Врата його вченостi - Україна Incognita\nУкраїна Incognita » Історія і "Я" » Врата його вченостi\nВрата його вченостi\nМихайло Ломоносов і Україна\n19 листопада минає 300 років із дня народження Михайла Ломоносова. Дата кругла. Й можна лише уявити, як цей ювілей буде відзначатися в Російській Федерації. Адже Ломоносов — знакова фігура російської культури. Його характеризують як видатного вченого, енциклопедиста, природодослідника, філософа, поета, художника та історика.\nОднак дуже сумнівно, що під час святкувань говоритимуть про значення України та української культури, зокрема, для становлення цієї, без сумніву, непересічної особистості. Хоча якщо розібратися, то без України, української вченості Ломоносова просто не було б. Це підтверджують різні факти. Вони начебто відомі, але на них, зрозуміло, не звертається увага.\nЯк відомо, Ломоносов народився в селі Мишанінське, що з часом злилося з селом Денисівкою, біля міста Холмогори Архангельської губернії. Це — гирло Північної Двіни. Колись цей край належав до Новгородської республіки, а місцеве населення називали поморами.\nНавіть російські дослідники зазначають, що помори помітно відрізнялися від «корінних росіян» — московитів. Вони не знали кріпосного права, для них притаманне було свободолюбство. Займалися помори не лише сільським господарством, а й торгівлею.\nВід себе додамо: за часів Київської Русі Новгородська республіка підтримувала жваві контакти з українськими землями, зокрема Київщиною. Й ментально, й культурно населення Новгородщини було набагато ближче до українців, ніж до московитів. Тому зрозумілим є геноцид новгородського субетносу після приєднання його до Московії. Про те, як московити нищили новгородців, депортували їх у інші російські землі, свідчать численні історичні факти. Однак, незважаючи на російську асиміляцію, населення Новгородщини зберігало деякі особливості, які зближали його з українцями, аж до ХІХ ст. Про це писав М. Костомаров, який здійснював тоді польові дослідження в цих краях. Показово також, що билинний епос, який росіяни вважають своїм, але в якому багато говориться про Київ та українські землі, був поширений на землях Новгородщини. На інших російських землях він практично не фіксується.\nЗвісно, ми не збираємося доводити, що Ломоносов був українцем. Але внаслідок свого поморського походження він ментально був ближчим до українців, ніж до московитів. Цим, певно, й варто пояснювати як його численні контакти з українцями, так і підтримку з боку останніх російського генія.\nОднак повернімося до біографії Ломоносова. Його батько займався морським промислом і торгівлею на власних суднах; отже, не був бідною людиною й міг свого сина відправити на навчання. Початкову освіту малий Михайло здобував у рідних краях. Тут ми вже маємо деякі цікаві моменти, пов’язані з Україною. Річ у тім, що в кінці XVII — на початку XVIII ст. вчені люди з України масово мігрували в Росію. Почасти це відбувалося добровільно, почасти примусово. Чимало вчених українців опинилося чомусь саме на Помор’ї. Можливо, в цьому варто вбачати певну ментальну близькість українців та поморів.\nУ 1712—1730 рр., у період дитинства та юності Ломоносова, холмогорським єпископом був українець Василь (у чернецтві — Варнава) Волостковський. Походив він із Галичини, закінчив Києво-Могилянську академію. З його появою в Холмогорах у ці краї приїхало чимало вихованців із його альма-матер. Єпископ сприяв розвитку освіти на Помор’ї. В 1714 р. відкрив при Карельському Миколаївському монастирі школу, а 1723 р. школу в Холмогорах, розмістивши її в своєму будинку. В цих школах навчали старослов’янської, пізніше — латинської та грецької мов. Учителями в Холмогорській школі були випускники Могилянки — Л. Волох та І. Каргопольський. Цікаво, що священиком Курейської (Куростровської) парафії, до якої належало й рідне село Ломоносова, за його часів був колишній студент Києво-Могилянської академії Федір Кардашевський. Безперечно, києво-могилянці створили в Поморському краї відповідну культурну атмосферу, яка дозволяла талановитим людям долучатися до широкого кола знань.\nБлизько 1724 р. Ломоносов пішов учитися до Холмогорської школи. Тут він познайомився з «Граматикою словенською» Мелетія Смотрицького, вихованця Острозької академії, й «Арифметикою» Леонтія Магницького. Пізніше, у зрілому віці, Ломоносов називав ці підручники «вратами» своєї вченості. Немає сумніву, що «Граматика» М. Смотрицького, котра значною мірою базувалася на старослов’янській мові Острозької біблії, визначила інтерес Михайла до філологічних студій. Як відомо, Ломоносов стояв біля витоків творення російської літературної мови. І в цій справі значною мірою спирався на філологічні напрацювання вихованця Острозької академії. Так, у 1755 р. вийшла «Российская грамматика» Ломоносова, яка, на думку дослідників, була написана під впливом «Граматики» М. Смотрицького. Звідси стає зрозуміло, чому російська літературна мова має сильну старослов’янську основу.\nЗавдяки українським вчителям у Ломоносова зародився інтерес до художньої літератури. Цьому сприяло його знайомство з Псалтирем, перекладеним у віршовій формі вихованцем Києво-Могилянської академії Симеоном Полоцьким. Ломоносов згодом зізнавався, що читав цей Псалтир неодноразово й був захоплений його поетикою. Потім він сам здійснив віршований переклад Псалтиря. Між його перекладом і перекладом С.Полоцького можна знайти чимало цікавих паралелей.\nСеред вчених людей Куростровської волості й Холмогор був поширений також підручник з історії «Синопсис», який міг стимулювати інтерес Ломоносова до історичних студій.\n15 січня 1731 р. Ломоносова зарахували до першого класу Московської слов’яно-греко-латинської академії. За півтора року він закінчив усі три граматичні класи й перейшов 1 вересня 1732 р. до класу піїтики. Варто зазначити, що викладачами в цій академії переважно були випускники Києво-Могилянки. Більше того, сюди навіть спеціально привозили на навчання студентів із Києва, бо вважалося, що місцеві росіяни-московити не здатні до наук.\nКоли Ломоносов прийшов навчатися в академію, її ректором був вихованець Києво-Могилянської академії Герман Концевич, який, до речі, після свого ректорства став Холмогорським єпископом. Його на посаді ректора заступив українець Порфирій Крайський, в якого Ломоносов слухав риторику. Піїтику йому читав ще один колишній студент Києво-Могилянки — Феофілакт Кветницький. Інші вчителі, що навчали Ломоносова в академії, також, судячи з усього, були представниками «київської вченості».\nІснують свідчення, що, навчаючись у Москві, майбутній учений багато працював у бібліотеці. Якраз тоді колишній вихованець Києво-Могилянської академії, єпископ рязанський та муромський Гавриїл Бужинський передав для академії 365 томів. Власне, з цього дару й почалося формування академічної бібліотеки в Москві. Серед переданих Г. Бужинським книжок були не лише праці античних авторів, отців церкви, історичні твори, посібники для вивчення іноземних мов, а й праці видатних мислителів Нового часу. Ці книжки давали можливість Ломоносову серйозно розширити свій кругозір.\nУ жовтні 1734 р. Ломоносов покинув Московську академію й вступив до Києво-Могилянської. Щодо причин цього вчинку існують різні версії. За однією з них, його виключили з Московської академії за те, що він при вступі безпідставно вказав на своє дворянське походження. Задум перейти до Києво-Могилянської академії визрів у нього під впливом київських учителів і за підтримки Ф. Прокоповича. Останній, як відомо, навчався в Києво-Могилянській академії, а потім викладав у своїй альма-матер. Лишився корпус лекцій Ф. Прокоповича з різних дисциплін, які він викладав у академії. 1716 року цар Петро І викликав Ф. Прокоповича до Петербурга. Там колишній києво-могилянець став одним із провідних реформаторів Російської імперії та її ідеологом. Він створив т.зв. вчену дружину, в яку ввійшли кращі представники інтелектуальної еліти імперії. Саме за його сприяння в Петербурзі була створена Академія наук. Ф. Прокопович опікувався молодими талантами. І в його полі зору опинився Ломоносов.\nЗа переказами, після виключення Ломоносова з Московської академії його взяв під свій захист Ф. Прокопович, заявивши: «Не бійся нічого, хоч під калатання великого московського соборного дзвону оголошуватимуть тебе самозванцем — я твій захисник». Час перебування Ломоносова в Києво-Могилянській академії дослідники визначають по-різному: від чотирьох місяців до року. Незважаючи на таке недовге перебування в цьому навчальному закладі майбутнього вченого, значення київського періоду в його житті не слід недооцінювати. В той час академія перебувала на вершині підйому, а її професори, хоча й спиралися на Аристотеля й середньовічних схоластів, дедалі частіше використовували напрацювання авторів Нового часу, зокрема М. Коперника, Г. Галілея, Р. Декарта та інших.\nУ Києво-Могилянці добре було розроблено теорію поезії й ораторського мистецтва, був високий рівень викладання латинської мови, філософії, вищої математики. Існувала розвинена мистецька школа, славилася академічна бібліотека з її рукописними зібраннями. Є підстави вважати, що, окрім відвідання лекцій, Ломоносов багато часу проводив у бібліотеці. Дослідники виявили понад 40 друкованих книжок і рукописів, які в той час належали Києво-Могилянській академії, на сторінках яких Ломоносов залишив свої позначки. Можливо, цих книжок було більше, але не всі вони опрацьовані й не всі збереглися. Ломоносов читав праці з історії та філософії, поетики та риторики, підручники з латинської та грецької мов, давні літописи. Опрацьовував «Печерський патерик», виданий Києво-Печерською лаврою в 1633 р., лаврський збірник початку XVIII ст., що складався з «Літописця келейного» Д.Туптала (Ростовського) й каталогу митрополитів київських. Ці праці Ломоносов згодом використав у своїх творах: «Краткий российский летописец с родословием» (1760), «Древняя российская история» (1766) та «Идеи для живописных картин из российской истории» (1764). Ломоносов уважно вивчав рукописні курси лекцій із філософії, які були прочитані в академії у 1702—1733 рр. Варто зазначити, що філософія професорами Києво-Могилянської академії трактувалася дуже широко і включала також природничі науки. Деякі курси, передусім філософський курс Ф. Прокоповича, містили ідеї, які пізніше розвивав Ломоносов.\nВивчав Ломоносов також рукописні курси поетик, особливо поетику Ф. Прокоповича «Три книги про поетичне мистецтво для вжитку і вдосконалення студіюючої української молоді, прочитані в Києві у православній Могилянській академії року Божого 1705». Вивчав і теорію силабічного й силабо-тонічного віршування, що викладалась у Києво-Могилянській академії. Пізніше на її основі Ломоносов у «Письмах о правилах российскаго стихосложения» (1739) і «Кратком руководстве к красноречию» (1743/44 і 1747/48) теоретично обґрунтував і утвердив силабо-тонічну систему російського віршування.\nВідголоски київського досвіду зустрічаємо в подальших діяннях Ломоносова. Збереглося понад 20 мозаїчних картин, виконаних ним та його учнями, в яких присутні українські мотиви. Одночасно Ломоносов вивчав історію та географію України, знання яких виявив, зокрема, у відомій полеміці з Г. Ф. Міллером (1749), де він наводив назви архітектурних та історичних пам’яток Києва, дніпровських порогів — Козацький, Ненаситець, імена київських князів тощо.\nЗа сприяння Ф. Прокоповича Ломоносова в січні 1736 року перевели до Петербурзького академічного університету. Сучасники Ломоносова небезпідставно заявляли, що Ф. Прокопович «оказал великую услугу Отечеству — он даровал России Ломоносова». Ф. Прокопович також посприяв, щоб Ломоносов опинився на студіях за кордоном, у Німеччині. У 1736—1739 рр. майбутній вчений навчався у Марбурзькому університеті. Є відомості, що Ф. Прокопович наглядав за своїм підопічним, певним чином сприяв йому.\nПоказовою є поведінка Ломоносова в Німеччині. На відміну від «істинних» росіян, які вважали за необхідне суворо дотримуватися православ’я й дистанціюватися від іновірців, він у цьому плані допускав вільність. Ломоносов одружився на німкені-лютеранці Єлизаветі Цильх, навіть вінчався в лютеранській церкві. Звісно, з погляду російських православних ортодоксів, це був смертний гріх. Однак чимось подібним у свій час грішили українські наставники Ломоносова, дехто з яких, перебуваючи за кордоном, навіть зрікався православ’я й приймав іншу віру. А Ф. Прокоповича в Росії навіть звинувачували в прихильності до протестантизму, що, у принципі, мало підстави.\nЦе далеко не всі факти, що свідчать про вплив на М. Ломоносова українців та української вченості. Але навіть ці факти свідчать про ключову роль упливу «українського середовища» на російського вченого.\nТеги: Наука, Російська імперія


Незагоєні рани на тілі Церкви\nРозмістив Dviniatin на February 04 2007 - 21:45:54\n„Усьому свій час...\nі час збирати каміння”.\n(Розповідь про храми Сумщини)\nНаші пращури завжди сприймали небо як божественне начало. Молилися йому, боготворили, умиротворювали. З приходом християнства небо набуло ще більшого значення, оскільки асоціювалося з Всевишнім. Звідси і стиль храмів – вони тягнуться в небо, ніби намагаючись з’єднати нас із Богом. Тому, зрозуміло, чому, здійснюючи хрещення народу, князь Володимир відразу наказав ставити храми.\nНашим історичним предтечею в Христовій вірі була Візантія – найосвіченіша держава тогочасного світу. Вона сприйняла і з християнських позицій переосмислила красу та велич античної Греції, мудрість Сходу і традиції та могутність Риму.\nУ зв’язку з цим хочеться звернути увагу на форму більшості наших древніх храмів. Вона кубічна або, як тоді була у Візантії, довгаста, подібна до корабля (Ноєвого ковчега).\nЗ давніх давен наші храми будувалися на підвищенному місці, при можливості – неподалік річок, озер, водоймищ. Ця близкість водяної стихії була релігійно осмисленою. На відміну від скороминущого, мінливого й неспокійного єства води, як непохитна скеля, підносилась Церква. Отже, вибір місця для храму обумовлювався і релігійно-етичними мотивами – почуттям величі, спокою та вічності.\nБагатою на перлини церковної архітектури була і Сумщина. Вражали своєю монументальністю, своєю красою храми Путивля, Ромен, колишньої гетьманської столиці Глухова, міст Суми, Лебедина, Охтирки. Православні храми століттями були символом духовності і окрасою сіл нашого краю.\nАле, як відомо, дорога до храму ніколи не була легкою. Гоніння проти Церкви Христової, знищення храмів були і за часів Нерона та Діоклетіана, і за царських часів, але репресії сталінської доби немають історичних прецедентів.\nВороже ставлення радянських структур до релігії проявилось як в репресіях проти ієрархів та духовенства Української Православної Церкви (УПЦ), так і в знищенні храмів. У часи, коли комуністична влада намагалася вирвати з серця народу віру в Бога, замінивши її вірою в комуністичний ідеал, на Сумщині було висаджено в повітря, перетворено на руїни більше 600 храмів, які нерідко мали значення архітектурної пам’ятки, були художньою спадщиною віків.\nТа не краща доля чекала і ті храми, що були примусово закриті, перетворені на склади, спортзали, майстерні тощо. Поступово це призвело до їх руйнації. І, безперечно, то теж була продумана державна політика, спрямована на знищення церковних святинь, але іншими методами.\nНедаремно кажуть, що храм це – своєрідний портрет епохи. І це дійсно так. Мовчазним свідком руйнівних часів радянської доби постають на древній Сумський землі чимало напівзруйнованих храмів, позбавлені уваги, перетворені просто в приміщення, вони і сьогодні не втратили своєї величі. Навіть попри глибокі болісні рани, залишені на них атеїстичною тоталітарною системою.\nВажливо відзначити, що згідно переліку пам’яток архітектури і містобудування Сумської області, затвердженного головою облдержадміністрації 28.12.1992р. в області збереглися з давніх часів лише 103 культові споруди. Деякі з них у 90-х роках, з набуттям Україною державної незалежності, були повернуті у власність релігійних громад, але, на жаль, чимало храмів – пам’яток церковної архітектури кинуті на призволяще, взиваючи до кожного не байдужого серця. Завітаємо до деяких із них.\nНа початку ХХ-го ст. зачинились двері церкви Різдва Богородиці села Костянтинів Недригайлівського району, яка належить до пам’яток монументальної мурованої церковної архітектури ХVІІІ ст. Це був один із кращих сільських храмів Сумщини. Тепер тут пустир, що заріс бур’янами. Відбудувати цей храм церковна громада не в змозі.\nТак він виглядає сьогодні\nУ селі Юнаківка Сумського району стоїть велетенський красень – Різдво-Богородичний собор, побудований у 1806р. за проектом нашого земляка О.Паліцина. 125 років храм служив людям, а в 30-ті роки минулого століття припинив свою діяльність. І стоїть, як німий докір зброєносцям войовничого атеїзму – занедбаний, розграбований.\nОкрасою і гордістю села Малий Вистороп Лебединського району завжди була Архангело-Михайлівська церква, збудована у 1904 році на місці колишньої дерев’яної Михайлівської церкви, відомої з 1773 року. Це – дійсно чудовий витвір людського розуму і рук...\nфото - 2005р.\nПройшли роки. Давно тут не чути церковних дзвонів, не здійснюються богослужіння, бо храм потребує капітального ремонту. А неподалік від Малого Висторопу, на шляху від Сум до Лебедина несподівано, здалека, мов з туману, виникає справжнє чудо церковної архітектури – велична Преображенська церква села Ворожба. Хто був автором цієї прекрасної споруди – не відомо.\nПід’їжджаючи до села, все гостріше відчуваєш біль у серці, бо переконуєшся, що і цей храм напівзруйнований...\nМимоволі дивуєшся: такі споруди – і знищувати?! Зрозуміти цю політику вандалізму радянських часів все ж таки не можливо.\nАле – далі. Більше двох століть тому в селі Кочерги, що на Путивльщині, на крутій горі була збудована Свято-Миколаївська церква. Багато чого бачив храм на своєму віку: дві світові війни, колективізацію, атеїстичну руйнацію... Але час лікує тільки душевні рани, кам’яні споруди він руйнує. Свято-Миколаївська церква також потребує капітального ремонту.\nВіруючих людей, насамперед з Роменщини, пригнічує і турбує подальша доля дерев’яної церкви Святої Трійці в селі Пустовійтівці, яка відома ще під назвою церкви Калнишевського. Побудував її уродженець села, останній кошовий отаман Запорізької Січі в 1773 році. Свого часу він подарував церкві чудове Євангеліє у срібному з позолотою окладі вагою більше двох пудів і великий позолочений запрестольний хрест.\nПустовійтівський храм спіткала гірка доля. У 1929 році церкву закрили, розібравши на половину. Там був клуб, потім – магазин, склад, пункт прийому склотари...\nТак виглядала церква Святої Трійці 1926 року\nСьогодні рештки церкви Святої Трійці нагадують старий сарай. Як пам’ятник архітектури й історії, те що залишилось від нього, законсервовано.\nІ ще одним із свідчень наруги над церквою з боку органів місцевої радянської влади є доля Софронієвої пустині – одного з найстаріших монастирів України. За припущенням церковних істориків він виник ще за часів князя Володимира. Старожили Путивля і села Нова\nНадбрамна церква Софронієвої пустині\nСлобода пам’ятають, що після закриття цієї обителі у 1920 році можновладці на її території створювали то БУПР, то спеціальний будинок для дітей „ворогів народу”, то ферму для колгоспної худоби, то концтабір для інтернованих польських офіцерів (1939-1940рр.)\nІнший приклад дикунського опоганення духовної святині – Харлампіївський (Гамаліївський) жіночий монастир, закритий у 1924 році. У 1961р. його напівзруйнвані залишки були передані обласному управлінню внутрішніх справ, за рішенням якого у древньому монастирі була створена колонія для злочинців, яка, до речі, там розташована і до нині.\nВідновлення і реконструкції очікують Володимирська церква с.Могриця Сумського, церква Іоана Предтечі с.Рябушки Лебединського, Покровська церква с.Годунівка Глухівського районів та багато інших.\nХрами Сумщини. Відомі і невідомі, діючі і знищені. У кожного із них як і у людей, своя доля і своя історія. Я ж у стислому вигляді розповів лише про деякі з них.\nА підсумовуючи скажу: коли вам доведеться відвідати Сумщину, або проїжджати поблизу будь-якого міста чи села цього чарівного куточка України, зупиніться на хвилину. Прислухайтесь. То кличуть на допомогу церковні дзвони, дзвони потерпаючих лихоліття храмів. Вони ще дихають, ще живі. Їх можна врятувати.\nСумської єпархії УПЦ КП


Москаль поставив ультиматум українським чиновникам\nГоловна > #Банкова > Москаль поставив ультиматум українським чиновникам\n#Банкова 21.04.2016 11:51\nГолова Закарпатської ОДА Геннадій Москаль закликав держслужбовців з подвійним громадянством написати заяви на звільнення до 1 травня.\nПро це йдеться на сайті чиновника.\nМоскаль нагадав про вступ у дію Закону "Про державну службу" в новій редакції. У випадку набуття громадянства іншої держави особа, яка призначила даного державного службовця, повинна негайно звільнити його у триденний термін з дня настання або встановлення факту, - йдеться у повідомленні.\n– Тому закликаю тих державних службовців, котрі крім українського набули громадянство іншої держави, добровільно звільнитися з роботи за власним бажанням ще до вступу закону в силу, тобто до 1 травня цього року, – заявив голова Закарпатської ОДА.\nТакож Москаль пригрозив чиновникам, які порушать закон, звільненням "публічно із залученням засобів масової інформації".


Як зменшити використання оперативної пам'яті в Chrome\nПри появі Chrome став революційним браузером, його швидкість роботи просто вражала. Він був легковажним, як боксер в суперлегкої категорії, якого завжди ставили в приклад ненажерливій Mozilla. Але ці часи залишилися позаду.\nТепер Chrome нагадує борця сумо в дні набору ваги, надмірна ненажерливість стала його новою візитною карткою. Навіть ті користувачі, у яких, здавалося б, віртуальної пам’яті більш ніж вистачає, можуть постраждати від апетитів браузера. Ходять неперевірені легенди про те, як він “з’їдав” від 2 до 5 Гб оперативної пам’яті. Але тепер на браузер з’явилася управа.\nАле для початку розберемося, куди ж іде оперативка. Зазвичай говорять про три причини:\n– багатопроцесорна архітектура. Саме завдяки їй браузер не крашиться при зависанні однієї з вкладок, а продовжує роботу. За кожний процес і вкладку у Chrome відповідає власний процес, що дозволяє додаткам працювати швидше і стабільніше.\n– Функція предзавантаження. Спірна технологія, яка підвантажує посилання, якими Ви швидше за все скористаєтеся, що збільшує швидкість браузера. Природно, на подібне потрібно багато оперативки.\n– Розширення. На Chrome виходить величезна кількість доповнень, які пожирають оперативну пам’ять разом і нарізно.\nПриродно, багато хто заперечить, що оперативна пам’ять призначена для того, щоб її заповнювати. Але що робити користувачам, у яких оперативки мало? Особливо це стосується власників лептопів і маків, де установка додаткових слотів оперативної пам’яті ускладнена, або неможлива.\nДля цього в Chrome передбачена експериментальна функція видалення вмісту вкладок. Коли браузер відчує, що пам’яті не вистачає, він прибирає весь вміст вкладок. Вони залишаються на робочому столі і доступні для переходу, але будуть повторно завантажуватися щоразу. При швидкому інтернеті це не помітно, а от при повільному може трохи сповільнити роботу з браузером.\nДля того, щоб включити функцію, вбийте в рядок введення (в Chrome) команду:\nchrome: flags enable-tab-discarding\nВам відкриється меню, де першим пунктом буде потрібне нам “видалення вмісту вкладок”. Натискаєте “включити” і насолоджуєтеся швидкістю роботи браузера.\nТільки не забудьте перезапустити програму.\nКоментарів немає | 25.03.2016 16:29\nApple хоче відмовлятися від сторонніх хмарних рішень і створити свою інфраструктуру\nРаніше вже писали про те, що компанія Apple планує перевести частину своїх хмарних сервісів на Google Cloud Platform. Такий крок дозволить купертінівцям заощадити чималі кошти. Однак, як стало відомо вчора, Apple може піти ще далі і повністю відмовитися від сторонніх рішень. Згідно наявних даних, в майбутньому купертінівці хочуть повністю відмовитися від сторонніх платформ і зосередитися на розробці […]


СБУ затримала організатора штучного "бурштинового" протесту на Рівненщині - Новини по-рівненськи\nГоловна » Новини » СБУ затримала організатора штучного “бурштинового” протесту на Рівненщині\n21-Лис-2017 / переглядів: 2 539\nДосудовим слідством здобуто докази, що фейкові акції фінансувалися російськими кураторами. На проведення однієї «акції» виділялося від чотирьох до десяти тисяч доларів США. Організатор збирав групи з малозабезпечених категорій громадян, контролював виготовлення та розповсюдження агіток із закликами виходити на мітинги, які підбурювали населення до масових безпорядків.\nНа Рівненщині, зокрема, кремлівськими пропагандистами був розроблений сценарій штучних протестів для «боротьби з бурштиновою мафією» з акцентом начебто на неконтрольованість владою видобутку сонячного каменю. У разі ігнорування вимог «мітингувальників», вони, за сценарієм, мали вимагати повну автономію регіону.\nСпівробітники рівненського управління СБУ встановила місце перебування зловмисника та затримала його у Луцьку на орендованій ним квартирі. Під час санкціонованого обшуку правоохоронці вилучили засоби зв’язку, що використовувались для координації з іноземними кураторами, та виявили переписку з інструкціями. Громадянину України оголошено про підозру за ст. 110 (посягання на територіальну цілісність і недоторканність України) Кримінального кодексу України. За рішенням суду його взято під варту.\nПредставники Книги рекордів України проведуть фіксацію рекорду за участі 4-річного рівнянина\nУ Рівному патрульні склали постанову на водія тролейбуса, який проїхав на червоне світло


У Бєлгороді горить нафтобаза. Люди масово тікають, на заправках черги – Порадниця\nУ Бєлгороді горить нафтобаза. Люди масово тікають, на заправках черги\nУ російському Бєлгороді, розташованому неподалік кордону з Україною, сталася пожежа на нафтобазі. Двоє людей постраждали. Губернатор Бєлгородської області Гладков звинуватив у цьому ЗСУ.\nГладков написав, що пожежа виникла внаслідок авіаудару з двох гелікоптерів ЗСУ, які «зайшли на територію росії на низькій висоті».\nУ Бєлгородчьких групах, тим часом, активно публікують відео прольоту гелікоптера на понад низькій висоті. А в місцевих мешканців паніка.\nБєлгородські канали публікують фото та відео довгих черг на заправки.\nВарто зазначити, що з українського боку поки не було жодних підтверджень атаки на нафтобазу. Ба більше, радник міністра оборони України Олексій Копитко написав, що ранковий вибух – це провокація росіян з метою мобілізаці населення на війну проти України.\n« І так вдало «збіглося», що удару завдано напередодні початку призовної кампанії, яка обіцяла бути дуже складною для Кремля. А тут такий чудовий подарунок для патріотичної мобілізації. У мережі повно зйомок гелікоптерів, які “не помітила” ППО, з усіх можливих ракурсів.\nПоказник того, що без мобілізації у Путіна нічого не виходить, справи у угрупованні, що вторглося, так собі. І найважливіше. Міжнародні партнери за крок від того, щоб надати Україні важкі озброєння.\nОсновний аргумент лобістів Кремля «чому не можна» – якщо Україні передати навіть найпростішу артилерію, не кажучи вже про авіацію, вона негайно нападе на Росію та спровокує ядерний апокаліпсис. І ось аргумент», – міркує Копитко.\nУвага! Повітряна тривога… Знову в російському Бєлгороді


організації поетичного тексту, а словесно-художня творчість письменників, питання про формування мовної картини світу особистості осмислюються комплексно – не лише у світлі мовознавства, а й із залученням ідей, фактів, методів філософії, етнографії, психології, культурології тощо.\nПідрозділ 1.2 присвячено питанню про інтерпретацію літературного твору. Проблема декодування авторського тексту постає з огляду на динамічний характер його творення й сприйняття. Зважаючи на те, що поетична мова є найбільш індивідуалізованою формою існування мови (Г. Ґ. Ґадамер), у дисертації стверджується думка про варіативність змісту художнього твору. Інтерпретатор поетичного тексту так чи інакше привносить у трактування специфіки лінгвокреативної діяльності письменника суб'єктивний момент – власні світоглядні настанови, вироблені в певному культурно історичному просторі.\nУ розділі 2 "Склад і функціонування поетичної лексики М. Вінграновського" порушується питання про системно-структурну організацію поетичної мови (підрозділ 2.1). Постулюється думка про те, що саме на лексичному рівні художня мова найвиразніше виявляє свій образотворчий потенціал. Поетичне слово як своєрідний засіб / спосіб комунікації є носієм не лише предметно-понятійної інформації, а спрямовано насамперед на актуалізацію емоційно-оцінних конотацій, на вербалізацію образно-чуттєвих вражень, уявлень.\nУ підрозділі 2.2 здійснено квантитативний аналіз поетичної лексики М. Вінграновського. Наша робота була спрямована як на вивчення ключових, повторюваних образно-виражальних засобів, розкриття провідних тенденцій семантичного перетворення художнього слова, так і на виявлення низькочастотної лексики в мовотворчості М. Вінграновського.\nПрацюючи над розв'язанням проблеми систематики різнорідного мовного матеріалу, ми звернулися до методики домінантного аналізу, розробленої науковцями Курської лінгвофольклористичної школи на чолі з проф. О. Хроленком3. Предмет дослідження становили перші сто повнозначних лексем частотного словника поета. За методикою домінантного аналізу саме в цьому списку наявні слова, що є важливими для мовної картини світу особистості (письменника), ширше – соціальної групи, етносу. Високочастотні лексеми, насамперед повнозначні, є показовим матеріалом у встановленні особливостей стилетвірної манери того чи іншого автора.\nІнформацію про домінантні в мовотворчості М. Вінграновського слова було запозичено з електронної бази даних "Параметризація українського поетичного мовлення ІІ половини ХХ століття"4. З метою увиразнення індивідуальних пріоритетів у мовно-художній картині світу М. Вінграновського до аналізу залучалися тексти й інших поетів-шістдесятників – І. Драча, Л. Костенко, Б. Олійника, Д. Павличка, а також дані Генерального частотного словника сучасної української поетичної мови.\nДомінантний аналіз фактичного матеріалу засвідчив переважання в художньому мовленні слів із категоріальним значенням предметності. Предметно-понятійний світ у змодельованій М. Вінграновським естетичній дійсності репрезентують субстантивні одиниці різних лексико-семантичних груп, а саме: номінації природних явищ (вітер, дощ, сніг, тиша,туман), одиниць часу (день, зима, літо, ніч, час), соматизми (голова, нога, око, рука, серце), назви споруд (вікно, літак, хата), речовин (вода, кров, сльоза), фізіологічних станів (сон), об'єктів флори й фауни (квіти, кінь, трава). Актуальними для мовотворчості М. Вінграновського є номінати просторових понять (берег, гай, сад, село, степ) і реалій небесної сфери (зоря, небо, сонце, хмара). Репрезентативними виявилися також абстрактні поняття – назви екзистенційно-почуттєвої й мислиннєво-мовленнєвої сфер (доля, дума, душа, любов, слово).\nАналіз контекстуальної сполучуваності актуалізованих у тезаурусі поета іменників засвідчив, що в поетичних текстах М. Вінграновського домінантні субстантивні слова здебільшого зазнають метафоричного переосмислення за принципом антропоморфізації. На цій підставі антропоморфізовані одиниці розглядаються як такі, що в художній мові М. Вінграновського демонструють стилетвірну потужність.\nУ реєстрі атрибутивних одиниць із поетичного словника М. Вінграновського показовою за складом і частотою вживання виявилася група кольоропозначень.\nСписок високочастотних лексем, дібраних із художніх текстів М. Вінграновського, містить слова, специфічні для його мовотворчості, тобто відсутні з-поміж домінант у словниках інших досліджуваних авторів. Лінгвальні пріоритети саме М. Вінграновського становлять такі одиниці: берег, вечір, гай, зима, ім'я, квіти, крок, літак, тривога, хвиля, щастя; думати, цвісти; малий.\nЗа результатами опрацювання фактичного матеріалу виявлено ще одну репрезентативну в поетичному мовленні М. Вінграновського групу лексики – це слова з меліоративною конотацією. Лінгвістичний термін "меліоризація" (від лат. melior – кращий) трактують як процес набування словом позитивного значення. Формальним засобом вираження конотації меліоративності є суфікси. Предметом нашого аналізу стали одиниці, творені за допомогою суфіксів (ик , -ок-, очк / ечк , -иц′-, он′к-/-ен′к- та ін.) з узагальненим словотвірним значенням "позитивна оцінка". Наприклад: водиця, дощик, крилечечко, млинок, морозик, коник молоденький, робитоньки й т. ін.\nЗі складу низькочастотної лексики поетичного словника М. Вінграновського нас цікавили оказіоналізми (ляковище, перечекаяність, піввітру, синість, розмерзлоокий, вечірньосірогусо, дитинносіро тощо) як одиниці, що найвиразніше демонструють індивідуально авторські уподобання щодо можливостей формо- й словотворення в українській мові.\nТаким чином, на основі квантитативного аналізу поетичного словника було виявлено показові для мовотворчості М. Вінграновського групи лексичних одиниць, а саме: антропоморфізовані субстантивні назви, кольорономінати, лексеми з меліоративною конотацією, оказіоналізми.\nУ підрозділі 2.3 "Стилетвірний потенціал кольороназв" простежено структурно-семантичні особливості й образно-виражальні функції кольоративів. Зауважено, що конкретна спектральна чи асоціативна колірна ознака актуалізується в смисловому комплексі як простих, так і складних різночастиномовних слів – прикметників (багряно сизий, карий, синьо-білий), іменників (білоквіт, голубінь, сивина), дієслів (збіліла, прочорнів, сіріло), прислівників (малиновоголово, синьосливо, терново). Власне номінативну семантику кольорономінації реалізують у сполученні з назвами таких реалій:\n– природних явищ (вбілій хмарі,в


Балога підписав угоду з мукачівцями » Новини України та Світу. Новини сьогодні - 7dniv.info\nБалога підписав угоду з мукачівцями\nПолітика 12-січ-2013, 16:430139\nПро це політик повідомив на своїй сторінці в соціальній мережі Фейсбук. Раніше аналогічні домовленості було підписано з представниками Іршавщини.\n«Ще перед виборами я сказав, що з кожною громадою укладу угоди, де буде закріплено усі ті проблемні моменти, які я беруся вирішити як народний депутат, і моя політична позиція у Верховній Раді. А вона дуже проста і зрозуміла – працювати з тими силами, які хочуть бачити Україну в Європі.\nМи вже підписали такі договори з селами Іршавського району, а сьогодні – і з громадами Мукачівщини», – повідомляє нардеп.\n«Так сталося, що перед виборами Мукачівський район порізали між двома округами. Ну комусь так було потрібно і не важко здогадатися чому. Але ми вирішили, що не будемо ділити людей і я працюватиму зі всіма громадами, не залежно від округу і за кого вони голосували.\nІ сьогодні, коли Мукачево гуляє на фестивалі «Червене вино», я зібрав не лише голів громад зі свого округу, а представників усіх 39 сільських і селищних рад Мукачівського району», – розповів В.Балога.\nБалога вважає, що ПР не має більшості\nБалога привітав усіх з річницею Помаранчевої революції\nБалога підписав 9 угод про співпрацю з сільськими громадами Іршавщини\nЩо Балозі заважало в уряді?


Сім Я – сайт про дітей » Психологія молодшого школяра\nСтан психіки здорової дитини, що досягла шкільного віку, характеризується спокоєм, безтурботністю і стійкістю. Природною розумовою потребою, закладеною в дитині самою природою, продовжує залишатися прагнення до самостійного, позбавленого тиск ззовні, вивченню і освоєнню оружающего миру.\nБагатьом дорослим не приходить в голову, що якщо дитина досягла такого рівня розвитку, що він вже здатний відвідувати школу і розуміти, що там відбувається, то він також здатний сам вибирати те, як він хоче вчитися: індивідуально, в групі, в класі, удома, в екстернаті.\nІснують педагоги, які люблять повторювати: "У Вас така здібна дитина. Але такий ледачий. Якби він захотів, став би відмінником". Яким чином відбувається, що здібна дитина стає на уроках ледачим, млявим, часто відволікається, не чує вчителя, розмовляє з сусідом, дивиться у вікно або просто думає про щось своєму?\nПерший, найпростіший, відповідь: нецікавий. Дитина вчиться там, де відбувається для нього щось важливе. І не може по-справжньому добре освоїти обов'язковий предмет, який викладений йому в нецікавій для нього формі. З цієї причини часто згасає інтерес до школи у учнів, схильних отримувати справжню насолоду від занять предметом, на якому вони цілком сосредочени. Часто ці обдаровані школярі потрапляють в розряд "трієчників".\nДруга відповідь: індивідуальні особливості психіки дитини. Широко відоме розділення дітей (і дорослих) на "льовополушарних" і "правополушарних".\nПри переробці отримуваної інформації діти з домінуючою лівою півкулею мозку віддають перевагу покроковому аналізу отримуваних знань, які повинні поступати послідовно. Вони успішно справляються з вивченням матеріалу, що поступає невеликими порціями, їх увага зосереджена на деталях, які тільки поступово складаються в цілісне уявлення про предмет вивчення. Труднощі у цих дітей виникають, коли дорослий вимагає швидкого розуміння основного сенсу прочитаного тексту, загального уявлення про вирішуване завдання.\nДля дітей з домінуючою правою півкулею мозку характерне синтезування окремих частин інформації, що поступають одночасно. Ці діти легко осягають наукові, математичні, гуманітарні принципи, але іноді їм буває важко відновити хід своїх міркувань, вони програють під час перевірочних робіт, оскільки випробовують утруднення при послідовному описі того, що швидко і цілісно "схопили". Якщо вони хочуть отримати гарну оцінку, то їм доводиться просто "зубрити". Дуже часто вони невпевнені в собі, не дивлячись на яскраво розвинену здатність образно уявляти інформацію про навколишню дійсність.\nДитина може більшою мірою користуватися одним з аналізаторів (слуховий, зрітельний, тактильний, кинестетічеській) і краще сприймати ту інформацію, яка поступає по добре працюючому "каналу зв'язку" з навколишнім світом.\nВтрата інтересу до навчання в цих випадках пов'язана з неучетом викладачем способу переробки інформації учнем.\nТретя відповідь: індивідуальні особливості особи дитини, пов'язані з типом реагування його нервової системи на проблемну ситуацію. Активні і імпульсні діти прагнуть до швидкого рішення поставленої задачі. Вони тягнуть руку відразу після поставленого питання, часто навіть не дослухавши його до кінця. І навіть якщо відповідають невірно, такий стиль учення більше імпонує більшості дорослих, чим тиха і не демонстративна поведінка флегматиків і меланхоліків, які вирішують задачу поволі, але, як правило, знаходять вірну відповідь.\nПроте, якщо діти-флегматики зазвичай спокійно відносяться до того, що їх хтось випередив, то діти-меланхоліки втрачають упевненість в тому, що вони коли-небудь зможуть все зробити швидко, як холерик, але акуратно, як хочеться такій дитині. Тому викладач, що заохочує соревновательность дітей в рішенні поставлених задач, сприяє зниженню самооцінки у дітей із слабким типом нервової системи.\nЧетверта відповідь: індивідуальні особливості особи дитини, пов'язані з типом виховання в сім'ї. Діти, зайве залежні від похвали і осуду, звикають до того, щоб їх потреба в учбовій діяльності постійно стимулювалася. Жорсткі вимоги, що пред'являються до поведінки дитини-дошкільника, особливо до трьох років, мале надання свободи ведуть до формування залежного від контролю інших способу учення. Така дитина сприймає ситуації, в які його ставить вчитель, як дані, не намагається відшукати свій спосіб рішення задач, чекає навідних питань, боячись вийти за рамки заданої ситуації.\nНезалежні в ученні діти прагнуть будь-яку ситуацію інтерпретувати по-своєму, їм подобаються проблемні і творчі завдання. Дорослий може орієнтуватися тільки на пасивну або тільки на активну частину дітей, що теж може стати причиною втрати інтересу до школи.\nП'ята відповідь: дитини може не влаштовувати організація учбового середовища. Це означає, що простір навколо нього під час занять учбовою діяльністю повинно бути організовано певним чином: особливі пропорції приміщень, художні елементи оформлення класу, неструктурованість середовища: відсутність парт, стільців, потреба в тиші, концентрації.\nІ нарешті, незадоволення переваги працювати одному, з партнером, з двома партнерами, в групі, де наставниками є більш старші діти, а не дорослі, з дорослим або в поєднанні різних способів роботи по власному вибору, також може стати причиною втрати інтересу до учбових занять.\nДорогі мами і тата! Аналіз індивідуального стилю учення вашої дитини допоможе вам підібрати такий спосіб його навчання, який максимально сприятиме його пізнавальному і особовому розвитку.\nThis entry was posted on Thursday, December 6th, 2007 at 20:10\tand is filed under 6-7 років. You can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. You can leave a response, or trackback from your own site.


Як представники партій орендують комунальне майно - Тендер і злочин\nЯк представники партій орендують комунальне майно\nАктивісти Всеукраїнського руху проти політичної корупції «Під контролем» у вересні місяці провели цікаве дослідження щодо фірм, які отримали комунальну власність через оренду, продаж, концесію у містах Львів, Луцьк та Тернопіль та їх приналежність до політичних партій та партійних діячів.\nБуло надіслано ряд запитів на отримання інформації у міські ради із питаннями, які юридичні організації отримали комунальне майно впродовж січня-серпня 2016 року після чого було перевірено їх власників та керівників на предмет приналежності до політичних партій.\nЕксперти хотіли найти підтвердження або спростувати припущення, що найбільш ласі об’єкти комунального майна роздаються наближеним до правлячих у містах партіям, або здаються в оренду за вкрай низькими цінами. Відповідно було проаналізовано отриману інформацію щодо договорів оренди та приватизації об’єктів нерухомого майна комунальної власності міст.\nЯк виявилося, у всіх згаданих містах серед орендарів та покупців є фірми, чиї представники балотувалися до місцевих рад, були депутатами або є ними зараз.\nСеред наданого Львівською міською радою переліку орендованого цього року комунального майна левову частку займають адміністративно-господарські підприємства, ЛКП, спортивні організації, благодійні фонди тощо, але серед цих фірм є вельми цікаві об’єкти. Так громадська організація Центр технологічних рішень «Декодед» орендує за одну гривню в рік приміщення площею 1018,9 м2. Засновниками цієї організації є Сольський Іван Іванович, Яценко Антон Вікторович та діючий депутат Львівської міської ради Наумко Юрій Мирославович, член партії «Свобода». Для порівняння – ЛО Асоціація інвалідів за 184,3 м2 оплачує 1750,41 грн., а благодійний фонд УГКЦ «Карітас-Львів» за 92,4 м2 оплачує оренду 3107, 4 грн.\nНе менш кричущим є факт оренди за 1 гривню в рік приміщення площею 334,7 м2 для ПП «Ерудит» – навчально-виховного закладу, засновником якого є скандальний колишній очільник міського управління освіти Огура Любомир Володимирович, якого звільнили з займаної посади із скандалом через підроблений диплом вищої освіти. Окрім того, з розповідей вчителів, Огура приходив на наради з пістолетом та вів себе вкрай грубо. Тим не менше, в «Ерудиті» ніби то навчались діти пана Садового.\nОрендує у Львові приміщення площею 164,3 м2 ГО Центр «Жіночі Перспективи» за 7440 грн., очолює цю організацію Максимович Любов Володимирівна, член Всеукраїнської партії жіночих ініціатив, балотувалась у Верховну раду. Для порівняння ЛОО Республіканська Християнська партія орендує у Львові 110 м2 за 9053 грн.\nТзОВ «Шувар» – один з найбільших агроринків України, власниками якого є Федишин Роман Степанович (депутат Львівської міської ради, член партії «Самопоміч»), Бокало Любов Миколаївна (рідна сестра Ганни Герман), Доскоч Любов Євгенівна, орендують у міста (говоримо лише про договір укладений у 2016 р.) 146,7 м2 за 3596 грн. Для порівняння не комерційна організація «Студентське Братство Львівщини» орендує в міста 20 м2 за 665 грн.\nСитуація із орендою комунального майна за партійною приналежністю є схожою і для Луцька, правда трішки з іншим політичним ухилом.\nТзОВ «Донецькморепродукти плюс» орендує нежитлове приміщення по вул. Кравчука, 14, площею 158,6 м2 за майже символічну оплату 2753,08 грн. Власник підприємства є Оробейко Вікторія Олександрівна –колишній депутат Кіровської районної ради у місті Донецьку, член Партії регіонів. Окрім того, Вікторія Олександрівна з 2014 року є керівником ТзОВ «Волиньморепродукти», яке у 2016 році отримало на Волині державних контрактів за результатами тендерів на суму 2 млн. 230 тис.грн., в тому числі угоду на суму 1 млн. 380 тис.грн. з управлінням освіти Луцької міської ради.\nДля порівняння ТзОВ «Західнадра» орендує нежитлове приміщення площею 99,4 м2 за 12690,06 грн. Директор та співзасновник товариства – Ковальчук Валентин Володимирович, на місцевих виборах 2015 року – кандидат в депутати до Кузнецовської міської ради від політичної партії «Блок Петра Порошенка «Солідарність», член партії.\nАкціонерне товариство закритого типу «ЗАГРАВА» платить 465 грн. за нежитлове приміщення вул. Шевченка площею 24,0 м2. Директор товариства – Задерейко Галина Петрівна, вона є також керівником і головою комісії з припинення та ліквідації підприємства «Сонечко» Волинського обласного відділення Дитячого фонду України. Керівником Волинського обласного відділення Дитячого фонду України є Грінченко Олена Миколаївна, Голова Волинської обласної організації партії «Солідарність жінок України».\nЩе один орендар за 1 символічну гривню у рік – це громадське формування «Варта порядку». Орендоване нежитлове приміщення по вул. Бенделіані має площу 74,3 м2. Керівник формування – Тиводар Олександр Олександрович, член виконавчого комітету Луцької міської ради. На місцевих виборах 2015 року – кандидат в депутат до Луцької міської ради від політичної партії «Українське об’єднання патріотів – УКРОП».\nСхожа ситуація склалась у Терпонолі. Керівник ДП «Газпостач» ПАТ «Тернопільміськгаз» Бобрівець Володимир Леонідович отримав в оренду приміщення комунальної власності по вулиці Родини Барвінських, 4, площею 251,7/48,2 м2; місячна оренда становить 13 547,56 грн. Володимир Леонідович з 2010 року був депутатом Тернопільської районної ради від Партії Регіонів.\nБабій Ярослав Іванович купив земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,8 га, вартість якої становить 890 147,77 грн. Ярослав Іванович був помічником народного депутата Третьякова Олександра Юрійовича від БПП.\nПП «Термінал» купило земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,8722 га, ціна продажу 1 403 895,69 грн. Власник підприємства – Коваль Сергій Юрійовичу 2010 році був кандидатом до Тернопільської міської ради від політичної партії «За конкретні справи».\nРезультати моніторингу підтверджують тезу, що в містах прослідковується тенденція щодо можливих преференцій представникам політичних партій в питаннях оренди комунального майна, правда немає розподілу на партії влади та опозиції. Є єдина партія «на шару», під прапорами якої об’єднуються політики з метою власного збагачення.


Автомобільний сайт 4Колеса нові автомобілі: огляди, ціни, тест-драйви, характеристики\nВибрати мову: Українська Русский\nНовий Nissan Altima 2019 характеристики, комплектації і ціни\nToyota Camry 2021 ...\nНовий Nissan Altima ...\n2 Series Gran Coupe ...\nVolkswagen Aktiengesellschaft - німецький автомобільний концерн (VAG) відхиляє пропозицію на суму 9,175 мільярда доларів і зберігає право власності на Lamborghini, поки.\nSignature Edition поставляється з деякими естетичними поліпшеннями і є спробою Infiniti наростити продажі Q50.\nЕлектрокари Tesla / BMW\nTesla входить в гру пікапів з революційним автомобілем\nОгляд Tesla Model 3. Найкрутіший електромобіль?\nBaltasar Revolt - це іспанський задньопривідний електричний болід для дороги\nОстанні огляди автомобілів\nНовинки та прем'єри New / Most viewed / Staff pick\nToyota Highlander 2021. Ціна, комплектація\nЧетверте покоління средньорозмірно позашляховика Toyota Highlander\nЗлий новий Audi A1. Став більш насичений технологічно\nFord Fiesta. Огляд, ціна, характеристики\nТест-драйв і огляд Hyundai Sonata 2020. Дизайн переміг все\nНовий BMW M135i (F40) 2020 огляд\nHyundai Palisade 2020. Огляд інтер'єру, екстер'єру, ціна\nШосте покоління ікони позашляховика в особі Ford Explorer\nПозашляховик класу «К3» Mazda CX-9. Фірмовий стиль KODO\nАвтомобільнтй сайт 4Колеса\n4Колеса – найбільший автомобільний сайт країн СНД і відмінний сайт для автолюбителів. Автосайт висвітлює різні напрямки автомобільної індустрії – новинки, огляди, тест-драйви і багато іншого. Автоблог стане для вас вірним другом і надійним помічником по вибору автомобіля і догляду за ним. Сайт постійно поповнюється цікавою корисною інформацією та авторськими статтями. Тут ви знайдете огляди від справжніх експертів і рекомендації професіоналів. Тепер вибрати, відремонтувати або просто вивчити автомобіль стало набагато простіше - наші авто статті зацікавлять навіть найсуворіших скептиків.\nДля поліпшення роботи сайту та його взаємодії з користувачами ми використовуємо файли cookie. Продовжуючи роботу з сайтом, Ви дозволяєте використання cookie-файлів.


№ 1240-VI від 25.08.2011 р. — Рішення міськради — Нормативні акти — Офіційний сайт міста Одеса\nСереда, 27 січня 06:21\n№ 1240-VI від 25.08.2011 р.\nСтатут набув чинності після його реєстрації в органах Міністерства юстиції України з дня оприлюднення в газеті міської ради «Одесский вестник».\nСвідоцтво про державну реєстрацію Статуту територіальної громади (№1 від 07.10.2011р.) видано Одеським міським управлінням юстиції.\nРішення Одеської міської ради №1240-VI від 25.08.2011р. оприлюднено в газеті Одеської міської ради «Одесский вестник» №175 від 20.10.2011р.\n№1240-VI від 25.08.2011р.\nПро затвердження Статуту територіальної громади міста Одеси\nВідповідно до статті 19, пункту 48 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення Одеської міської ради від 06.12.2010 р. № 16-VI «Про невідкладні заходи щодо розробки та затвердження Статуту територіальної громади міста Одеси», з метою створення необхідних умов для повної реалізації членами територіальної громади м. Одеси прав на участь в здійсненні місцевого самоврядування, Одеська міська рада\n1. Затвердити Статут територіальної громади міста Одеси (додається).\n2. Юридичному департаменту Одеської міської ради:\n2.1. Подати Статут територіальної громади міста Одеси на державну реєстрацію до органів юстиції відповідно до чинного законодавства.\n2.2. До 30.11.2011р. внести пропозиції щодо приведення нормативно-правових актів міської ради у відповідність зі Статутом територіальної громади міста Одеси.\n2.3. Провести заходи з відстеження результативності цього рішення.\n3. Виконавчому комітету Одеської міської ради до 30.11.2011р. привести власні нормативно-правові акти у відповідність зі Статутом територіальної громади міста Одеси.\n4. Секретарю Одеської міської ради внести пропозиції щодо змін до чисельності апарату ради та її виконавчих органів для забезпечення виконання функцій, передбачених Статутом територіальної громади міста Одеси.\n5. Контроль за виконанням цього рішення покласти на Одеського міського голову Костусєва О.О.\n№1240-VI від 25.08.2011р\nСтаття 1. Мета та предмет регулювання Статуту.\nСтаття 2. Основні терміни.\nСтаття 3. Принципи міського самоврядування.\nСтаття 4. Місто Одеса та міська громада.\nСтаття 5. Міська символіка.\nСтаття 6. Міські святкові та пам’ятні дати.\nСтаття 7. Відзнаки та нагороди міської громади.\nАДМІНІСТРАТИВНО-ТЕРИТОРІАЛЬНІЙ УСТРІЙ ТА РОЗВИТОК ТЕРИТОРІЇ МІСТА\nСтаття 8. Територія та межі міста.\nСтаття 9. Райони міста.\nСтаття 10. Топонімічні об’єкти та найменування.\nСтаття 11. Розвиток території міста.\nСтаття 12. Міська агломерація.\nСтаття 13. Міська громада.\nСтаття 14. Міська рада.\nСтаття 15. Міський голова.\nСтаття 16. Виконавчий комітет міської ради.\nСтаття 17. Інші виконавчі органи міської ради.\nСтаття 18. Взаємодія міської ради з міським головою та виконавчими органами ради.\nСтаття 19. Органи самоорганізації населення.\nСтаття 20. Взаємодія міської ради та виконавчих органів ради з органами самоорганізації населення.\nСтаття 21. Вибори та референдум.\nСтаття 23. Організація та підготовка громадських слухань.\nСтаття 24. Проведення громадських слухань.\nСтаття 25. Розгляд рекомендацій громадських слухань.\nСтаття 26. Організація та підготовка загальних зборів громадян за місцем проживання.\nСтаття 27. Проведення загальних зборів громадян за місцем проживання.\nСтаття 28. Звітування перед міською громадою посадових осіб та органів місцевого самоврядування.\nСтаття 29. Звернення громадян.\nСтаття 30. Взаємодія інститутів громадського суспільства з органами міського самоврядування.\nСтаття 31. Консультації з громадськістю.\nСтаття 32. Громадська експертиза.\nКУЛЬТУРНА СПАДЩИНА ТА СПРИЯННЯ СОЦІАЛЬНО-КУЛЬТУРНОМУ\nСтаття 33. Видатні особи.\nСтаття 34. Культурна спадщина міської громади.\nСтаття 35. Сприяння соціально-культурному розвитку міста.\nСтаття 36. Благодійництво та меценатство.\nСтаття 37. Участь органів міського самоврядування у внутрішньодержавному та міжнародному співробітництві.\nМАТЕРІАЛЬНА ТА ФІНАНСОВА ОСНОВА МІСЬКОГО САМОВРЯДУВАННЯ\nСтаття 38. Майно міської громади.\nСтаття 39. Управління та розпорядження об’єктами комунальної власності.\nСтаття 40. Комунальні підприємства, установи та організації.\nСтаття 41. Міська фінансова політика.\nСтаття 42. Підприємництво та інвестиційна (інноваційна) політика.\nСтаття 43. Порядок прийняття Статуту. Дія Статуту в часі та просторі.\nСтаття 44. Порядок внесення змін та доповнень до Статуту.\nОдеська міська рада як представницький орган місцевого самоврядування, виражаючи волю та інтереси територіальної громади м. Одеси, усвідомлюючи свою відповідальність за соціально-економічний та культурний розвиток міста, прагнучи створення гідних умов життя в місті, дотримання прав і свобод громадян, поваги до честі та гідності одеситів, піклуючись про зміцнення громадянської злагоди та забезпечення соціальної стабільності у місті, керуючись положеннями Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Загальної декларації прав людини, Європейської Хартії про місцеве самоврядування, Утрехтської Декларації «Добре місцеве і регіональне самоврядування у нестабільний час: завдання до змін», Додатковим протоколом до Європейської хартії місцевого самоврядування щодо права участі у справах місцевої влади, Європейською стратегією інновацій та доброго врядування на місцевому рівні, затвердженої Комітетом міністрів Ради Європи, Європейською хартією міст II, Маніфестом нової урбаністики, прийнятої Конгресом Регіональних та Місцевих Сил Ради Європи, та іншими нормативно-правовими актами, враховуючи історичні, національно-культурні та соціально-економічні традиції та інші особливості міста, приймає Статут територіальної громади міста Одеси.\nВажливим фактором історичного розвитку є географічне положення Одеси. Північне Причорномор'я історично є транзитним коридором для переселення племен і народів, пунктом перетину морських шляхів, які з’єднують Північну та Центральну Європу з Близьким Сходом та Азією.\nТериторія Північного Причорномор'я була населена з глибокої давнини, починаючи з часів палеоліту. Кількатисячолітню історичну спадщину міста формували культури доби енеоліту, бронзи (зокрема усатівська, ямна, сабатинівська, білозерська), кочівники кіммерійці (I тис. до н. е.), скіфи (з VI по IV ст. до н. е.) і сармати (з IIІ ст. до н. е.), грецька колонізація (з VI ст. до н. е.), римське (I-III ст.), готське (III ст.), гунське (кін. IV ст.) завоювання, колонізація слов'янськими племенами, печенігами, половцями, монголо-татарами (сер. XIII ст.), генуезька колонізація (з XIII ст.), Галицько-Волинський період (XIII-XIV ст. ст.), присутність Великого князівства Литовського (XIV-XV ст. ст.), Кримського ханства та Османської імперії (XV-XVIII ст. ст.), активне освоєння Північного Причорномор'я українцями, росіянами, молдаванами.\nКозацькі походи, російсько-турецькі війни XVIII ст., приєднання Хаджибею до Російської імперії у 1791 р. знаменувало новий етап історії краю. У 1794 р. російська імператриця Катерина ІІ видала рескрипт про перебудову Хаджибею як нового порту. 2 вересня (22 серпня за старим стилем) 1794 року відбулася закладка портових споруд. Цей день з 1849 р. відзначається як День заснування нового міста, яке у 1795 році отримало назву - Одеса.\nОдеса засновувалась, як один з військово-морських форпостів Російської імперії на Чорному морі, проте швидко втратила своє військове призначення. Розвиваючись як торговий порт, Одеса продемонструвала бурхливе економічне і демографічне зростання і за одне століття стала економічним, політичним і культурним центром Північного Причорномор'я, четвертим за величиною містом Російської імперії після Санкт-Петербурга, Москви і Варшави.\nОсобливу роль у становленні Одеси і її стрімкому економічному розвитку відіграла зміна геополітичної ситуації в Європі, урядова політика по залученню поселенців на нові землі, пільги, які надавали місту російські імператори (грошові субсидії, звільнення від податків і постою, порто-франко (1819 - 1859 рр.), спеціалізація на хлібній торгівлі, а також політика сприяння підприємництву з боку керівництва міста. Саме зусиллями Рішельє та його послідовників по дерегуляції економіки Одеса отримала економічні свободи, політичну та національну толерантність, які дозволили Одесі в короткий термін набути значення одного з найважливіших міжнародних ринків.\nОдеса, як місто-порт, в середині XIX століття стала центром транзитної і посередницької торгівлі країн Європи, Близького і Середнього Сходу, основним центром експорту хліба Російської імперії. Через Одеський порт проходило 37% хлібного експорту Російської імперії і близько 60% - Півдня країни. З початку XX століття через одеський порт проходить 50-65% всього імпорту імперії. У 1903 році Одеський порт став другим портом Російської імперії за вантажообігом після Санкт-Петербурзького. За радянських часів Одеса – основний порт приписки Чорноморського морського пароплавства, яке з 300 судами різного класу з сумарною водотоннажністю в 5 млн. т було найбільшим в Європі і другим у світі.\nУ зв'язку з економічним бумом XIX ст. і завдяки офіційній політиці царського уряду Одеса продемонструвала стрімке зростання населення. Так, якщо за офіційними даними в 1797 р. у ній нараховувалося 3 тис. поселенців, то за переписом 1897 р. Одеса із більше ніж 405 тис. мешканців – четверте місто Російської імперії за кількістю населення і перше в Україні. З 1974 р. і по сьогодні Одеса є містом з мільйонним населенням.\nОсобливістю Одеси є строкатий етнічний склад населення. Більшість городян були українцями та росіянами, однак значний відсоток населення складали євреї, греки, італійці, німці, французи, болгари, поляки, молдавани. Цьому сприяло перебування Одеси у «межі осілості» євреїв і особливий статус Одеси, який надавав пільги для іноземних купців і поселенців, та рівні права іновірцям. Видатну роль в облаштуванні та розвитку Одеси зіграли іноземці на державній службі – європейські політичні і військові діячі, митці та комерсанти. У перші роки існування третину населення міста складали іноземні купці з Греції, Туреччини та Італії, мовою комерції та офіційного діловодства була італійська мова, а одним з перших органів управління Одесою був Іноземний магістрат. Одеська єврейська община стала однією з найбільших в Європі і мала привілеї участі в місцевому управлінні. Грецька і болгарська громади Одеси стали колисками для національно-визвольної боротьби своїх народів. У другій половині XIX та на початку XX століть місто стало одним із центрів українського національного руху. В сучасній Одесі активну громадську діяльність ведуть біля 30 національно-культурних товариств та проживають представники близько 130 національностей. Російська мова є мовою міжнаціонального спілкування в Одесі.\nФормування Одеси як багатонаціонального міста знайшло своє відображення у виникненні етноконфесійних храмів та у топонімах. До сьогодні збереглись назви вулиць: Болгарська, Грецька, Польська, Єврейська, Велика і Мала Арнаутська , Французький та Італійський бульвари та ін.\nОднією з найбільш вагомих історичних і культурних особливостей Одеси є її неповторна архітектура. Одеса – одне з небагатьох міст України, яке будувалося за розробленим планом. Модель «ідеального міста», яку запропонував Ф.П. Деволан, стала одним з найбільш значних досягнень містобудування російського класицизму: місто розділене довгими прямими вулицями на правильні квартали, які змикаються під кутом 45° вздовж вул. Преображенської, ключове місце займає Соборна площа з головним православним собором.\nВ архітектурі Одеси представлені основні архітектурні стилі – від класицизму до варіантів бароко і модерну. Найбільш знамениті архітектурні ансамблі – Думська площа та Приморський бульвар з бульварними (Потьомкінськими) сходами, на перехресті яких стоїть перший у місті пам'ятник - герцогу Рішельє; вулиця Дерибасівська з Міським садом; Соборна площа зі Спасо-Преображенським собором; палац Воронцова з колонадою; вулиці Гоголя, Пушкінська і Ланжеронівська.\nЗагалом в Одесі майже півтори тисячі об’єктів культурної спадщини, з яких біля 50 об’єктів мають національне значення. Визначною пам'яткою та візитівкою міста є Одеський театр опери та балету, відбудований в 1887 р. в стилі віденського бароко.\nЮНЕСКО включило історичний центр Одеси до попереднього списку об'єктів Всесвітньої спадщини.\nТрадиції меценатства, закладені батьками-засновниками міста і місцевими купцями; мережа навчальних закладів, серед яких виділявся Новоросійський (Одеський) університет; музичні і художні училища, які готували творчу інтелігенцію; мережа музеїв і театрів; багатонаціональний склад населення сформували в Одесі своєрідне і неповторне культурне тло, внаслідок чого Одеса з перших десятиліть свого існування задає тон у вітчизняній науці та культурі:\nу 1809 році відкрито міський театр і Одеса стає третім містом з театром в Російській імперії, а в 1880 році створена перша українська професійна театральна трупа М. Кропивницького;\nу 1817 році відкрито Рішельєвський ліцей – другий в Російській імперії після Царськосєльського;\nу 1825 році в Одесі створено один із перших на території України музеїв старожитностей – сучасний археологічний музей;\nу 1829 році відкрито другу в імперії і першу в Україні публічну бібліотеку;\nу 1838 році покладено перший в Російській імперії асфальт;\nу 1878 році побудовано перший в імперії підводний човен;\nу 1886 році відкрито першу в Російській імперії та другу в світі бактеріологічну станцію;\nу 1891 році з'явився перший в Російській імперії автомобіль;\nу 1893 році було винайдено перший апарат для зйомки і демонстрації кінокартин;\nу 1908 році відкрито перший в країні аероклуб, а в 1910 році вперше в Російській імперії злетів льотчик М.Єфімов.\nКрім того, Одеса є батьківщиною вітчизняного футболу і загальновизнаною столицею гумору. Саме тому Одесу називали «Південною Пальмірою» – не першим, але й не другим містом імперії.\nОдеса була одним з найбільш облаштованих міст Російської імперії. Серед інших міст її виділяли: сплановані, замощені бруківкою вулиці; передові для свого часу системи водопостачання та перша в Росії каналізація; електрифікація, яка випередила Москву і Санкт-Петербург; трамвайна мережа; перша на Півдні Російської імперії залізниця.\nРозвинена комунальна інфраструктура, високий рівень освіти, активна соціальна політика влади (народні училища, лікарні для бідних тощо) та масштабне благодійництво (більше 100 благодійних товариств, десятки опікунств, притулків, безплатних їдалень на початок XX століття) зумовили високий рівень та якість життя. В кінці XIX століття в Одесі найнижча смертність серед всіх міст Російської імперії.\nЗ ХІХ ст. важливим фактором, який забезпечив розвиток Одеси, був її високий адміністративний статус. З 1814 р. до 1874 р. в Одесі розміщено канцелярію Новоросійського і Бесарабського генерал-губернаторства, яке включало весь Південь України, Молдову, регіон Дону та Кубані. З 1932 р. Одеса отримала статус обласного центру Одеської області.\nОдесити підтримують і розвивають давні традиції міського самоврядування, які були започатковані магістратами, що діяли з 1796 року. У 1863 р. було затверджено Положення для громадського управління Одеси, яке було кроком вперед у розвитку міського самоврядування у порівнянні з аналогічними Положеннями Петербургу та Москви. Городове положення Одеси стало зразком для розробки проекту Городового положення міст Російської імперії під час проведення міської реформи 1870 р.\nОдесити пишаються своїми традиціями мужності і патріотизму, що мають своїм корінням подвиги російських військових і українських козаків. На відзначення подвигу одеситів і захисників міста у роки Великої Вітчизняної війни 1941 – 1945 років Одесі присвоєно звання «Місто-герой».\nСучасна Одеса розвивається як центр міської агломерації та є одним із ключових економічних, наукових, курортно-туристичних та культурних центрів України.\nОдеський порт є морськими воротами України, що підтримує зв'язок з більш ніж 600 портами близько 100 країн світу.\nОдеса – місто відкрите для світу. Щорічно Одесу відвідують сотні тисяч туристів. На час прийняття Статуту в Одеси 23 міста-побратима та 15 міст-партнерів в усьому світі. Одеситів планети об’єднує Всесвітній клуб одеситів.\nСтаття 1. Мета та предмет регулювання Статуту\n1. Статут територіальної громади міста Одеси (далі – Статут) є основним місцевим нормативно-правовим актом міської громади, має вищу юридичну силу в системі нормативно-правових актів органів та посадових осіб міського самоврядування на території міста. Рішення та інші акти органів та посадових осіб міського самоврядування та акти органів самоорганізації населення на території міста мають відповідати Статуту.\nСтатут є актом прямої дії.\n2. В систему місцевих нормативно-правових актів входять:\n- Статут міської громади;\n- рішення місцевого референдуму нормативно-правового характеру;\n- рішення міської ради нормативно-правового характеру;\n- розпорядження міського голови нормативно-правового характеру;\n- рішення виконавчого комітету міської ради нормативно-правового характеру;\n- розпорядження голів районних адміністрацій та акти інших керівників виконавчих органів міської ради нормативно-правового характеру.\n3. Статут є обов’язковим для виконання всіма органами місцевого самоврядування, органами державної влади, об’єднаннями громадян, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, що діють на території міста, їх посадовими та службовими особами, а також громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які постійно або тимчасово перебувають на території міста.\n4. Статут приймається з метою закріплення форм та механізмів участі членів міської громади в здійсненні місцевого самоврядування, а також упорядкування найбільш важливих питань місцевого самоврядування в місті Одесі.\n1) основний зміст міської символіки, міські святкові та пам’ятні дати, відзнаки та нагороди міської громади;\n2) адміністративно-територіальний поділ міста, засади вирішення питань адміністративно-територіального устрою, розвитку території міста та функціонування міської агломерації;\n3) систему міського самоврядування та засади взаємодії між її елементами;\n4) форми та процедури безпосередньої участі членів міської громади, інститутів громадського суспільства у здійсненні місцевого самоврядування;\n5) засади збереження культурної спадщини та сприяння соціально-культурному розвитку міста;\n6) основний зміст та умови використання матеріальної і фінансової основи міського самоврядування.\n1. У Статуті наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:\nадміністративно-територіальний устрій міста Одеси – територіальна організація міста Одеси з поділом на адміністративно-територіальні одиниці;\nгенеральний план міста Одеси – містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території міста;\nгромадські слухання – участь членів міської громади у вирішенні питань місцевого значення шляхом обговорення та внесення рекомендацій, які підлягають розгляду в порядку, визначеному Статутом;\nзагальні збори громадян за місцем проживання (загальні збори) – зібрання членів міської громади за місцем проживання для вирішення питань місцевого значення;\nмісцева ініціатива – колективна письмова пропозиція, підтримана встановленою цим Статутом кількістю членів міської громади з питань, що віднесені до відання місцевого самоврядування, яка підлягає обов’язковому розгляду міською радою;\nміська агломерація – компактне територіальне розміщення населених пунктів та адміністративно-територіальних одиниць, об’єднаних інтенсивними господарськими, трудовими і культурно-побутовими зв’язками;\nміська громада – жителі, об’єднані постійним проживанням в межах міста Одеси;\nміське самоврядування – визнане та гарантоване державою право та реальна здатність міської громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб міського самоврядування вирішувати питання міського значення в межах Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, та Статуту;\nміський референдум – форма вирішення міською громадою міста питань місцевого значення шляхом прямого волевиявлення;\nорган самоорганізації населення – представницький орган, який створюється членами міської громади на певній території частини міста і має межі, які встановлені міською радою;\nоргани міського самоврядування – Одеська міська рада, її виконавчий комітет та інші виконавчі органи;\nпитання місцевого значення – питання, пов’язані з життєдіяльністю міської громади і розвитком міста Одеси, які віднесені Конституцією, законами України до предметів відання міського самоврядування, а також інші питання, які не входять до виключної компетенції органів державної влади України;\nпосадова особа міського самоврядування – особа, яка працює в органах міського самоврядування відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок міського бюджету;\nправо комунальної власності – право міської громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи міського самоврядування;\nсталий розвиток міста – це розвиток міста, що дозволяє задовольнити потреби нинішнього покоління, не наносячи при цьому шкоди можливостям майбутніх поколінь для задоволення їхніх власних потреб;\nтопонімічні об’єкти – відносно стабільні історико-географічні утворення на території міста, які характеризуються певним місцеположенням і мають власну назву (найменування);\nучасть у міському самоврядуванні – гарантоване Конституцією та законами України право членів міської громади на вирішення питань місцевого значення безпосередньо або через органи міського самоврядування;\nчлени міської громади – жителі, які постійно проживають та зареєстровані в м. Одесі.\n2. Усі інші терміни, використані в Статуті, вживаються у значенні, наведеному в Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» та в інших законодавчих актах.\nСтаття 3. Принципи міського самоврядування\nОсновними принципами міського самоврядування є:\n- правова, організаційна та матеріально-фінансова самостійність міського самоврядування в межах наданих повноважень;\n- підзвітність та відповідальність органів міського самоврядування та їхніх посадових осіб перед міською громадою;\n- державна підтримка та гарантії міського самоврядування;\n- судовий захист прав міського самоврядування.\n1. Місто Одеса — адміністративний центр Одеської області, місто обласного значення, яке розвивається як центр Одеської міської агломерації.\nСтаття 5. Міська символіка\nСтаття 6. Міські святкові та пам’ятні дати\n1. Міськими святковими та пам’ятними датами є:\n- 2 вересня – День міста;\n- 10 квітня – День визволення Одеси від німецько-фашистських загарбників;\n- 1 квітня – День гумору.\n2. Порядок відзначення міських святкових та пам’ятних дат визначається міською радою та міським головою.\n3. Органи місцевого самоврядування, органи державної влади, об’єднання громадян, підприємства, установи та організації, посадові особи, а також фізичні особи зобов’язані з повагою ставитися до міських святкових та пам’ятних дат, визначених Статутом.\nСтаття 7. Відзнаки та нагороди міської громади\n1. З метою визнання особливо видатних заслуг перед містом громадян України, іноземних громадян, осіб без громадянства встановлюється почесне звання «Почесний громадянин міста Одеси», яке присвоюється безстроково.\n2. Підстави та порядок присвоєння почесного звання «Почесний громадянин міста Одеси» визначаються Положенням, яке затверджується міською радою.\n3. Для відзначення громадян України, трудових колективів, іноземних громадян, осіб без громадянства за заслуги встановлюються такі відзнаки та нагороди міської громади:\n- Почесна грамота виконавчого комітету Одеської міської ради;\n- Почесна відзнака Одеського міського голови «Подяка»;\n- Почесна відзнака Одеського міського голови «Трудова слава»;\n- Почесна відзнака Одеського міського голови «Знак пошани»;\n- Почесна відзнака Одеського міського голови «За заслуги перед містом»;\n- Почесна відзнака Одеського міського голови «Одеса»;\n- Почесна грамота Одеської міської ради;\n- Почесна відзнака Одеського міського голови імені Г.Г. Маразлі I, II, III ступенів.\n4. Підстави та порядок присудження відзнак та нагород міської громади визначаються Положеннями, які затверджуються відповідними органами та посадовими особами міського самоврядування.\n5. Міська рада та міський голова можуть за власною ініціативою, а також за ініціативою виконавчих органів міської ради встановлювати інші відзнаки та нагороди.\nСтаття 8. Територія та межі міста\n1. Територія міста Одеси – складова території Одеської області і території України.\n2. Територія міста Одеси є просторовою основою життєдіяльності міської громади та знаходиться у віданні громади безпосередньо або через органи міського самоврядування з урахуванням прав та законних інтересів власників землі та належних землекористувачів.\n3. Землі в межах міста, окрім земельних ділянок, які належать державі та іншим суб'єктам права власності, знаходяться у віданні міської ради як комунальна власність міської громади.\n4. Межі міста Одеси встановлюються Верховною Радою України за поданням міської ради, погодженим з відповідними радами межуючих територій відповідно до чинного законодавства з урахуванням історичних, соціально-економічних та інших особливостей території, а також перспектив розвитку та функціонування міської агломерації.\nСтаття 9. Райони міста\n1. Адміністративно-територіальний устрій міста Одеси складається з районів в місті. Поділ міста на райони, їх найменування та перейменування, встановлення та зміна меж районів здійснюється Одеською міською радою з урахуванням історичних, соціально-економічних та інших особливостей.\nПоділ міста на райони має за мету створення оптимальної системи управління у місті, наближення органів державної влади та органів міського самоврядування до мешканців, розширення можливостей вирішення питань місцевого значення з урахуванням думки мешканців районів у місті.\n2. На момент прийняття Статуту територія міста включає чотири райони в місті: Київський, Малиновський, Приморський та Суворовський.\n3. Питання організації управління районами міста вирішуються міською радою згідно з Конституцією, законодавством України та Статутом.\n4. Міська рада створює на території районів територіальні виконавчі органи міської ради – районні адміністрації. Повноваження районних адміністрацій визначаються Положеннями, що затверджуються міською радою.\nСтаття 10. Топонімічні об’єкти та найменування\n1. На території міста існують та створюються вулиці, площі, проспекти, бульвари, провулки, узвози, шляхопроводи та інші топонімічні об’єкти.\n2. Найменування і перейменування топонімічних об’єктів міста здійснюються міською радою або за її дорученням виконавчим комітетом з врахуванням географічних, історичних, національно-культурних та інших місцевих умов і особливостей, а також думки членів міської громади в порядку, визначеним цим Статутом на підставі висновків історико-топонімічної комісії при виконавчому комітеті міської ради.\n3. При найменуванні і перейменуванні топонімічних об’єктів міста не допускається присвоєння назв, що є на території міста.\nПерейменування топонімічних об’єктів міста допускається лише у випадках відновлення їхніх історичних назв, усунення дублювання назв, увіковічення пам’яті видатних особистостей та подій.\nСтаття 11. Розвиток території міста\n1. Сталий розвиток міста Одеси забезпечується шляхом розробки та реалізації Стратегії сталого розвитку міста, Генерального плану міста, а також щорічних Програм соціально-економічного та культурного розвитку міста та інших цільових програм за участю міської громади.\n2. Стратегію сталого розвитку міста, Генеральний план міста, Програми соціально-економічного та культурного розвитку міста та інші цільові програми затверджує міська рада.\n3. Виконавчі органи міської ради, інші суб’єкти у своїй діяльності реалізують основні напрямки Стратегії сталого розвитку міста, Програм соціально-економічного та культурного розвитку міста.\n4. Перспективи територіального розвитку міста визначаються Генеральним планом міста.\nОсновним завданням генерального плану є визначення діяльності, що забезпечує формування міського середовища з дотриманням вимог державних будівельних, екологічних, санітарних норм у сфері містобудування, оптимальні умови життєдіяльності населення, ефективності розвитку господарського комплексу, його інфраструктур, поліфункціонального призначення міста, а також забезпечення громадської безпеки і порядку в місті.\n5. Розвиток міста здійснюється відповідно до соціальної, економічної, містобудівної політики України з урахуванням значення міста на основі поєднання інтересів міської громади, інтересів суміжних громад і загальнодержавних цілей та інтересів.\nСтаття 12. Міська агломерація\n1. Одеса розвивається як центр Одеської міської агломерації.\n2. Територія Одеської міської агломерації визначається Генеральним планом міста, іншою містобудівною документацією згідно із законодавством України з урахуванням інтересів міської громади міста та інших зацікавлених територіальних громад.\n3. Відносини міської громади з іншими територіальними громадами Одеської міської агломерації можуть оформлятись у вигляді відповідних договорів, підписаних уповноваженими представниками громад та затверджених представницькими органами місцевого самоврядування.\nСтаття 14. Міська рада\n1. Міська рада є постійно діючим представницьким органом міського самоврядування, який здійснює від імені та в інтересах міської громади функції та повноваження місцевого самоврядування.\n2. Міська рада обирається міською громадою на засадах, визначених Конституцією України, у порядку, встановленому Законом України «Про вибори депутатів Верховної ради Автономної Республіки Крим, місцевих рад та сільських, селищних, міських голів».\n3. На першому пленарному засіданні першої сесії новообраної міської ради депутати, повноваження яких визнані, приносять присягу наступного змісту:\n«Я, волею територіальної громади міста Одеси, обраний(на) депутатом Одеської міської ради, присягаю дотримуватися Конституції і законів України, охороняти і відстоювати права та законні інтереси міської громади та її членів, діяти лише в інтересах міської громади, не використовувати депутатський мандат в особистих цілях, сприяти всебічному розвитку міста Одеси, підтверджувати його авторитет в Україні і світі».\nПрисягу проголошує найстарший за віком депутат, після чого депутати скріплюють текст присяги своїми підписами.\nДепутати, повноваження яких визнані на подальших сесіях міської ради, приносять присягу шляхом скріплення її тексту своїм підписом в день набуття повноважень.\n4. Міська рада представляє міську громаду у відносинах з іншими органами місцевого самоврядування, органами державної влади, органами самоорганізації населення, об’єднаннями громадян.\n5. Повноваження міської ради визначаються Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», іншими законами України.\n6. Форми та порядок роботи міської ради визначаються законодавством України про місцеве самоврядування, Регламентом міської ради, який затверджується міською радою, та іншими нормативно-правовими актами міської ради.\n7. У складі міської ради можуть утворюватись депутатські фракції та групи відповідно до Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та Регламенту міської ради.\n8. Органами міської ради є постійні комісії та тимчасові контрольні комісії, які створюються та діють відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та нормативно-правових актів міської ради.\n9. Для забезпечення своєї діяльності міська рада створює апарат міської ради, підпорядкований міському голові та секретарю міської ради, який організовує його діяльність.\n10. Утримання міської ради та її апарату здійснюється за рахунок коштів міського бюджету.\n11. Міська рада є юридичною особою, має власну печатку, штампи, бланки, рахунки в органах державного казначейства, набуває від свого імені майнових та особистих немайнових прав, несе обов’язки, може бути позивачем і відповідачем в судах.\n2. Міський голова обирається міською громадою на засадах, визначених Конституцією України, у порядку, передбаченому Законом України «Про вибори депутатів Верховної ради Автономної Республіки Крим, місцевих рад та сільських, селищних, міських голів».\n3. Міський голова представляє міську громаду, міську раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об’єднаннями громадян, підприємствами, установами, організаціями, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства.\n4. Повноваження міського голови визначаються Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», іншими законами України.\nМіський голова здійснює повноваження місцевого самоврядування, визначені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими законами, якщо вони не віднесені законами до виключних повноважень міської ради або не віднесені відповідно до законодавства міською радою до відання її виконавчих органів.\nПри здійсненні наданих повноважень міський голова є підзвітним, підконтрольним і відповідальним перед міською громадою, відповідальним – перед міською радою, а з питань здійснення виконавчими органами ради повноважень органів виконавчої влади – також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади.\n5. Міський голова організує діяльність міської ради та її виконавчого комітету, спрямовує діяльність виконавчого комітету та інших виконавчих органів міської ради.\n6. Міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.\nСтаття 16. Виконавчий комітет міської ради\n1. Виконавчий комітет міської ради (виконком) є вищим виконавчим органом міської ради, який створюється міською радою на період її повноважень.\n2. Виконком очолює міський голова.\n3. Кількісний і персональний склад виконкому затверджується міською радою за поданням міського голови.\nПерший заступник, заступники міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради та керуючий справами виконкому виконують обов’язки членів виконкому на постійній основі.\nДо складу виконкому входить також за посадою секретар міської ради.\nІнші члени виконкому виконують свої обов’язки на громадських засадах. На них не поширюється статус посадових осіб місцевого самоврядування.\n4. Повноваження виконкому визначаються міською радою на підставі Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», інших законів України.\nВиконком може розглядати і вирішувати питання, віднесені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міської ради.\n1) попередньо розглядає проекти міських програм соціально-економічного і культурного розвитку, цільових програм з інших питань, бюджету міста, проекти рішень з інших питань, що вносяться на розгляд міської ради;\n2) координує діяльність відділів, управлінь та інших виконавчих органів міської ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності міської громади, заслуховує звіти про роботу їх керівників;\n5. Виконком є підзвітним і підконтрольним міській раді, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади – також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади.\n6. Виконком координує та спрямовує діяльність інших виконавчих органів міської ради.\n7. Форми та порядок роботи виконкому визначаються законодавством України про місцеве самоврядування та Регламентом виконкому, який затверджується виконкомом.\n8. Для забезпечення своєї діяльності у межах загальної чисельності виконавчих органів, затвердженої міською радою, виконком за поданням міського голови створює апарат виконкому, підпорядкований керуючому справами виконкому, який організовує його діяльність.\n9. Утримання виконкому та його апарату здійснюється за рахунок коштів міського бюджету.\n10. Виконком є юридичною особою, має власну печатку, штампи, бланки, рахунки в органах державного казначейства, набуває від свого імені майнових та особистих немайнових прав, несе обов’язки, може бути позивачем і відповідачем в судах.\nСтаття 17. Інші виконавчі органи міської ради\n1. Іншими виконавчими органами міської ради (виконавчими органами) є департаменти, управління, районні адміністрації, відділи та інші утворені радою виконавчі органи.\n2. Структура виконавчих органів, загальна чисельність та витрати на їх утримання затверджуються міською радою за пропозиціями міського голови.\n3. Виконавчі органи створюються міською радою за поданням міського голови.\n4. Повноваження виконавчих органів визначаються міською радою на підставі Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», інших законів України.\n5. Виконавчі органи є підконтрольними і підзвітними міській раді, підпорядкованими виконкому та міському голові, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади – також є підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.\n6. Форми та порядок роботи виконавчих органів визначаються відповідно до законодавства України про місцеве самоврядування нормативно-правовими актами виконкому та міського голови.\n7. Виконавчі органи міської ради є юридичними особами, мають власну печатку, штампи, бланки, рахунки в органах державного казначейства, набувають від свого імені майнових та особистих немайнових прав та несуть обов’язки, можуть бути позивачами і відповідачами в судах.\nСтаття 18. Взаємодія міської ради з міським головою та виконавчими органами ради\n1. Міська рада взаємодіє з міським головою на засадах законності, відкритості, взаємної поваги, поєднання місцевих і державних інтересів, спільного визначення пріоритетів міського розвитку.\n2. Міська рада взаємодіє з виконкомом та іншими виконавчими органами міської ради на засадах законності, відкритості, взаємної поваги, поєднання місцевих і державних інтересів, пріоритету рішень міської ради, підконтрольності та підзвітності виконавчих органів міській раді, координації галузевих та функціональних напрямів діяльності.\n3. Взаємодія міської ради з міським головою, виконкомом та іншими виконавчими органами міської ради здійснюється шляхом застосування широкого кола організаційних та правових форм співробітництва за участю секретаря міської ради, депутатських фракцій та груп, постійних комісій, тимчасових контрольних комісій, інших органів ради та окремих депутатів.\n4. Міський голова звітує перед міською радою про діяльність виконкому та інших виконавчих органів міської ради відповідно до чинного законодавства.\n5. Міська рада, міський голова та виконавчі органи міської ради діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими законами.\nКУЛЬТУРНА СПАДЩИНА ТА СПРИЯННЯ СОЦІАЛЬНО-КУЛЬТУРНОМУ РОЗВИТКУ МІСТА\n1. Міська громада та органи міського самоврядування усвідомлюють свою відповідальність та забезпечують у межах своїх повноважень збереження для нащадків культурної спадщини міської громади, зокрема, забудови історичних ареалів міста, пам’ятників історії та культури, об’єктів природно-заповідного фонду.\n2. Органи міського самоврядування взаємодіють з органами державної влади та міжнародними організаціями з питань охорони та використання об’єктів культурної спадщини на території міста.\nСтаття 35. Сприяння соціально-культурному розвитку міста\n1. Органи міського самоврядування сприяють та підтримують розвиток духовного і культурного життя, інтелектуального і культурного потенціалу та відповідної інфраструктури міста.\n2. Органи міського самоврядування створюють умови для творчого, наукового, культурного, інтелектуального, спортивного розвитку обдарованих членів міської громади, надають їм організаційну підтримку.\n3. Органи міського самоврядування у межах своїх повноважень сприяють участі членів міської громади у національних та міжнародних конкурсах, фестивалях, спортивних, наукових, культурних, інтелектуальних, творчих та інших заходах, що проводяться у місті та за його межами.\nСтаття 36. Благодійництво та меценатство\n1. Міська громада та органи міського самоврядування, виходячи з історичних традицій та сучасного позитивного досвіду, схвалюють та підтримують благодійництво та меценатство.\n2. Підтримка благодійництва та меценатства органами міського самоврядування здійснюється відповідно до законодавства України та цього Статуту, а також шляхом популяризації діяльності благодійників та меценатів серед населення міста.\nСтаття 37. Участь органів міського самоврядування у внутрішньодержавному та міжнародному співробітництві\n1. Внутрішньодержавне та міжнародне співробітництво органів міського самоврядування здійснюється у відповідності та в межах, визначених законодавством України та цим Статутом.\n2. Органи міського самоврядування беруть участь у внутрішньодержавному та міжнародному співробітництві, здійснюють заходи, спрямовані на встановлення та розвиток взаємовигідних відносин з відповідними органами публічної влади та укладають необхідні угоди.\n3. Міська громада підтримує та розвиває дружні зв’язки з вихідцями із Одеси в інших містах України та світу, а також з Одеськими земляцтвами.\n4. Місто Одеса може мати у межах однієї держави одне місто-побратим та необмежену кількість міст-партнерів. Міста-побратими Одеси визначаються із числа міст-партнерів.\nРішення про встановлення партнерських або побратимських відносин з українськими або зарубіжними містами приймає Одеська міська рада.\n5. Міська рада може створювати представництва в містах-побратимах.\nСтаття 38. Майно міської громади\n1. Міській громаді належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи міського бюджету, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров’я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об’єкти, визначені відповідно до закону як об’єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність міської громади за місцем відкриття спадщини.\n2. Суб’єктом права комунальної власності в місті Одесі є міська громада.\nСтаття 39. Управління та розпорядження об’єктами комунальної власності\n1. Управління об’єктами комунальної власності здійснюється виконавчими органами міської ради.\n2. Для здійснення управління окремими об’єктами комунальної власності або майновими комплексами можуть утворюватися комунальні підприємства, установи та організації.\n3. Управління об’єктами комунальної власності спрямоване на забезпечення їх максимально ефективного використання за цільовим призначенням для задоволення, як правило, громадських потреб та інтересів.\n4. На підставах та у порядку, передбаченому законодавством та рішеннями міської ради, виконавчі органи міської ради можуть передавати об’єкти комунальної власності в оренду, позичку, концесію, управління юридичним та фізичним особам, на конкурсних засадах, крім випадків, встановлених законодавством.\n5. Міська рада та її виконавчі органи здійснюють контроль за використанням об’єктів комунальної власності, закріплених за комунальними підприємствами, установами та організаціями, а також переданих в оренду, позичку, концесію, управління юридичним та фізичним особам.\n6. Розпорядження об’єктами комунальної власності здійснюється міською радою.\n7. Розпорядження об’єктами комунальної власності передбачає їх приватизацію, відчуження, передачу в заставу, внесення до статутного капіталу суб’єктів господарювання, внесення у спільну, у тому числі інвестиційну, діяльність, об’єднання на договірних засадах з іншими суб’єктами права власності відповідно до законодавства.\n8. Доцільність, порядок та умови відчуження та інших способів розпорядження об’єктами комунальної власності визначаються міською радою. Доходи від відчуження об’єктів комунальної власності зараховуються до міського бюджету і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетом розвитку.\n9. Міська рада та її виконавчі органи здійснюють контроль за дотриманням умов відчуження та інших способів розпорядження об’єктами комунальної власності.\nСтаття 40. Комунальні підприємства, установи та організації\n1. Міська рада для здійснення управління об’єктами комунальної власності міської громади, виконання робіт, надання послуг та реалізації інших функцій для задоволення потреб міської громади може створювати комунальні підприємства, установи та організації.\n2. Комунальні підприємства, установи та організації здійснюють не заборонену законом та визначену їх статутними документами виробничу, комерційну, науково-дослідницьку, освітню, соціально-культурну та іншу діяльність з метою задоволення потреб та інтересів членів міської громади та інших осіб.\n3. Майно міської громади закріплюється за комунальними підприємствами, установами та організаціями на праві господарського відання або праві оперативного управління.\n4. Комунальні підприємства, установи та організації несуть відповідальність за своїми зобов’язаннями лише грошовими коштами, що є в їхньому розпорядженні.\n5. Міська рада та її виконавчі органи не відповідають за зобов’язаннями комунальних підприємств, установ та організацій, а вони не відповідають за зобов’язаннями міської ради та її виконавчих органів.\nСтаття 41. Міська фінансова політика\n1. Міська громада володіє такими фінансовими ресурсами: кошти міського бюджету; кошти комунальних підприємств, установ і організацій; частина коштів підприємств, установ і організацій, створених за участю органів міського самоврядування; дивіденди, нараховані на акції (частки, паї) господарських товариств, що перебувають у власності територіальної громади; кошти, передані державою для забезпечення виконання делегованих повноважень органів виконавчої влади; інші фінансові ресурси відповідно до законодавства України.\n2. Фінансова діяльність органів міського самоврядування має на меті:\n- створення механізмів регулювання, стимулювання та координації процесів економічного та соціального розвитку міста;\n- запровадження відповідних фіскальних інструментів, що дозволяють створювати механізми формування надійної бази власних надходжень;\n- забезпечення надання послуг у соціальній, житлово-комунальній та інших сферах міського господарства;\n- сприяння розвитку інвестиційних процесів;\n- виконання повноважень, делегованих органами виконавчої влади.\n3. Управління фінансовими ресурсами здійснюється за допомогою фінансового планування, регулювання (податкового, кредитного, дотаційного та субвенційного), обліку, аналізу та контролю.\n4. Міська рада здійснює контроль за використанням запозичень виконавчими органами міської ради, комунальними підприємствами, установами та організаціями.\n5. Міська рада може об’єднувати на договірних засадах свої фінансові ресурси з фінансовими ресурсами інших територіальних громад та з державними фінансовими ресурсами з метою спільного фінансування міських, регіональних або загальнодержавних програм.\n6. Основним фінансовим планом міської громади є міський бюджет, який розробляється, затверджується та виконується органами міського самоврядування відповідно до бюджетного законодавства з урахуванням Програми соціально-економічного та культурного розвитку міста.\n7. З метою забезпечення громадського контролю за фінансово-бюджетною діяльністю у виконавчих органах міської ради, комунальних підприємствах, установах та організаціях за результатами державного фінансового аудиту виконання бюджету міста виконавчий комітет Одеської міської ради приймає рішення про усунення причин та умов, які сприяли скоєнню виявлених порушень фінансово-бюджетної діяльності. Це рішення оприлюднюється у газеті «Одесский вестник» та на офіційному веб-сайті міста.\nСтаття 42. Підприємництво та інвестиційна (інноваційна) політика\n1. Органи міського самоврядування сприяють розвитку підприємництва на території міста, розширенню виробництва та наданню послуг з метою задоволення господарських, побутових, соціально-культурних та інших потреб членів міської громади.\n2. Міська рада може приймати рішення щодо надання суб’єктам підприємництва відповідно до чинного законодавства пільг по місцевих податках і зборах, а також земельному податку.\n3. На території міста заохочуються будь-які законні форми залучення капіталу та інвестицій, які сприяють розвитку економіки в місті, у першу чергу, галузей та об’єктів комунальної та соціальної інфраструктури.\nСтаття 43. Порядок прийняття Статуту. Дія Статуту в часі та просторі\n1. Статут приймається Одеською міською радою після громадського обговорення і підлягає реєстрації в органах Міністерства юстиції України в порядку, установленому чинним законодавством.\n2. Статут набуває чинності після його реєстрації в органах Міністерства юстиції України з дня оприлюднення в газеті міської ради «Одесский вестник».\n3. Дія Статуту розповсюджується на всю територію міста.\nСтаття 44. Порядок внесення змін та доповнень до Статуту\n1. Рішення про внесення змін та доповнень до Статуту приймається не менше ніж 2/3 депутатів від загального складу міської ради після проведення громадських слухань з цього питання в порядку, встановленому Статутом.\nЗміни та доповнення до Статуту підлягають реєстрації в органах Міністерства юстиції України в порядку, встановленому чинним законодавством.\n2. Пропозиції щодо внесення змін та доповнень до Статуту можуть вноситися міським головою, виконавчим комітетом не менше ніж 1/3 депутатів від загального складу міської ради та членами міської громади в порядку місцевої ініціативи.\nРішення Одеської міської ради №1240-VI від 25.08.2011р. "Про затвердження Статуту територіальної громади міста Одеси" у форматі Word\nСторінка створена: 2011.08.29 18:45