Макс Кідрук — «Жорстоке небо»\nГоловна » Авторський куточок » Кідрук Макс » Макс Кідрук — «Жорстоке небо»\nМаксим Кідрук — «Бот»\nМакс Кідрук — «Бот. Ґуаякільский парадокс»\nМакс Кідрук — «Мексиканські хроніки»\nМакс Кідрук — «Зазирни у мої сни»\nМакс Кідрук — «Не озирайся і мовчи»\n13 лютого 2013, 23:04 (UTC +2)\nУ спальні панувала темрява — крізь щільно запнуті портьєри не пробивався жоден промінь. Монолітну пітьму розбавляли лише зеленкуваті цифри електронного годинника, що стояв на тумбі наполовину розвернутим до ліжка.\nАнатолій Захарович Рева глухо зітхнув, розклепив очі і глипнув на складені з кислотно-зелених рисочок цифри, які, здавалося, повисли в темряві. 23:04.\n«Уже ж був заснув…» — сердито подумав чоловік, масуючи ліву частину грудей. З рота неприємно тхнуло алкоголем. Важкість, що розповзалась по тілу від грудей до кінцівок і вгору по шиї, наштовхнула на думку про те, що його розбуркала чергова екстрасистолія — серце завмерло на хвильку, а тоді, немов схаменувшись, гупнуло з подвійною силою, викликавши малоприємне відчуття, яке Анатолій Рева про себе називав «важкою кров’ю». Таке визначення навряд чи припало б до смаку кардіологам, адже екстрасистолії і супутні їм проблеми ніяк не пов’язані з кров’ю, однак щоразу після потужного компенсаторного «бух!», що стрясало груди, Реві здавалося, наче його кров загусає, важчає, перетворюється на клейкувате желе, через що серце не може її проштовхнути й ошаліло буцкає, прокочуючи задерев’янілими артеріями ударну хвилю. Останнім часом екстрасистолії почастішали, особливо посеред ночі, хоча Захарович тим не переймався. У грудні йому виповнилося шістдесят два — нічого дивного в тому, що серце почало вередувати. Крім того, Анатолій Рева знав, що самі по собі екстрасистолії не є небезпечними: вони, очевидно, передвісники серйозніших проблем із серцем. От тільки скільки йому там залишилось. Рева думав, що коли ті серйозні проблеми виникнуть, йому й так прийде час помирати.\n23:04… Ніколи раніше відчуття «важкої крові» не підкидало його так рано. Зазвичай екстрасистолії починали гупати під ранок, приблизно між четвертою та п’ятою годинами. А сьогодні Реву розбудило до півночі. Щойно подумавши про це, Анатолій Захарович збагнув, що на цей раз усе інакше. Важкість у руках є, а пришвидшеного ритму немає. Він насилу вловлював серцебиття під рукою, що масувала зажирілі груди.\nУдруге тяжко видихнувши, Рева ривком сів на ліжку, підтягнувши ступні до великого живота. «Що за фокуси?..» — сонливість наче вітром здуло. Незнайоме відчуття — особливо незнайоме відчуття в ділянці серця — будь-кого насторожить. «А раптом так починається інфаркт?» Чоловік приклав великий палець до лівого зап’ястка. Серце клацало рівно, але кволо. Він кілька разів глибоко вдихнув і видихнув, відчуваючи, як серцевий ритм сповільнюється, а удари сильнішають. Ніби все нормально, це точно не інфаркт, та неспокій не вивітрювався. Рева щось відчував, щось гнітило його, хоч і не міг утямити, що саме.\n«Мабуть, якась херня наснилася», — вирішив Анатолій Захарович і тут-таки почув, як внутрішній голос, протискуючись крізь трансформаторне гудіння в голові, насмішкувато припустив: «…а може, хтось просто перебрав…» Рева гнівно хекнув і по-бичачому мотнув головою. Бути такого не може! Звісно, він добряче заклав за комір — протягом цілого дня після повернення з Франції все керівництво АНТК ім. Аронова пиячило по-чорному. Рева вихлебтав коньяку та віскі не менше за інших, значно молодших колег, але міру свою знав. Власне, Захарович міг пити, як верблюд, що місяць без передиху чвалав пустелею, і при цьому практично не п’яніти, чим дуже пишався. Анатолій належав до вимираючого виду функціонерів, виплеканих у період дрімучого застою в СРСР: вимогливий, відповідальний, відданий роботі, — зазвичай він не вживав. Зате коли в АНТК ім. Аронова завершували випробування щойно збудованого літака, коли чергове дітище концерну після сотень прискіпливих тестів та перевірок отримувало сертифікат типу і керівники підрозділів збирались за одним столом, щоб відзначити успіх, директор починав жерти в три горла, вливаючи в черево таку кількість алкоголю, яка будь-який інший організм увергнула б у безпробудну кому. На роботі наприкінці 90-х хтось навіть вигадав анекдот: «Знаєте, чому в Захаровича у дворі немає бомжів?.. Бо коли вони йому набридли, він почав з ними бухати, і бухав, аж поки не перепив усіх до смерті».\nСереда, 13 лютого — наступний день після початку комерційної експлуатації літаків «Аронова» компанією «Франс Континенталь», — була саме тим днем, коли пан Рева дав собі волю і розслабився на повну. Авіатори почали пиячити о десятій ранку і до дев’ятої вечора спорожнили півтора десятки пляшок французького коньяку, серед яких був і «Courvoisier», і «Hennessy», і навіть одна пляшка «Remy Martin Louis XIII» за ціною двадцять чотири тисячі гривень.\nПоки шофер завозив боса на квартиру, Рева підрахував, що за день вони висмоктали пійла тисяч на сто. (Захарович вирішив не їхати до Іванковичів, села неподалік одеської траси на півдні від Києва, де рік тому збудував собі розкішний особняк. Рева передбачав, що його дружині буде глибоко по цимбалах, що вони там запустили у Франції, і вона, побачивши, у якому стані причвалав її благовірний, поза всяким сумнівом, влаштує йому завершальну сцену з фільму про останні дні Помпеї. Захаровичу було і зле, і добре водночас, він не хотів ніяких сцен, ніякої Помпеї, через що слушно розсудив, що краще переночувати в київській квартирі, розташованій на сімнадцятому поверсі висотного будинку за кількасот кроків від станції метро «Печерська».)\nПорівняно із сьогоднішньою гулянкою вчорашня вечірка, організована французами у великій залі для нарад на другому поверсі головного офісу «Франс Континеталь» у Парижі, виглядала дешевим ранком для дошкільнят. Чи то через вроджену європейську скнарість, чи то з яких-небудь інших причин керівництво компанії влаштувало для української делегації шведський стіл іще більш убогий, ніж той, який пропонували пасажирам у залі відправлень аеропорту Париж-Північ. Із закусок були лише фрукти й мікроскопічні канапки, такі крихітні, що навіть найбільша в довжину ледве перекривала дві фаланги вказівного пальця. (Пізніше на борту «ААРОНа 44» VIP-конфігурації, що перевозив членів правління АНТК ім. Аронова та півдесятка лояльних журналістів назад до України, тверезий і тому трохи злий Григорій Авер’янов — права рука Анатолія Реви, перший віце-президент і за сумісництвом виконавчий директор транспортної авіакомпанії «Авіалінії Аронова» — раз по раз повторював, що «…хай би в тих жабоїдів цюцюрки були, як оті бутерброди», провокуючи напади реготу у всіх, хто був на літаку. Сміх спричиняла не сама фраза, а те, як Авер’янов її проказував. Росіянин за походженням, Григорій Авер’янов, хоч і зміг вивчити українську, але досі говорив з акцентом і з натугою вимовляв неслухняне українське слово «цюцюрка».)\nЗ алкоголем на французькій вечірці зовсім не склалося. На вибір пропонували недоречне для зимової пори року мартіні, кислувате п’ятиєврове вино або вичахле шампанське, й — о, Боже, у самому серці Франції! — жодної пляшки марочного коньяку. Останнього Рева французам не пробачив. Вилучивши момент, коли вони з Ґуеріном опинилися віч-на-віч, Анатолій Захарович натякнув директору, що «Франс Континенталь» з такої нагоди могла б розщедритися на дорожчу випивку. Жан-Робер здивовано глипнув на українського колегу і нічого не відповів. Він не зрозумів, або вдав, що не зрозумів Реву.\nСидячи в позі Будди посеред свіжозастеленої, ще не вим’ятої постелі, президент Державного підприємства «Аронов» із незрозумілою для себе самого зловтіхою пригадав, що майже весь політ до Києва вони з колегами тільки й говорили, що про скупість французів.\n— Свинство, — грузнучи в одному з глибоких шкіряних крісел, розміщених уздовж бортів VIP-літака, бідкався Захарович. — Ти розумієш, Гришо, натуральне, бляха, свинство! Хер з ними, з бутербродами! Але алкоголь?! Ти таке колись бачив, Гришо? Як у столовій!\n— Пф-ф, навіть згадувати не хочеться, Захаровичу, — підтакував Авер’янов.\n— Невже так важко було накрити нормальний стіл?..\nГриша Авер’янов, надимаючи щоки, кивав. Зате в Україні авіатори надудлилися і за себе, і за французів. Згадка про те, як смачно пройшов день, остаточно розвіяла незрозумілу тривогу. Анатолій ніжно погладив волохатий живіт і на хвильку поринув у роздуми: «Дивина яка… — філософствував Рева, промацуючи набряклими очима щільну, схожу на чорний шовк, темряву у спальні, — і чо’ воно так? Така нація, такі напої, а пити зовсім не вміють. Не цінують… — плачливе зітхання. — Куди тим французам до нас».\nПереконавшись, що сонний, насичений етиловими випарами мозок здійняв фальшиву тривогу (із серцем нічого лихого не коїться), Анатолій позіхнув і відкинувся на подушку. В ту ж мить у животі заклекотало, немов у чайнику, що закипає, і до горла підступив терпкий ядучо-кислий клубок. «Ого, які фінти!» — Захарович наморщився, машинально стискаючи губи та блокуючи стравохід. «Фінти» йому явно не сподобалися. Знехотя він визнав, що переоцінив власні сили й із організмом не все так добре, як би йому хотілося: чорт забирай, він таки перепив! За своє життя Анатолій Рева лише раз блював, перебравши горілки; було це давним-давно в далекому 1965-му, коли Толік навчався у 8-му класі житомирської середньої школи № 2. Відтоді Толік, по-перше, навчився правильно пити, закусюючи; а по-друге, набрав маси — нині Рева важив центнер із лишком, що відчутно підвищило здатність організму всотувати алкоголь без руйнівних наслідків для тих, хто навколо цього організму знаходиться.\nУтримавши відрижку під кадиком, Анатолій Захарович спробував заплющити очі. Від того тільки погіршало. Голову закрутило скаженим вихором, на секунду Захаровичу здалось, наче щось вирвало його з теплої спальні й вкинуло в тельбухи невидимого торнадо. Темрява підсилила просторову дезорієнтацію, і Рева взявся нестямно жмакати долонями простирадло, відчуваючи, як блювотиння теплою в’юнкою змією лізе вгору стравоходом. «Ну, ти подивись! Дожився!» — викривив губи, відкривши частокіл міцно зціплених зубів; Захаровичу стало гидко й трохи соромно через те, що от-от повториться дійство, якого не траплялося з 8-го класу. А тоді він згадав про хрумкі, незаймані простирадла (у квартирі на Печерську, по суті, ніхто не жив; улітку тут зупинялась, повертаючись із навчання з Лондона, його дочка від першого шлюбу, два чи три рази протягом року ночував він сам, а решту часу житло пустувало) й уявив, що влаштує йому дружина, якщо він зронить кілька «кулеметних черг» просто посеред чистенького ліжка. Рева запанікував; не розціплюючи зубів, він скинув ковдру, скочив на ноги і, шльопаючи босими ступнями по дорогому паркету, побіг до ванної.\nПовернення у вертикальне положення і яскраве світло, підсилене глянцевими білими кахлями ванної кімнати, дозволили Анатолію швидко оговтатися. «Темрява! Все через кляту пітьму», — зрозумів він. Щойно очі змогли зачепитись за який-небудь орієнтир і послати до мозку недвозначну інформацію про місце розташування тіла в просторі, вестибулярний апарат вгамувався і нудоту ніби рукою зняло. Хоча в животі, під діафрагмою, досі глухо клекотало.\nВанна блищала чистотою. Спираючись на вмивальник, Захарович роздивлявся власне відображення у дзеркалі: набубнявілі мішки під очима, неохайна злежала щетина, посічені капілярами очні яблука.\n— Яка пика… яка пика… Ви тільки погляньте, панове! — крізь зуби з’єхидничав він. — У темному під’їзді не відрізниш від задниці!\nБлідо-жовту шкіру обсипало бордовими крапками. На вилицях цятки проступили настільки щільно, що практично зливались у суцільні латки. Дружина постійно торочила, що в нього підвищений тиск, але Захарович уперто не йшов на прийом до кардіолога. Ну, наче він не знає, що в нього тиск! Упродовж тих трьох місяців, поки тривали переговори з «Франс Континенталь», його не раз припирало, часом по двічі на день: зашийок наливався свинцем, зазвичай набряклі, завтовшки з олівці вени на тильних боках долонь ставали тоншими за нитки, а в голові гуло так, що вуха закладало. Аби вона знала про екстрасистолії, то взагалі згризла б його до хребта.\nЗахарович опустив погляд на раковину, проте не відходив від дзеркала, дослухаючись до організму. Нових позивів до блювання не було. Не відчувалося запаморочення чи нудоти. Він почувався добре, наскільки добре може почуватись шістдесятидворічний чоловік, який увесь день пиячив, а потім невідь через що підірвався з ліжка, проспавши менше години.\nУсе ж, поміркувавши, Рева вирішив не ризикувати. Попри всі досягнення й регалії, незважаючи на показну суворість у спілкуванні з підлеглими, президент-генеральний-конструктор ДП «Аронов» не був надміру пафосним, глибоко в душі лишаючись звичайним хлопцем із села (батьки Толіка переїхали до Житомира, коли малий перейшов до п’ятого класу). Захарович відступив на крок від рукомийника, розвернувся і став на коліна, правою рукою обхопивши унітаз. По тому схилив обличчя над «філософською чашею», рішучим рухом застромив два пальці лівої глибоко в горлянку і гучно виригав, обдавши долоню гарячим блювотинням.\n— Отак краще, старий дурню, — пробурмотав він, віддихуючись. — Значно краще, — з пальців стікав густий коричнюватий слиз. — Тепер можна й поспати.\nСекунд п’ятнадцять він стояв, згорбившись над унітазом, упершись ліктями в обідок і тупо дивлячись на оббльовану руку. Потім рвучко піднявся, витер туалетним папером лице й долоню і натиснув на кнопку зливу. Зашуміла вода.\nВимкнувши світло, Захарович почовгав назад до спальні. Годинник показував 23:16. Минуло дванадцять хвилин із часу катастрофи «ААРОНа 44», бортовий номер F-CGZE, хоча Захарович цього, певна річ, не знав. На цю мить Жерар Пеллерін, зважаючи на те, що Ґастон Луї Лем’єр перебував у стані, близькому до кататонічного ступора, перебрав керівництво аеропортом Париж-Північ на себе й уже знав, що в катастрофі рейсу 1419 загинуло не менше тридцяти людей: рятувальники встигли витягти з-під уламків три десятка понівечених тіл.\nПеред тим як улягтися на ліжко, Рева переконався, що обидва його мобільні телефони вимкнено. Чоловік досі не міг збагнути, що розбудило його (а щось же мало розбудити!..), і тому відчував легке пригнічення. Страшенно хотілося виспатись. Лежачи на спині й зануривши погляд у чорноту, за якою ховалася стеля, Захарович примусив себе думати про щось хороше. Наприклад, про те, чи дадуть йому Героя України за оборудку із французами. Майже напевно, що дадуть. Чорти б вас усіх ухопили, кому, як не йому? Ніколи раніше європейська авіакомпанія не літала на спроектованих і виготовлених в Україні літаках…\nМикільська Борщагівка, Київ\nО 23:04 Діану Столяр розбудило морозне поколювання між лопатками — хтось наче дмухнув холодним повітрям від шиї вниз уздовж хребта. Вона звела голову і перелякалась, схопивши руками порожнечу там, де мав би бути її син. Та вже наступної миті заспокоїлась: Даня повзав по дитячому гумовому килимку за два кроки від дивана, на якому вона дрімала. За півметра від хлопчика, аристократично схиливши кошлату голову, сидів Грубодупенко, задерикуватий і свавільний котяра, який, як завжди, о дев’ятій повернувся з гульок вечеряти. Попервах, три роки тому, коли Діана підібрала його на смітнику біля під’їзду, Грубодупенко був милим і пухнастим кошенятком, якого в перший же день після «всиновлення» нарекли Рижиком. Жінка якось проґавила той момент, коли Рижик вимахав в абсолютно некеровану шестикілограмову звірюгу з очевидним нахилом до насильства і деспотичними замашками, якого ненавиділи всі коти й сусіди в радіусі трьох кварталів. Грубодупенком його почали величати на другому році життя, і відтоді ця кличка повністю затерла «ванільне» перше ім’я, дане під час «усиновлення».\n«Господи», — Діана зиркнула на настінний годинник і зрозуміла, що, сидячи, проспала цілу годину. Вона присіла на диван заколисувати меншого сина відразу по десятій вечора, а потім… вирубилась. Жінка провела рукою перед очима і кліпнула, переконуючись, що їй не ввижається: Грубодупенко притих навпроти Данила і зацікавлено спостерігає, як малюк грається камінцями, привезеними з минулорічної, першої у його житті поїздки до моря. Десь півроку тому Даня, підкоряючись притаманній його вікові непереборній жазі пізнавати світ, ледь не задушив Грубодупенка. Не зі зла, просто перевіряв, скільки коти можуть витримати без повітря. Рудого врятував збіг обставин. Діана смажила рибу на кухні, дивуючись, куди запропастився котяра: зазвичай під час приготування вечері його від стола бульдозером не відтягнути, тим більше, коли готують рибу, а тут — навіть не нявкне. Непокоячись, що рудий бандит якимось чином прослизнув на балкон, звідки успішно спікірував на подвір’я, вона почала його кликати… За хвилину до того Даня заскочив кота сплячим і, скориставшись такою кричущою безпечністю, розпочав експеримент. Почувши голос мами, він утямив, що їй потрібен котик, і приволік Грубодупенка на кухню, так би мовити, не припиняючи процесу — не розчіплюючи рук.\nНа той момент, коли хлоп’я підступило до плити, гордовито виставивши (все ще тримаючи за шию) кота перед собою, Грубодупенко здався — припинив пручатися.\n— Иця! Ма! Иніс… Иця! Иця!\nЛіве око Грубодупенка страхітливо випирало з очниці (праве він утратив під час бійки із сусідським котом), передні лапи безсило звисали вздовж тіла, задні волочились підлогою.\n— Даню! — Діана не знала, сміятись чи плакати, видираючи зм’якле тіло з рук сина. — Відпусти! Так не можна — задушиш його!!\nГрубодупенко оклигував півдня. Через тиждень після невдалої спроби асфіксії сталась нова ескалація конфлікту. Відтоді, як навчився ходити, Даня не давав спокою Грубодупенку: бувало, що по кілька разів на день заганяв кота під диван, а потім сам же намагався його звідти витягти. Проблема полягала в тому, що диван був низьким, шестикілограмовий котяра ледве залазив під нього, а це означало, що Данило оббігав довкола канапи швидше, ніж кіт під нею крутився.\nОдного чудового червневого дня Даня загнав Грубодупенка під диван, зайшов з тилу і спробував витягти за хвіст. Кіт шипів і борсався, хлоп’я ніяк не могло вхопити хвоста, а тому просунуло ручку глибше і вчепилося в те, що в Грубодупенка під хвостом. До цього моменту, попри кепський характер, Грубодупенко не займав дітлахів, певно, не вбачаючи в них достойних суперників, а можливо, усвідомлюючи, що людські дитинчата поводяться так нахабно не від великого «ума» і їм слід пробачати. Зате після того як Даня спробував витягти його з-під канапи за яйця, ера пробачливого нейтралітету скінчилася… Даня ревів голосніше за сирени, якими сигналізували про наліт німецьких бомбардувальників під час Другої світової війни. Чути було на весь під’їзд. Коли налякана до смерті Діана ввірвалась у кімнату, Грубодупенко сидів у хлопчика на голові й ошаліло кусався...


Мін’юст переходить до нової версії Держреєстру актів цивільного стану громадян / Публикации / Судебно-юридическая газета\nУ Мін’юсті заявили про перехід до нової версії Держреєстру актів цивільного стану\n08:05, 3 ноября 2020\nНаразі паралельно працюють дві версії реєстру.\nМіністерство юстиції розпочало поступовий перехід до нової версії Державного реєстру актів цивільного стану громадян (ДРАЦС). Наразі працюють паралельно дві версії. Про це повідомив заступник Міністра юстиції з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Сергій Орлов, передає пресцентр Мін’юсту.\nЗа його словами, оновлений реєстр запрацює вже через місяць.\n«Нова версія реєстру відрізняється від старої і, звичайно, не всі реєстратори звикли до роботи з нею. Але варто зазначити, що минулий варіант взагалі не підлягав модернізації, не було можливості здійснювати постійний обмін з іншими системами, не був доопрацьований користувацький досвід, архітектура системи була застарілою. Також не було змоги поліпшувати інтерфейс для роботи реєстраторів», – зазначив Орлов.\nЗараз, за словами заступника очільника Мін’юсту, завдяки роботі розробників вдалося оновити наявну версію ДРАЦС і усунути всі неточності в роботі системи. «Міністерство юстиції намагається отримувати від користувачів якомога більше відгуків, і щомісяця в реєстр вносяться зміни, які тестуються та в подальшому імплементуються», – додав він.


Шукайте "уявне" Михайла Деяка у Voloshyn Gallery — Новости — ARTUKRAINE\nШукайте "уявне" Михайла Деяка у Voloshyn Gallery\nVoloshyn Gallery представляє персональну виставку художника Михайла Деяка "Imaginary", що об'єднує два цикли робіт: серію металевих об'єктів-скульптур Flowers із серії Genesis та роботи на склі із серії Space. Нові роботи художника будуть представлені в оновленому просторі галереї. Варто зазначити, що твори із проекту Genesis вперше масштабно експонуються в Україні, до цього часу окремі скульптури було продемонстровано на Scope Art Fair у швейцарському Базелі та у Маямі, США.\nТема простору – це те, що зараз цікавить Деяка найбільше, тому у його пошуках вона трансформується в різні матеріали – скло і метал. Михайло, відомий як експресивний живописець, вдався до експерименту перейшовши до створення об'єктів. Отже перед нами серія абстрактних скульптур виконаних у виразній манері. Але для автора виразність не є самоціллю, а новий проект Genesis, – це засіб пізнання, що дає автору та глядачеві можливість безпосередньо поринути у деякі питання основ світобудови.\nТут і далі – твори Михайла Деяка\nЯк зазначає художник: "Генезис – це створення чогось. Об’єкти із металу, які ви зараз бачите, можуть бути вашим портретом, або ж інтерпретацією даної ситуації, переданої крізь призму мого художнього сприйняття. Проходячи крізь моє ставлення, оточуючий світ набуває дивних й химерних форм, які я демонструю на виставці Imaginary. У представлених роботах Flowers, що є підсерією основного проекту Genesis я, власне, вбачаю квіти, а глядач те, що підкаже йому безмежна уява."\nІ справді: ми можемо побачити у обрисах так званих Квітів і щось рослинне, але квіти тут радше "космічні", холодні, переплетіння металевих складинок і дзеркальних поверхонь, – наче відбиток нашого часу, стрімкого та технологічного. Або ми можемо проассоціювати їх із Великим вибухом, що є складовою фізико-космологічної теорії про ранню стадію еволюції Всесвіту. Така багатогранність трактування робить ці роботи близькими кожній пересічній людині, адже хто не замислювався над неосяжністю зародження буття? Цими творами художник провокує та задає питання, а відповідь кожен знаходить свою, залежно від світогляду і сприйняття.\nТакож на виставці Imaginary представлені роботи із циклу Space – це серія картин, які написані на склі.\nПереважно це мінімалістичні пейзажі, однак де-не-де зустрічається поодинокий стафаж – фігурки людей, що лише підкреслюють велич та масштабність ландшафту. Характерною прикметою цих картин є присутність лінії горизонту, що десь проходить дуже низько, виділяючи глибину і безмежність обрію, а десь навпаки, монументальні і мовчазні схили і пагорби відтискають шматочок неба до краю картинної площини. Іноді небосхил розмитий і не чіткий, але всюди автор уникає переднього плану, щоб передати широчінь і неоглядність пейзажу.\nХудожник працює у даному матеріалі не випадково, його дитинство пройшло на Закарпатті, де споконвіку місцевість вражала самобутністю і величезною кількістю рідкісних художніх технік, таких як іконографія на склі, мабуть все це відбилося у підсвідомості автора, звідси тяга до подібних експериментів. Складний але чистий та безпосередній колір, у поєднанні з поверхнею скла дає враження надзвичайної глибини.\nВідкриття: 15 грудня о 19.00.


5 причин, чому чоловіки довго не відповідають на SMS | El Gardiano\nEl Gardiano пропонує Вашій увазі причини, за якими представники сильної статі не люблять писати телефонні повідомлення.\nЛисти без відповіді – як же вони здатні вивести з себе. Нескінченні очікування, коли ж він нарешті захоче відгукнутися на ваше повідомлення. Ви вже склали текст в декілька тисяч знаків, а він навіть не може обмежитися черговими «Дорога, дуже зайнятий. Відповім трохи пізніше».\nВи розумієте, що SMS доставлено, давно прочитано, від цього роздратування тільки посилюється. Ось ви вже ходите з кутка в куток, як левиця, по кімнаті і придумуєте собі таке, що навіть страшно уявити. «Стоп! Не поспішайте робити висновки, причини мовчання і правда можуть бути абсолютно різні і не завжди все так погано, як здається. Хоча, коли довгі відповіді входять в звичку і чоловік починає ставитися до цього як до норми, що-небудь змінити згодом стає важко».\nОсь 6 головних причин, чому чоловіки довго не відповідають на повідомлення.\n«Дівчата, я розумію, що, коли у вас виникає питання, вам хочеться відразу отримати на нього відповідь. Розумію, що іноді не терпиться, але в житті існує таке поняття, як зайнятість. І це не збіг, це конкретна зайнятість. Для ділових чоловіків абсолютна норма під час роботи – працювати, а не тріпатися по телефону з одним, бігати в курилку через кожні п’ять хвилин, колупатися в соціальних мережах і месенджерах. Він на роботі. Все інше для нього буде вдруге. Жінки, які замужем за трудоголіками або діловими людьми, прекрасно розуміють, про що я говорю. І дійсно, навіть після прочитання вашого SMS він відкладе відповідь на більш сприятливий і вільний від роботи час».\nА ось ця причина може бути менш приємна, але дуже навіть актуальна для тих, хто реально приховує від чергової жінки своє офіційне становище. Особливо це стосується вихідних днів і вечірнього часу.\nНу на роботі він ще якось викрутиться, а ось вдома замкненим в туалеті або у ванні особливо не посидиш. Пильна дружина прекрасно бачить характер чоловіка і часте усамітнення з телефоном. Тому в\nякийсь момент свій запаролений телефон він почне залишати на видному місці будинку, щоб заспокоїти дружину, ну, а ви все більше і більше будете спостерігати тимчасову паузу в вашій з ним переписці. І, звичайно ж, на кожну паузу вам буде дано зрозумілу і переконливу відповідь. Хоча зрозумілість його відповідей різко переходить в розряд видимих і дурних відмазок, варто тільки жінці розібратися в тому, що чоловік виявився одружений.\nЕлементарна і проста причина, яка містить в собі всі ознаки байдужості. Ви його не так сильно зацікавили, тому вас в його життєвому фокусі особливо не існує. Ось як тільки закортить, він\nобов’язково вам і відповість, і сам набере, і дуже швидко підлаштується, але причина тут буде одна: сьогодні ви його жертва. А потім все знову повернеться на круги своя, і байдужість продовжиться.\nЗнаєте, як влаштований принцип гойдалок? Спочатку ви відштовхуєте їх від себе. А потім вони з великою швидкістю і\nвже без ваших зусиль з вами зближуються. У сучасному світі цей принцип використовується як інструмент маніпуляції одним іншими. Ви пишете чоловікові SMS, він навмисне вам довго не відповідає, тим самим штучно створюючи свою важливість і потрібність. Плюс до всього ви ще починаєте нервувати, переживати і врешті-решт перша йому починаєте телефонувати.\nА це означає, що ефект гойдалок працює. Відштовхнув подалі\nвас, а ви самі з великою швидкістю повернулися до нього назад. Зауважте: самі! В результаті відносини перетворюються\nв гру, де ви явно починаєте йому програвати по всіх фронтах і впадаєте в якусь залежність від його уваги до вас.\nТут я можу встати на сторону чоловіків, оскільки сам іноді отримую SMS від подружжя, яке треба ще зрозуміти. І на таке повідомлення я не відповідаю відразу. Ну, по-перше, я що, дурний, зрозуміти не можу, про що йде мова? І тут гордість не дозволяє іноді запитати: «А ти про що?» Ну і тим самим на незрозумілі SMS відповідь затягується.\nНу і ще одна об’єктивна причина – це дійсно зрозуміти: а що відповісти? Якщо чоловік не звик відписуватися, а звик грунтовно і чітко давати відповіді (як правило, така навичка закріплюється серед\nчоловіків в бізнес-середовищі), то він не буде писати вам дурницю. Він дійсно покрутить текст в голові і, придумавши і зваживши його, видасть для себе самого перевірену і обґрунтовану відповідь.


Від совка до тролейбуса | Волинська газета\nВід совка до тролейбуса\n11 грудня виповниться 50-річчя виникнення державного Луцького автомобільного заводу. Саме тоді з конвеєра зійшло перших 50 автомобілів «ЛуАЗ-969В», який у народі назвали просто – «Бандерівками»…\nЗ того часу колись із флагманів вітчизняного автомобілебудування не лише перетворився на приватну структуру, яку пов’язують із нинішнім керівництвом держави, але й почав нагадувати «кузню кадрів»: нинішній голова облдержадміністрації Володимир Гунчик до призначення Президентом Петром Порошенком із 1983 р. займав різні посади, очолював комсомольську організацію, а в 1995-му був призначений директором. А нинішній радник і де-факто перший заступник голови облдержадміністрації Олександр Степанцов керував там же ж юридичною службою. Цікаво, що саме сюди закликав главу держави повернути Володимира Петровича народний депутат України Ігор Гузь…\nДрукуючи спогади про славні початки луцького автомобілебудування, редакція, насамперед, віддає шану багатьом колишнім і нинішнім поколінням трудівників заводу, в якого були різні періоди розвитку.\nНаприклад, торік на вечорі, присвяченому презентації книги спогадів про багаторічного голову облради, облдержадміністрації, Надзвичайного і Повноважного Посла України Бориса Клімчука, зі сцени облмуздрамтеатру уже згадуваний Володимир Гунчик зізнався: якби не Борис Петрович, то у «лихі 90-ті» завод узагалі міг припинити існування. Деякі «гарячі голови» пропонували обладнання розпродати, людей – позвільняти, а на місці підприємства відкрити… гігантський базар. Але Борис Клімчук проявив мудрість, допомігши Луцькому автомобільному заводові вціліти.\nА потім підприємство, яке 1982-го виготовило 100-тисячний автомобіль, стало на шлях зміни форми власності. Наприкінці 1995-го його перетворено у ВАТ «Луцький автомобільний завод». У 2000-му концерн «Укрпромінвест» купив контрольний пакет акцій. Ще через 5 років завод увійшов до складу корпорації «Богдан». У 2009-му – став Дочірнім підприємством «Автоскладальний завод №1» Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс».\nУ цьому статусі колись державне підприємство перебуває й донині…\nІ хто повірить, що структура, де нині складають навіть кузови сучасних тролейбусів, колись була флагманом виробництва не лише «ЛуАЗів-969М» і машин-амфібій, але й такого «чуда техніки», як «совок хозяйственный»?\nПоклав око Раднаргосп…\nУ 1959 р. на базі Луцького авторемонтного заводу, що розмістився на вул. Авторемонтній у східній частині міста, рішенням Львівського раднаргоспу був створений Луцький машинобудівний завод (із І959 р. – автомобільний). Новому підприємству передали, крім самого авторемонтного, ще й незакінчене будівництво споруди торгових баз по інший бік цієї ж вулиці, а також територію між вулицями Дубнівською і Рівненською до існуючої в той час лазні (західна частина заводу), а з другого боку (східного) – всю територію між тими ж вулицями до залізничної колії сполученням Луцьк – Львів.\nТериторія велика, але виробничих площ – мізер. Правда, коштів для спорудження нових виробничих об’єктів було виділено достатньо.\nВід львівських підприємств рішенням того ж Раднаргоспу УРСР передавалося на нове підприємство виготовлення багатьох виробів, зокрема, спецкабін, авторефрижераторів, автолавок та ряд інших машин, а також ще й ПАРМи (пересувні авіаремонтні майстерні), що складалися з 12 одиниць транспортних засобів (автомобілі та причепи).\nКожна з цих пересувних одиниць відрізнялася одна від одної як конструкцією, так і начинкою. Проте це було єдине ціле, яке призначалося для ремонту літаків у польових умовах. Прийомку цих виробів здійснювало військове представництво, яке діяло при заводі. Навіть квартири «воєнпрєдам» виділялися за рахунок заводу.\nБездоріжжям до Луцька\nАле це легко сказати – передавалося виробництво. Передавалося і все устаткування, яке використовувалося для виготовлення цих виробів та технічна документація: верстати, преси, штампи, вся інша оснастка, інструменти – як спеціальні, так навіть і стандартні, креслення, технічні умови на вироби та багато іншого. Все треба перевірити, прийняти, доставити зі Львова у Луцьк і встановити на нове місце. Це була колосальна робота.\nВ той час шлях через Горохів і Стоянів був вкрай незадовільний, практично його не існувало. Завод, як правило, користувався тоді дорогою Луцьк – Дубно – Броди – Львів, що значно збільшувало його як за відстанню, так і за часом. Усе це вимагало терміново створювати на підприємстві нові виробничі підрозділи; цехи, дільниці, відділи, бюро, групи та інші структурні одиниці. А для цього потрібні були кадри, і перш за все – інженерно-технічні. Тільки начальників цехів на першому етапі становлення заводу треба було 11. Увесь колектив авторемонтного, зокрема – директор (Іван Коваль), головний інженер (Микола Романюк), усі інженерно-технічні працівники (ІТП), службовці (бухгалтери, економісти) і всі робітники старого підприємства автоматично вливалися в нове, але цих ІТП, службовців та робітників було замало.\nПресово-кузовний цех Героя\nПроблему з посадами начальників цехів та їхніх заступників вдалося вирішити більш-менш успішно. В той час, коли створювався Луцький машзавод, у Союзі було проведено скорочення армії на 1,2 млн осіб. Це торкнулося військових частин, які дислокувались у Луцьку та біля нього. Тому після скорочення багато з числа військовиків потягнулися на завод. Тут їх охоче приймали, бо вони мали хороші організаторські навики і почуття відповідальності та інші позитивні риси. Так, начальником першого (пресово-кузовного) цеху був призначений льотчик, Герой Радянського Союзу полковник Лев Зацепа, другого (спецкабін) – полковник Іванов, який невдовзі був переведений на посаду начальника одинадцятого (ПАРМ) цеху. Третім цехом доручили керувати (цех лавок) майорові Токареву, п’ятим (деревообробний) – майорові Бордюху. Ще один льотчик – Герой Радянського Союзу – пішов працювати контрольним майстром у відділ технічного контролю. А заступником директора заводу був призначений також льотчик – полковник Костянтин Ананіч. Словом, майже всі скорочені офіцери, котрі проживали в Луцьку і побажали працювати на машзаводі, були влаштовані. Багато з колишніх військовиків-скороченців трудилися на посадах начальників дільниць, майстрів, а деякі і просто робітниками. Це торкається і рядового складу, хто із них побажав пов’язати свою долю з Луцьким машинобудівним заводом.\nЩо колишні військові переважно були хорошими організаторами – це, безумовно, факт. Але небагато з них могли розібратися або, образно кажучи, прочитати креслення. Тому треба було в цехах терміново створювати технічні підрозділи і, перш за все, технологічні бюро, а для цього підходили лише особи, які мали технічну освіту: інженери-механіки-технологи-електрики або техніки (ті, хто закінчив технікум) із тією ж кваліфікацією. Вся ця категорія спеціалістів уміла і могла розбиратися в технічній документації і за необхідності накреслити ескіз деталі чи якогось вузла.\nА якщо врахувати, що будь-яке машинобудівне підприємство (та не тільки машинобудівне, але й інших профілів) не може обійтися без таких служб, як відділи головного конструктора, головного технолога, головного механіка, технічного контролю та деяких інших, то стане ясно, яка велика потреба була у таких спеціалістах. А їх не вистачало. З вишів і технікумів на завод у 1960 р. направили лише 12 осіб. Зокрема, з Київського політехнічного – двох (Старченко, Фастенков), Львівського – трьох (Чопко, Дмитрук, Максимюк), Челябинського – одного та ще кілька з деяких технікумів машинобудівного профілю. А треба було таких спеціалістів не одиниці, а десятки. Тому приймали всіх, хто мав технічну освіту і кваліфікацію інженера чи техніка. Це були випускники різних років випуску, перш за все, львівських інститутів: політехнічного, сільськогосподарського, лісотехнічного, поліграфічного, деяких технікумів. Брали випускників і з учбових закладів інших регіонів України та Союзу. Це були, як правило, молоді люди 23-28 років, які з різних причин не прижилися на тих підприємствах і в організаціях, куди направили їх свого часу після закінчення учбового закладу. Але були і винятки із цього правила.\nІз залізниці на машзавод\nНа Луцькому машзаводі, як і на інших подібних підприємствах, був створений відділ головного механіка, який включав і енергетичну службу. Начальником цього відділу або, як він ще іменувався, головним механіком заводу був призначений Анатолій Циганков, котрий ще до війни закінчив Дніпропетровський залізничний інститут і був направлений тоді на роботу на Ковельську залізницю. Була тоді така, вона ще й після війни функціонувала, аж поки її не об’єднали зі Львівською та залишили назву останньої.\nЦе був грамотний спеціаліст, хороший організатор, умілий керівник (пізніше його призначили головним інженером заводу).\nЗаступнику головного механіка необхідно мати спеціальність енергетика і певний досвід роботи в цьому напрямку, а також відповідні організаторські здібності. Іменувався він за посадою – заступник головного механіка – головний енергетик заводу. На таку посаду бажано було підібрати людину з вищою освітою, але можна і з середньою спеціальною, але з великим виробничим досвідом за цією спеціальністю.\nЕнергетик з… «іноземним дипломом»\nДовгий час підходящої кандидатури на цю посаду не могли підібрати. Аж якось у відділ кадрів зайшов чоловік (до 50-ти років чи й старший) і попросив, якщо можна, влаштувати його інженером за спеціальністю. Переглянувши документи і провівши з ним бесіду, начальник відділу кадрів звернув увагу на те, що ця людина має спеціальність інженера-енергетика. Щоправда, диплом про вищу освіту виданий навчальним закладом іноземної держави. Кадровик попросив цього чоловіка трохи почекати, а сам, забравши його документи, пішов до директора. Той, ознайомившись із ними, кудись зателефонував, із кимось переговорив, а потім сказав кадровику привести того спеціаліста на бесіду до нього.\nЧерез тиждень чи, може, трохи більше на заводі став працювати головним енергетиком і одночасно заступником головного механіка чоловік на прізвище Король. Він проявив себе прекрасним організатором, вимогливим керівником, досвідченим спеціалістом і разом із тим – оперативним виконавцем. Із його призначенням завод (із 1967-го – автомобільний) отримав енергетичну перспективу і відносний спокій на багато років.\nФото з особистого архіву Степана Купріянова та сайта корпорації «Богдан».


Піца з соусом бешамель – Смачний рецепт піци | Кулінарія\nПіца з соусом бешамель – Смачний рецепт піци\nПіца з соусом бешамель\nВ даний час рецептів соусу бешамель існує дуже багато. Деякі з них більше підходять до м’ясних страв, інші – до риби або овочів. Але є і універсальний варіант даного соусу, який просто ідеальний для піци, оскільки добре поєднується і з м’ясом, і з рибою, і з грибами.\nПриготувати такий соус бешамель зовсім нескладно. Для цього необхідно взяти:\nдві склянки молока (або 0,5 стакана сметани і півтора-два склянки бульйону);\nБорошно ретельно розтираємо з маслом, розвести холодним молоком або сметаною з бульйоном і ставимо на маленький вогник. Доводимо до кипіння і варимо до тих пір, поки соус не загусне (близько 10 хвилин). Солимо, додаємо трохи тертого мускатного горіха і остуджуємо. Тепер соус можна використовувати для приготування піци.\nЩе один простий і смачний рецепт соусу бешамель описаний в цій статті\nНайбільш смачна і оригінальна піцца з соусом бешамель готуватися з наступних інгредієнтів:\n– борошно пшеничне – 250 р.;\n– дріжджі сухі – третина чайної ложки;\n– вода – третину склянки;\n– сіль – половинка чайної ложки;\n– куряче філе – 1 шт. (відварне або запечене);\n– цибулина біла салатна – 1 шт.;\n– копчена форель – 200 р.;\n– сир твердий або м’який копчений – 30 р.;\n– м’який білий сир (козій, оленячий, моцарелла і т. п.) – 100 р.;\n– зелена цибуля для прикраси;\n– соус бешамель – стакан.\nВисипаємо в миску борошно, додаємо сюди ж воду, дріжджі і сіль. Замішуємо тісто і залишаємо під плівкою на 60 хвилин. Готуємо рибу, нарізаючи її тоненькими скибочками. Подрібнюємо салатну цибулину, обдаємо її окропом і трохи віджимаємо. Куряче філе ріжемо на маленькі кубики і перемішуємо з соусом бешамель. Натираємо на тертку копчений сир, а білий м’який – кришимо руками на маленькі шматочки.\nХолодний чай для дітей\nНачинку викладаємо на основу шарами: салатний цибуля, 100 г копченої форелі, соус з куркою, сир копчений, сир білий м’який. Запікаємо піцу в нагрітій до 250 градусів духовці 15-20 хвилин. Гарячу піцу перед подачею на стіл прикрашаємо залишилася копченої форелі і зеленою цибулею.


Однією з особливостей молока є те, що воно — практично ідеальне живильне середовище для розвитку та розмноження безлічі видів мікроорганізмів, і на жаль, у тому числі й патогенних. Саме тому виробництво молочної продукції завжди передбачає тепловою його обробку — пастеризацію чи стерилізацію.\nПастеризація являє собою теплову обробку молока без досягнення ним точки кипіння. В результаті цього процесу гинуть вегетативні форми мікроорганізмів, як безпечні для здоров'я людини, так і патогенні. Тобто молоко знезаражується, поліпшується його якість і підвищується його стійкість.\nОдержуване на фермах молоко має неоднорідний склад, воно різниться змістом різних компонентів, у тому числі відсотком жирності. Склад молока залежить від харчування тварини, що дає його, її породи і безлічі інших чинників. Таким чином, молоко, що надходить на підприємства, і яке використовують для виробництва молочних продуктів, має різну жирність, в той час як кінцевий молочний продукт повинен містити встановлений відсоток жиру. Тому при виготовленні більшості молочних продуктів вершки або молоко проходять процес нормалізації.\nНормалізація — це процес зміни складу молока для отримання продукту, який відповідає стандартам по процентному вмісті жиру та інших складових молока. Виробництво молочної продукції практично завжди включає в себе цей процес, при якому в молоці збільшується або зменшується масова частка жиру.\nДеякі молочні заводи виробляють молочні консерви.\nКонсервування являє собою процес специфічної обробки продуктів для запобігання від псування. Консервована продукція здатна зберігатися тривалий час. Для молочної продукції із спектру принципів консервування використовують два: анабіоз і абіоз.\nАнабіоз — це придушення мікробіологічних процесів за допомогою фізичних або хімічних засобів. При цьому при виробництві молочних консервів допустимо використовувати виключно фізичні засоби: висушування або підвищення осмотичного тиску.\nАбіоз — це повне знищення мікроорганізмів, що знаходяться в молочній продукції, тобто стерилізація.


Сергій Згурець: У оборонці не ми залежимо від білорусів, а вони — від нас — DSnews.ua\n«ДС» РФ де-факто поглинає Білорусь , що неминуче призведе до згортання українсько-білоруської військової кооперації. Перш за все — де ми будемо брати запчастини для ремонту МАЗів, які масово закуповувалися Україною для потреб ЗСУ. Чи є можливості їх якось і чимось замінити?\nС.З. МАЗи закуповувалися умовно масово, Насправді ситуація з ними не настільки критична, як про це говорять. Думаю, дефіцит комплектуючих без особливих проблем вдасться заповнити, адже вагому частину цієї марки автомобілів збирали на черкаському заводі компанії «Богдан Моторс». В цілому таке враження, що наші компанії зі сфери оборонки не надто активно працювали з Білоруссю, і я не бачу в цьому відношенні великих загроз.\n«ДС» Чи буде згорнуте спільне виробництво ПТРК «Скіф», на основі якого створено український ПТРК «Стугна»? Хто може замінити білорусів в кооперації з КБ «Луч»?\nС.З. Тут все не зовсім так. ПТРК «Скіф» і «Стугна» є українською розробкою і тільки на початковому етапі, років 8 тому, для їх виробництва використовувалися системи наведення, вироблені в Білорусії. Потім їх замістили продукцією черкаського «Фотоприладу», тобто всі системи наведення цієї зброї вітчизняного виробництва.\nКрім того, деякі деталі до згаданих ПТРК ми закуповуємо за кордоном. Тому від Білорусії у нас тут залежності немає, швидше є залежність у самих білорусів, які купували частину наших ракет і ПТРК для виконання своїх експортних контрактів.\n«ДС» Які ще ризики і загрози у галузі озброєнь ЗСУ ви бачите в разі повного розриву економічних зв'язків з Білоруссю?\nС.З. За деякими напрямками у нас з ними була навіть конкуренція, тому що білоруські авіаремонтні підприємства забирали на ремонт техніку, яку могли ремонтувати на українських підприємствах авіаційної галузі, тому ж Львівському, Одеському, Миколаївському, Чугуївському авіаремонтних заводах, на «Авіаконі». Білоруси пропонували більш низькі ціни, ніж ці підприємства «Укроборонпрому».\nТам був весь спектр ремонтів авіатехніки. Барановичський завод, який ремонтує Су-24, Су-27. Крім того, в Білорусі ремонтують і МіГ-29, вертольоти Мі-8, Мі-24. Основна номенклатура ремонтів у нас часто перетиналася.\nЩодо забезпечення ЗСУ є невелика залежність по поставкам автомобільної техніки, що, можливо, відкриє для України інші ринки. Наприклад, ми будемо закуповувати чеські автомобілі «Татра», будемо вести переговори з іншими провідними європейськими виробниками.\n«ДС» Як Україні в існуючій ситуації, враховуючи більше 1000 км спільного кордону, убезпечити себе від можливих загроз з півночі?\nС.З. Серйозний виклик для України — переформування військових планів і концепцій, що ускладнює вирішення питань безпеки і є додатковим ризиком в умовах війни. Хоча той же Лукашенко говорив, що білоруська територія ніколи не буде використана як плацдарм для нападу на «братський народ», часи змінюються і змінюється, як бачимо, підхід. Потрібно зміцнювати північний кордон.\n«ДС» Як і чим ми можемо відповісти на можливе розміщення в Білорусії російських авіабаз — Путін давно цього домагався, і, мабуть, Лукашенко зараз вже готовий піти йому назустріч?\nС.З. Необхідно вносити корективи в плани розвитку ЗСУ. Мова про інший формат розміщення комплексів протиповітряної оборони, які можуть убезпечити нас від згаданих дій сусідів. Крім того, тут варто згадати про можливість використання високоточної зброї в прикордонних зонах, де можна таким чином нівелювати потенціал авіаційної техніки на білоруських аеродромах. Безумовно, потрібно посилювати і компонент ППО, який відповідає за прикриття особливо важливих об'єктів, які знаходяться в прикордонних областях і районах.


Швейцарія направила гуманітарну допомогу на Донбас - Korrespondent.net\nШвейцарія направила гуманітарну допомогу на Донбас\nКорреспондент.net, 24 травня 2016, 01:30\nШвейцарія доставила в Донецьк засоби очищення води і ліки\nДопомога доставляється на Донбас уже вчетверте з весни минулого року.\nДва гуманітарні конвої доставили зі Швейцарії на схід України ліки і хімічні матеріали для очищення води. Про це повідомив швейцарський уряд.\nЯк пояснили в уряді, поїзд з хімічними матеріалами для обробки води відправився зі Швейцарії на Донецьк вранці в неділю.\n"Вантаж призначений для водонасосних станцій на Донбасі, які забезпечують питною водою населення по обидві сторони лінії зіткнення", - уточнюється в повідомленні.\nКрім того, в Донецьк автомобільним транспортом були спрямовані медичні матеріали, зокрема, змінні елементи для апаратів радіографії.\nДругий конвой, що складається з 14 вантажівок, доставив 245 тонн хімічних матеріалів для водонасосних станцій в місті Красноармійську, що перебуває під контролем Києва. У госпіталь в Курахово були доставлені медикаменти.\nКонвої супроводжували сім швейцарських представників - з Дирекції розвитку та співпраці (БРМ), Корпуси гуманітарної допомоги і посольства Швейцарії в Києві.\nЯк наголошують в Берні, допомога доставляється на Донбас уже вчетверте з весни минулого року. ДРС - єдина державна структура, яка організовує гуманітарні конвої, які перетинають лінію зіткнення на сході України.\nЯк раніше повідомлялося, Швейцарія надасть Україні гуманітарну допомогу у 2015-2017 рр. на 100 мільйонів доларів.\nШвейцарія доставила понад 500 тонн гуманітарного вантажу на Донбас


У Криму відповіли, коли РФ та Україна помиряться - . Преса України - новини, свіжі новини, останні новини. uapress.info\nАня Мартинюк 18 січня 2020, 18:56\nГолова Української громади Криму відповіла на запитання, коли відбудеться перезавантаження відносин між Росією та Україною.\nСьогодні, 18 січня, російські ЗМІ оприлюднили статтю, в якій йдеться про думку жителів анексованого Криму щодо відносин України та Росії. Як зазначається, українці Криму вважають, що так зване перезавантаження може відбутись після зміни «прозахідної» влади у Києві.\nПро це розповіла голова Української громади Криму Анастасія Гридчин.\n«Кримські українці сподіваються на те, що не наші діти і внуки, а наше покоління станемо свідками перезавантаження відносин між двома братніми народами. Щоб Переяславська рада 2.0 здійснилася, керівництву нашої країни, республіки, громадським діячам потрібно працювати над зближенням України і Росії. Необхідно голосно заявляти про те, що відбувається в Криму, в житті кримських українців», - зазначила вона.\nГридчин також підкреслила, що допоки українська влада не зміниться, очікувати від неї визнання «кримського референдуму» не варто. Нагадаємо, Росія анексувала Крим у 2014 році.\nЖителі Криму розповіли, чи відчувають себе росіянами (ВІДЕО)\nБританський журнал «віддав» Крим Росії


12 березня виповнилася 99-та річниця від дня народження Почесного громадянина Трускавця, референта Служби безпеки Дрогобицького надрайонного проводу ОУН Романа Різняка (псевдо Макомацький). Вшанувати земляка-Героя в день його народження в музеї історії міста зібралися небайдужі мешканці Трускавця. Генеральний директор Трускавецького Міжнародного кінофестивалю «Корона Карпат», депутат Трускавецької міської ради Олег Карпин та режисер Борис Савченко розповіли про […]\n18 грудня у музеї історії Трускавця відчинила свої двері Головна Резиденція Святого Миколая у Трускавці. Помічники Миколая у резиденції приймають діток з трускавецьких шкіл. В очікуванні Миколая дітей розважали аніматори. Школярів залучали до ігор та майстеркласів. Вони також записували свої добрі справи в Книгу Миколая. Оригінальну ідею Резиденції Св. Миколая втілили в життя працівники відділу […]\nЯк інформує пресслужба Трускавецької міської ради, сьогодні, 30 листопада, в музеї історії міста-курорту Трускавця відкрито фотовиставку «Славське. Знищені розписи Сосенка». Її основу становлять світлини розписів Модеста Сосенка, знищених навесні цього року в церкві смт. Славське (Сколівський район) з ініціативи тамтешнього священика. Питання здобуло потужний резонанс у культурно-мистецьких колах, але, на жаль, розписи знищено вщент, і […]\nТри години в музеї – і зовсім не нудно. Три години інформації, котру ти більше не почуєш ніде. Крихітка до крихітки, краплинка до краплинки, зернятко до зернятка – і поволі складається мозаїка, вимальовується образ трускавчанина №1 – Народного художника Михайла Біласа, котрий вже кілька років дивиться на рідний край з Вічності. Загадковий і особливий, талановитий […]\nУ п’ятницю, 18 жовтня, в Художньому музеї Михайла Біласа відбудеться презентація нового мистецького проєкту “Віртуальний музей Михайла Біласа” за результатами гранту з оцифрування та популяризації творчої спадщини Народного художника України Михайла Біласа. Цей проєкт стане ще однією висхідною сходинкою до знайомства та пропагування серед молоді здобутку нашого видатного земляка. Початок заходу о 16.30.\nВчора (середа, 11 вересня) у полудень в Палаці мистецтв музею «Дрогобиччина» відкрито мобільну виставку “Німці в Україні: історія і культура”. Як інформують в музеї «Дрогобиччина», організатором виставки є голова Міжнародної громадської організації “Товариство німців України – “Відерґебурт” Володимир Піньковський. Слово «Wiedergeburt» з німецької означає «відродження». Під час виставки слово було надано не лише її організатору […]\nУ вівторок, 17 вересня, в музеї історії міста-курорту Трускавець відбудеться закриття мистецької виставки буковинського строю кін. ХІХ – сер. ХХ ст. Експозиція носить назву “З краю, де квітне черемшина», вона створена в стилі етнографічної студії «Буковинська вишивка як проекція історії та культури краю». Трускавчани та гості міста мали можливість оглядати виставку буковинського строю впродовж трьох […]\n«Лабіринт душі». Таку назву носить виставка робіт дрогобичанки Лідії Крипак, котра відкрилася напередодні Дня Незалежності України, 23 серпня, в Художньому музеї Михайла Біласа (м. Трускавець). Це не перша виставка пані Лідії в музеях Трускавця – торік її роботи експонувалися в музеї історії міста-курорту. Роботи Лідії Крипак виконані у новому, придуманому власне нею жанрі «шкіропластика». Донедавна […]\nЩо таке криївка? Це сховок, схованка. Назва походить від слова «критися» (ховатися). В останні 70-75 років це слово чітко асоціюється з місцем переховування бандерівців, воїнів Української Повстанської Армії (УПА). Криївки були різними – чи то в підвалах хат, чи то в стодолах, але найчастіше в лісі, викопані, облаштовані так, щоб там можна було жити місяцями […]


krasalife.ru » Про шкірі » Лишай » Рожевий лишай Жибера\nЯк відомо, лишай може бути різних типів, залежно від збудника. Деякі передаються від тварин та інших інфікованих людей. Іншими можна заразитися при безпосередньому контакті з землею (ґрунтом). Деякі з них проходять самі, а інші вимагають лікарняного лікування. А лишай Жибера відноситься до того типу, який протікає в більшості випадків безболісно. Єдине, що може дратувати, так це легкий свербіж і занадто тривалий період регенерації шкіри після плям.\nЯк виглядає лишай Жибера\nНайчастіше лишай Жибера зустрічається у людей від двадцяти до сорока років. Велика кількість вогнищ (уражених ділянок шкіри) спостерігається саме в період настання або осені, або весни. Ці вогнища схожі на невеликі овальні плями, які мають яскраво виражений рожевий окрас.\nЧерез деякий не тривалий час поверхню цих нових цяток ороговеет. У той же час центр поверхні плям стане дещо жовтуватого кольору, а перш ороговевшая шкіри зморщиться і потріскається (почне лущитися).\nІноді, лікарі порівнюють висипання такого типу з медальйонами. Що стосується материнської бляшки, так от вона буде лущитися не тільки в центрі, але і по площі всієї поверхні.\nПісля того як захворювання пройде і плями повністю заживуть, то на тому місці, де раніше були вогнища ураження, шкіра може стати світлою або навпаки стати більш темною.\nАле не варто переживати з цього приводу, оскільки з часом все стане на свої місця і шкірний покрив придбає природний колишньої колір. Ось саме так, як правило, і проходить хвороба Жильбера - звичайно, якщо все протікає без особливих ускладнень.\nБувають випадки, коли шкіра покривається не тільки різними плямами рожевого кольору, але на додачу до них приєднуються ще й пухирі або вузлики. Таке непросте протікання захворювання обумовлено таким фактом, що у хворого може бути занадто знижений імунітет або ж у нього є які-небудь індивідуальні передумови.\nСамо пляма (вогнище ураження) буде триматися на шкірі десь близько двох, може трьох тижнів. Весь цей час пляма (вогнище) буде перетворюватися, і міняти своє забарвлення, лущиться і в кінцевому підсумку стане білим (або темним) і зовсім зникне (абсолютно безслідно). Не варто забувати про те, що всі ці плями (в період розпалу захворювання) можуть бути різних видів.\nТаке наявність різних плям говорить про циклічність захворювання. Це означає, що деякі осередки тільки з'являються, а сталеві вже згасають (тобто всі вони знаходяться на різних стадіях). Тоді, коли на тілі хворого утворюються нові плями, він може відчувати явне нездужання, слабкість, підвищення температури тіла. А також збільшуються лімфатичні вузли (ті, які розташовані під нижньою щелепою на шиї).\nНайчастіше пацієнти не скаржаться лікаря на поганий стан. Виняток може скласти лише та категорія людей, яка страждає від порушень нервової системи. Ці пацієнти можуть відчувати неприємний свербіж.\nПід час лікування треба забути на деякий час про такий захід як прийняття ванни, прийняття душу, щоб не впливати на шкіру різними подразниками. Те ж саме стосується і прогулянок під сонцем, що несуть ультрафіолетове вплив на шкіру.\nДерматологи так точно і не встановили справжню причину появи позбавляючи Жибера. Є дуже багато теорій з цього приводу, які вказують різні причини появи такого шкірного захворювання.\nНайпопулярнішою з них вважається теорія, відповідно до якої, це дерматологічне захворювання починається від впливу вірусної інфекції. Також, причинами появи цієї хвороби є: надмірне переохолодження, випробування нервового стресу, прояви сезонних чинників, знижений імунітет, інфекційні хвороби, перенесені людиною, проведення вакцинації, деякі розлади шлунка, укус деяких комах (такий лишай можуть провокувати блохи, клопи і воші), порушений обмін речовин в організмі людини.\nІснує традиційне лікування і лікування народними засобами.\nУ таких випадках страждають позбавляємо Жибера рекомендують тримати строгу дієту і режим харчування, який виключає з меню такі продукти, які містять різні алергени небудь речовини, що подразнюють шлунок.\nХворим таким позбавляємо повністю забороняють купатися і інші такі процедури, адже вони, практично завжди, призводять до сильного поширенню такого процесу на шкірному покриві і провокують розвиток безлічі різних проблем і ускладнень.\nХворіють лишаєм Жибера забороняється: відвідувати басейни, сауни, громадські лазні, розтирати шкіру рушником і користуватися будь-якими мочалками, носити вовняну білизну, обмежити застосування всілякої косметики.\nКоли поразки позбавляємо Жибера стають значно більше і розходяться по всьому тілу, то хворіють виписують препарати проти алергії і різні антибіотики.\nНародні засоби потрібно використовувати в тих випадках, коли висипання супроводжується свербінням, болями і іншими неприємними проявами.\nРекомендації по лікуванню лишаю Жибера народними методами:\nЗмащувати уражені ділянки шкіри яблучним оцтом.\nЩодня змащувати плями позбавляючи Жибера маслом (вершковим, персика або звіробою).\nКілька разів протирати уражені зони буряковим відваром (можна з додаванням пари ложок меду).\nНамазувати лист капусти сметаною, а потім прикладати до ділянки шкіри, ураженої позбавляємо, тримати поки цей компрес практично повністю не висохне.\nНамазувати уражені ділянки соком чистотілу (або його спиртовою настоянкою).\nПодрібнити десять грам квіток календули, потім змішати такий порошок з вазеліном і використовувати цю мазь для уражених ділянок шкіри.\nЧи можна заразитися позбавляємо Жибера\nДеякі лікарі-дерматологи вважають, що лишай Жибера може передаватися від людини до людини. Конкретних досліджень з цього поду було проведено досить велику кількість.\nЛишай Жибера може передаватися за допомогою предметів побуту та гігієни (рушник, білизна, загальні гребінці) або ж при прямому контакті з хворою людиною.\nЯкщо людина, яка вболіває таким лишаєм, живе і безпосередньо контактує з іншою людиною, то варто перестрахуватися і бути обережним з використанням як предметів побуту, так гігієнічних і банного приладдя.\nНайкраще - пройти додаткову консультацію у дерматолога, після чого отримати цілком конкретні рекомендації з приводу поведінки біля такого хворого.\nОтже, щоб підвести підсумок під всім вищесказаним треба ще раз нагадати про головні моменти:\nлишай Жибера, це такий вид лишаю, який проявляється на шкірі у вигляді плям, починаючи з появи материнської бляшки;\nперіод повного відновлення займає деякий час (6/8 тижнів), тому треба набратися багато терпіння;\nлюди, які перехворіли таким захворюванням, як лишай Жибера, володіють стійким імунітетом до цього захворювання.


Теракт у Стамбулі: слідство вийшло на російський слід | Факти\nФакти / Світ / Теракт у Стамбулі: слідство вийшло на російський слід/ Cічень, 04 , 2017 в 21:37\nТеракт у Стамбулі: слідство вийшло на російський слід\nСеред затриманих 40 осіб є вихідці з Дагестану (Російська Федерація). Режим НС в Туреччині продовжений на три місяці.\nЯк пише Сегодня, турецьким спецслужбам знадобилось три дні, щоб встановити особу терориста, який прийшов в Reina в костюмі Санта-Клауса і розстріляв відвідувачів. Його затримання триває.\nЗа даними місцевої газети Hurriyet, у справі про теракт в турецькій провінції Ізмір затримано 40 осіб, в основному це вихідці з Середньої Азії та Дагестану (РФ). Деякі з них жили в місті Конья в одному будинку з підозрюваним терористом.\nЧитайте: Теракт у Стамбулі очима українки: Я жива і сива! Бачила вбивцю!\nУ перші години після нападу повідомлялося, що теракт скоїв громадянин Киргизії. Його швидко затримали, однак з’ясувалося, що іноземець прибув до Стамбула через кілька годин після нападу на клуб.\nНоворічний розстріл відвідувачів в нічному клубі Reina в Стамбулі, в результаті якого загинули 39 осіб, у тому числі 25 іноземців, дав можливість Анкарі без зайвих пояснень продовжити ще на три місяці режим надзвичайного стану.\nСьогодні депутати Великих національних зборів Туреччини провели відповідне голосування. Таким чином ситуація з обмеженням свобод громадян та ЗМІ, коли влада може затримувати підозрюваних на кілька днів без рішення судів і забороняти вихід тієї або іншої газеті, триватиме мінімум до 19 квітня.\nЗагальна тривалість надзвичайного стану, введеного після невдалої спроби державного перевороту 16 липня, складе дев’ять місяців. До цього моменту за участь у перевороті вже видворено з країни або втратили роботу кілька сотень тисяч чоловік. Кількість заарештованих оцінюється в 32 тисячі. Десятки опозиційних видань позбавлені ліцензій, а їх журналісти опинилися під слідством.\nЯк передає ВВС, введення режиму і його продовження викликають тривогу в ЄС і США. Багато правозахисників вважають, що Анкара використовує режим надзвичайного стану для незаконного переслідування опозиціонерів.\nПри цьому за останні два роки Туреччина з безпечної курортної країни перетворилася в одну з найнебезпечніших в регіоні, де раз у квартал відбувається мінімум один теракт, спрямований саме на туристів.\nОпубліковано Cічень, 04 , 2017 в 21:37\nТеги: Стамбул, Теракт, Теракт у Стамбулі\nУ Нідерландах готувався масштабний теракт – затримані 7 підозрюваних


Дешеві авіаквитки з Дохи від $1005. Купити квиток на літак - tripmydream\nКвитки на літак з Дохи\nІнформація про перельоти з Дохи\nКупити авіаквитки з Дохи\nЛітати з Дохи можна швидко і недорого. Сайт вигідних подорожей tripmydream.com порівняє ціни на авіаквитки з Доху і дасть можливість купити їх без комісії. Пасажирські літаки з Досі приземляються в таких аеропортах:\nНайнижчі ціни на переліт з Дохи\nНайвигіднішими місяцем для польоту з Дохи є лютий - ціна за авіаквиток починається від $1005 в дві сторони. Якщо з Вашого міста немає прямих рейсів з Дохи, то tripmydream обов'язково знайде зручний і вигідний рейс з пересадкою.\nКупівля квитка з Доху онлайн дасть Вам можливість завчасно спланувати своє перебування в цьому місці, вибравши готель і туристичний маршрут, а також ознайомитися з погодніми умовами на цей період.\nРейси з Дохи виконують авіакомпанії:


Сьoгoдні Зеленський пoказав – всі афеpисти пpацюють в ОП під “дахoм” пpезидента, і пpикpиває у всьoму цьoму бpатву oдна людина – він сам. » JWAU\nСьoгoдні Зеленський пoказав – всі афеpисти пpацюють в ОП під “дахoм” пpезидента, і пpикpиває у всьoму цьoму бpатву oдна людина – він сам.\nСьoгoдні пpезидент Вoлoдимиp Зеленський відмoвився звільняти заступника гoлoви Офісу пpезидента Олега Татаpoва, незважаючи на петицію, яку підписалo 25 тисяч гpoмадян.\nПpезидент пpoстo бoягузливo відмахнувся від думки свoїх співгpoмадян, не сказавши взагалі жoднoгo слoва пo суті – адже дo Татаpoва висунуті цілкoм спpаведливі пpетензії. Не записав “відoсік”, не вийшoв дo людей, не виступив на пpес-кoнфеpенції, не дав інтеpв’ю – а пpoстo бюpoкpатична відписка.\nЗеленський звільняв без всяких пpичин десятки чинoвників. Але звільнити кopупціoнеpа, якoму пpед’явленo підoзpу НАБУ, який є безпoсеpеднім учасникoм opганізації вбивств на Майдані, oдним з кеpівників каpальнoї oпеpації Янукoвича, який безпoсеpедньo дав хабаp деpжавнoму експеpту за фальсифікацію даних, який пpичетний дo poзкpадання 80 мільйoнів гpивень у Націoнальній гваpдії Укpаїни, Зеленський не хoче .\nСлуга наpoду Зеленський став Слуга Татаpoва, Слуга Слюсаpева, Слуга Вoвка, Слуга Тищенка, Слуга Халимoна, Слуга Юpченка, Слуга Єpмака та інших діячів, яким закoн не писаний.\nАле тепеp Зеленський не мoже вказувати пальцем на інших. Пpезидент, який без пoяснень відкинув петицію 25 тисяч, взяв тепеp відпoвідальність oсoбистo на себе за “кpишування” кopупційних схем на митниці, у фіскальній службі, в силoвих стpуктуpах, в судах.\nВже не мoжна вказувати пальцем на кoгoсь і відвoдити від себе відпoвідальність. Вже не мoжна poбити вигляд, щo ти ні пpичoму, і хтoсь цих чинoвників пpизначив, а пpезидент нібитo і не в куpсі. Ні, сьoгoдні Зеленський пoказав всьoму світу – всі схеми ОП під кoнтpoлем пpезидента, всі афеpисти пpацюють в ОП під “дахoм” пpезидента, і пpикpиває у всьoму цьoму бpатву oдна людина – він сам.


Санкції проти каналів Медведчука: чи загрожує розкол ОПЗЖ - Главред\nСанкції проти каналів Медведчука: чи загрожує розкол ОПЗЖ\n9 лютого 2021, 08:18\nЗаборона трьох телеканалів Медведчука спровокує всередині ОПЗЖ перерозподіл ролей і впливу.\nВіктор Медведчук, Юрій Бойко, Сергій Льовочкін / УНІАН\nОПЗЖ - це аморфне і різнорідне утворення. Якісь внутрішні процеси у них "оживають" ближче до виборів – ось тоді і виникають дискусії про те, кого висувати, хто буде лідером, від усієї партії буде цей лідер чи ні, які і можуть призвести до розколу. А такі "удари долі", як у випадку із закриттям телеканалів, не надто цьому сприяють.\nВ цілому відсутність телеканалів в ефірі позначиться на ОПЗЖ катастрофічно. Перш за все тому, що вони тут же почнуть втрачати "зомбовану" частину свого електорату – не скажу, що ця частина від них відійде, але вона стане менш прихильною і навряд чи дійде на дільниці на майбутніх виборах.\nГосподар партії, фінансовий, організаційний і який-завгодно інший - Віктор Медведчук. Обставини, звичайно, можуть його змусити піти в тінь – наприклад, висунути на вибори умовного Бойка, тільки заради участі у виборчій кампанії, але він ні за що не віддасть кому-небудь керівництво політсилою. Більш того, сам Медведчук, при млявості влади, якщо та не продовжить наступу, почне відігравати свої позиції – сказавши "А", їй треба проговорити всі інші букви алфавіту, не замислюючись. Інакше вони втратять ініціативу і отримають "відповідь".\nТим не менш, заборона трьох телеканалів Медведчука спровокує всередині ОПЗЖ перерозподіл ролей і впливу, оскільки зараз головним інформаційним ресурсом, без якого партія в принципі існувати не може, стає Інтер, який контролюється не Медведчуком, а Льовочкіним-Фірташем-Бойко. Відповідно, позиція останніх у внутрішніх процесах партії тепер враховуватиметься більше.\nчитайте такожСанкції проти каналів Медведчука: наслідки для Зеленського та УкраїниОднак перерозподіл впливу не означає зростання авторитету Бойко. Тому як його авторитет базується на двох речах. По-перше, він розбирається у зовнішній газовій сфері. Але тут його становище ускладнюється конкурентами в особі Юрія Вітренка, якого активно просувають як авторитету в цій сфері і Юлії Тимошенко, яка нікуди не дівається, яка також обізнана в енергетичних питаннях. Тому його авторитет тут вельми сумнівний-він може домовлятися з РФ, а також у нього є виходи на Ротшильдів, які контролювали цю сферу на пострадянському просторі, але і те, і інше зараз не дуже актуально.\nПри цьому Бойко є компромісною фігурою всередині ОПЗЖ для висунення, наприклад, на посаду прем'єра з огляду на те, що він україномовний і може отримати якусь підтримку як на заході, так і в центрі України. І тому його авторитет і рейтинг досить стабільні - плюс-мінус 2-3 відсотки особливої ролі, особливо в період між виборами, не грають.\nсанкції Юрій Вітренко Юлія Тимошенко Сергій Льовочкін Віктор Медведчук Юрій Бойко ОПЗЖ