Кінолихоманка: чи стане криза 14 пітчингу щепленням для української кіноіндустрії? - портал новостей LB.ua\nГлавная — Культура — 14 октября 2020, 15:50\nЯкщо ТБ після Майдану пішло, переважно, старим перевіреним шляхом пропаганди, тепер уже проукраїнськи зарядженої, то кіно, поруч з літературою та й загалом мистецтвом, залишилося територією, здатною ставити непрості запитання; розповідати про переживання й досвід наших сучасників, повідомляючи світу про те, ким же вони є, ці українці, люди, які стали відомимим завдяки тому, що цілу зиму втримували Майдан, виборюючи своє право на гідність.\nУперше за тривалий час українське кіно почало прокидатися і навіть набувати рис індустрії у складні кризові роки початку війни. Щороку, за винятком 2018-го, проходили пітчинги, запущені як механізм ще в 2011 році. Крім купки кіноентузіастів, яким раніше рідко коли вдавалося знімати власні фільми і які тепер отримали таку можливість, у бік кіно стали зазирати виробники телеконтенту й реклами. Увага до конкурсів стала зростати з року в рік, пропорційно до сум, які вдавалося залучити на кіновиробництво. Усі, від режисерів, сценаристів і до продюсерів, у ці роки стали вчитися на ходу, часом досить успішно, про що свідчать перемоги українських фільмів на міжнародних та локальних кінофестивалях. Глядачі стали звикати до того, що в кінотеатрах, крім голівудських блокбастерів, з'являються й українські фільми. Іноді для українських першопоказів навіть ставало затісно, коли в один тиждень відбувалося по кілька прем'єр вітчизняних фільмів, які конкурували за аудиторію тепер не лише з західним масовим кіно, а вже й між собою. Система виробництва почала налагоджуватися, але саме в цей час в країні відбулася повна зміна політичного ландшафту.\nЦікавий суб\_'єкт. Підсумки десятиліття в українському кіно\nПершим великим шоком, на тлі політичної турбулентності, стало скасування результатів 11 конкурсу кінопроєктів. Після дворічної перерви без пітчингів, цей конкурс оголосили у квітні 2019 року – за збігом, за тиждень до другого туру президентських виборів. Результати конкурсу оголосили вже на початку серпня. Рада з підтримки кінематографії переможцями визнала 101 фільм, тоді як прохідні 35 балів, зазначені у законі як необхідні для отримання держпідтримки, подолали 122 проєкти. Цифра була скоригована Радою так, щоб поміститися в суму, рекомендовану згідно з обчисленнями виробничого відділу Держкіно. Але вже у вересні, майже одразу після призначення міністром культури, колишній топ-телепродюсер Володимир Бородянський, за підтримки тодішнього очільника Комітету культурної та інформполітики і також колишнього керівника телеканалу Олександра Ткаченка, висловили намір анулювати результати пітчингу. Пилипа Іллєнка, який очолював Держкіно протягом п'яти років, звинуватили у надмірній щедрості: «Пилип Іллєнко пішов з посади голови Держкіно, але залишив «спадок» – затвердив на останньому пітчингу проектів на суму 1.7 млрд грн. Ця сума втричі перевищує річний бюджет Держкіно. Тобто розписав на три роки вперед всі гроші. І це лише на фільми, не враховуючи серіалів та мультфільмів. Не варто говорити про відсутність критеріїв розподілу коштів, але точно варто їх перевірити та встановити прозорі правила підтримки українського кіно, чого не було зроблено впродовж останніх 5 років, а проведений пітчинг - відмінити», – написав тоді у своєму фейсбуці Олександр Ткаченко.\nПилип Іллєнко відповів на це колонкою в «НВ», в якій закликав не скасовувати результати пітчингу і пояснив, як формувалася політика фінансування за його каденції. Він нагадав про те, що проєкти-переможці не запускаються одночасно, що чимало з них так і не доходять до підписання контракту, а кошти на кінострічки у виробництві поступово йдуть з бюджету декількох наступних років, бо кіновиробництво – процес тривалий.\nМіністр культури та депутати не одразу розібралися, що просто скасовувати результати конкурсу повноважень вони не мають – рішення щодо конкурсу Рада приймає самостійно, а підпорядковується вона не Міністру культури, а Кабміну. Члени Ради, що теж не були до кінця певними у власних повноваженнях, – система Держкіно-Рада з підтримки кінематографії тільки-но запустилася, а місце юриста в Раді, який би міг витлумачити закон, з різних причин лишалося вакантим і є таким донині, попри зміну влади. Зрештою, члени Ради піддалися на шантаж і прийняли сумнівне рішення про скорочення переліку переможців 11 пітчингу більше, ніж удвічі: у жовтні переможцями залишили лише 46 проєктів зі 101. «Під ніж» пішли не тільки вже запущені копродукційні проєкти, що вартувало не лише продакшнам, а й країні репутації, а й чимало національних проєктів, серед яких були і режисерські дебюти. Це попри те, що на тому, щоб залишити якомога більше дебютів, наполягали самі члени Ради. Натомість, до фінального переліку переможців увійшло кілька комерційних проєктів, які цілком могли би дати собі раду і без Ради, і без коштів Держкіно.\nЛише два з кількох десятків продакшнів вирішили відстоювати свої права через суд. Решта просто вислухали за закритими дверима кінотеатру «Жовтень» обіцянки Ради й заступника Міністра культури, молоді і спорту Анатолія Максимчука посприяти їхнім проектам на нових конкурсах, які, за його словами, мали бути оголошені вже в січні 2020 року. Він також повідомив, що будуть прийняті «нові й прозорі» правила і що новий конкурс проведуть уже згідно з ними. Голова Ради з підтримки кінематографії Андрій Дончик тоді зауважив, що чинні правила й так нові й прозорі.\n12-й пітчинг, на якому розглядали анімаційні й документальні проєкти, пройшов спокійніше. Але на ньому кінематографісти чи не вперше заговорили про якість експертної оцінки й недосконалість системи, за якої їхні специфічні галузі кінематографії оцінюють не надто компетентні експерти, яких рендомно обирають з так званого «білого списку», без урахування специфіки напрямків кіно, через що чимало достойних проектів опинилися в непрохідній частині переліку. Натомість серед переможців у документальній секції пройшло кілька так званих «некінематографічних» фільмів. На відкритому засіданні Ради, де затверджувався фінальний перелік переможців, під впливом аргументів документалістів, перелік проєктів-переможців в документальній секції Рада дещо підкорегувала.\nПротистояння «Рада vs Мінкульт vs Комітет культурної та інформполітики» тривало далі; у середині грудня у група депутатів Верховної Ради на чолі з головою Комітету навіть зареєструвала Проєкт закону №2520 про внесення змін до Закону України «Про державну підтримку кінематографії в Україні» (щодо уточнення умов припинення повноважень члена Ради з державної підтримки кінематографії), згідно з яким Кабмін мав би право достроково розпустити весь склад Ради з державної підтримки кінематографії. Але законопроєкт, зрештою, так і не був прийнятий.\nЩоб доповнити картинку, варто згадати, як восени минулого року проходив конкурс на заміщення посади Голови Держкіно. В конкурсі, оголошеному Урядом, найбільше балів серед шести кандидатів набрала кінопродюсерка й очільниця Одеського кінофестивалю Юлія Сінькевич. Цього виявилося не досить для призначення її на посаду, попри протести кіногромадськості. Натомість оголосили новий конкурс. До честі Юлії, вона подала до суду на Кабмін і Національне агентство з державної служби. Процес йде не швидко: за цим провадженням донині було лише одне установче засідання, наступні засідання постійно переносяться через карантин.\nУ новому конкурсі серед претендентів на посаду було кілька фахових людей, участь брав, наприклад, член Ради з держпідтримки кінематографії Сергій Зленко, продюсерка Ольга Бесхмельніцина. Проте, переможицею оголосили Марину Кудерчук, яка на той час протягом кількох місяців обіймала посаду заступниці голови Запорізької ОДА з аграрних питань, а її досвід у сфері культури обмежувався двома роками керування кіноконцертним залом ім. Довженка у Запоріжжі. На посаду Голови Держкіно її призначили наприкінці січня цього року, про що повідомив тоді ще Міністр культури, молоді та спорту Володимир Бородянський. Це призначення не викликало захоплення у кіносередовищі. Скандали й непорозуміння не забарилися, один з найгучніших – навколо Довженко-центру, котрий не отримував фінансувння протягом майже півроку, а також конфлікт під час зустрічі очільниці Держкіно з членами Національної спілки кінематографістів. Пані Ганна Чміль, яка очолювала Держкіно до 2010 року й була причетна до створення Довженко-центру, звернулася Марини Кудерчук з проханням не руйнувати інституцію. У відповідь на це очільниця Держкіно просто покинула зібрання. Спілчани, не сприйнявши манеру спілкування керівниці галузі, написали відкритого листа Президенту з вимогою звільнити Кудерчук з посади голови Держкіно.\nНа цьому тлі відбувся 13-й конкурс – кінодебютів. Він запам’ятався тим, що жоден з проєктів-переможців 11 пітчингу, які опинилися в секвестрованій частині списку, до переліку переможців нового пітчингу не потрапив. Експерти пропонували Раді затвердити до фінансування «довгий список», який включав 14 повних метрів і 31 короткометражний проєкт на загальну суму 121 млн грн. Проте Рада цей перелік скоротила наполовину, залишивши 7 повнометражних і 14 короткометражних фільмів на 105 млн грн, зберігши при цьому експертний рейтинг. Кудерчук пропонувала включити до списку всі рекомендовані експертами проєкти, але з членами Ради вони не дійшли згоди. Коштів, що було виділено на переможців 13 конкурсу стало більше, ніж попередньо очікувалося, попри те, що вже на 12 пітчингу, який відбувся після секвестрованого 11-го, діяла установка не визначати переможців на суму більшу, ніж є можливість профінансувати з бюджету поточного року.\nПрактично одразу по завершенню 13 пітчингу Мінкульт публікує для обговорення нові правила проведення пітчингів і нове положення про експертів, які викликають серйозні запитання у кіноспільноти. Під відкритим листом державцям кінематографісти звернули увагу на те, що ці правила повністю нівелюють роль експертів, даючи при цьому необмежену владу Раді з підтримки кінематографії, яку наділяють непритаманними їй функціями експертів. При цьому вводиться бальна система оцінювання досвіду режисера і продюсера, яка відсікає можливість брати участь у конкурсах більшій частині навіть досвідчених кінематографістів, не кажучи вже про початківців.\nПрактично не поміченим спільнотою стало оголошення про конкурс в Раду, яка обиратиме експертів для конкурсу патріотичних серіалів від Мінкульту, на який Олександр Ткаченко знайшов 100 млн грн. Попри спрямування конкурсу, експертами затвердили кількох представників студій, які примудряються знімати контент для Росії й при цьому не соромляться бути серед тих, хто оцінюватимуть конкурс серіалів під гаслом українського патріотизму, що викликає цілу низку запитань.\n14-й пітчинг, тим часом, оголосили одразу для декількох напрямків кінематографії попри те, що, згідно з чинним положенням про пітчинги, вони мають відбуватися не менше двох разів на рік з кожного напрямку кіно окремо. Як наслідок, на нього подали понад 400 проєктних заявок. Деякі продакшни, попри розмови про дуже обмежені можливості на пітчингу, подали по 7-8 проектів відкрито, а інші втемну, від різних ТОВ чи ФОП. Часу, відведеного на обробку заявок, було небагато і ретельним експертам було непереливки.\nСписок проєктів, які потрапили до другого туру, а точніше, які не потрапили до нього, не влаштував деяких заявників. Окремі продюсери відкито намагалися схилити членів Ради змінити вже затверджений список, додавши їхні проєкти до другого туру на наступному після оголошення списків засіданні, за яким в онлані напружено спостерігала вся спільнота.\nЗасідання Ради з держпідтримки кінематографії\nМіж першим і другим туром пітчингу на сайті Держкіно раптом з’явилося звернення, в якому членів Ради й експертів просили «при оцінюванні проектів під час другого туру врахувати інформацію щодо наявності незакритих кримінальних проваджень щодо компаній» з зазначенням переліку ніби-то таких компаній. Деякі кінематографісти назвали це звернення «анонімкою», адже воно не було підписане, і розцінили його як тиск на Раду й експертів. Свою заяву щодо цього зробила Українська Гільдія Режисерів, яка закликала адресатів цього повідомлення при оцінюванні проєктів керуватися лише чинним законодавством. Тим часом, на телеканалах «1+1» і ТРК «Україна» майже одразу ж вийшли компліментарні щодо дій Держкіно телесюжети.\nНа початку вересня Гільдія режисерів, фестиваль DocuDays UA, ГО «Вавилон 13» за підтримки Асоціація кіноіндустрії й ГО «СУК» провели круглий стіл, на якому пропонували поговорити про візію й стратегію розвитку українського кіно та викликів, які стоять перед галуззю. Попри узгоджену зазадалегідь участь у заході Міністра культури, Голови Держкіно й Голови підкомітету з кіно і реклами та членів Ради з кінематографії, напередодні круглого столу свою участь у ньому скасував Олександр Ткаченко, а за кілька годин до початку – Марина Кудерчук і Павло Сушко. Усі вони надіслали на зустріч своїх заступників. Кіноспільнота розцінила це як небажання вести реальний діалог. А, проте вже наступного дня Міністр підхопив тезу круглого столу про необхідність розробки стратегії розвитку української кінематографії.\nПрезентації проєктів другого туру Чотирнадцятого пітчингу Держкіно відбувалися протягом двох тижнів, а оголошені невдовзі результати викликали більш, ніж бурхливу реакцію, співмірну хіба що з тією, яка була після перегляду результатів Одинадцятого пітчингу. Попри претензії до якості оцінки проєктів деякими експертами, і при тому, що й у експертів були запитання до рівня ведення комунікації й розуміння правил ведення пітчингу деякими конкурсантами, підсумковий протокол з переліком проектів-переможців шокував як учасників пічтингу, так і багатьох з тих, хто були осторонь конкурсу. На початку свого засідання, де мали затверджувати результати, Рада оголосила про зміну правил конкурсу – два проєкти одному продюсеру/продакшну, один проєкт – режисеру, після чого, без буль-якого обговорення, було зачитано список переможців, який суттєво відрізнявся від рейтингу, складеного за оцінками експертів. Подейкують, що деяких продюсерів ніби-то запитували, які проекти вони готові залишити, а від яких відмовитися, тоді як інших продюсерів позбавили такої уваги. Режисерів і авторів сценарію, звичайно, ніхто нічого не питав – вони не є суб’єктом юридичних стосунків з Держкіно і говорити з ними, виходить, особливо й немає про що. В той же час, деякі проєкти, попри високі позиції в рейтингу були просто пропущені без будь-яких на те пояснень, інші ж, так само без жодних пояснень, підтягнуті з нижніх щаблів. Неприємною несподіванкою стала відсутність переможців у двох конкурсах повнометражної анімації та в конкурсі дитячого кіно. Українська гільдія режисерів, Українська анімаційна Асоціація УАнімA, Українська Кіноакадемія та Національна спілка кінематограіфстів відреагували на ситуацію заявами та відкритими листами. Також триває збір підписів від кінематографістів під спільним відкритим листом на ім’я прем’єр-міністра.\nЯ так детально зупиниласяся на подіях, які відбувалися протягом останнього року й деяких попередніх, бо ця хронологія є важливою й дає уявлення про те, що будь-яка система, якою б досконалою чи не досконалою вона була, завжди залежить від конкретних людей. Якщо є бажання обійти закони чи скористатися колізіями між законами, за відсутності незалежної й авторитетної судової гілки влади, коли за порушеннями не слідує покарання винних, така можливість завжди буде. Зв’язки «Держкіно-Рада» та «Рада-експерти» вибудовувалися як система важелів і противаг, що допоможе уникнути зловживань. Як бачимо, зараз це не працює з різних причин – і політичних, і суто меркантильних. Знову ж таки, ми маємо справу з живими людьми, які не завжди за своїми етичними принципами або ж властивостям характеру відповідають займаним посадам. Уперше Рада перевищила свої повноваження на 11 пітчингу, під тиском прийнявши незаконне рішення, що відкрило можливість повторювати це знову і знову. Люди, яких ми раніше поважали, втратили свою репутацію за один день. Симптоматично, що недовіру їм оголосили одразу кілька спілок, в яких багато хто з них є не просто членами, а й входять до керівних органів, що дуже красномовно свідчить про серйозну кризу.\nТих, хто ставить під сумнів процедуру й самі результати останнього пітчингу, всіх до одного, зараз намагаються виставити лузерами, які не можуть прийняти свою поразку. (Так вже було після пітчингу патріотичних проєктів від Мінкульту, хоча серед тих, то вийшли тоді на вулицю Франка, було чимало тих, хто не барили участь у конкурсі, вони виступали проти будь-яких маніпуляцій щодо теми патріотизму). Наразі серед тих, хто протестує проти останніх дій Ради, розгорнулася дискусія про те, чи варто не лише висловлювати недовіру членам Ради, а й говорити про необхідність складання ними своїх повноважень. Є ті, хто вважає рішення Ради сумнівними, а, проте, відставка Ради й Голови Держкіно, на їхню думку, створить колапс в галузі. Варто зазаначити, що згідно з Законом, нові члени Ради у разі припинення повноважень попередніми, мають бути призначені Кабміном протягом місяця. У разі ж відставки Голови Держкіно її/його функції виконує в.о. голови Держкіно.\nНа цьому тлі, висловлювання Марини Кудерчук на кшталт: «Змиріться: не будуть більше перемагати проекти, які не мають жодного шансу стати гордістю Держкіно. Пишіть круті сценарії, залучайте талановитих режисерів, шукайте дивовижні локації , а не способи домовитися з експертами або Радою. Це не працює!!! Як і неофіційні дописи у фейсбуці» вкотре доводить, щонайменше, необізнаність очільниці гадузі з проєктами, які «випали». Тому питання, яке Національна Спілка кінематографістів піднімала ще на початку літа, більш, ніж актуальне.\nМаємо називати речі своїми іменами: систему підтримки кінематографії, яка вибудовувалася протягом останніх років, цілком знівельовано; повністю знецінено інститут експертизи; Рада з підтримки кінематографії втратила повагу й довіру, якщо така ще лишалася після скасованих результатів 11 конкурсу та після винесених рішень на користь Ради найсправедливішими і відомими своєю чесністю Окружним адміністративним судом, а також Апеляційним судом.\nОчевидно, відповідальнсть за процеси в галузі мав би взяти на себе Міністр культури, але він поки мовчить.\nПо-перше, модель, як мають проводитися конкурси так, щоб до процедури оголошення, проведення і оцінки, не було нарікань, існує: це та модель, яку застосовує УКФ. З детальними методичками експертам, з детально розробленою процедурою конкурсу, зі 100% електронною подачею завок, з електронними кабінетами заявників та експертів.\nПо-друге, зміни до діючого положення про пітчинги, закону про підримку кінематографії в частині, що стосується повноважень Ради й експертів, які унеможливлюють зловживання, мають бути розроблені під контролем авторитетних серед кінематографістів Громадських організацій і спілок. У відкритий спосіб, а не так, як це робилося при Бородянському: з загалом проводилися зустрічі для випуску пару назовні, збиралися пропозиції, які лежать десь в найтемніших закутках Мінкульту, а зовсім в інших групах, з ніби-то з залученням юристів окремих продакшнів, писалися положення про конкурси, які ті послідовно лобіювали всі останні роки.\nПо-третє, жодне, навіть найкраще положення не працюватиме, якщо претендентів на експертів збиратимуть ледь не на вулиці, бо охочих із кіногалузі небагато, як це було минулого разу. У цей процес громадські об'єднання й спілки мають включитися максимально активно не лише поданням представників, а й контролем за проходженням всіх процедур. Усе те саме стосується й Ради: не можна допустити, щоб Рада у складі дев’яти людей, не всі з яких мають компетенції, необхідні для того, щоб оцінювати, приміром, якість поданих сценаріїв, перейняли на себе функції експертів, як це фактично пропонувалося у положенні, опублікованому Мінкультом для громадського обговорення влітку. Не можна дозволити кільком компаніям створити олігополію, при якій левова частина фінансування буде розподілена між кількома мейджорами та афільованими з ними компаніями так, як це діє у Росії. Така практика загрожує не лише звуженням горлечка доступу, а й цензурою. Тому вже зараз кінематографістам слід знайти порозуміння й дійти до згоди щодо тих, хто могли б стати експертами й членами Ради. Це мають бути компетентні люди, які не мають конфлікту інтересів і чия репутація не викликає сумнівів. Те саме стосується й посади Голови Держкіно, яку має обіймати людина, яка має візію й компетенції, які відповідають посаді голові галузі країни з амбіціями зайняти своє достойне місце на кінематографічній карті Європи. Ми маємо послідовно відстоювати свої позиції, інакше перспективи українського кіно виглядають невтішно.


Контрольная работа: Чому я вважаю модель управління Швейцарії ефективною - BestReferat.ru\nКонтрольная работа: Чому я вважаю модель управління Швейцарії ефективною\nНазвание: Чому я вважаю модель управління Швейцарії ефективною\nТип: контрольная работа Добавлен 08:44:54 19 декабря 2010 Похожие работы\nПросмотров: 22 Комментариев: 14 Оценило: 1 человек Средний балл: 5 Оценка: неизвестно Скачать\n«Чому я вважаю модель управління Швейцарії ефективною»\nпрофесор Кривобороденко Г.П. _____________\n1. Чому я вважаю модель управління Швейцарії ефективною\nСтановлення будь-якої держави, як і особистості людини, відбувається під впливом цілої системи факторів та умов\nАналізуючи чинники, що впливають на формування моделі управління (державного зокрема), доведено, що цілі, стиль і характер управлінської діяльності цілком визначаються ціннісними орієнтаціями та "ментальною картою", що формують особистість людини, її світогляд та ідеали. Ці орієнтації зумовлені як особистим життєвим досвідом людини, так і впливом соціального середовища, особливо морально-етичними нормами, які панують у суспільстві\nПогоджуюсь з думкою Г. Вижлєцова, автора книги «Аксіологія культури», що культура зберігає єдність нації, держави і суспільства, оскільки вона визначається ступенем здійснення цінностей та їхню реалізацією в усіх сферах людських відносин. Через це культура кожного народу є первинною до її економіки, політики, права та моралі.\nКожній національній культурі відповідає певна, тільки їй притаманна система цінностей. Кожне нове покоління, переймаючи цінності та переконання попереднього, відтворює культурну спадщину своєї країни. При цьому "транслюються" не тільки поведінкові стереотипи, а й способи і моделі управління, що відрізняють одну країну від іншої\nУ другій половині XX ст. дехто із зарубіжних науковців звернули увагу на роль національних культурних особливостей, що визначають ту чи іншу модель ділової активності. Так, за теорією Р. Льюїса , відповідно до цінностей, традицій та ідеалів, усі культури світу можуть бути поділені на три групи: моноактивні, поліактивні та реактивні.\nМоноактивні культури орієнтовані на роботу. Вони характеризуються тим, що в них прийнято організовувати своє життя, планувати діяльність у певній послідовності, поділяти проекти на етапи, суворо дотримуватись фактів і встановлених процедур, а також виконувати тільки одну справу в один період часу. До цих культур Р. Льюїс відносить Німеччину, Швейцарію та США.\nШвейцарія – це федеративна парламентська республіка, яка складається із 26 кантонів, зі столицею у місті Берн. Кожний кантон має власну конституцію, парламент та уряд, систему народної освіти й охорони здоров’я, поліцію тощо. Фінансовою столицею країни вважається місто Цюріх. Країна має чотири державні мови (німецька, французька, італійська та ретороманська), є членом Шенгенської угоди, але не входить до ЄС і відповідно – до зони євро. У Швейцарії – понад 3 тис. громад різного розміру, проживає до 25% іноземців.\nПолітичний устрій Швейцарії передбачає обрання двопалатного Парламенту (Федеральних зборів), що складається із Національної ради, яка всенародно обирається в кількості 200 осіб за пропорційною системою, і Ради земель (кантонів), що налічує 46 представників, які обираються за мажоритарною системою від кожного із кантонів за квотою, яка відповідає чисельності їх мешканців. Парламент обирає Уряд країни та Федеральний (Верховний) суд. Рада земель є найвпливовішою у країні, бо має право відкликання прем’єр-міністра і ветування законів.\nУ Швейцарії діє дворівнева система місцевого самоврядування з високим ступенем автономності громад. Усі муніципалітети незалежно від їх розміру (а він може становити і 200 осіб) мають рівні права.\nЖенева – кантон міжнародних організацій, але найнижчий рівень оподаткування, який може дещо різнитися в різних регіонах, діє у кантонах Цуг та Швіц. Саме від назви кантону Швіц походить найменування усієї Швейцарії.\nКантон Цюріх – один із найбільших у країні (на його території проживають 1,2 млн. людей у 171 громаді). Серцем цього кантону є місто Цюріх із чисельністю населення у 380 тис.\nВсю міську владу обирає народ. Парламент міста депутатів, обирає усією громадою за відкритими партійними списками. Членів Уряду міста – гілки виконавчої влади – також обирають усенародно. Кожен із дев’яти членів Уряду міста несе відповідальність за роботу певного напряму діяльності муніципалітету (управління муніципалітету). Міський голова – Президент міста – обирається громадою на чотири роки і виконує головним чином представницькі функції. Посади в міській владі суміщати не можна.\nЖителі міста – це члени одного підприємства під умовною назвою „місто”, які спільно працюють та несуть відповідальність за його добробут.\nСфери повноважень міської влади у Швейцарії:\nохорона здоров’я; будівництво (капітальне, підземне, благоустрій); безпека і поліція; навчальні й спортивні заклади; громадський транспорт; виробництво теплової та електричної енергії; переробка сміття.\nНадходження міського бюджету формуються за рахунок податків і зборів, основні з яких – прибутковий податок з фізичних та юридичних осіб, податок зі спадщини, з прибутку від продажу нерухомості. Прибутковий податок для юридичних осіб становить 18–22% і розщеплюється на три частини: одна одразу надходить у бюджет міста, друга – кантону, і третя – у державний бюджет. Половину надходжень складають саме місцеві збори, а не загальнонаціональні податки. Людина сплачує податки за місцем своєї реєстрації, а не роботи. 40 відсотків надходжень до міського бюджету становлять податки великих транснаціональних банків, наприклад таких як UBSтаCredit Swiss, лише у зв’язку зі світовою кризою обсяги цих виплат істотно скоротилися, тому для подолання дефіциту міського бюджету муніципалітет змушений витрачати накопичені раніше власні резерви. Місто ж ухвалює бюджет кожні три роки.\nЯкщо узяти, наприклад, Цюріх, то якість і стандарти життя є надзвичайно високими. Він займає перше місце за якістю життя у світі, випереджаючи Женеву та Люксембург. У місті вся вода є питною, у тому числі в кожному із 1200 фонтанів, які розташовані на його вулицях. Земля в місті є дорогою, наприклад, 1 м квадратний на центральній діловій вулиці коштує 100 тис. франків.\nНаселення Швейцарії зростає, щорічно приїжджають 40 тис. емігрантів, із яких зазвичай половина залишається, тут мешкають люди 165 національностей.\nУніверситети Цюріха є одними із найкращих у Європі. Тут здобули освіту 24 нобелівські лауреати, а нині також розташовані представництва найбільших інноваційних компаній світу – ІВМ, Googlе та ін. Великого значення приділяють вивченню іноземних мов, у деяких кантонах прийнятий закон про те, що, окрім знання чотирьох державних мов, школярі мусять обов’язково вивчати англійську мову. Політик у Швейцарії повинен розмовляти всіма державними мовами, бо інакше він не зможе досягти порозуміння зі своїми виборцями, а отже, не матиме політичного майбутнього.\nДуже велику важливість приділяють розвитку громадського транспорту, адже ним користуються 80% мешканців, і лише 20% надають перевагу автомобілям. До речи Швейцарські політики також їздять на трамваях.\nУ містах активно використовують теплову та електроенергію, одержану в результаті спалення сміття, впроваджує енергозберігаючі технології та моделі безвідходного виробництва. Чисті вода і повітря – запорука здоров’я швейцарців.\nУ Швейцарії немає принців або президентів – саме народ творить демократію. Цікавими є такі історичні факти. Наприклад, у 1946 році, одразу після закінчення Другої світової війни, саме в Цюріху виголосив свою промову Уїнстон Черчілль. Ще раніше важливу роль для становлення швейцарської демократії відіграв Наполеон, який дав країні першу Конституцію. Окрім того, ще 80 років тому Швейцарія була бідною європейською країною, яка лише протягом ХХ-го століття змінила своє становище.\nСередня місячна заробітна плата у Швейцарії – 5 тис. франків, тоді як 1/3 населення світу заробляє менше $1 на день. Найменше заробляють у сфері послуг, найбільше – у сфері науки і розвитку. Заробітна плата жінок на 30% нижча від чоловіків, що займають аналогічну позицію. Депутат міського парламенту Цюріха заробляє 8–10 тис. франків на місяць, проте це часто не єдина робота, яку мають депутати, адже в Цюріху засідання парламенту відбуваються лише раз на тиждень.\nПрезидент міста має переважно представницькі та культурні повноваження, і обирається на чотири роки. Процедура усунення мера з посади відсутня. Усі судді, окрім членів Верховного суду, обираються всенародним голосуванням на шість років. Такий орган, як прокуратура, у Швейцарії відсутній. Діє лише комісія з питань юстиції у Парламенті.\nНайважливіші стандарти, якими користуються Швейцарці, – це вільне пересування, добра екологія, безпечне використання водопровідної води, а також води з фонтанів для пиття.\nШвейцарія є одним зі світових лідерів за рівнем наукової та освітньої інфраструктури. За цим показником, за результатами 2009 року, вона займає третє місце у світі після Сінгапуру й Ірландії. У Швейцарії є 15 університетів, 20 інститутів, 50 науково-дослідних центрів та 24 міжнародні вищі школи.\nЗазвичай головною мовою викладання в університеті є одна із чотирьох державних мов, яка переважає в кантоні. При цьому магістерські програми можна, як правило, проходити англійською мовою. Університети – переважно державні вищі навчальні заклади, тому викладачі одержують заробітну платню відповідно до державного табелю про ранги (яких 15). Мінімальна зарплата аспіранта, який починає викладати, становить 2,5 тис. франків.\nПрожитковий мінімум у країні дорівнює приблизно 3 тис. франків.\nУсі офіційні документи країни (їх можна знайти в Інтернеті перекладаються п’ятьма мовами – чотирма державними та англійською.\nБільшість населення має доступ до широкосмуговий Інтернету і вміє добре користуватися комп’ютером, практично всі громадські місця обладнані бездротовим доступом до Інтернету – Wi Fi.\nКожні 20 років з метою гарантії високого рівня захисту грошової одиниці у Швейцарії відбувається зміна банкнот національної валюти, і цей процес триває 6–8 років. Нині в обігу знаходиться восьма серія банкнот.\nШвейцарія приєдналася до Шенгенської угоди лише 12 грудня 2008 року – після восьмирічного обговорення цього кроку всередині країни. Але можливість членства в ЄС поки що не викликає ентузіазму у швейцарців.\nПротягом останніх 30 років відбуваються зміни економічної структури національного господарства Швейцарії. Значно зменшився аграрний сектор. Нині Швейцарія позиціонує себе як країна послуг із високим рівнем життя. Популярні галузі економічної діяльності у Швейцарії – фінанси, страхування, фармацевтика, інформаційні технології, будівництво, консалтинг, „лайф-саєнс” (науки про гармонійне і здорове життя).\nУ країні традиційно низький рівень безробіття. Він складав 2,8% у 2008 р., проте у зв’язку з економічною кризою зріс до 4% у 2009 р. Водночас слід враховувати, що домогосподарки, приміром, не вважаються безробітними, доки вони не зареєструвалися у відповідних службах із працевлаштування. Люди з неповною, скажімо, 30%-ю зайнятістю також не включаються до числа безробітних.\nПриватне медичне страхування у країні є обов’язковим. Мінімальна страхова сума становить близько 1,5 тис. франків на місяць. Один візит до лікаря коштує 200–300 франків, стільки ж – одна доба перебування в лікарні.\nПонад 20% жителів країни – іноземці, яких приваблює швейцарська стабільність і надійність. Наприклад, жителі Ізраїлю говорять: „У нас жити дешевше, але неспокійно, а у вас дорого, проте спокійно”. Саме за спокій і безпеку люди готові платити гроші.\nВодночас, у країні діють різні типи дозволів на проживання та громадянство. Подати заявку на одержання швейцарського громадянства можна лише після 12 років проживання у країні. Процедура розгляду триває півтора-три роки, і відмова не виключена. Діти віком 10–20 років можуть одержати громадянство за спрощеною схемою, якщо протягом шести років вони відвідували муніципальну школу.\nШвейцарія – одна з країн – лідерів світу. За даними 2008 року, вона займає 4-е місце у світі за індексом глобалізації (після Бельгії, Австрії та Швеції) і рівнем економічної конкурентоспроможності (поступаючись США, Сінгапуру та Гонконгу), а також перше місце в європейському рейтингу інноваційності (випереджаючи Швецію, Фінляндію і Німеччину).\nІз 1950 р. у Швейцарії склалася система безпроцентного кредитування будівництва соціального житла, яка діє і до сьогодні. Одержавши такий кредит, забудовник зобов’язується дешевше здавати житло винаймачам. Частка соціального жита у житловому фонді міста дуже незначна – лише 3%. Воно призначене переважно для молоді. Якщо в родині, що орендує 4-кімнатну соціальну квартиру (а це приблизно на 500 франків дешевше, ніж оренда аналогічного звичайного житла), три людини або більше, то за четверту кімнату вона не платить. Емігрант також може претендувати на соціальне житло. Для цього потрібно не менше двох років легально проживати у Швейцарії. Родина має право на одержання соціального житла, якщо її сукупні річні доходи становлять менш як 58,8 тис. франків. Орендна плата за 4-кімнатну соціальну квартиру дорівнює 1,5 тис. франків на місяць, і ще 150 франків – оплата комунальних послуг.\nГоловне кредо швейцарців – „Ви маєте заплатити за утилізацію сміття, яке створили”. І вони сплачують як за вивіз сміття, так і за спеціальні пакети, у які його збирають. „Сміттєвий збір” з домогосподарства дорівнює 86 франків на рік, ще 50 франків – річна плата за кожного працівника на підприємстві. Швейцарець продукує в середньому 140 кг сміття на рік, однак навіть за наявних високих технологій лише 45% відходів повністю утилізується. Якщо людина не сортирує сміття або не кладе його в контейнер, з неї стягується штраф у розмірі 200 франків.\nМодель безвідходного функціонування почали запроваджувати у 1980-х роках, вирішивши утилізувати величезні екологічно небезпечні сміттєзвалища, які утворилися в 1960–70-х роках і забруднювали питну воду. На державному рівні цьому посприяв Закон про охорону навколишнього середовища (1983 р.), де було роз’яснено як поводитися з небезпечними відходами, сортувати сміття та ін. Було встановлено і перелік товарів, до ціни яких одразу включено вартість їх утилізації (наприклад, батарейки).\nМи, Швейцарський народ та кантони, усвідомлюючи свою відповідальність за світ, бажаючи відновити наш союз для зміцнення свободи та демократії, незалежності та миру в єднанні та відкритості до світу,\nбажаючи жити всім своїм розмаїттям в єдності, поважаючи один одного,\nусвідомлюючи наші спільні досягнення та нашу відповідальність за наступні покоління, та визнаючи, що лише ті залишаються вільними, хто використовує свою вільність, та що сила народу вимірюється добробутом найслабших його членів, зараз, по цьому, ми приймаємо наступну Конституцію:\nТитул 1. Загальні положення\nСтаття 1. Швейцарська Конфедерація\nСтаття 2. Мета.\n4. Вона виступає за тривале збереження природних основ життя та замирний і справедливий міжнародний порядок».\nНа мою думку модель управління Швейцарії є ефективною, але на жаль як свідчить практика діяльності органів державної влади, не кожна (нехай і краща) модель може бути запроваджена в Україні, адже частина доведених науковцями та задекларованих у законодавчих актах принципів і методів державного управління не відповідає українській ментальності, культурі в цілому. Більш за те, у світовій науці існують певні теоретичні обґрунтування залежності характеру і стилю управління (як у приватному, так і у державному секторах) від національної культури країни. На думку деяких учених, в різних суспільствах культурні умови сприяють формуванню своєрідних відносно стійких моделей мислення і поведінки, які, в свою чергу, вливають на моделі управлінської діяльності. Або іншими словами, особливості національної культури визначають характерні риси моделі управління.\n1. Конституція Швейцарської Конфедерації, прийнята на референдумі 18 квітня 1999 року\n2. Выжлецов Г.П. Аксиология культуры / Г.П. Выжлецов. - СПб. :\nИзд-во С.-Петербургского университета, 1996. - 152 с\n3. Інтернет-ресурс: Огляд навчального візиту українських міських голівдо Швейцарії, 23–27 листопада 2009 року\n4. Інтернет-ресурс: В.В. Корженко, Ж.А. Писаренко Вплив національної культури на формування моделей управління: методики крос-культурного менеджменту.\nOlya 00:46:54 26 августа 2019\n. 00:46:53 26 августа 2019\n. 00:46:52 26 августа 2019\nРаботы, похожие на Контрольная работа: Чому я вважаю модель управління Швейцарії ефективною


У Києві вночі згоріли чотири автомобілі - Korrespondent.net\nКорреспондент.net, 3 лютого 2021, 11:41\nВнаслідок пожежі в Києві пошкоджені чотири автомобілі\nПожежа почалася у дворі 25-поверхового житлового будинку в автомобілі Subaru Forester з поширенням на сусідні автомобілі.\nУ Деснянському районі Києва на вулиці Милославській згоріло чотири автомобілі. Про це повідомляє прес-служба ДСНС Києва.\n"3 лютого, о 03:45 в оперативно-координаційний центр Головного управління ДСНС України в Києві надійшло повідомлення про те, що на вул. Милославській, 2, в Деснянському районі столиці горить автомобіль", - йдеться в повідомленні.\nПожежа сталася у дворі 25-поверхового житлового будинку в автомобілі Subaru Forester з поширенням на поруч припарковані автомобілі.\nАвтомобіль Subaru Forester згорів повністю. Вогонь поширився на припарковане поруч авто. В автомобілі Kia Magentis пошкоджено моторний відсік, оздоблення салону, пластикове оздоблення, лакофарбове покриття лівого боку і лобове скло.\nВ автомобілі Chevrolet Aveo пошкоджено лакофарбове покриття, пластикове оздоблення правого боку автомобіля, моторний відсік та передня частина автомобіля. В автомобілі Skoda Fabia пошкоджений передній бампер.\nВ гасінні пожежі були задіяні 3 одиниці пожежно-рятувальної техніки та 13 людей особового складу ДСНС.\nРаніше повідомлялося, що в Харкові 30 січня на зупинці загорівся маршрутний автобус Богдан.\nТЕГИ: автомобили, Киев, фото


Прима-балерина Кухар показала українкам, як підготувати тіло до літа - ЗНАЙ ЮА\n28 травня 2020, 06:36\nКатерина Кухар робить велосипедик\nЗнаменита українська прима-балерина Катерина Кухар продемонструвала просте тренування в домашніх умовах, яке триватиме до 15 хвилин щодня і при цьому задіє всі групи м'язів.\nКатерина Кухар робить планку\nСтійка на планці одночасно розвиває м'язи преса, спини, рук, ніг, стегон і сідниць. Встаньте в положення "упор лежачи", з опорою на лікті. Підніміть голову і розправте плечі. Втягніть живіт, стисніть сідниці і з'єднайте стопи. Тримайте спину прямо і не згинайте ноги в колінах. Максимально напружуйте м'язи преса і не опускайте поперек.\nПочніть з 30 секунд і збільшуйте час кожні 3 дні на 15 секунд. Розвивайте витривалість і намагайтеся виконувати планку до 2-3 хвилин.\nКатерина Кухар робить скручування\nВправа акцентується на верхній частині прямого м'яза живота. Лежіть на підлозі, руки за головою. Працюємо лише за рахунок скорочення преса, піднімаємо лопатки, голову, плечі. Не відриваємо ноги і поперек від підлоги. Потім, повільно повертаєтеся назад, під контролем вашого преса.\nПочніть з 10 разів і протягом місяця збільшуйте навантаження до 40 разів.\nЛежачи на спині, поперек щільно притиснута до підлоги, зігнуті в колінах ноги стоять на землі, руки за головою. Ліву ногу витягніть вперед, праву підтягніть до грудей. Змініть сторону. Ноги повинні бути підняті під кутом 60 градусів. Один підхід – 30 повторень.\nНоги згинаємо в колінах і стопи відриваємо від підлоги, тримаємо їх пресом. Руки тримаємо асиметрично від колін, і переносимо руки і ноги одночасно над підлогою, при цьому працює прес, бічні м'язи тулуба і сіднична м'яз. Виконуємо вправу 2 хвилини.\nКатерина Кухар робить стільчик\nНоги повинні бути ширшими за плечі. Слідкуйте, щоб коліна не виходили за стопу, це може травмувати колінні суглоби, а сідниці працюють менше покладеного. Присідати треба до паралелі з підлогою, сідниці під час присідання повинні бути на рівні колін. Занадто глибокі присідання будуть шкідливі колінним суглобам. Для початку виконуємо 10 разів і поступово збільшуємо до 25.\nНагадаємо, Катерина Кухар дала інтерв'ю "українському Дудю".\nЯк повідомляв портал Знай.uа, Катерина Кухар показала, як подолати синдром "Бембі" в будь-якому віці.\nТакож Знай.uа писав, що Катерина Кухар розповіла, де і з ким її діти.\nТеги: Катерина Кухар схуднення здоровий спосіб життя\nКухар після "Танців з зірками" показала своє "дієтичне" меню — від піци до хачапурі


Топіарі та нівакі - розкіш форм і розмірів. Частина перша - топіарі\nТопіарі - є одним з найдавніших видів садово-паркового мистецтва фігурної стрижки дерев і чагарників, в результаті якого створюються дивовижні фігури та скульптури, а також незвичайні зелені огорожі. Європейські або південно-східні ландшафтні проекти просто неможливо уявити без цих цікавих форм.\nІсторія топіарі та сучасність\nМистецтво володіння садовими ножицями бере свій початок з Стародавнього Риму. Саме тоді з'явилася мода на фігурну стрижку дерев і чагарників. Після падіння Риму, Європу заполонили брутальність та невігластво і тяга до прекрасного не виявлялася аж до епохи Відродження. Саме тоді італійські вельможі почали оточувати свої вілли садами, які створювалися не тільки для задоволення, а й для підкреслення статусу. З тих самих пір топіарне мистецтво стало поширюватися по всій Європі і Азії. До речі, саме країни південно-східної Азії сьогодні задають тон у розвитку і вдосконаленні топіарного мистецтва. Сади, сквери, парки і просто вуличні газони Гонконгу, Куала-Лумпур, Сінгапуру, Чіангмай є справжніми шедеврами. На відміну від західних колег, азіатські ландшафтні дизайнери не бояться експериментувати з обсягами, кольорами, формами і композиціями в цілому. Тут можна побачити безліч рівнів, різних форм, гру світла і тіні. А щорічна квіткова виставка в Чіангмай - це свято любителів дивакуватих форм, новаторства і авангарду в світі садово-паркового мистецтва.\nМожливі форми топіарі\nПершим, і, мабуть, найпопулярнішим, є такий вид як формований живопліт. Тут виділяються такі підвиди: бордюр (висота до 1 метра), огорожі (висота до 2,5 метрів) і зелені стіни (висота більше 2,5 метрів). Ця прекрасна форма, яка крім декоративної функції виконує завдання із захисту території від пилу, бруду, вітру та шуму.\nДругим видом топіарі є створення правильних або простих геометричних форм: спіралей, куль, кубів, пірамід, колон, конусів, сердечок. Це приємна погляду класика, яка прикрасить будь-який сад.\nТретім видом можна виділити більш складні форми топіарі: фігури людей, тварин, абстрактні образи. Це вже, так би мовити, вищий пілотаж і прояв професіоналізму та фантазії садівника. Такі топіарі дійсно витвори мистецтва, виконані руками садового майстра.\nЧетвертим видом є різні авангардні і новаторські течії. Наприклад, комбінування стрижки з щепленнями для створення унікальних форм, де на одному штамбі виростають зелені, блакитні і золотисті хвойні кулі різного розміру.\nРослини, які найбільше підходять для створення топіарі\nСамшит вічнозелений (Buxus sempervirens) - це невимогливий вічнозелений чагарник з густою красивою кроною. Листя супротивне від еліптичного до майже круглого, шкірясте, темно-зелене. Висота рослини зазвичай до 2-х метрів. Приростає повільно - близько 5 см в рік. У рослини специфічний запах, який вловлюється відразу ж, якщо пом'яти листочок в руці. Зимостійкість 6а, але в умовах Україна зимує добре. Самшит вічнозелений добре формується регулярною обрізкою, щільна крона дозволяє довго зберігати різні форми. Цінний сорт для формування садових фігур і топіаріної стрижки. З самшиту виходять ідеальні бордюри.\nТис ягідний (Taxus baccata) - чагарник з густою кроною. Висота 3-5 м, діаметр крони 2-3 м. Щорічний приріст заввишки 5-7 см, завширшки 3-4 см. Це класична рослина для створення живоплотів, бордюрів та фігурних композицій. З часів Ренесансу і до наших днів тис ягідний - це найкращий матеріал для топіарного мистецтва всіх видів.\nБирючина (Ligustrum) - це швидкозростаючий (в молодості) великий чагарник, що потребує регулярної підрізки. У хорошому кліматі досягає висоти 3,0-4,0 м і ширини 1,8-2,0 м. Чагарник прекрасно переносить стрижку і є одним з кращих чагарників для створення живоплотів і бордюрів.\nПадуб (Ilex) - це вічнозелений густий чагарник. Листя темно-зелене з фіолетовим глянцем. Добре відновлюється після сильної обрізки. Росте повільно і стрижку потребує тільки раз на рік. Взимку не втрачає декоративності. Використовується для приватних садів, в стрижених огорожах і поодиноко, в контейнерах, під формування в конуси, кулі, куби.\nКизильник (Cotoneaster) - це прекрасна рослина для створення невисоких живоплотів. Є як вічнозелені, так і листопадні види. Особливу красу кизильнику надають восени червоні ягоди, багряний відтінок листя, а також цікаві форми у різних видів (є майже лежачі (ґрунтопокривні), вигнуті аркою (дугоподібні), вертикальні, сильно розгалужені різновиди). Кизильники морозостійкі, невибагливі, чудово піддаються стрижці і швидко відростають.\nКипарисовик Лавсона (Chamaecyparis lawsoniana) - це деревця з вузькою конусоподібною, щільно закритою кроною. Гілки ростуть прямо, віялоподібно, розгалужено. Кипарисовик відрізняється швидким ростом. Доросла рослина досягає висоти 5 -7 м і ширини 2 - 3 м. Хвоя луската, колір залежить від сорту від салатово-зеленого до золотисто-жовтого. Віддає перевагу сонячним (але виносить і тінь), захищеним місцям і родючим, вологим ґрунтам. Морозостійкий, добре переносить стрижку, часто використовується для створення спіральних, помпових і кулястих топіарі.\nБарбарис (Berberis) - це вічнозелений або листопадний колючий чагарник. Барбариси дуже декоративні, особливо восени, коли на них дозрівають ягоди, а їх листя набуває пурпурного забарвлення. Вони невибагливі, добре відростають, легко переносять і тримають форму. До ґрунту барбарис невимогливий, він світлолюбний, зимостійкий і задовільно переносить умови міста. В озелененні барбарис застосовується в одиночних і групових посадках, також барбарис добре стрижеться і формується у живоплоти.\nТуя (Thuja) - це популярний хвойний чагарник для створення живоплоту. Він добре піддається стрижці і відносно швидко відростає. Стригти рекомендується два рази на рік. До ґрунтів туя невимоглива, але воліє родючі суглинки, може переносити сухість ґрунтів та надмірне зволоження. Туя світлолюбна, але може переносити тінь. Морозо- і вітростійка, виносить міські умови. Рекомендується для групових і одиночних посадок, добре виглядає в алеях і живих огорожах, використовується для створення спіральних, помпових і кулястих топіарі.\nТсуга (Tsuga) - вічнозелене і досить зимостійке дерево. Тсуга тіньовитривала, швидкість росту середня, кращого розвитку досягає на досить родючих ґрунтах. Добре підходить для створення живоплотів топіарі.\nЯлиця корейська (Abies koreana) - це дерево родом з Південної Кореї. Росте повільно. Висота 30 річної ялиці корейської становить 4-5м. Щорічний приріст в наших кліматичних умовах становить 3 - 5 см на рік. Хвоя густа, м'яка, довжиною 8-20 мм з загорненими краями, зверху яскраво-зеленого кольору, глянцева, знизу - з двома поздовжніми сріблястими смужками. Доживає ялиця до 150 років. Вона вимоглива до родючості і вологості ґрунту, і чутлива до забруднення повітря. Від весняних опіків страждає рідко, але не любить протягів. Ялиця корейська дуже декоративна, особливо ялиця підходить для невеликих присадибних ділянок. Може використовуватися для створення штамбованих кулястих топіарі.\nТопіарі - це чудовий витвір садово-паркового мистецтва, але перш ніж його купувати, варто задати собі питання: «Чи буду я за ним доглядати?» Адже купити топіарі просто, куди складніше постійно дивитися за своїм улюбленцем. Мінімум раз на рік (а деякі сорти і частіше) рослина потребуватиме стрижки. Якщо цього не дотримуватися, то праця попередніх десятиліть може піти нанівець. Кожна стрижка стимулює ріст пагонів, і чим більше ви стрижете, тим більше вам доведеться стригти в майбутньому. Крім цього, варто пам'ятати, що топіарі потребує посиленої підгодівлі. Пов'язано це з тим, що в результаті постійної стрижки рослина втрачає багато листя та молодих пагонів, тому хороший родючий ґрунт - це життєва необхідність для нього.\nТопіарі і нівакі в нашому садовому центрі


За Давидового царювання був в землї голод через три годи, рік за роком. І питав Давид Господа. І відказав Господь: Се через Саула та його дом кровожадний, бо він вигубив Габаонїїв.\nТодї прикликав царь Габаонїїв і говорив з ними. Габаонїї же не були з синів Ізрайлевих, а були останком з Аморїїв; а Ізрайлитяне були їм заклялись*; та Саул хотїв повигублювати їх, нїби з ревности про Ізрайлитян та Юдеїв.\nОт і питає Давид Габаонїїв: Що б менї вчинити вам і чим приєднати б вас, щоб ви благословили наслїддє Господнє?\nІ відказали Габаонїї: Не вимагаємо від Саула й дому його нї срібла, нї золота, та й не хочемо, щоб кого в Ізраїлї страчено. А він сказав їм: Чого ж ви допевняєтесь, щоб я вам учинив?\nІ кажуть вони цареві: Того чоловіка, що вичеркував нас, хочемо так вигубити, щоб не було з роду його нїкого по всему займищу Ізрайлевому;\nЗ його потомків нехай видадуть нам сїм чоловіка, щоб ми повішали їх перед Господом в Гиві Саула, вибраного Господом. І відказав царь: Видам їх.\nПощадив однак же царь Мемфівостея, сина Йонатанового Сауленкового, задля побратимства, що вони заприсягли перед Господом, Давид і Йонатан, син Саулів.\nЗа те взяв царь обох синів Рицпиних, дочки Айєвої, що вона вродила Саулові, Армона й Мемфівостея, й пятьох синів від Саулової дочки Мероби, що їх породила Адріелеві Берзеллїєнкові, з Мехоли.\nІ віддав їх в руки Габаонїям, а вони повісили їх перед Господом на горі. І погибли всї семеро вкупі; а погибли вони у перві днї в жнива, коли розпочинались жнива ячмінні.\nРицпа ж, дочка Айєва, узяла шерстяну верету й розстелила на тій горі, й пильнувала тїл від почину жнив, аж докіль дощ із неба поливсь на їх, і не допускала, рушати їх птаству піднебесному в день, а польовому зьвірю в ночі.\nІ донесено Давидові, що вдїяла Саулова наліжниця Рицпа, дочка Айєва.\nІ пійшов Давид і забрав костї Саула й костї Йонатана від городян Явиських в Галаадї, що взяли їх були тайком з майдану в Бет-Санї, де їх повішали були Филистії тодї, як побили Саула на Гелбуї.\nІ перенїс він костї Саулові й костї сина його Йонатана звідти; тодї позбірали й костї повішених,\nТа й поховали костї Саулові й сина його Йонатана й костї повішених, у займищі Беняминовому, у Зелї, в отецькому Кисовому гробі. Так сповнено все, що приказав царь, і з того часу змилосердивсь Господь над землею.\nІ загорілась ізнов війна між Филистіями й Ізраїлем. І Давид виступив на війну проти Филистіїв із військом своїм, і воювали з Филистіями, й Давид утомився.\nТодї задумав Есвій, один із потомків Рефаїма, такий, що спис його важив триста секлів мідї, й підперезаний був новим мечем, убити Давида.\nТа врятував Давида Абесса Саруєнко та й положив Филистія мертвим. Тодї поклялись Давидові люде словами: Не виступиш ти з нами більш на війну, щоб не згасло сьвітло Ізрайлеве.\nПотім була ще раз війна з Филистіями в Гобі. Тодї положив мерцем Хушатїй Собохай-Сафута, що також був з потомків велетенських.\nІ довелось іще раз воювати Филистіїв під Гобом; того разу вбив Елханан, син Ягаре-Оргима, з Бетлеєма, Голїята з Гету, що в його ратовище було завтовшки з ткацький вал.\nА як дойшло раз до війни під Гетом, знайшовсь там один рослий чоловяга, що мав на руках і на ногах по шість пучок*, всїх двайцять і чотири. Сей походив також з велетенського роду.\nЯк же почав він раз насьміхатись із Ізрайлитян, то його вбив Йонатан, син Давидового брата Сафая.\nВсї чотири названі походили з велетенського роду в Гетї, та й полягли від руки Давидової й слуг його.\nІ в днях Давида був три роки голод, рік по році, і пошукав Давид Господне лице. І сказав Господь: Неправда на Саулі і на його домі через його кроваві побиття, якими побив Ґаваонітів.\nІ покликав цар Давид Ґаваонітів і поговорив з ними. І Ґаваоніти не є синами Ізраїля, томущо вони є з останку Аморрея, і сини Ізраїля поклялися їм. І Саул шукав побити їх, коли він ревнував за синами Ізраїля і Юди.\nІ сказав Давид до Ґаваонітів: Що вчиню вам, і чим надолужу, і поблагословите господне насліддя?\nІ сказали йому Ґаваоніти: Немає нам (діла до) срібла і золота з Саулом і з його домом, і немає нам чоловіка, щоб убити в Ізраїлі. І сказав: Що ви скажете і вчиню вам?\nІ сказали до царя: Чоловік, що вибив би нас і переслідував нас, який задумав вигубити нас, вигубимо його, щоб не було його в усій околиці Ізраїля.\nХай буде нам дано сім мужів з його синів, і повісимо їх на сонці перед Господом в Ґаваоні Саула, як вибраних Господеві. І сказав цар: Я дам.\nІ цар пощадив Мемфівостея сина Йонатана, сина Саула, через господню клятву, що між ними, між Давидом і між Йонатаном сином Саула.\nІ взяв цар двох синів Ресфи дочки Аї, яких вона породила Савлові, Ермонія і Мемфівостея, і пять синів Міхоли дочки Саула, яких породила Есріїлові синові Верзеллія Моулатія\nі дав їх в руку Ґаваонітів, і вони повісили їх на сонці на горі перед Господом, і цих сім впали разом. І вони померли в днях жнив, в перших (днях) на початку жнив ячменю.\nІ взяла Ресфа дочка Аї мішок і прикріпила його до скелі на початку жнив ячменю, аж доки не впала на них вода з неба, і не дала птахам неба вдень і звірам поля вночі спочити на них.\nІ сповіщено Давидові, що вчинила Ресфа дочка Аї наложниця Саула. І вони ослабли, і захопив їх Дан син Йои з нащадків ґіґантів.\nІ пішов Давид і взяв кості Саула і кості Йонатана його сина у мужів синів Явіса Ґалаадського, які викрали їх з стіни Ветсана, бо поклали їх там чужинці в день, коли чужинці побили Саула в Ґелвуї.\nІ він приніс кості Саула звідти і кості Йонатана його сина і зібрав кості повішаних.\nІ поховали кості Саула і кості Йонатана його сина і (кості) повішаних в землі Веніямина в боці (гори) в гробниці Кіса його батька, і вчинили все, що цар заповів. І після цього Бог вислухав землю.\nІ була ще війна чужинців з Ізраїлем. І пішов Давид і його слуги з ним і воювали з чужинцями, і Давид ослаб.\nІ Єсвій, що був з нащадків Рафи і вага його списа триста сиклів ваги міді і він при поясі мав булаву, і задумував побити Давида,\nі поміг йому (Давидові) Авесса син Саруї і побив чужинця і забив його. Тоді мужі Давида поклялися, кажучи: Не вийдеш більше на війну з нами і не згасиш ізраїльського світильника.\nІ після цього була ще війна в Ґеті з чужинцями. Тоді Севоха Астатотія побив Сефа, що з нащадків Рафа.\nІ була війна в Ґові з чужинцями. І Елеанан син Аріорґіма Вифлеємець побив Ґоліята Ґеттея, і дерево його списа як ткацька поперечка.\nІ була ще війна в Ґеті. І був чоловік мадон (великан), і пальці його рук і пальці його ніг шість і шість, числом двадцять чотири і він народився від Рафи.\nІ він зневажив Ізраїля, і його побив Йонатан син Семея брата Давида.\nЦі чотири народилися як нащадки ґіґантів в Ґеті в Рафовім домі. І впали від руки Давида і руки його рабів.


Створюючи рецепт, що визначає, чи добре поєднаються два інгредієнти?\nУ вихідні дні, коли в мене більше часу грати на кухні, я часто експериментую, складаючи речі, просто щоб побачити, як вони смакують / взаємодіють між собою. Я робив це досить випадково і мав різноманітні результати. Ось кілька «рецептів», які я спробував нещодавно:\nзефір курка (на диво добре, як арахісова курка)\nкава та сметана (нормально, я цього не хотів робити, але мені було пів та половини, жахливо)\nшоколадна начинка (відмінно, просто обов'язково розкладіть шматочки шоколаду)\nсандвіч з салямі з арахісовим маслом (настійно рекомендується)\nморозиво з джалапеньо (не спробуйте цього вдома)\nЦе лише невеликий вибір моїх зразків, але чи є якісь вказівки щодо того, як поєднати інгредієнти при приготуванні їжі, чи це як Великий адронний колайдер і просто сподіваюся, що вони потрапляють правильним чином, щоб знайти щось, що смачно смачить?\n— Френк Пірс\nможливий дублікат Чи відомо, що деякі парні смакові композиції працюють краще, ніж інші (і якщо так, то чому)?\nЯ припускаю, що це технічно не дублікат, оскільки мова йде про конкретні інгредієнти, а не про загальні смакові класи, але, здається, відповіді на моє запитання тут однаково добре застосовуються.\nЛюбіть довідник LHC\n— обід в коробці\n+1 за "не намагайся цього вдома". : D\nЩо стосується спарювання конкретних інгредієнтів, загальним є думка, що інгредієнти, які мають значну кількість "смакових ноток", будуть добре поєднуватись.\nНа практиці це йде набагато глибше, ніж це, адже крім смаку, продукти мають дуже специфічні та впізнавані аромати, які впливають на сприйняття аромату; вино здебільшого солодке і кисле, але ви не замінювали його звичайним виноградним соком; аромат алкоголю безпомилковий, і навіть між різними винами у вас буде різний рівень "фруктовості" чи "лісистості".\nАле почнемо зі смаків:\nШоколад і кава чудово поєднуються, оскільки вони поділяють характерні гіркі нотки. Обсмаження квасолі також має значення; спарювання найкраще працює, коли обсмажування достатньо, щоб термічно погіршити гіркоту, не втрачаючи занадто багато солодкості через карамелізацію. Це підкреслює солодкість і знецінює гіркоту та кислотність кави, роблячи її ближчою до профілю смаку шоколаду.\nТрадиційний запас поєднує мирепокс (цибуля, морква, селера) з м'ясом (ну, кістки), обидва дуже високо в умамі. Кінцевий продукт може мати різні нотки гіркоти або солоності від овочів, але в основному це величезний удар умамі. Багато людей також насолоджуються арахісовим маслом і беконом разом, що поєднує в собі значну уммі та солоність в обох продуктах.\nБуряк і сметана - це традиційна (або так мені кажуть) польська страва, і вони, очевидно, поділяють сильні кислі нотки. Часто додають цибулевий лук, який має м'який характер і гострий характер має кисле або гірке (оскільки він створюється сіркою, яка сприймається як кисла, гірка, а також "металева").\nЦе, як правило, працює добре для базових пар, але ще одним дуже сильним елементом цього є збалансування всіх різних ароматів страви.\nАрахісове масло і варення, схоже, не мають багато спільного, смакові. Але коли ви поєднуєте їх разом у бутерброді, у вас є високі умамі та солоність арахісового масла, солодкі та злегка кислі нотки варення, а також натяки гіркоти та / або кислинки у хлібі. Разом у вас є сильні ноти всіх п’яти смаків, і результат приваблює більшість людей.\nFive Spice - це зазвичай суміш кориці (солодкої), зірочки анісу (м'яко солодкий і гіркий), кропу (м'яко солодкого і досить пікантного), меленого гвоздики (гострий і дещо гіркий) і сечуанських перцевих перців (солоних і гострих з кислим присмаком ). Кількість, як правило, регулюється, щоб збалансувати смак; наприклад, фенхель - єдиний справді пікантний інгредієнт, тому в «П’яти спеціях» є більше, ніж у інших інгредієнтів. Так чи інакше, це використовується у всій китайській кухні як своєрідна «чудова спеція».\nПо-справжньому хороша смажена курка починається з високої кількості умамі, а потім соляна (солона), вершкова (солодка) та смажена, що передбачає реакцію Майлара (гірка). Цього не вистачає кислого, тому багато кухарів кинуть туди кілька скибочок лимона.\nАле по правді кажучи, навіть якщо це все звучить правдоподібно, це дійсно так , набагато більш складним , ніж це. Незважаючи на те, що тут працює якась наука, п’ять смаків трохи схожі на чотири елементи або гумори; це майже архаїчний спосіб мислення про хімію їжі, тому що наші роти та носи можуть виявити набагато більше, ніж це.\nЯкщо ви хочете побачити, як мало ми насправді насправді знаємо про аромат сьогодні, перегляньте, як вони йдуть по-справжньому добре на Хемос, пов’язані з одним із пов’язаних питань. Там ви побачите абсолютно безглузді комбінації, такі як шоколад і часник або м'ята та гірчиця, які насправді - при правильній підготовці, звичайно, - створюють досить приємні аромати / аромати.\nПравда в тому, що люди все ще збирають дані про це, і ми точно не знаємо , що змушує деякі аромати працювати разом. Принаймні, ми починаємо підходити до цього науково і фактично експериментувати та документувати цей матеріал, але ще недостатньо даних для формування цілісної теорії. Перевірте відповіді на моє запитання про смакові пари та інше запитання про створення пари, якщо ви хочете детальні дані щодо того, які ароматичні пари можуть "працювати", хоча ви, можливо, не отримаєте багато пояснень чому .\nЦе чудова інформація і дає мені трохи більше впевненості, хоча більшість моїх страв страшні!\nЩе один чудовий смак: Нутелла (шоколад / фундук, не впевнений, чи добре він відомий за межами Європи) із салямі. Ви маєте горіхову солодкість нутел і солону смаковість салату. Дуже хороший. Або кавун і бекон.\nОсобисті переваги! Моя порада: будьте творчими, не боячись і діліться своїм баченням - робіть відкриття.\nАромат - як колір. Або музика. За винятком навіть кращого :) .. Це досвід. Деякі страви грають із контрастними смаками, поєднуючи один інгредієнт проти іншого. Або вони можуть гармонізуватися у симфонію, але одна частина їжі на поданій тарілці буде контрастувати з іншими.\nДля всього цього можуть бути "прийняті" методи, але це не математична наука, як інші дисципліни. але людської думки немає точної науки. Простий приклад: їжа, яку дитина може вважати неприємною - наприклад, ті, що знаходяться в незнайомій культурі, він може вирости до любові після придбання смаку до дорослого.\nМої пригоди в кулінарії здебільшого полягали в тому, щоб відкрити для мене нові способи того, що інші культури (я американська) освоїли різні способи приготування їжі, ароматизації та представлення своїх продуктів.\n@zanlock - навпаки, займається великою кількістю науки, навіть якщо мистецтво застосовує науку до конкретної людини\nДомовились. Але: це наука .. не стільки, щоб будь-яка комбінація "повинна" спрацювати. Я люблю готувати для своєї багатодітної родини і знаю, як готувати страви в альтернативних варіантах, які конкретному особі найбільше сподобається.\n@zanlok - я мав на увазі те, як молекули взаємодіють у поєднанні ароматів - це наука.\nНу так, так. Я інженер по торгівлі, і розумію, що "є" наука до всього. Отже, я згоден. Однак, окрім інформації із посилань, що цитуються у ваших коментарях, я можу сказати, що ми не повинні зосереджуватися лише на науці :)\n@justkt Хоча існує наука про те, як аромати поєднуються та утворюють нові, є набагато менше науки про визначення того, сподобається їм це чи ні. Звичайно, є тенденції, але я ніколи не знаходив аромат чи страви, які подобаються всім людям або не подобаються з цього приводу, поєднання вдвічі. Тож комбінації все ще є насамперед мистецтвом.


Громадяни Молдови зможуть їздити до Європи без віз | Політичні новини з Європи: аналітика, прогнози, коментарі | DW | 28.02.2014\nДепутати Європарламенту проголосували за лібералізацію візового режиму для молдован. Однак відміна віз не означає, що країна вже подолала шлях євроінтеграції, кажуть експерти.\nОформлювати візу для поїздок у Європу молдованам буде не треба\nУ четвер, 27 лютого, депутати Європарламенту проголосували за лібералізацію візового режиму для громадян Молдови. Остаточне рішення з цього питання, як очікується, буде прийнято в квітні Радою ЄС. А через 20 днів після публікації воно вступить в силу.\nВеличезний плюс для бізнесу\n"Візи в ЄС, надійно та недорого" - такими оголошеннями все ще обклеєні стовпи в молдовській столиці, їх також можна побачити на популярних сайтах в інтернеті і на сторінках безкоштовних газет. У посередників, які займаються оформленням документів на візи, справ поки вистачає, зізнається на умовах анонімності в інтерв'ю DW один з колишніх директорів туристичних агенцій. "Утім, звичайно, доходи впадуть, адже саме візи рятували взимку та ранньою весною багато дрібних турфірм", - каже він.\nУ Молдові вже давно сперечаються про назву державної мови. У конституції вона визначена як молдовська. Тепер Конституційний суд вирішив назвати її румунською. Як це сприйняли в країні? (18.12.2013)\nДиректор іншої кишинівської турфірми Наталя Тумба впевнена, що лібералізація візового режиму для Молдови - величезний плюс, в тому числі й для бізнесу, в якому вона працює. "Я впевнена, що тепер ще більше людей захочуть подорожувати, виїжджати за кордон, адже багато хто боявся, що їх туди не пустять", - каже Тумба.\nПерекладачка з Кишинева Віра Балахнова давно хотіла побувати у Римі, але остерігалася, що їй не відкриють візу в італійському посольстві, і вона марно заплатить 35 євро. "А вже цього літа я зможу поїхати в Італію без жодної візи", - радіє вона.\nВиконавчий директор Центру стратегічних досліджень та реформ Галина Шеларь впевнена, що лібералізація візового режиму з ЄС не зумовить масову міграцію трудових ресурсів з Молдови. "Власники біометричних паспортів зможуть їздити в Європу без віз на ті ж 90 днів, що й власники звичайних паспортів з мультивізами, - пояснює вона. – Це не дає права працевлаштування, можливо, просто полегшує її пошук". Щоправда, каже експерт, якщо громадяни Молдови все ж почнуть там масово працевлаштовуватися, звичайно, нелегально, то додасться роботи у міграційних служб європейських країн.\nЕкс-представник республіки в Раді Європи, керівник Гельсінської громадянської асамблеї в Молдові Олексій Тулбуре впевнений, що лібералізація візового режиму для молдован - це "усунення несправедливості по відношенню до громадян країни, які є такими ж європейцями, як жителі інших регіонів, де давно відмінили візи". Крім того, вважає експерт, "це однозначно позитивний сигнал для тих громадян Молдови, хто давно працює за кордоном, адже тисячі батьків, які поїхали колись нелегально на заробітки, по шість-вісім років не можуть зустрітися зі своїми дітьми саме через те, що не можуть оформити візу".\nПри цьому, підкреслює експерт в інтерв'ю DW, "ми повинні розуміти, що безвізововий режим не є елементом інтеграції Молдови в ЄС. Рішення це політичне". Зазвичай відбувається лібералізація візового режиму для тих країн, які просунулись на шляху реформ. В Молдові реформи буксують, і скасування віз - "це не заслуга правлячої в країні коаліції, а подарунок Євросоюзу", каже Тулбуре.\nМіж Росією та Румунією\nЩо добре для громадян Молдови, те погано для політиків Румунії, вважає політичний аналітик Віктор Боршевич. "Лібералізація візового режиму з країнами ЄС приведе до того, що жителі Молдови більше не будуть претендувати на румунське громадянство", - говорить він. За словами експерта, переважна більшість молдовських громадян придбали румунські паспорти "винятково для вільного пересування по Європі", а бухарестські політики використали цей факт як доказ прагнення молдован до об'єднання з сусідньою країною. Згідно з дослідженнями румунського відділення Фонду Сороса, в період з 1991 по 2012 роки румунське громадянство отримали понад 400 тисяч жителів Молдови.\nЗ іншого боку, стверджує Боршевич в інтерв'ю DW, Молдова стала об'єктом "візової війни": "Адже Захід іде назустріч громадянам країни, забезпечуючи їм свободу пересування, а Схід, навпаки, робить міграційні правила більш жорсткими. На мій погляд, навпаки, Росія в цій ситуації мала б надати преференції молдовським гастарбайтерам". Післе того, як Російська Федерація на початку цього року посилила міграційне законодавство, 21,2 тисячам молдовських гастарбайтерів заборонили в'їзд до РФ через порушення правил перебування чи працевлаштування на території країни. Про це оголосили на прес-конференції в міністерстві праці Молдови 19 лютого.\nНа думку експерта, лібералізація візового режиму з країнами ЄС "не є очевидним кроком євроінтеграції Молдови, оскільки в Євросоюз нас ніхто приймати не збирається".\nАвтор Юлія Семенова, Тетяна Бондаренко\nТеми Європейський Союз (ЄС, Євросоюз), Молдова, Візи, Румунія, Безвізовий режим, Кишинів, Візова лібералізація\nКлючові слова Молдова, ЄС, візи, відміна, безвізовий режим, Кишинів, Румунія\nПостійне посилання https://p.dw.com/p/1BHS7


СБЕ як процес та характеристика його етапів.\nКоординацію організації судово-експертної діяльності в Україні здійснює Міністерство юстиції України.\nПризначення проведення СБЕ.\nТема 3. Організація СБЕ.\n1. Призначення проведення СБЕ.\n2. СБЕ як процес та характеристика його етапів.\n3. Планування процесу СБЕ.\nСудово-експертну діяльність в Україні здійснюють державні спеціалізовані установи та відомчі служби:\nØ науково-дослідні та інші установи судових експертиз Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров’я України;\nØ експертні служби Міністерства внутрішніх справ, Міністерства оборони та Служби безпеки України.\nОдними з основних завдань Міністерства юстиції є організація експертного забезпечення правосуддя, формування державного замовлення на науково-дослідні роботи в галузі судової експертизи, контроль за діяльністю підвідомчих науково-дослідних інститутів судових експертиз, координація роботи відповідних державних органів з питань розвитку судової експертизи, контроль за судово-експертною діяльністю, атестація судових експертів.\nУсистемі Міністерства юстиції діють Київський, Харківський, Львівський, Одеський та Донецький науково-дослідні інститути судових експертиз, які мають філії у Вінниці, Дніпропетровську, Тернополі, Чернігові, Сімферополі, Севастополі, Херсоні, Черкасах.\nЕкспертні установи Міністерства охорони здоров’я України складаються зі судово-медичних бюро та судово-психіатричних відділень, які є майже в кожному обласному центрі.\nУ системі Міністерства внутрішніх справ України для проведення судових експертиз створено криміналістичний центр, який має обласні філії.\nКрім того, судово-експертна діяльність може здійснюватись на підприємницьких засадах на підставі спеціальних дозволів,\nа також окремими громадянами на підставі разових договорів. Міністерство юстиції України веде Реєстр атестованих експертів державних і підприємницьких структур та громадян. Органи дізнання, попереднього слідства та суди зобов’язані доручати проведення судових експертиз здебільшого спеціалістам, внесеним до цього реєстру.\nОднією з головних особливостей судово-бухгалтерської експертизи є неможливість її існування без процесу розслідування чи судового розгляду кримінальної або цивільної справи. Призначення судово-бухгалтерської експертизи є важливою процесуальною дією.\nСБЕ може призначатися на стадії попереднього розслідування справ, а також при розгляді їх у суді.\nЕкспертиза на стадії попереднього розслідування справи може призначатися як органом дізнання, так і слідчим. Частіше СБЕ призначається слідчим, коли при попередньому розслідуванні необхідні спеціальні знання в галузі бухгалтерського обліку, аналізу господарської діяльності.\nСБЕ призначається у таких випадках:\n- коли висновки проведеної раніше ревізії суперечать матеріалам розслідуваної кримінальної справи і для усунення протиріч необхідне проведення судово-бухгалтерської експертизи;\n- коли є обгрунтоване клопотання обвинуваченого про призначення СБЕ;\n- коли ревізором не прийняті до обліку надані матеріально відповідальними особами документи (наприклад, акти на списання цінностей) через їх несвоєчасне надання або неналежне оформлення;\n- коли є протиріччя у висновках первинної і повторної експертиз;\n- коли для визначення розміру матеріального збитку ревізором використовувалися методи, що викликають сумнів;\n- коли експерт іншої спеціальності не може зробити обгрунтований висновок без додаткового дослідження матеріалів справи експертом-бухгалтером.\nЯкщо слідчий приходить до висновку про необхідність проведення судово-бухгалтерської експертизи, він складає про це постанову.\nПостанова слідчого (рішення суду) про призначення СБЕ складається з трьох частин:\n- вступної (дата і місто складання постанови; найменування органу, який призначив експертизу; посада і прізвище особи, яка уклала постанову; номер кримінальної (цивільної)справи, з якої призначена експертиза);\n- змістовної (викладається суть справи і обставини, що обумовили необхідність проведення експертизи, а також особливості об'єкта дослідження, які можуть мати значення для висновків експерта-бухгалтера. Закінчується змістовна частина постанови слідчого узагальненням підстав для призначення експертизи);\n- резолютивної (міститься викладення рішення про призначення судово-бухгалтерської експертизи, а також вказується:вид експертизи, ПІБ експерта-бухгалтера; питання, з яких експерт-бухгалтер повинен дати висновки; перелік матеріалів справи, які надаються експерту-бухгалтеру для дослідження).\nВажливе значення для повноти дослідження і дотримання термінів проведення експертизи має правильне формулювання слідчим питань, поставлених на вирішення експертизи.\nУ постанові про призначення судово-бухгалтерської експертизи слідчий повинен зазначити, які матеріали надаються експерту для дослідження. Перелік матеріалів, що передаються експерту-бухгалеру для дослідження, залежить від питань, які слідчий ставить на вирішення експерту-бухгалтеру.\nЕксперт-бухгалтер відповідає за збереження наданих йому документів. Він не має права надавати матеріали справи стороннім особам. У випадку, якщо наданих слідчим матеріалів недостатньо для складання повного і об'єктивного висновку, експерт-бухгалтер заявляє клопотання про надання додаткових матеріалів.\nНа підставі постанови слідчого керівник експертної установи складає завдання експерту-бухгалтеру (керівнику групи експертів-бухгалтерів), роз'яснює їм їхні права і обов'язки. А також попереджає експерта про відповідальність за необгрунтовану відмову або відхилення від дачі висновку, за дачу свідомо неправдивого висновку, за розголошення даних попереднього слідства або суду.\nВпровадження експертизи включає такі стадії:\n4. узагальнення, оцінки і реалізації результатів експертизи (рис. 1).\nРис. 1. Етапи процесу судово-бухгалтерської експертизи\nДля того щоб забезпечити виконання завдання судово-бухгалтерської експертизи у зазначені строки, керівник групи експертів складає план-графік її проведення.\nПриблизна форма плану-графіка проведення судово-бухгалтерської експертизи має такий вигляд:\nпроведення судово-бухгалтерської експертизи відповідно\nдо завдання Лабораторії судово-економічних досліджень\nВід 25 січня 20__ р. № 55 у кримінальній справі у звинуваченні Петренка Н. К.\nДля проведення експертизи встановлено строк 20 днів.\nПочаток проведення експертизи 26 січня 20__ р.\nЗакінчення проведення експертизи 16 лютого 20__ р.\n№ з/п Найменування робіт Виконавці (посада, прізвище та ініціали) Час проведення Термін (кількість днів) Позначка про виконання\nØ підготовчі роботи в експертній установі;\nØ ознайомлення з матеріалами справи, поданими на дослідження експертизи;\nØ складання методики проведення експертизи;\nØ ознайомлення із законодавчими, нормативно-правовими документами;\nØ дослідження бухгалтерських та інших документів порівняно із законодавчими та нормативними документами;\nØ складання та оформлення (у друкованому вигляді) висновку експертизи та ін.\nЗмістовий модуль 2.СБЕ фінансово-господарських операцій.\nТема 4. Експертне дослідження операцій з коштами у касі і на рахунках у банках.\n1. Методика експертного дослідження операцій з коштами у касі.\n2. Методика експертного дослідження операцій з коштами на рахунках банку.


8 клас ФІЗИЧНА ГЕОГРАФІЯ УКРАЇНИ - Уроку\n^ 8 клас ФІЗИЧНА ГЕОГРАФІЯ УКРАЇНИ\nРозташування території України відносно годинних поясів.\nПрактична робота 1 (закінчення). Визначення положення України відносно годинних поясів\n^ Тема 2. Джерела географічної інформації (6 год)\nЕкспедиційні і стаціонарні дослідження природних умов і природних ресурсів. Туристичні подорожі, екскурсії, краєзнавчі пошуки. Музейні експозиції, виставки\nКарти — джерела географічних знань, їх зміст і призначення. Картографічні проекції, спотворення площ, форм, кутів, відстаней. Способи зображення географічних об'єктів та явищ на картах. Види карт. Топографічні карти та їх практичне використання. Визначення за картами напрямків, відстаней та висот на місцевості. Географічні атласи. Електронні карти й атласи\n§ 5, 6,7\nГеографічні відомості про територію України в античних географів, «Повісті минулих літ», літописах. Перші карти України. Дослідження природних умов і природних ресурсів України у XVIII—XIX ст. Географічні дослідження України у XX ст.\nРоль у вивченні природи та господарства України В. Вернадського, П. Тутковського, С. Рудницького, Г. Висоцького, П. Погребняка, Б. Срезневського, В. Бондарчука, В. Кубійовича та ін. Сучасні географічні дослідження. Українське географічне товариство\nТематичне оцінювання 1. Вступ. Україна та її географічні дослідження\nФізична карта України. Загальний план будови поверхні, простягання низовин, височин, гір, річкових долин.\nРізноманітність і багатство мінерально-сировинних ресурсів, їхній зв'язок із геологічною будовою. Закономірності поширення корисних копалин.\nПаливні корисні копалини. Перспективні нафтогазоносні райони. Основні родовища нафти і газу. Родовища горючих сланців і торфу\nТематичне оцінювання 2. Тектонічні структури. Геологічна будова. Геоморфологічна будова. Мінерально-сировинні ресурси\nЗагальна характеристика клімату України. Основні кліматичні чинники: сонячна радіація, циркуляція атмосфери; підстильна земна поверхня. Взаємодія чинників кліматоутворення.\nОсновні кліматичні показники. Кліматичні ресурси. Кліматичні карти\nОсновні річкові басейни та їх характеристика. Характер гідрографії й водного режиму річок\nРічкові системи Дніпра, Сіверського Дінця, Південного Бугу, Дністра, Дунаю, Тиси. Канали: Сіверський Донець — Донбас, Дніпро — Кривий Ріг, Дніпро — Донбас, Північно-Кримський.\nПрактична робота 4. (початок) Позначення на контурній карті річок, озер, водосховищ, каналів, боліт. Аналіз забезпеченості водними ресурсами різних територій України\nОзера і лимани; їх типи; особливості гідрологічного режиму. Водосховища.\nПідземні води. Основні артезіанські басейни України. Болота, їх типи і поширення. Причини заболочення. Водний баланс і водні ресурси України, шляхи їх раціонального використання і охорони.\nПрактична робота 4 (закінчення)\nПрактична робота 5. Аналіз закономірностей поширення ґрунтів на території України. Земельні ресурси України. Основні заходи з раціонального використання й охорони земельних ресурсів\nРізноманітність видового складу, закономірності поширення рослинності. Широтна зональність і висотна поясність рослинного покриву. Червона книга України. Вплив господарської діяльності на рослинність. Рослинні ресурси, їх охорона і відтворення\nВплив людини на тваринний світ. Тварини, занесені до Червоної книги України.\nТваринні ресурси України, заходи щодо їх відтворення й охорони\nТематичне оцінювання 3. Кліматичні умови та ресурси. Внутрішні води. Ґрунти і земельні ресурси. Рослинний покрив. Тваринний світ\nТематичне оцінювання 4. Ландшафти і фізико-географічне районування\n§ 43 ст. 216\n§ 43 ст. 218\nПрактична робота 7 (закінчення). Аналіз карти геоекологічної ситуації в Україні. Нанесення на контурну карту основних природоохоронних об'єктів України\nТематичне оцінювання 5. Використання природних умов і природних ресурсів та їх охорона


Профспілки вимагають справедливого тарифу через низькі зарплати / Дніпрогаз\n04.10.2018 / 14:28\n2 жовтня 2018 року профспілкова організація працівників газорозподільних підприємств України провела мітинг перед будівлею НКРЕКП. В ньому взяли участь близько 500 працівників 30 газорозподільних підприємств з понад 20 областей України.\nГазовики Дніпропетровщини вимагають переглянути тариф на розподіл природного газу ФОТО: ПАТ "Дніпрогаз"\nМета проведення заходу – звернути увагу НКРЕКП на величину тарифу на розподіл газу. Зараз тарифні надходження не можуть забезпечити оплату праці співробітників компаній на рівні середньої зарплати по промисловості.\nЯк повідомив голова профспілки працівників газорозподільних підприємств Сергій Копанічук, середня заробітна плата по галузі складає близько 5200 грн. на місяць. В той же час середня зарплата на промислових підприємствах вже перевищує 9000 грн. В результаті, за останні три роки з галузі пішли 20 тис. працівників.\n«Працівники газорозподільних підприємств щодня виконують свою роботу. Це доставка газу до домівки споживача. В окремих облгазах середня зарплата не дотягує навіть до 5000 грн., і тисячі співробітників досі отримують мінімальну зарплату, - зазначив Сергій Копанічук. – В той же час, як премія для сорока співробітників НАК «Нафтогаз України» склала 1,2 млрд. грн.»\n«Як тільки Тимчасова методика розрахунку тарифів на розподіл газу набуде чинності, наступного дня ми готові виносити і розглядати питання тарифів. Прогнозні розрахунки ми вже зробили, - зазначила під час мітингу голова НКРЕКП Оксана Кривенко. - Іншим сферам, дійсно, ми підняли зарплати. Наступний крок – збільшення заробітних плат газовикам».\nТарифи на розподіл газу в Україні не переглядалися майже три роки. За цей період лише мінімальна зарплата в Україні зростала двічі. Представники профспілок заявили, що у разі невиконання їх вимог аналогічні акції будуть проводитись біля стін Адміністрації Президента та Кабінету Міністрів.


Ситуація із захворюваності на кір та імунопрофілактики по місту Вознесенську на теперішній час | Вознесенск онлайн\nІз 26 випадків кору, підтверджених лабораторним обстеженням або клінічними проявами, захворіло 12 дорослих та 14 дітей. Всі випадки захворювань мали легкий або середньої важкості перебіг.\nНаразі 14 хворих на кір лікуються в інфекційному відділенні ЦРЛ або амбулаторно під наглядом сімейного лікаря.\nОсновна умова, щоб не захворіти на кір – це профілактичне щеплення.\nДіти нашого міста віком від 2 до 18 років мають 1 щеплення проти кору 7083, що складає 97,7% від даної групи населення. Не мають щеплення 163 особи (2,3%). Переважна більшість (128 випадків) щеплення відсутні по причині відмови батьків від щеплень дітей, 35 – інші причини – медичні проти покази до щеплення, гострі захворювання, міграція тощо.\nДіти від 7 років до 18, що мають два щеплення від кору — 4957 (96,1%). Не щеплені 199 осіб. Знову левова частка не щеплені через відмову батьків – 152.\nДіти, які захворіли на кір — 14 випадків, з них:\n— 4 щеплених;\n— 2 не щеплені за віком;\n— 8 відмов.\nДорослі, які захворіли на кір — 12 осіб:\n— 5 щеплені за віком\n— 1 відмова\n— 5 не має відомостей (але зі слів щеплені)\n— 1 протипоказ для щеплення.\nНа сьогоднішній день в амбулаторіях міста є в достатній кількості вакцина для щеплення дітей.\nДітей, які контактували з хворим на кір в сім’ї, в школі, в дитсадку, вакцинують протягом 72 годин з моменту контакту.\nЩеплення дорослих проводиться у випадку контакту з хворим на кір або за власним бажанням, якщо немає відомостей про їх щеплення проти кору. На жаль, у випадку щеплення дорослих, вони змушені придбати вакцину за власні кошти, оскільки державна програма імунопрофілактики передбачає забезпечення вакцинами з державного бюджету дитячого населення за національним календарем щеплень.\nУ разі захворювання з підйомом температури та висипом на шкірі рекомендується викликати лікаря додому, не приходити на прийом до амбулаторії. Це дозволить попередити нові випадки захворювання на кір.\nТому медичні працівники переконливо рекомендують у випадку захворювання або з питань імунопрофілактики звернутись до свого сімейного лікаря.\nКП «КНП Вознесенський міський центр ПМСД»\nПредыдущий Руководство «Укрпочты» решило оставить на весь Первомайск лишь три отделения\nСледующий Запрошуємо на звітний концерт народного ансамблю народного танцю «Нива»!


Країни Євразійського економічного союзу (ЄАЕС) та Індонезія можуть почати переговори про застосування механізму зони вільної торгівлі (ЗВТ). Про це повідомив журналістам глава Мінпромторгу РФ Денис Мантуров під час візиту до Індонезії. За його словами, це вимагає детального опрацювання з колегією ЄАЕС, Росія при цьому буде активним учасником процесу переговорів.\nІнтерес з боку індонезійських колег проявляється, уточнив він, хоча поки запиту на підписання угоди про ЗВТ з індонезійської сторони не надходило. Торік ЄАЕС підписав перше подібне з країнами далекого зарубіжжя угоду про зону вільної торгівлі з В’єтнамом. У ЄАЕС його розцінили як успішний вихід в Азіатсько-тихоокеанський регіон. В основі лежать зобов’язання країн спростити доступ на свої ринки в рамках взаємної торгівлі для постачальників товарів і послуг, а також зниження ставок ввізних мит, зобов’язання щодо захисту прав на інтелектуальну власність.\nПри цьому зона вільної торгівлі між ЄАЕС і В’єтнамом виникла не на порожньому місці - країни протягом багатьох років плідно співпрацювали. З 2010 по 2014 року взаємний товарообіг зріс на 61,5%, склавши 4,2 мільярда доларів.\nЩо стосується Росії, то, за словами Дениса Мантурова, Мінпромторг очікує в 2016 році збереження товарообігу з Індонезією на рівні близько 2 мільярдів доларів. Між країнами ставилася мета домогтися річного товарообігу в п’ять мільярдів доларів ще в 2011 році, нагадав міністр. Однак тоді світова економіка була в іншому стані.\nНа думку Дениса Мантурова, нинішні ціни на нафту не дають можливості незабаром досягти цього показника. А реалізувати мету допоможуть, в основному, великі спільні інвестиційні проекти, вважає російський міністр.\n• Медведєв заблогіровал критику Лукашенко »»»\n… Президент Білорусі нагадав, що білоруська ППО забезпечує безпеку Росії: “Я нагадав Медведєву: ти ж головнокомандувач, ти повинен знати, що в тебе тут дві потужних бази. • Франція оголошена недобросовісної країною »»»\nФранція стає країною, яка не тільки втрачає російський ринок, але і попатает в "чорний список" держав, які не виконують свої зобов'язання. • Японія: "Санкції? Бізнес дорожче" »»»\nПовідомляється, що Росія готується до якогось енергетичного угоді з Японією, що є найбільшим у світі імпортером природного газу. • Next 11 - хто вони? »»»\nПоняття “BRIC”, що включає з себе чотири країни - Китай, Росію, Індію та Китай, за останні декілька років досить міцно ввійшло в користування і зміцнилася в лексиконі представників ділових кіл. • Росія різко скоротила інвестиції в борг США »»»


Як видалити клей з скла |ЯкПросто\nЯк вибрати правильні зимові шини\nЯк заблокувати автомобільний кермо\nЯк створювати віруси для комп’ютера\nЯк закрити щілини в стелі\nЯк зробити крамницю\nЯк пофарбувати щебінь\nЯк красиво оформити вікно\nЯк очистити поверхню\nЯк видалити клей з скла\nПісля зняття тонування зі стекол машини часто залишаються сліди від клею. Далеко не завжди їх можна видалити за допомогою універсальних склоочисників, і власникам автомобілів доводиться вдаватися до більш хитрим способам.\nЛезо для канцелярського ножа, очищувач стекол, суха ганчірка або вафельний рушник, тканина.\nНакрийте обшивку дверей будь-яким захисним полотном, наприклад, шматком матерії, щоб на неї не потрапило чистячий засіб.\nНа скло, де після зняття тонувальної плівки залишився клей, нанесіть універсальний склоочисник. Зачекайте приблизно 20-30 секунд, щоб клей остаточно розм’як.\nПісля того як клей на склі розмокне, плавно видаліть його за допомогою леза для канцелярського ножа. Не переживайте, що ви подряпаєте скло автомобіля, так як це практично неможливо. Спеціальні леза для канцелярських ножів набагато м’якше звичайних лез.\nЗнову обробіть скло універсальним склоочисником і протріть його вафельним рушником або ганчіркою.\nЯкщо на склі ще залишилися плями клею, видаліть їх за допомогою канцелярського леза.\nЩоб домогтися ідеальної чистоти скла, нанесіть на нього склоочисник і ретельно протріть.\nІснують і інші способи видалити клей, що залишився після тонувальної плівки. Наприклад, можна скористатися гасом, який також добре розм’якшує клей. Після цієї плями легко прибрати за допомогою скребка. Крім цього, для усунення плям використовується бензин, засоби для миття посуду, до яких додається нашатирний спирт. Якщо такий засіб наносити з розпилювача, утворюється піна, растворяющая клей. Почекавши близько десяти хвилин, ви зможете видалити піну разом з клеєм, і скло знову стане ідеально чистим.\nНабагато важче видалити зі скла канцелярський або застиглий силікатний клей: існує ймовірність пошкодити скло. Краще всього звернутися до фахівців.


Бажання "нової Ялти": у Східній Європі реагують на статтю "історика" Путіна про Другу світову | Новинарня\nHome / EASTОРІЯ / Бажання “нової Ялти”: у Східній Європі реагують на статтю “історика” Путіна про Другу світову\nНапередодні параду в Москві, який у зв’язку з карантином було перенесено з 9 травня на 24 червня, президент РФ Володимир Путін опублікував те, що він називав «справжньою, підкріпленою документами версією подій» Другої світової війни. В американському журналі The National Interest, який симпатизує російському президентові, 18 червня вийшла його стаття “75 років Великої Перемоги: спільна відповідальність перед історією і майбутнім”. У п’ятницю цей текст був передрукований у перекладі урядовим виданням «Российская газета».\nОглядачі, які ознайомилися з поглядами Путіна на історію, викладеними у статті Путіна, не знайшли в них для себе чогось особливо нового. Вже звично російський президент перекладає відповідальність за початок Другої світової війни на країни Заходу та на Польщу. Водночас новою ідеєю виступу Путіна може бути спроба влуштувати «нову Ялту» й повернути Росії статус світової держави, яка має право ініціювати розподіл сфер впливу.\nДумки експертів з приводу статті Путіна узагальнило “Радіо Свобода”.\n«Глибинні причини Другої світової війни багато в чому випливають з рішень, ухвалених за підсумками Першої світової, – пише Путін. Але, на його думку, «саме Мюнхенська змова послужила тим спусковим гачком», після якого велика війна в Європі стала неминучою». І в той час, як Радянський Союз «до останньої можливості намагався використовувати будь-який шанс для створення антигітлерівської коаліції», незважаючи на лукаву позицію країн Заходу, Польща «діяла заодно» з Німеччиною під час поділу Чехословаччини.\nОглядач онлайн-версії Gazeta Wyborcza польський публіцист Вацлав Радзівінович звернув увагу на цю послідовну тезу російського президента та на те, що Путін вибирає з історії лише зручні для себе факти. Як-то, що польський посол у Берліні Юзеф Ліпський обговорював розподіл чехословацьких земель з німцями.\nУ своїй статті під назвою «Путін пише про війну: Польща винна, Сталін мав рацію» Радзівінович зазначає, що Путін докладає великих зусиль для того, щоб виправдати пакт Молотова-Ріббернтропа, який, за словами президента РФ, був правильною відповіддю на домовленості європейських лідерів із Третім Рейхом та врятував СРСР від агресії.\nЯк зазначає польський оглядач, Путін вважає, що Сталін міг відібрати набагато більше польських земель, згідно з пактом, але зупинився лише на тих, де було переважно українське та білоруське населення. На доказ мирних планів Сталіна російський президент наводить той факт, що той ввів свої війська лише на 17-й день після вторгнення Німеччини до Польщі.\nНам особливо цікаво, що Володимир Путін у своїй статі кілька разівзвертається до подій, пов’язаних з Україною та українцями. Але їхня роль у Другій світовій війні зводиться або до того, що вони є «населенням», яке Сталін використовує для отримання прав на нову територію Польщі, або ж вони «колаборанти» Гітлера. Однак при цьому очільника ОУН Степана Бандеру російський президент ставить в один ряд із керівниками країн, які співпрацювали з нацистами.\n«Такі «діячі», як Петен, Квіслінг, Власов, Бандера, їхні поплічники і послідовники, хоч і вбиралися в одяг борців за національну незалежність або свободу від комунізму, є зрадниками і катами. У нелюдяності вони часто перевершували своїх господарів. Намагаючись вислужитися, в складі спеціальних каральних груп охоче виконували найбільш людожерські доручення. Справа їхніх кривавих рук – розстріли в Бабиному Яру, Волинська різанина, спалена Хатинь, акції знищення євреїв у Литві і Латвії», – пише Володимир Путін.\nРедактор інтернет-видання «Історична правда» Володимир Бірчак у коментарі для “Радіо Свобода” каже, що глава РФ, називаючи Степана Бандеру поруч з очільниками урядів окупованих Франції та Норвегії – Філіпом Петеном та Відкуном Квіслингом – піднімає лідера ОУН до рангу керівників нехай і окупованих, але держав. Україна ж державою в часи Другої світової війни не була. Що ж до генерала Власова, то він був радянським генералом, який перейшов на бік Німеччини разом із сотнями тисяч радянських солдат та офіцерів.\nБандера ж, як каже Бірчак, не те що не командував жодною армією, а більшу частину Другої світової війни провів у німецькій тюрмі та концтаборі. Бандеру німці заарештували через кілька днів після проголошення незалежності України – у липні 1941-го і випустили лише восени 1944 року. Співпраця між ОУН та нацистами закінчилася у перші тижні після нападу Німеччини на СРСР, а після початку репресій проти «оунівців» восени 1941 року про жодну колаборацію не могло бути і мови, каже історик.\nБірчак звертає увагу на те, що Путін ставить в один ряд «розстріли Бабиного Яру, Волинську різанину, спалену Хатинь, акції знищення євреїв в Литві і Латвії», хоча це все були різні події та учасники в них були різні.\n«На базі архівних даних, свідчень та спогадів відомо, що розстріли євреїв у Бабиному Яру в останні дні вересня 1941 року проводили німецькі підрозділи. Набраній із полонених солдат Червоної армії допоміжній поліції доручали лише тримати очеплення та сортувати одяг – також не найкраща роль, але в розстрілах вони участі не брали», – говорить Бірчак.\nВін звертає увагу на те, що саме навколо пропонованого з РФ проєкту побудови меморіалу в Бабиному Яру в Україні точиться гостра суперечка.\nБагато українських істориків, письменників та громадських діячів висловлювали побоювання, що приватний проєкт російських бізнесменів, наближених до Путіна, буде використаний для того, щоб перекинути на українців вину за розстріли євреїв у Бабиному Яру та інших місцях, не лише України, але і цілої Східної Європи. Так само, як Кремль намагається перекинути вину за початок Другої світової війни на поляків.\nНе пройшла непоміченою стаття Володимира Путіна і в Чехії. Автор статті у щоденнику iDnes, підписаний як JHR, звертає увагу на те, що для російського президента найбільшим ударом була, мабуть, резолюція Європейського парламенту, який, на відміну від Путіна, вважає початком війни пакт Молотова-Ріббентропа, яка йому так болить, що він не називає її документом, а каже, що це – лише «папір».\nЧеський оглядач зазначає, шо Путін, очевидно, має на увазі нещодавнє зняття пам’ятника радянському маршалу Івану Конєву в Празі. І хоча він у статті не називає конкретно, про який пам’ятник ідеться, він каже, що це є одним з прикладів «історичного ревізіонізму, прояви якого ми зараз спостерігаємо на Заході».\nЦікаво, що тут дії чеських політиків Путін пов’язує з українцями, яких він називає «неонацистами та спадкоємцями бандерівців» і говорить, що їхніх опонентів «вбивають і спалюють».\nЦе послання у Чехії має цільову аудиторію – проросійські радикали, з числа яких набираються найманці для війни на Донбасі. Вони без уточнень знають, що пам’ятник, який мається на увазі – це пам’ятник Конєву, а місце, де противників неонацистів «вбивають і спалюють», – це Одеса, адже майже у кожному інтерв’ю цих найманців на Донбасі звучить, що воювати проти України їх змусили події в Одесі.\nЧеський історик Давід Свобода у коментарі “Радіо Свобода” говорить, що у словах російського президента про причини війни немає логіки. Путін звинувачує Захід у тому, що через його дії почалася війна, тоді як до війни готувався Радянський Союз, а не Захід.\n«Захід капітулював у Мюнхені, щоб запобігти великій війні, але йому це не вдалося. Навпаки, Сталін у 1939 році став союзником Гітлера, серед іншого, для того щоб обернути Гітлера проти «західних імперіалістів» і це в нього вийшло», – говорить Свобода.\nВін згадує про те, що Путін у своїй статті каже, що серед причин нападу Радянського Союзу на Польщу була небезпека того, що «мільйони людей різних національностей, в тому числі євреї, які жили під Брестом і Гродно, Перемишлем, Львовом і Вільно, були б кинуті на знищення нацистам і їхнім місцевим поплічникам – антисемітам і радикал-націоналістам».\nАле доля євреїв у нацистській окупації в останню чергу турбувала Радянський Союз, бо, вірна зобов’язанням перед Німеччиною, радянська влада повертала тисячі єврейських біженців, які втікали перед німецькою окупацією, саджала їх у табори ГУЛАГу за звинуваченням у шпигунстві і не займалася евакуацію євреїв, відходячи вже з радянських територій, добре знаючи, що цим їх прирікає до вірної загибелі, каже Свобода.\nПольський публіцист Вацлав Радзівінович вважає, що вся ідея цього послання – в останніх кількох абзацах. За допомогою своєї версії історії Путін хоче повернути Росії статус світової держави, яка має право на сфери впливу. Йому потрібна «нова Ялта», пише Радзівінович.\nЗа словами глави РФ, сьогодні світ опинився в ситуації, подібній до тієї, що була в 1930-х роках, і, можливо, перебуває на межі нової страшної війни.\n«Сили Перемоги» повинні з «максимальною серйозністю» підійти до «створення нового світового порядку», щоб не «повторювати помилки минулого».\nЦими силами, на думку Путіна, є США, Франція, Британія, Росія та Китай.\n«Він мріє про новий пакт настільки ж справедливий і «слушний», як той, який підписали Йоахім фон Ріббентроп та В’ячеслав Молотов», – робить висновок польський оглядач.