої легко відділяється (для пшениці,\nжита, ячменю вівса такою культурою є горох). Враховуючи вищезазначене, необхідно планувати розміщення насіннєвої маси\n7.1. Норми просторової ізоляції (мінімальна відстань, м) для\nУрожай насінницьких посівів зернових культур збирають прямим\nкомбайнуванням та роздільним способом. Перше використовується при\nрівномірному дозріванні зерна, низькорослих та відносно чистих посівах і\nза нестабільних погодних умов (часті дощі в період збирання). В інших\nвипадках збирання врожаю проводиться роздільним способом. Пряме\nкомбайнування розпочинають при повній стиглості зерна і його вологості в\nмежах 16-18%, проса — при дозріванні зерна у верхній та середній частині\nволоті; гороху і вики — при побурінні 70-75% бобиків. За несприятливих\nпогодних умов у період збирання врожаю обмолот вимушено проводять при\nпідвищеній вологості зерна (18-22%), передбачивши термінову очистку та\nсушку насіннєвого матеріалу.\nПри збиранні врожаю необхідно контролювати ступінь травмування насіння,\nякий не повинен перевищувати 1%. Для цього обмолот слід проводити в\nоптимальні строки на понижених швидкостях. Обороти барабана та зазори\nмолотильних агрегатів комбайна повинні бути відповідно відрегульовані.\nПіслязбиральний обробіток насіння.\nРозміщення насіннєвої маси на току проводять згідно попередньо\nскладеного плану з розрахунку, щоб уникнути взаємного засмічення культур\nта сортів. На бурт ставиться етикетка, де вказано культуру, сорт та\nВсі роботи із зберігання, сушки, очистки насіння, до його використання,\nпроводяться під технологічним контролем, що забезпечує відповідність\nпоказників насіння вимогам Державного стандарту. Показники контролю\nповинні заноситись у спеціальний журнал.\nВологість зерна визначають за допомогою вологомірів чи висушуванням по\nмірі надходження насіннєвої маси на тік та в період зберігання, до\nдоведення насіння у відповідність з Держстандартом. Насіння, вологість\nякого перевищує вказані вимоги, необхідно просушити (табл. 7.2, 7.3),\nдотримуючись рекомендованого режиму сушки.\n7.2. Режим сушки насіння в шахтних зерносушарках.\nЯкщо вологість насіння озимих культур не перевищує 16, а ярих — 15%,\nможна приступати до вторинної очистки і доведення його до посівних\nкондицій. В разі невисокої вологості навколишнього повітря ефективним\nможе бути активне вентилювання (без підігріву) насіннєвої маси в\nсушарках чи буртах.\nОчистка насіння проводиться на наявних у господарстві очисних агрегатах.\nОстанні регулюються з урахуванням даних лабораторного аналізу про якість\nочищення та забезпечення максимального виходу повноцінного насіння. В\nпроцесі очистки якість контролюється візуально і лабораторно.\nЦей завершальний етап технологічного процесу повинен забезпечувати\nзбереження життєздатності й сили росту насіння, запобігати засміченню і\nрозповсюдженню хвороб та шкідників. Погіршення якості насіння під час\nзберігання відбувається від самозігрівання, розвитку комах, кліщів,\nмікроорганізмів тощо. Уникнути негативного впливу вказаних явищ можна за\nправильної підготовки насіння, раціонального розміщення його у сховищах,\nпідтримання оптимального режиму зберігання.\n7.З. Режим сушки в стаціонарних сушарках\nДо закладки на зберігання допускається насіння, доведене за показниками\nвологості та наявності домішок до стандартного рівня. Розміщення партій\nнасіння проводять з урахуванням сортових та посівних якостей.\nРепродуктивне насіння можна зберігати насипом. Висота насипу для\nзернових і зернобобових культур не повинна перевищувати 2 м (при\nактивній вентиляції — до 3 м), олійних — їм. Засік не досипають на 15-20\nсм до стіни. Елітне та насіння вищих репродукцій слід затарювати в\nмішки. Штабелюють на дерев’яних піддонах етикетками назовні. Відстань\nмішків від підлоги повинна становити не менше 15 см, від стін сховища та\nміж штабелями — 70 см, технологічні проходи між партіями насіння — 1,5\nм. Гранична кількість рядів мішків (у висоту) в штабелі при зберіганні у\nхолодний період року складає: для пшениці, жита, ячменю, вівса, гречки,\nгороху, вики, кукурудзи — 8, проса — 6, ріпаку і сої — 5; льону довгунця\n— 12, люцерни, конюшини, тимофіївки — 5.\nДержавний контроль у сільськогосподарському насінництві\nУ системі сільськогосподарського насінництва важливою ланкою є державний\nконтроль за дотриманням суб’єктами насінництва вимог законодавства\nУкраїни та інших нормативних актів. Такий контроль у межах повноважень,\nвизначених законодавством України, здійснюють Українська державна\nнасіннєва інспекція, Державна насіннєва інспекція Автономної Республіки\nКрим, обласні, районні, міські, міжрайонні державні насіннєві інспекції,\nа також головні державні інспектори з насінництва — начальники інспекцій\nта державні інспектори з насінництва — головні та провідні спеціалісти\nВідповідно до Закону України «Про насіння і садивний матеріал» (2002)\nголовні та рядові державні інспектори з насінництва, здійснюючи контроль\nза дотриманням вимог цього Закону та інших нормативних актів\nнасінництва, мають право: контролювати дотримання суб’єктами насінництва\nнезалежно від форм власності методичних і технологічних вимог; давати\nобов’язкові для виконання суб’єктами насінництва вказівки щодо усунення\nпорушень у порядку ведення насінництва та визначати термін усунення\nвиявлених порушень; безперешкодного доступу в будь-яке місце\nвирощування, обробки та зберігання насіння; знайомитися з документацією\nз насінництва, відкривати будь-яку упаковку насіння для відбирання\nконтрольних проб; накладати на винних осіб адміністративні стягнення за\nпорушення вимог Закону «Про насіння…» та інших нормативних актів\nнасінництва; призупиняти або забороняти реалізацію будь-якого насіння,\nякщо під час перевірки виявлено невідповідність показників його якості\nнормативним документам; порушувати клопотання про позбавлення права на\nвиробництво та реалізацію насіння у разі систематичного порушення Закону\n«Про насіння…», інших нормативних актів чи документів у насінництві;\nвиконувати інші дії, встановлені спеціально уповноваженим центральним\nорганом виконавчої влади з питань аграрної політики.\nЦим же Законом визначено обов’язки виробників насіння. Зокрема: укладати\nліцензійні договори на використання сортів рослин з їх власниками\nвідповідно до Закону України «Про охорону прав на сорти рослин» (2002);\nвирощувати насіння в обсягах, визначених договорами; створювати страхові\nнасіннєві фонди у необхідних обсягах; дотримуватись технологічних і\nметодичних вимог насінництва щодо збереження сортової чистоти,\nбіологічних і урожайних властивостей сорту та посівних якостей насіння;\nгарантувати відповідність насіння, що підлягає реалізації, сортовій\nчистоті й посівним якостям, зазначеним у сертифікаті на насіння;\nсвоєчасно здавати проби насіння для контролю якості до лабораторій\nУкраїнської державної насіннєвої інспекції; зберігати дублікати проб\nнасіння протягом терміну дії документа, який засвідчує якість насіння;\nвести по кожному сорту насінницьку документацію за встановленими формами\nі зберігати її протягом трьох років; додержуватись встановленого порядку\nмаркування і затарювання насіння, що підлягає реалізації; відшкодовувати\nматеріальні збитки споживачу за реалізацію йому некондиційного насіння.\nПосадові особи суб’єктів насінництва усіх форм власності, реалізатори\nнасіння у період проведення контрольних заходів зобов’язані сприяти\nінспекторам у виконанні їхніх функцій. Виробники насіння\nсільськогосподарських рослин мають й інші обов’язки, передбачені Законом\nУкраїни «Про насіння…» та нормативними актами насінництва.\nДокази та їх класифікація (курсова)\nAlbert Einstein (реферат)\nМетодологічний підхід до визначення рівня енергетичної безпеки України на основі теорій ризику та надійності (реферат)


Як вибрати глушник для автомобіля? - Dofa\nДодому Як вибрати глушник для автомобіля?\nГлушник — основна частина вихлопної системи автомобіля. яка знижує вихлопної звук, і до його вибору слід відноситься ретельно. Сьогодні, в будь-якому спеціалізованому автомобільному магазині представлений найширший вибір автомобільних глушників, так що у автолюбителів просто розбігаються очі. Хочемо порекомендувати замовити глушитель ВАЗ 2109 на сайті по найкращій ціні .\nПеред покупкою глушника потрібно знати, що російські і зарубіжні вироби дуже сильно відрізняються. Природно, що наші глушники краще підходять для вітчизняних автомобілів. В першу чергу звертайте на фірму виробника та країну, зазвичай це вказується в сертифікаті, який ви повинні попросити у продавця.\nКраще вибирати відому, і добре зарекомендувала себе марку. Також, зверніть увагу на вагу вироби, чим глушник легше, тим, відповідно, він гірше. На ньому обов’язково повинен бути штамп виробника. Буде дуже добре, якщо на деталі буде не просто паперова наклейка, а втиснутий логотип.\nВибір виходячи з матеріалів.\nГлушники розрізняються тим, з якого матеріалу вони зроблені. В якості матеріалів для даних виробів використовуються: аллюминированная сталь, нержавіюча, звичайна (чорна) і аллюмоцинковая сталь. Якщо ви спантеличені тим, як вибрати якісний глушник, який прослужив би вам максимально довго, краще вибрати виріб з аллюминированной сталі. Він гарантовано прослужить вам від трьох до шести років, на відміну від тих, які зроблені зі звичайної сталі. До слова сказати, глушником зі сталі відведено всього лише рік життя. З-за цього в Європі, звичайна сталь вже не використовується у виробництві.\nВироби з аллюмоцинковой сталі мають всі ті ж властивості, що і з аллюминированной. Відрізняються вони лише за кольором. Аллюцинковые глушники мають характерний цинковий колір, тоді як аллюминированные білого кольору.\nРідко можна зустріти у продажу глушники з нержавіючої сталі, так як вони значно дорожче інших, тому, автолюбителі часто роблять вибір не на їх користь. Найчастіше, з нержавійки, роблять оригінальні деталі, а так як їх вартість висока, вони виготовляються на замовлення. Оптимальний варіант – це глушник з аллюминированной стали, тим більше, що це самий популярний вид серед того, що є на прилавках автомагазинів і ринків. Є варіант звернути увагу на спортивні прямоточні глушники. Деякі виробники, такі як APEXi, HKS, Sebring, випускають товари тільки з якісної сталі. Деякі виготовляють з нержавійки тільки задню частину, а сам корпус з аллюминированной сталі.\nТакож, у продажу можна знайти недорогі вироби з самої звичайної чорної сталі, причому перефарбовані сріблястою фарбою деякими недобросовісними продавцями. Робиться це для того, щоб вони хоча б не заіржавіли до продажу. Так, такі глушники дуже дешеві, але через рік вони прогорять і доведеться купувати новий. Сумнівна економія.\nЩо потрібно пам’ятати про внутрішній устрій.\nГлушники розрізняються за своїм внутрішнім устроєм, а саме: за рівнем звукопоглинання, з влаштування перегородок, улаштування перфорованих труб, за своїм обсягом та наявності другого шару корпусу. Від цих показників залежить шум під час роботи двигуна, відповідність до встановленої на автомобілі вихлопної системи і стійкість до термічних впливів.


Фортеці «Цитадель» просять надати національний статус - Рідна країна\nФортеці «Цитадель» просять надати національний статус\nГерої України у відкритому листі до Президента просять надати комплексу «Цитадель» статус національної пам’ятки – меморіалу міжнаціональної пам’яті. Це єдиний в Україні збережений комплекс фортифікаційних укріплень середини XIX століття.\nУ роки Другої Світової війни тут розташовувався найбільший німецький концтабір в Європі «Шталаг 328», в якому утримували більше 280 тисяч полонених різних національностей, половина з них там і загинула.\n«Цитадель» – мальовниче, але занедбане місце майже у центрі Львова. Дослідники стверджують, що тут збереглись археологічні об’єкти ще дохристиянського періоду. У цілісному стані перебувають оборонні споруди. Територію «Цитаделі» освоювали ще наприкінці XIV століття. У XIX столітті австрійські інженери облаштували на ній центр військового табору. У роки Першої Світової війни тут розташовувався російський гарнізон, згодом полк польської піхоти. А в роки Другої Світової війни – найжахливіший німецький концтабір.\nЗгідно з архівними матеріалами СБУ, у таборі з 1941 до 1944 років утримувались військовополонені: українці, росіяни, євреї, французи, бельгійці, італійці, які відмовлялися воювати за режим Муссоліні. Їх тримали у жахливих умовах, навіть під відкритим небом, без їжі. Комендантом таборової поліції працював Андрій Якушев, за національністю мордвин, народився в Росії. Перед війною мешкав з жінкою на Тернопільщині. Пішов на фронт, але потрапив у полон у львівський табір військовополонених. Німці виділили його за акуратність і призначили комендантом поліції «Шталаг». Він був найжорстокішим катом. У 1977 році, за доказами радянського слідства, Якушев був засуджений до розстрілу.\n«Ми хочемо належно перепоховати ці останки. Це місце колективної пам’яті наших народів. Ми відповідальні перед цілим світом за збереження пам’яті. Що важливіше: народ, суспільство чи інтереси групи людей? На карті німецької аерозйомки 1941 року та пізніші схеми, за даними біолокаційних досліджень, ми знаємо, що на «Цитаделі» є багато братських могил, на яких не можна влаштовувати розваги і танці», – каже Мейлах Шейхет.\nГерої України Роман Іваничук, Борис Возницький, Юрій Шухевич, Степан Хмара вважають, що комплексу «Цитадель» потрібно надати національний статус, бо це унеможливить приватизацію окремих об’єктів комплексу і незаконну забудову унікального історичного, природного, рекреаційного місця. «Недоречні розваги на місці, де загинули 140 тисяч українців, росіян, французів, бельгійців, італійців, євреїв, людей інших національностей», – зазначив колишній політв’язень Юрій Шухевич.\nЄ припущення, що під фортецею існує підземне місто, але ніхто досі не досліджував територію комплексу «Цитадель». Це 30 га землі, скропленої кров’ю і сльозами. На сніданок військовополонені отримували 2 склянки «чорної кави», завареної з тирси, і 100 г. хліба. Львів’яни, які знають про це, не дозволяють собі випити запашної кави на терасі сучасного готельного комплексу на «Цитаделі»…


Як зробити в квартирі затишний куточок для читання і відпочинку: 10 ідей - Дім мрії\nдодому Без рубрики Як зробити в квартирі затишний куточок для читання і відпочинку: 10 ідей\nВтомлюєтеся від віддаленої роботи? ми знаємо, як правильно робити перерву: 10 ідей для оформлення затишного куточка для релаксу\nНаше життя за останні пару років значно змінилося. І в числі основних змін-наше ставлення до свого будинку, до інтер’єру, до комфорту. Все більше уваги ми приділяємо речам і деталям, про які раніше навіть не замислювалися. І особливо актуальною тема домашнього комфорту стала для тих, хто змушений працювати віддалено. Працювати вдома завжди складніше — ніж в офісі, — занадто багато розслаблюючих факторів. Як правильно розподілити свою енергію і зберегти працездатність? все просто: потрібно створити повноцінний робочий простір в будинку з потрібною атмосферою і суперуютное місце для відпочинку, релаксу, читання, в яке ви зможете пірнати в перервах. Даємо 10 підказок, де і як можна таке місце можна організувати.\nКласика жанру-крісло для відпочинку і журнальний столик\nПростий і затишний куточок для читання, для рукоділля, для відпочинку з чашкою кави. Виділіть персональне місце для цієї зони відпочинку, не забудьте і про декор, плюшевий килимок, оригінальний стіл і картини на стіні.\nЗатишне місце для відпочинку прямо на підлозі\nОдин із трендів — оформлення простору для відпочинку прямо на підлозі. Стильний матрац або пухнастий килим, декоративні подушки, затишне світло і стелаж з улюбленими книгами — просто, бюджетно і затишно.\nА чому б не влаштувати місце для релаксу прямо в кабінеті?\nСтавимо в особистий робочий простір невелику кушетку або крісло — і перемикати режим «відпочинок/робота» можна буде легко, не залишаючи меж свого домашнього офісу.\nЗона відпочинку в квартирі: ховаємо свій релакс-куточок за ширму\nЗручна невелика тахта і стильна ширма для створення ефекту усамітнення — відмінний варіант, коли вільні метри в дефіциті. Ширму можна замінити більш функціональними інструментами зонування (вузькі наскрізні стелажі, штори, бамбук та інше).\nЗона відпочинку в будинку і квартирі: увага на тренди\nЩе одна відмінна ідея організації затишного місця відпочинку при нестачі вільного простору — підвісне крісло або гамак. Теж тренд, теж зручно, красиво і стильно. Звичайно, в заміському будинку таке крісло виглядало б ідеально, але і в квартирі можна влаштувати собі затишний куточок релаксу. До речі, підвісне крісло-гамак можна зробити і самостійно, якщо ви вмієте в’язати.\nА як щодо віконної ніші?\nІдеальне місце для куточка читання і відпочинку: природне світло, гарний вид, ваш таємничий силует у вікні. Не забудьте про пухнастий плед і подушки.\nАнтресольний поверх як додаткова зона відпочинку\nОсь де точно захочеться залягти з книгою (фільмом, шкідливою їжею) кожному члену сім’ї. Правда, тут одним пледом з подушками не обійдешся. Конструкція повинна бути міцна, стелі — високими, дозвіл на зведення поверху — законним.\nІдея для заміського будинку або дуже солідною вітальні\nОптимальне місце для такого куточка — простір під сходами, яке теж можна стильно відгородити сучасною ширмою, щоб ніхто не відволікав вас від відпочинку.\nВелика лоджія є? пора прибрати з неї зайві банки і коробки\nПереселяємося на балкон! трохи ремонту, декору, затишку і зручних полиць — ваш особистий куточок для читання готовий.\nІ звичайно, варіант дитячого куточка для відпочинку і читання\nУникаємо захаращення простору — створюємо максимально комфортне і затишне місце, де дитині буде зручно, світло і добре. Не забудьте про м’які подушки, стильні кошики під іграшки та книги, затишний «чарівний» світло.


Результат 81. 90 з 92\nпоглиблення русла (чи долини) водним потоком. Інтенсивність процесу залежить від похилу русла, геологічної будови території, по якій протікає водотік, стадії розвитку водотоку (його віку) та ряду інших причин. Поглиблення русла обмежується насамперед бази ...\nВнутрішньоводний лід, утворений на дні водного об'єкта.\nміра правдивості елементів картографічного зображення карти на дату її складання. Геодезичний енциклопедичний словник /За редакцією Володимира Літинського. - Львів: Євросвіт, 2001. - 668 с.\nвид атмосферних опадів, вода, що утворюється при конденсації водяної пари; випадає з хмар і досягає земної поверхні у вигляді крапель рідини. Діаметр дощових крапель коливається від 0,5 до 6,0 мм. Краплі дрібніші за 0,5 мм називаються мрякою. Краплі крупн ...\nтечії у водоймах, поверхневих шарах моря чи океану, що спричиняються дією вітру.\nпоєднання хаотично розкиданих горбів і пасом висотою до 100 м, які чергуються з плоскими котловинами й долинами.\nагрегат кристалів, які наросли одним кінцем на яку-не-будь поверхню.


Головне про Instagram Reels, або як ще можна підняти охоплення профілю | Sostav.ua\nГоловне про Instagram Reels, або як ще можна підняти охоплення профілю\nМайже кожна експертна стаття про тренди Instagram 2021 згадує функцію Reels. Розказується, як користуватись додатком та який генерувати контент. Але нащо тестувати такий інструмент, коли є не менш цікавий та зручний TikTok — поки що для нас запитання\nФункція Reels доступна у понад 50 країнах, а тестування на українському ринку відбулись уже в червні, тому слід бути напоготові та чекати запуску найближчими місяцями.\nКреативна рекламна агенція SODA вирішила зазирнути усередину ідеї Instagram Reels та розібратись у відмінностях між ним та TikTok-додатком. А також дізнатися, як новий інструмент може впливати на охоплення та приріст підписників у Instagram.\nЩо таке Reels і чим він відрізняється від TikTok?\nInstagram Reels — це відносно нова функція Instagram, яка дає змогу створювати та редагувати короткі відеоролики до 30 секунд у додатку. Це новий формат розробки контенту, який працює на залучення наявної та нової аудиторій.\nТак, поки що дуже нагадує функціонал TikTok, але давайте знайдемо відмінності, щоб зрозуміти, який додаток вам підійде краще для генерації контенту:\n1. Демографія аудиторії\nДемографія двох додатків трошки відрізняється: активні юзери Instagram доросліші, ніж у TikTok. За даними Statista, станом на січень 2021 року найбільший відсоток Instagram аудиторії (33,1%) у віці 25-34 роки, а другий за величиною (22,8%) — від 18 до 24 років, поки у TikTok 60% користувачів віком 16-24.\nКреативність та генерація контенту також відрізняється між двома платформами. Поки інфлюенсери та бренди в Instagram намагаються створювати естетичний контент у Reels, щоб охоплювати таргетовану аудиторію, в TikTok креатори не переймаються виглядом своєї стрічки та генерують більш “антиестетичний” та життєвий контент.\nФункціонали додатків значно різняться, та тут також потрібно оцінювати, що працює краще для вас та вашого бренда.\nНаприклад, TikTok дає змогу юзерам знімати відео до 60 секунд, поки в Instagram Reels є тільки 30 секунд на зйомку та привертання уваги аудиторії. Тому контент в Instagram Reels має бути динамічним та змістовним, щоб встигнути донести ідею ролика.\nТакож є відмінність у бібліотеці музики — тут значна перевага у TikTok. В Instagram Reels ви зіткнетесь з певними обмеженостями. Наприклад, якщо у вас бізнес-акаунт, ви можете записати тільки власне аудіо у додатку, але додавання музики можливе тільки за межами Instagram.\nЗ не менш важливого також використання відеоефектів у додатках. Instagram Reels та TikTok достатньо відрізняються набором ефектів. У TikTok є сотні різних трендових фільтрів та шаблонів, поки в Instagram відеоефекти більш обмежені у кількості.\nАлгоритми роботи Reels, та як він допоможе розвивати профіль:\nКожен бренд та блогер має на меті наростити підписників та охопити нову аудиторію органічним шляхом. Найкращий спосіб вистрілити — це потрапити у “Рекомендації”. Але як?\nInstagram під час запуску нового функціоналу для генерування контенту завжди просуває його у алгоритмах, оскільки компанія зацікавлена, щоб усі почали користуватись функцією якнайкраще. Це стосується і Instagram Reels. Тестуючи нову функцію, ви допомагаєте просувати продукт, та Instagram вам каже “Дякую”, збільшуючи охоплення контенту. За постійного генерування якісного контенту та тестування нового функціоналу ви зможете органічно просувати ваш профіль та розвивати ком’юніті.\nАвжеж, одразу виникає думка, що можна кроспостити TikTok-контент в Instagram Reels для заощадження часу на створення контенту. Але ні, це не найкращий варіант для органічного просування. Усі ролики з «водяним» знаком TikTok не будуть просуватись на сторінці рекомендацій.\nТож коли використовувати Instagram Reels, а коли — TikTok?\nЯкщо ви хочете охоплювати аудиторію Gen Z, брати участь у різних челенджах та вірусних трендах, щоб здобувати лояльність, а також вам потрібен широкий функціонал для створення відео — краще обрати TikTok.\nЯкщо ваш пріоритетний майданчик — це Instagram, де ви збільшуєте лояльність дорослої аудиторії, що цінить естетику контенту більше, ніж фан та вірусні челенджі, ваш вибір для розвитку має спинитись на Instagram Reels.\nАвтор: SMM стратег SODA - Карина Двир.


РПГ-27 Таволга (RPG-27 Tavolga) - реактивна граната СРСР\nРПГ-27 Таволга (RPG-27 Tavolga)\nРеактивна протитанковая граната РПГ-27 Таволга (RPG-27 Tavolga)\nРПГ-27 Таволга (RPG-27 Tavolga) або ТКБ-0174 (TKB-0174), індекс ГРАУ 6Г22 – радянська Реактивна Протитанкова Граната, створена конструкторами НВО “Базальт” Ю. Радченком та А. Корабльовим наприкінці 1980-х років.\nБоєприпаси граната ПГ-27 кумулятивної дії\n105 мм основної головної частини\nТактико-технічні характеристики РПГ-27 Таволга (RPG-27 Tavolga)\nДовжина в похідному і бойовому положенні 1 135 мм\n– спорядженого 8,3 кг\n– гранати 5 кг\nДульна швидкість 120 м/сек\nДальність прямого пострілу 140 м\nПробивная сила: броня з динамичним захистой 350 мм під кутом 60° від прямого\nТандемний постріл ПГ-27\nРеактивна протитанкова граната РПГ-27 Таволга (RPG-27 Tavolga) (індекс ГРАУ 6Г22) прийнята на озброєння Радянської Армії у 1989 році та призначена для боротьби з броньованою технікою противника, оснащеною динамічним захистом.\nПусковий пристрій (ПП) гранатомета РПГ-27 Таволга (RPG-27 Tavolga) являє собою склопластикову трубу і принципово нічим не відрізняється від ПП гранатомета РПГ-26 Аглень. Ударно-спусковий механізм (УСМ) і прицільні пристрої гранатомета РПГ-27 Таволга (RPG-27 Tavolga) за конструкцією аналогічні гранатомету РПГ-26 Аглень. Переведення гранатомета РПГ-27 Таволга (RPG-27 Tavolga) з похідного полдоження в бойове і назад здійснюється у тому ж порядку, як і в гранатомета РПГ-26 Аглень.\nОднак, головна частина гранати ПГ-27 сконструйована за тандемною схемою. При зустрічі з перешкодою спочатку спрацьовує передня кумулятивна головна частина, ініціюючи при цьому розривний заряд динамічного захисту, а потім із певною затримкою у часі – основна кумулятивна головна частина. Ця схема дозволяє вести успішну боротьбу із танками, оснащеними динамічним захистом.\nРПГ-26 Аглень (RPG-26 Aglen)


Учебная работа. Реферат: Параметри тунельного ефекту\n1. Тунельний ефект\nРозглянемо поведінку частки при проходженні через потенційний бар’єр. Нехай частка, що рухається ліворуч праворуч, зустрічає на своєму шляху потенційний бар’єр висоти U0\nі ширини l (мал. 1.1). По класичних виставах рух частки буде таким:\nПроходження частки через потенційний бар’єр\n— якщо енергія частки буде більше висоти бар’єра (E>U0\n), то частка безперешкодно проходить над бар’єром;\n— якщо ж енергія частки буде менше висоти бар’єра (Eсторону;\n— крізь бар’єр частка проникнути не може.\nЗовсім інакше поведінка частки за законами квантової механіки.\nПо-перше, навіть при E>U0\nє відмінна від нуля ймовірність того, що частка відіб’ється від потенційного бар’єра й полетить назад. По-друге, при E\nтут — хвильова функція мікрочастинки. Рівняння Шредінгера для області I і III буде однаковим. Тому обмежимося розглядом областей I і II. Отже, рівняння Шредінгера для області I прийме вид:\nАналогічно для області II:\nде . таким чином, ми одержали характеристичні рівняння, загальні рішення яких мають вигляд:\nДоданок відповідає хвилі, що поширюється в області I у напрямку осі х, А1-\nамплітудацієї хвилі. Доданок відповідає хвилі, що поширюється в області I у напрямку, протилежному х. Це хвиля, відбита від бар’єра, В1-\nамплітуда цієї хвилі. Тому що ймовірність знаходження мікрочастинки в тому або іншому місці простору пропорційна квадратуамплітуди хвилі де Бройля, те відношення являє собою коефіцієнт відбиття\nмікрочастинки від бар’єра.\nДоданок відповідає хвилі, що поширюється в області II у напрямку х. Квадрат амплітуди цієї хвилі відбиває ймовірність проникнення мікрочастинки в область II. Відношення являє собою коефіцієнт прозорості\nДоданок повинний відповідати відбитій хвилі, що поширюється в області II. Тому що такої хвилі ні, те В2\nслід покласти рівним нулю.\nДля бар’єра, висота якого U>E, хвильовий вектор k2\nє уявним. Покладемо його рівним ik, де є дійсним числом. Тоді хвильові функції й придбають наступний вид:\nТому що , те це значить, що є ймовірність проникнення мікрочастинки на деяку глибинув другу область. Ця ймовірність пропорційна квадрату модуля хвильовоїфункції :\nНаявність цієї ймовірності уможливлює проходження мікрочастинок крізь потенційний бар’єр кінцевої товщини l (мал. 1.1). Таке просочування одержало назву тунельного ефекту\nПо формулі (1.11) коефіцієнт прозорості такого бар’єра буде рівний:\n– коефіцієнт пропорційності, що залежить від форми бар’єра. Особливістю тунельного ефекту є те, що при тунельнім просочуванні крізь потенційний бар’єр енергія мікрочастинок не міняється: вони залишають бар’єр з тою же енергією, з який у нього входять.\nТунельний ефект відіграє більшу роль в електронних приладах. Він обумовлює протікання таких явищ, як емісія електронів під дією сильного поля, проходження струму через діелектричні плівки, пробій p-n переходу; на його основі створені тунельні діоди, розробляються активні плівкові елементи.\n2. ТУНЕЛЬНИЙ ЕФЕКТ В СТРУКТУРІ МЕТАЛ-ДІЕЛЕКТРИК-МЕТАЛ\nТунельний механізм проходження електронів крізь тонкі діелектричні шари може проявлятися й бути переважним при малій концентрації носіїв струму в плівці діелектрика, порівняно високих бар’єрах на поверхні діелектрика, низьких температурах і досить малих, товщинах плівки. Результуючий тунельний струм з одного електрода в іншій крізь діелектричний шар перебуває як різниця зустрічних тунельних складових струмів у напрямку х, перпендикулярному до площини плівки. Складові цієї різниці визначають інтегруванням добутку концентрації електронів в електродах на прозорість бар’єра завсімазначеннями енергії електронів. Отримане в такий спосіб рівняння для тунельного струму має вигляд:\n(Е) і n2\n(Е)- концентрації електронів з енергіями від Е до Е+deу першому й другому електродах відповідно; D(Е, py, pz)- імовірність проникнення електрона з енергією Е крізь потенційний бар’єр (прозорість бар’єра), h- постійна Планка,рy\n,- компоненти імпульсу електрона в площині, паралельній площині плівки.\nЗоммерфельдом А. І Беті Г. був розрахований тунельний струм крізь вакуумний зазор між двома однаковими металевими електродами (прямокутний потенційний бар’єр). Вольт-амперна характеристика системи при малих напругах має вигляд:\nі при більших напругах (qu> +EF\nде — висота потенційного бар’єра; d- ширина зазору; u- -прикладена напруга; m- маса електрона. З отриманих виражень видне, що при малих напругах характеристика линейна, а при збільшенні напруги струм різко зростає.\nОднак реальний бар’єр має більш складну форму. Тому детальний розрахунок вольт-амперної характеристики повинен проводитися з урахуванням сил зображення, відмінності ефективних мас носіїв заряду в металі й діелектрику, а також з урахуванням просторового заряду електронів, туннелювавших з металу в зону провідності діелектрика, і електронів, що потрапили на пастки в діелектрику. Симмонсом Дж. був запропонований метод розрахунку тунельного струму для бар’єра довільної форми. Він увів поняття про бар’єр середньої величини. Цей метод принципово дозволяє обчислити тунельний струм з урахуванням названих факторів, однак при цьому виходять дуже громіздкі вирази. Аналіз результатів розрахунку по методу Симмпсонса показує, що при малих напругах вольтамперна характеристика є лінійною, а при більших напругах переходить в експонентну залежність. При подальшім збільшенні напруги тунельний струм обмежується просторовим зарядом у діелектрику.На мал. 2.1 показані розрахункові вольт-амперні характеристики з урахуванням просторового заряду.\nЗмалюнка видно, що великий просторовий заряд може сильно обмежувати тунельний струм крізь шар діелектрика. Велика кількість експериментальних робіт була виконана по вивченню тунельного проходження електронів крізь тонкі діелектричні шари. Плівки діелектриків звичайно створювалися або термічним окисненням металів, або розпиленням у вакуумі. Дослідженню були піддані плівки Al2\nS, Sio, Geo2\n, і інших з’єднань. практично у всіх системах спостерігався якісний збіг експериментальних вольт-амперних характеристик з розрахунковими. На початку має місце лінійне зростання струму з ростом напруги, потім воно переходить в експонентне з наступним уповільненням росту струму. Остання обставина, як і передбачалося при теоретичному розрахунку, викликане пастками в діелектричних шарах. При відповідному доборі висоти контактного бар’єра, ефективної площі структури, ефективної маси електрона в діелектрику й інших параметрів спостерігається кількісний збіг. На мал. 2.2 наведена вольт-амперна характеристика тунельного струму крізь шар А12\nтовщиною d=2,3 нм. Крапками показані експериментальні результати, суцільною лінією – розрахункові. Спостережувані в окремих випадках кількісні розбіжності в теоритических і експериментальних результах викликані, очевидно, недосконалістю структури й геометрії плівок.\nРозрахункові вольт-амперні характеристики тунельного струму:\n1 – без обліку просторового заряду;\n2 – з урахуванням просторового заряду рухливих носіїв;\n3 – з урахуванням просторового заряду на пастках при великій їхній щільності.\nВольт-амперна характеристика тунельного струму крізь плівку Al2\n. Крапки – експериментальні дані, суцільна лінія – розрахунок.\n3 ПЕРЕНОС СТРУМУ У ТОНКИХ ПЛІВКАХ\nМеханізм переносу струму в тонких плівках пояснюється або надбар’єрною емісією, або тунелюванням через вакуумний зазор, або тунелюванням через пастки в діелектричній підкладці.\nПеренос струму за рахунок надбар’єрної емісії відбувається завдяки переходу електрона через зменшений потенційний бар’єр. Зменшення потенційного бар’єра відбувається як результат дії сил дзеркального зображення й електричного поля.\nЯкщо відстань між зернами плівки лежить у межах 1…5 нм (зерно – це область у плівці, де структура кристалографічних ґрат симетрична), то для типового значення роботи виходу від 2 до 6 еВ при температурах, що не перевищують 300К механізмом, що переважає, перенос струму буде тунелювання.\nПри тунелювання повна енергія електрона не міняється. Тому, коли електрон переходить із одного зерна в інше, енергія його залишається колишньої (електрон переходить із енергетичного рівня першого зерна на енергетичний рівень другого, розташований на такій же висоті). Такийперехід можливий, якщо в зернах є вільні енергетичні рівні з відповідною енергією й, крім того, в одному із зерен на цих рівнях є електрони (мал. 3.1).\nТунелювання при відсутності зовнішнього поля\nПід час відсутності електричного поля кількість електронів, що переходять із одного зерна в інше, однакові й спрямованого потоку електронів немає. При впливі на систему електричного поля енергетичні рівні зерен зрушуються (мал. 3.2).\nТунелювання при наявності зовнішнього поля\nРівень Фермі першого зерна зміщається щодо рівня Ферми другого на величину , де u\n– прикладена напруга. Отже, проти заповнених рівнів першого зерна виявляться порожні рівні другого зерна. Електрони почнуть переходити з першого зерна в друге. Потече електричний струм, щільність якого залежить від напруженості поля. В області сильних полів, коли величина прикладеного поля значно більше значення суми роботи виходу й рівня Фермі, струм експоненціально залежить від величини, зворотної діючому полю. Помітимо, що тунельний струм квадратично залежить від температури.\nУ металевих плівках дискретної структури може бути ще один тунельний механізм переносу носіїв. Це – так зване активоване тунелювання: носії заряду, термічно збуджені наделектростатичним потенційним бар’єром, тунелюють від однієї нейтральної частки до іншої. У слабких полях провідність, обумовлена цим механізмом, підкоряється закону Ома й експоненціально залежить від зворотної температури, розмірів зерен і відстані між ними. В області сильних полів відбувається відхилення від закону Ома, яке сильно залежить від температури й пропорційно .\nРозглянуті механізми ставилися до переносу носіїв через вільний простір між зернами. Однак висота потенційного бар’єра при тунелюванні через вакуум близька до роботи виходу металу, а при тунелюванні через діелектрик вона багато менше й рівна різниці робіт виходу металу й електронної спорідненості діелектрика. Зниження висоти бар’єра підвищує ймовірність туннелирования. Крім того, через велику діелектричну проникність підкладки енергія активації менше, чим у вакуумі. таким чином, тунельний струм через підкладку повинен бути значним. Провідність через підкладку здійснюється або прямим тунелюванням, або тунелюванням через стабільні енергетичні домішкові стани й пастки.\n4 ТУНЕЛЬНИЙ ПРОБІЙ В p-n переході\nПробоєм називають різке збільшення струму через перехід в області зворотних напруг, що перевищують напругу, називане напругою пробою.\nТунельний пробій пов’язаний з тунельним ефектом – переходом електронів крізь потенційний бар’єр без зміни енергії. Тунельний пробій спостерігається тільки при дуже малій товщині бар’єра – порядку 10 нм, тобто в переходах між сильно легованими p- і n- областями (порядку 1018\n). На мал.4.1 показана енергетична діаграма p-n-переходу при зворотній напрузі, стрілкою позначений напрямок тунельного переходу електрона з валентної зони p-області в зону провідності n-області.\nЕнергетична діаграма p-n переходу при зворотній напрузі.\n– дно зони провідності; Еф\n– рівень Ферми; Ев\n– потовк валентної зони.\nЕлектрон тунелює із крапки 1 у крапку 2, він проходить під енергетичним бар’єром трикутної форми (заштрихований трикутник з вершинами 1-3), енергія електрона при цьому не змінюється.\nТунельні переходи можливі для електронів, енергія яких відповідає інтервалу тунелювання ΔЕтун,\nу якім по обидві сторони розташовані дозволені рівні енергії. Висота бар’єра рівна ΔЕз,\nвона, як правило, менше висоти p-n переходу, рівноїq(φ0\n+|U|).Товщина бар’єра з ростом зворотної напруги зменшується, що підвищує ймовірність туннелирования. Тунельний струм різко збільшується, тому що зростає інтервал туннелирования й число електронів у ньому. Тунельний пробій у чистому видіпроявляється тільки привисоких концентраціях домішок (більш ), а напруга пробою становить 0-5 В. При підвищенні температури ширина забороненої зони незначно зменшується й напруга пробою знижується. таким чином, температурний коефіцієнт напруги тунельного пробою негативний.\n5. ТУНЕЛЬНИЙ ДІОД\nЗапропонований в 1958 р. японським ученим Л. Йосаки тунельний діод виготовляється з германію або арсеніду галію з високою концентрацією домішок (1019\n), тобто з дуже малим питомим опором, у сотні або тисячі раз меншим, чим у звичайних діодах. Такі напівпровідники з малим опором називають виродженними.\nЕлектронно-дірочний перехід у виродженому напівпровіднику виходить у десятки раз тонше (10-6\nсм), чому у звичайних діодах, а потенційний бар’єр приблизноу два рази вище. У звичайних напівпровідникових діодах висота потенційного бар’єра рівна приблизно половині ширини забороненої зони, а в тунельних діодах вона трохи більше цієї ширини. Внаслідок малої товщини переходу напруженість поля в ньому навіть при відсутності зовнішньої напруги досягає 106\nПроцеси в тунельному діоді зручно розглядати на енергетичних діаграмах, рівні, що показують, енергії валентної зони й зони- провідності в n- і р- областях. Внаслідок виникнення контактної різниці потенціалів в n-р переході границі всіх зон в одній з областей зрушені щодо відповідних зон іншої області на висоту потенційного бар’єра, виражену в електрон-вольтах.\nНа мал.3.1-3.4 за допомогою енергетичних діаграм зображене виникнення тунельних струмів в електронно-дірочному переході тунельного діода. Для того щоб не ускладнювати розгляд тунельного ефекту, дифузійний струм і струм провідності на цьому малюнку не показані. Діаграма мал. 3.1 відповідає відсутності зовнішньої напруги. Висота потенційного бар’єра взято для прикладу 0,8 еВ, а ширина забороненої зони становить 0,6 еВ.\nДіаграма тунельного діода при відсутності зовнішньої напруги.\nГоризонтальними лініями в зоні провідності й у валентній зоні показані енергетичні рівні, повністю або частково зайняті електронами. У валентній зоні й зоні провідності зображені також не заштриховані горизонтальними лініями ділянки, які відповідають рівням енергії, не зайнятим електронами. Як видне, у зоні провідності напівпровідника n- типу й у валентній зоні напівпровідника р-типу є зайняті електронами рівні, відповідні до однакових енергій. Тому може відбуватися тунельний перехід електронів з області n в область р (прямій тунельний струм iпр\n) і з області р в область n (зворотний тунельний струм iобр\n). Ці два токи однакові за значенням струм, що й результуючий, дорівнює нулю.\nНа мал. 3.2 показана діаграма при прямій напрузі 0,1 В, за рахунок якого висота потенційного бар’єра понизилася на 0,1 еВ і становить 0,7 еВ. У цьому випадку тунельний перехід електронів з області n в область р підсилюється, тому що в області р є у валентній зоні вільні рівні, що відповідають таким же енергіям, як енергії рівнів, зайнятих електронами в зоні провідності області n. А перехід електронів з валентної зони області р в область n неможливий, тому що рівні, зайняті електронами у валентній зоні області р, відповідають в області n енергетичним рівням забороненої — зони. Зворотний тунельний струм відсутній, що й результуючий тунельний струм досягає максимуму. У проміжних випадках, наприклад коли Uпр\n=0,05В, існують і прямій і зворотний тунельний струми, але зворотний струм менше прямого. Результуючим буде прямий струм, але він менше максимального, що виходить при Uпр\nЕнергетична діаграма тунельного діода при Uпр\nВипадок, показаний на мал. 3.3 відповідає Uпр\n= 0,2 В, коли висота потенційного бар’єра стала 0,6 еВ. При цьому напрузі тунельний перехід неможливий, тому що рівням, зайнятим електронами в даній області, відповідають в іншій області енергетичні рівні, що перебувають у забороненій зоні. Тунельний струм дорівнює нулю. Він отсутствует також і при більшій прямій напрузі. Слід пам’ятати, що при зростанні прямої напруги збільшується прямий дифузійний струм діода. При розглянутих значеннях Uпр\n0,2 В дифузійний струм набагато менше тунельного струму, а при Uпр\n>0,2 В дифузійний струм зростає й досягає значень, характерних для прямого струму звичайного діода.\nНа мал. 3.4 розглянутий випадок, коли зворотна напруга Uобр\n=0,2В. Висота потенційного бар’єра стала 1 еВ, і значно збільшилося число рівнів,зайнятих електронами у валентній зоні р- області й відповідають їхнім вільним рівням у зоні провідності n-області. Тому різко зростає зворотний тунельний струм, який виходить такого ж порядку, як і струм при прямій напрузі.\nВольт-амперна характеристика тунельного діода (мал. 3.5) пояснює розглянуті діаграми. Як видне, при U=0 струм дорівнює нулю. Збільшення прямої напруги до 0,1 В дає зростання прямого тунельного струму до максимуму (крапка А). Подальше збільшення прямої напруги до 0,2 В супроводжується зменшенням тунельного струму. Тому в крапці Б виходить мінімум струму й характеристика має падаючу ділянкуАБ, для якого характерно негативний опір змінному струму:\nЕнергетична діаграма тунельного діода при Uобр\nВольт-амперна характеристика тунельного діода.\nПісля цієї ділянки струм знову зростає за рахунок прямого дифузійного струму. Зворотний струм виходить такий же, як прямий, тобто в багато раз більше, ніж у звичайних діодів.\nТуннельны діоди можуть використовувати в техніці СВЧ, а також у багатьох імпульсних радіоелектронних обладнаннях, розрахованих на високу швидкодію. Крім досить малої інерційності гідністю тунельних діодів є їхня стійкість до іонізуючого випромінювання. Мале споживання энерги від джерела харчування також у багатьох випадках слід уважати гідністю тунельних діодів. До сожелению, эксплутация цих діодів виявила істотний їхній недолік. Він полягає в тому, що ці иоды піддані значному старінню, тобто із часом їх характеристики й параметри помітно змінюються, що може привести до порушення нормальної роботи того або іншого обладнання.\nУсі тунельні діоди мають досить малі розміри. Наприклад, вони можуть бути оформлені в циліндричних герметичних корпусах діаметром 3 – 4 мм і висотою близько 2 мм. Відводи в них гнучкі стрічкові. Маса не перевищує 0,15 г.


«Довіра» продовжує представляти свою команду в містах і селищах області: «Вирішувати проблеми громад потрібно, чуючи думку їх мешканців» / Полтавщина\n28 вересня 2020, 14:47 Розмір тексту\nОлег Кулініч та Олександр Біленький\nІніціатор створення партії Олег Кулініч під час зустрічей неодноразово зазначав, що тісне спілкування з людьми, мешканцями конкретних громад — це основа роботи місцевого самоврядування, адже як можна вирішувати проблеми міст, селищ і сіл, не чуючи думки їх мешканців? Саме тому лідер «Довіри» закликав представників політичної сили до постійного і предметного діалогу з жителями кожної громади. І сам відповів на найбільш гострі питання людей під час зустрічей.\nВ Кременчуці «Довіра» представила кандидата на посаду міського голови — депутата Кременчуцької міської ради, відому всім містянам громадську активістку, яка опікується багатьма соціальними і інфраструктурними проблемами Кременчука, Тетяну Сідерку.\nЛідер «Довіри» Олег Кулініч підкреслив, що Кременчук — один із найпотужніших промислових центрів України, і він потребує усесторонньої державної підтримки, «аби повністю завантажити підприємства замовленнями і зберегти робочі місця».\n«Такі промислові центри потрібно підтримувати економічно на державному рівні. На жаль, падіння промислового виробництва наразі — це дуже великий виклик для української економіки. На мою думку, уряд в цьому плані робить недостатньо, аби запобігти негативним економічним наслідкам кризи. А такі підприємства як той же «АвтоКрАЗ», Крюківський вагонобудівний завод, Сталеливарний завод та інші — це «стовпи» української промисловості, щодо них має реалізовуватися окрема державна стратегія, зокрема — стосовно державних замовлень на їхню продукцію. У зв’язку з недостатньою завантаженістю підприємств гостро стоїть проблема робочих місць, але це ж спеціалісти, яких Україна не може втрачати!», — зазначив народний депутат.\nТакож потрібно терміново зайнятися соціальними питаннями, проблемами благоустрою та екологічного стану міста, перш за все — питної води, додав Олег Кулініч.\nОлег Кулініч, який активно опікується розбудовою дорожньої інфраструктури області, відзначив, що недавно звершився ремонт дороги Опішня-Зіньків-Гадяч на відрізку від Великої Павлівки до межі з Гадяцьким районом. Вкрай важливо, додав він, довести її безпосередньо до Гадяча. «А цього року, я сподіваюся, вдасться завершити ті проблемні ділянки, які залишилися не відремонтованими у попередні роки на відрізку від Опішні до Зінькова», — відзначив Кулініч. Також, наголосив лідер «Довіри», досягнуто домовленості про ремонт траси Гадяч-Лохвиця, яка вкрай важлива для місцевих жителів.\nДепутат Полтавської облради Микола Бондар та голова Лохвицької міськради Віктор Радько у своїх виступах зазначили, що питання номер один для району зараз — збереження Лохвицької районної лікарні.\nОлег Кулініч відповів на багато питань місцевої громади щодо земельної теми та проблеми земельного рейдерства, щодо проблем АТОвців, щодо екологічних і законодавчих проблем. Повідомив актуальну для лубенської громади новину щодо ремонту надзвичайно важливої і для мешканців міста та Лубенського району, і для всієї Полтавщини траси Р-42 Лубни-Миргород-Опішня — досягнуто домовленості про ремонт даного об’єкту наступного року до Лубен і до траси М-03.\nГолова Полтавської обласної ради Олександр Біленький окремо зупинився на гарному прикладі співпраці з Олегом Кулінічем — це закон про ренту, завдяки якому частина платежів за видобуток вуглеводнів залишаються на місцях. Завдяки цьому вже в перший рік дії закону громади області додатково отримали 500 млн грн до своїх бюджетів!\nОлег Кулініч з прихильником\nОлег Діденко акцентував увагу не необхідності зберегти Центральну районну лікарню — це одне з перших питань.\n28 вересня 2020, 14:47 На правах реклами\nТеги: Довіра, місцеві вибори, вибори мера, Олег Кулініч, Олександр Біленький, Володимир Нестеренко, Віктор Радько, Микола Бондар, Олексій Рябоконь, Василь Стасовський, Валерій Зінченко, Олександр Грицаєнко, Людмила Милашевич, Володимир Куцовол, Олег Діденко, Віктор Кордубан, Тетяна Корост