Конституційно – правові ідеї академіка Станіслава Дністрянського\nВи знаходитесь на:\tHome Інтернет конференції 2.КОНСТИТУЦІОНАЛІЗМ В УКРАЇНІ: ІДЕЇ, КОНЦЕПЦІЇ, ДОКТРИНИ (історія і сучасність) Конституційно – правові ідеї академіка Станіслава Дністрянського\nНаписав Поліковський Микола Федорович\tСереда, 08 травня 2013, 12:44\nННПП НУ,,Львівська політехніка’’,\nПерсоніфіковані концепції конституціоналізму як специфічної політико – правової ідеології, пов’язаної з явищем конституції були сформульовані видатними українськими вченими і громадсько – політичними діячами – М.П. Драгомановим, М.С. Грушевським, С.С. Дністрянським. Безперечно, тема нормального, прогресивного розвитку конституціоналізму в сучасній Україні залишається гостро актуальною, насамперед у зв’язку із триваючими порушеннями чинної Конституції з боку, передусім, вищих органів держави, включно з Президентом, всупереч принципу законності, посилаючись на політичну доцільність; поверненням в неконституційний спосіб, за рішенням Конституційного Суду України, до попередньої Конституції 1996 р.; триваючої непублічної, закритої праці Конституційної асамблеї, сформованої згідно Указу Президента з метою підготовки нової Конституції та дією інших чинників.\nУ цьому зв’язку особливий інтерес викликає уважне вивчення і творче використання інтелектуальної, конституційно – правової спадщини академіка С.Дністрянського в інтересах розбудови насправді правової, демократичної і соціальної Української держави.\nСтаніслав Северинович Дністрянський – видатний вчений - юрист (цивіліст), енциклопедист європейського рівня, громадсько – політичний діяч, патріот поневоленої України. Народився 13 листопада 1870 р. в м. Тернополі (на той час у складі Австро – Угорської монархії - М.П.) у вчительській родині. Закінчив з відзнакою міську гімназію. Випускник юридичного факультету Віденського університету, доктор права (1894 р.). Відтак продовжив свою освіту у Берлінському та Лейпцігському університетах. У 1898 – 1901 рр. С.Дністрянський працював доцентом (за спеціальністю цивільне право), у 1901 – 1907 рр. – надзвичайним професором, у 1907 – 1918 рр. - звичайним професором Львівського університету. На початку 1899 р. очолив кафедру австрійського цивільного права з українською мовою викладення у Відділі права й адміністрації (на юридичному факультеті) університету .\nРазом з науково – педагогічною працею в університеті, С.Дністрянський бере участь в громадсько – політичному житті краю. Працює на громадських засадах в Науковому товаристві ім.Т.Шевченка, редагує україномовні правничі часописи, захищає права української мови від польських шовіністів у Львівському університеті.\nУ 1907 р. С.Дністрянського обирають депутатом палати послів Державної ради Австрії (нижньої палати австрійського парламенту) від національно – демократичної партії. 1911 р. він знову стає послом тої ж палати. Аж до кінця жовтня 1918 р. (фактично до часу розпаду Австро – Угорської імперії) С.Дністрянський виконував обов’язки депутата, самовідданно захищаючи українські національні інтереси.\n18 жовтня 1918 р. С.Дністрянський як депутат австрійського парламенту узяв участь у засіданні української Конституанти у Львові (спеціальних зборах, які мали на меті забезпечити легітимну передачу державної влади українцям – М.П.).\nПісля перебрання 1 листопада 1918 р. українцями влади у Львові, проголошення Західно – Української Республіки (ЗУНР), прийняття Тимчасової Конституції ЗУНР С.Дністрянський безпосередньо бере участь в процесі розбудови та зміцнення національної державності в Галичині, працюючи у галузі законотворення та наукового забезпечення реалізації природного права українського народу на створення власної незалежної держави на своїй етнографічній території. Відтак розпочалася його подвижницька праця над проектом Конституції ЗУНР, яку було завершено наприкінці 1920 р.\nПісля окупації Польщею західноукраїнських земель і аж до кінця 1934 р. С.Дністрянський перебуває в еміграції – спочатку у Відні, пізніше - у Празі. Нетривалий час співпрацює з Урядом Диктатора ЗУНР в еміграції. Після закриття польським окупаційним режимом українських кафедр у Львівському університеті С.Дністрянський виступив як один з ініціаторів створення українського університету поза межами України та долучився до створення Українського вільного університету (УВУ) у Відні 1921 р., а згодом – до його перенесення до Праги, столиці тодішньої Чехословаччини.\nС.Дністрянський тринадцять років працював як професор, а також у різні роки додатково – ще й як ректор, проректор, декан факультету права і суспільно – економічних наук УВУ. У цей період він підготував низку грунтовних наукових праць з цивільного права, міжнародного приватного права, загальної теорії держави і права, конституційного права та ін. галузей права .\nПеребуваючи в еміграції, С.Дністрянський бере участь в культурно – науковому, громадсько – політичному житті української громади Чехо – словацької республіки (ЧСР), цікавиться розвитком подій на Україні загалом, у Галичині і у Львові зокрема. Підтримує тісні творчі стосунки з українськими науковими і просвітніми установами, а також з відомими громадсько – політичними діячами та вченими .\nЦікаво, що з 1925 р. С.Дністрянський налагодив тісні стосунки з юридичними установами Києва і Харкова (тодішньої столиці Української РСР). У 1926 р. його було обрано керівником кафедри цивільного права Всеукраїнської академії наук (ВУАН), однак цю пропозицію вчений не прийняв. Лише на початку 1928 р. С.Дністрянський вирішив переїхати на працю до УРСР. Того ж року його було обрано дійсним членом ВУАН зі спеціальності ,,цивільне право’’ та запропоновано посаду керівника кафедри при ВУАН у Києві. Однак, за злою волею польських дипломатів С.Дністрянський не зміг отримати закордонного паспорта і виїхати на радянську Україну. Обурений провокативною поведінкою польської сторони С.Дністрянський подав заяву про вихід з громадянства Польської держави. Затим у вересні 1932 р. йому було надано громадянство ЧСР.\nНаприкінці 1934 р. подружжя Дністрянських вирушає з Праги на Закарпаття та поселяється в Ужгороді. Як видається, одна з причин переїзду – намагання вирішити питання з чехословацьким урядом про перенесення Українського вільного університету до Ужгорода. Однак 5 травня 1935 р. на 65 – му році життя С.Дністрянський помер, залишивши по собі добру і вічну пам'ять як про великого українця. Некрологами та посмертними спогадами про вченого з європейським ім’ям відгукнулися у Львові, Ужгороді, Празі, Варшаві, Берліні [5, с. 3-4], але не в радянській Україні, де ім’я ученого свідомо замовчувалося комуністичним режимом з ідеологічних міркувань аж до остаточного розпаду СРСР і проголошення державної незалежності України (1991 р.).\nБагатоманітна наукова діяльність, організаційна і викладацька праця у царині створення і розбудови національної вищої школи, різнобічна громадсько-політична робота академіка С. Дністрянського вимагають подальшого уважного і детального вивчення, з використанням, передусім, архівних документів і матеріалів, з метою повного відтворення його інтелектуальної , правової спадщини [4, с.16].\nКонституційно-правові погляди С. Дністрянського викладені у таких на сьогодні відомих працях, уже уведених у науковий обіг, як “Теорія конституції” (б.д.), “Устрій Галицької Держави: Проект тимчасових основних законів” (1918), “Проект Конституції Західно-Української Народної Республіки” (1920), “Демократія та її майбутнє” (1933). Таким чином, С. Дністрянський посів визначне місце і відіграв провідну роль у процесі формування і становлення національного конституційного права, як галузі права і як важливої, основоположної юридичної науки.\nАналіз доступного наукового доробку академіка дозволяє дійти наступних висновків. С. Дністрянський чи не вперше у вітчизняній конституційно-правовій науці поставив ключове питання про зміст і сутність конституції новітньої (ХХ ст.) держави. Конституцію (попри те, що був яскравим представником соціологічної школи права) С. Дністрянський чітко визначав як основний закон держави, як надійний фундамент надбудови - розгалуженої нормативно - правової системи. Виключно на базі конституції слід приймати закони, а на основі і в розвиток останніх — видавати розпорядки (тобто підзаконні нормативно-правові акти). Таким чином, пропонувалася струнка, логічна і ефективна модель нормативно-правової системи майбутньої Української держави (йдеться про ЗУНР).\nНа слушну думку вченого, конституція будь-якої модерної держави неодмінно мусить мати три основи — історичну, політичну та юридичну. Без сумніву, ця теза залишається актуальною для сучасної Української держави та усіх її майбутніх конституцій.\nКонституція держави повинна чітко визначити основні засади її конституційного ладу (обов'язково конкретизуючи при цьому характер та сутність цієї держави); правовий статус особи і громадянина; систему і принципи побудови вищої (центральної) державної влади; організацію державної влади на місцях і систему місцевого самоврядування.\nВажливо, що С. Дністрянський державу новітнього часу розглядав виключно як державу конституційну в широкому розумінні цього поняття. До того ж, таку конституційну державу С. Дністрянський уявляв як державу обов'язково правову і демократичну; незалежну (суверенну); соціальну, що прагне ефективно вирішувати численні соціальні проблеми. За таких умов лише праця людини повинна стати єдиним реальним мірилом рівності між людьми і відповідно — стану справедливості в суспільстві.\nЗауважимо, що конституційна держава, на думку вченого, водночас, є й національною державою. С. Дністрянський одним із перших у вітчизняній науці конституційного права сформулював зміст і сутність національної держави як фундаментальної політико-правової категорії. Національну державу він розглядав як державу, утворену нацією (народом) внаслідок реалізації свого невід'ємного, природного права на самовизначення в межах власної національної (етнографічної) території; як державу, в якій ця нація (народ) має всю повноту влади, має гарантовані законом найширші права розвитку своєї культури, мови тощо. При цьому, звісно, забезпечується розвиток національної самобутності певних категорій громадян - представників інших національностей (тобто національних меншин). До речі, нинішній режим в Україні, виступаючи під гаслом ніби - то “поліетнічності” суспільства, менше всього дбає про інтереси титульної нації.\nНаціональним меншинам, за переконанням вченого, варто надати якнайширшу національно - культурну автономію та реально включити їх у механізм здійснення державної влади, до того ж на різних адміністративних рівнях.\nВажливою складовою конституційно-правових поглядів С. Дністрянського є його оригінальне бачення правового статусу особи і громадянина у запропонованій ним авторській моделі новітньої держави.\nВласне, конституційно-правовий інститут прав і свобод людини має бути сформований у таких спосіб (передусім виходячи з аналізу його проекту Конституції ЗУНР 1920 р.), щоби були враховані: 1) усі позитивні надбання тодішньої політичної і правової думки (культури) європейських країн і США; 2) особливості становлення національних держав у повоєнній (після Першої світової війни) Центральній і Східній Європі. Разом з тим, в основі цього конституційного інституту мають бути такі головні незмінні принципи: рівність; невідчужуваність прав і свобод; гарантованість прав і свобод з боку держави та ін. Якісною й бездоганною має бути й загальна організація державної влади, в основу якої неодмінно покладається принцип її поділу на законодавчу, виконавчу і судову, як окремі гілки.\nПопри все, першочерговим кроком на шляху формування конституційної держави має бути конституювання народної волі як влади державної шляхом скликання Установчих Зборів. І в цьому С. Дністрянський проявив себе, як переконаний демократ, прибічник первинності (пріоритету) в державотворчих процесах влади установчої (напр. влади Конституційних Зборів, Установчих Зборів, Конституанти). Так, саме на Установчі Збори вчений покладає право прийняти конституцію держави і вже для її реалізації слід запровадити на практиці ефективно діючу систему поділу державної влади на окремі гілки.\nПеред кожною окремою групою (підсистемою) органів держави, які в реальній, діючій конституційно - правовій системі представлятимуть ті чи інші гілки влади, учений чітко формулює основні завдання та визначає коло конкретних повноважень. У цьому зв'язку наголосимо, що суттєвим елементом авторської конституційно - правової доктрини є закладений вченим у систему поділу державної влади внутрішній механізм “противаг і стримувань” (за проектом Конституції ЗУНР 1920 р.).\nЗауважимо, що конституція у С. Дністрянського аж ніяк не продукт зусиль законодавчої влади, а творіння влади установчої. З огляду на це, для внесення змін до Конституції запропоновано створити окремий спеціальний орган у представницькій системі новітньої держави. Наявність цього специфічного представницького органу, думається, можна розглядати як закладення певної основи для розбудови майбутньої системи правової охорони конституції. До складу зазначеної системи С. Дністрянський відносить і єдиний офіційний орган конституційної юрисдикції (Державний Судовий Трибунал — за проектом Конституції ЗУНР 1920 р.). Однозначно, пропозиція створення органу конституційної юрисдикції за європейською (кельзенівською) моделлю у конституційно – правовій системі майбутньої Української держави – цінний внесок вченого у національну конституційну науку. Зазначена ідея успішно реалізована у вигляді Конституційного суду в сучасній незалежній Україні.\nЯк авторитетний конституціаліст, вчений – юрист, С. Дністрянський був певен, що держава ніколи не зможе і не повинна втручатися у всі без винятку публічні відносини. На місцях поруч з державними органами мають бути організовані і діяти органи територіального самоврядування. Причому власне характер взаємовідносин між місцевими органами державної влади і органами самоврядування розглядався ученим як своєрідний ,,барометр цивілізованості’’ конкретної держави. Сьогоднішня модель цих відносин в Україні є явно недосконалою і потребує змін за європейськими стандартами.\nЗвісно, не всі аспекти конституційно – правової доктрини С. Дністрянського, а також його погляди на певні конституційно – правові проблеми новітньої держави (першої чверті XX ст.), сприймаються нині однозначно і позитивно, відтак можуть бути безоглядно підтримані у перебігу триваючого конституційного процесу. Йдеться, перш за все, про використання постулатів і підходів соціологічної школи права, її тогочасний ,,віденський дух’’, до певної міри навіть правовий романтизм щодо перспектив практичного вирішення конкретних проблем за допомогою виключно конституційно – правових механізмів тощо.\nТак, до прикладу, неможливо уявити в реальних умовах на території ЗУНР (охоплювала колишні українські землі Австро – Угорщини, переважно в сучасних межах Галичини, Буковини і Закарпаття), все ж невеликої держави, функціонування передбаченого проектом Конституції ЗУНР 1920 р. громіздкого і складного механізму здійснення народовладдя (за С. Дністрянським - ,,Організації народної волі’’). Адже ученим було запропоновано поєднати як структурні елементи цілого механізму парламент (Народну Палату), представницькі органи в округах і повітах (т.зв. заступництва); орган, наближений за своєю сутністю до ,,надпарламенту’’ (Загальнонародна Рада); органи, які академік назвав референдумами, а за своєю природою вони нагадували давньоруські віча (Народні збори, З’їзди), причому вони є багатоступеневими (окружні, повітові та окремих громад), а також корпоративні представництва за фаховою, соціальною та ін. ознаками (Народні Комори, Комісії). Вочевидь, при спробі реалізації цього ідеалістичного плану ступінь участі громадян в управлінні державними і громадськими справами мала бути надзвичайно (нереально) високою.\nКрім того, вчений вважав за доцільне при вирішенні конкретних конституційно – правових проблем використовувати т.зв. ,,нормативний ключ’’ (з офіційною фіксацією) – регульованого (в даному випадку – гарантованого державою) співвідношення наявності представників національних меншин на різних рівнях державної влади аж до вищих. Переконані: тут йдеться не стільки про українські національні інтереси в якісно нових геополітичних реаліях, а про можливість запобігти негативній реакції ,,цивілізованого закордону – старої Європи’’ на неминучі зміни становища не автохтонного населення за умов запровадження загального, рівного і прямого виборчого права. Однак, така надмірна увага до становища національних меншин (а це, скажімо в Галичині, початку 20-х рр. XX ст. були здебільшого заможні верстви – переважно поляки, євреї) була, до речі, не лише у С. Дністрянського. На підтвердження цієї тези варто звернутися до положень проекту ,,Основ державного устрою Галицької Республіки’’, підготовленого урядом Є.Петрушевича в еміграції і врученого Президією Української Національної Ради 30 квітня 1921 р. офіційним представникам держав Антанти.\nСлабким місцем проекту Конституції ЗУНР 1920 р. вважають також запропоновану систему організації державної виконавчої влади на місцях і місцевого самоврядування. Недопрацьованими є і положення цього проекту в частині статусу уряду ЗУНР – Державної Ради, статусу Прибічної (Президентської) Ради, питання співвідношення цих органів, розмежування повноважень тощо.\nУ загальнотеоретичному плані видається дещо спрощеним розуміння вченим сутності конституції держави, недосконалою є і його класифікація законів тощо. Вочевидь дається взнаки й приналежність ученого все ж таки до правників – цивілістів. Однак, усі ці особливості роблять конституційно – правові погляди С. Дністрянського по – своєму свіжими, колоритними, оригінальними і ні в якому разі не применшують його наукових заслуг. Без сумніву, С. Дністрянський є одним із найвідоміших українських вчених – конституціалістів першої чверті XX ст. Адже він стояв у витоків формування національного конституційного права України, зробив вагомий внесок у його подальший розвиток. Наукова конституційна – права спадщина С. Дністрянського заслуговує на ретельне вивчення і беззаперечне визнання, має бути у повному обсязі включена в науковий обіг (передусім, на рівні академічної юридичної науки та освіти). Її творче засвоєння покликане допомогти збагаченню і органічному розвиткові українського конституційного права (як й ін. галузей) в руслі демократичної європейської традиції.\nПереконані: на окрему високу фахову оцінку заслуговує і його проект Конституції ЗУНР 1920 р. який був розроблений спеціально для цієї новоствореної республіки. Слід пам’ятати, що згаданий проект був підготовлений у надзвичайно складних політико – правових умовах і є фактично останнім з відомих на сьогодні, вагомим, науково опрацьованим проектом національної конституції драматичної доби УНР – ЗУНР. Цей проект підсумував, так би мовити, національні змагання на ,,конституційно – правовому поліʼʼ, продемонструвавши високу ступінь політико – правової зрілості української нації, її потенційну готовність до самостійного державно - організованого життя в умовах конституційної держави з високими якісними характеристиками – як суверенної, національної, правової, демократичної, соціальної [4, с.147-152]. І такі прогресивні, пророчі ідеї висловлювалися уже у ті далекі часи!\nСучасні українці мають добре знати і творчо використовувати значні здобутки, багаті традиції українських героїв, видатних особистостей, справжньої еліти нації, зокрема в царині юридичної науки і освіти.\nАкадемік Станіслав Дністрянський. 1870-1935 / Упор., вступ. М.Мушинки. –К., 1992. -112 с.\nУкраїнський вільний університет в Празі в роках 1921 – 1926. Прага, 1927. – 96 с.\nЮвілейний альманах Союзу українських адвокатів (1923-1933). -Львів, 1934. – 76 с.\nСтецюк П. Станіслав Дністрянський як конституціоналіст. – Львів, 1999. – 232 с.\nКузеля З. Проф. Станіслав Дністрянський як громадянин // Діло. Львів, 1935. ч.119 / 179. – С. 3 - 4.


Кашель у дитини: причини, симптоми, лікування і профілактика | Ліки від грипу та ГРВІ - Флавовір\nКашель у дитини: причини, симптоми, лікування і профілактика\nКашель у дитини завжди був найпоширенішою причиною звернення до педіатра. По суті, це захисна реакція організму, за допомогою якої він позбавляється від стороннього тіла, яке потрапило до дихальних шляхів, слизу, що скупчився, або мокротиння. Тому симптом може супроводжувати як звичайну вірусну інфекцію, так і хронічні патології дихальної системи. Перш ніж почати лікування, важливо зрозуміти, що стало причиною появи кашлю у малюка.\nПричини кашлю у дитини\nКашель не можна вважати самостійним захворюванням. Він – всього лише один із симптомів, тому й лікувати потрібно конкретну патологію. До основних причин появи кашлю медики відносять наступне:\nПатології дихальної системи, які виникли в результаті проникнення в організм інфекції: вірусів або інших хвороботворних мікроорганізмів. Тоді в дихальних шляхах розвивається запальний процес, підвищується температура, з’являється слабкість, сухий кашель та інші симптоми. Сюди відносять ларингіт, риніт та інші. Через те, що при риніті по задній стінці носоглотки постійно стікає слиз, у дитини може і в даному випадку з’являтися кашель. Поступово інфекція може переміщатися вниз, вражаючи бронхи. В такому випадку виникає вологий кашель.\nБронхіальна астма супроводжується появою сухого кашлю. Він може з’являтися вночі, при знаходженні в холодному приміщенні або після інтенсивного фізичного навантаження. При цьому кожен вдих супроводжується свистячими звуками і задишкою.\nАлергія. Якщо організм дитини зіткнувся з алергеном, кашель стає захисною реакцією, за допомогою якої він намагається позбутися від нього. Алергія також може супроводжуватися утрудненим диханням, сверблячкою і почервонінням очей, висипом, іншими симптомами.\nЗовнішні подразники. До них відносять пил, дим, продукти горіння, викиди промислових підприємств. При їх потраплянні в дихальні шляхи дитини може виникнути кашель.\nЧужорідне тіло. З цією проблемою найчастіше стикаються зовсім маленькі діти, які все намагаються засунути в рот або ніс, і можуть випадково вдихнути невеликий предмет.\nВиди кашлю у дітей\nКашель може бути різним за тривалістю (затяжний або той, що гостро виникає), характером (сухий або вологий), тембром (сиплий, гавкаючий) та іншими критеріями. При постановці діагнозу і виборі подальшого лікування лікар звертає увагу на вид кашлю.\nСухий, або непродуктивний, кашель в більшості випадків супроводжується почервонінням горла і болем під час ковтання. При застуді віруси спочатку вражають верхні дихальні шляхи, і поки вони не доберуться до бронхів, кашель буде поверхневим, без мокротиння або з невеликою її кількістю. В такому випадку кашель – надривний, супроводжується хворобливими відчуттями в грудях.\nСухий кашель, який супроводжується осиплістю голосу або гавкаючими звуками, може говорити про помилковий круп, що починається. При наявності свистів лікар може запідозрити розвиток коклюшу, бронхіальної астми або обструктивного бронхіту.\nВологий, або продуктивний, вид кашлю завжди супроводжується відділенням мокротиння. З’являється він уже тоді, коли не вдалося зупинити інфекцію від проникнення в бронхи. В такому випадку рясно виділяється слиз.\nУ малюків такий вид кашлю найчастіше протікає складніше, ніж у дорослих через те, що у них у великій кількості виробляється густий слиз, який іноді буває складно відкашляти. Але в більшості випадків перехід сухого кашлю у вологий вважається ознакою одужання.\nГавкаючий кашель у дитини\nТакий симптом з’являється у малюка в тому випадку, коли запалюється слизова гортані та розвивається набряк горла, через який звужується просвіт дихальних шляхів. При цьому дитина видає звук, схожий на собачий гавкіт. Такий кашель спостерігається переважно у дітей до настання шкільного віку, що пов’язано з мінімальним розміром просвіту їх гортані. У немовлят же він може спровокувати ядуху через те, що до легень надходить недостатня кількість повітря.\nКашель при ГРВІ у дітей: лікування\nПричиною кашлю при гострих респіраторних вірусних інфекціях стає запалення дихальних шляхів через проникнення в слизову оболонку вірусів. Тому в основі терапії – зменшення проявів запалення. Також потрібно забезпечити організму захист від вірусів, які й стали причиною захворювання, адже чим менше їх виявиться в організмі, тим менш вираженим буде запальний процес, а відповідно і кашель буде не таким сильним і дратівливим. На цьому етапі лікування лікар може порекомендувати препарат Флавовір (оновлений Імунофлазід) з прямою противірусною дією на віруси ГРВІ та грипу. Його здатність пригнічувати розмноження вірусів в клітинах дихальних шляхів призводить до зниження вірусного навантаження на дитячий організм, що зменшує запалення і його подразнюючий вплив на кашлеві рецептори. До того ж сироп Флавовір можна приймати діткам з народження.\nДодатково потрібно приймати препарат, який допоможе зробити мокротиння рідшим і дозволить швидше вивести його з організму. Такі ліки повинен призначати лікар, виходячи з виду кашлю і причини його виникнення. Для лікування сухого і вологого кашлю використовуються різні препарати.\nКупувати ліки без призначення лікаря не можна, оскільки вони можуть мати серйозні побічні дії та негативно впливати на дихання. Особливо це стосується ліків для малюків, яким ще не виповнилося 2-3 роки.\nЯкщо маленька дитина почала кашляти, не потрібно відразу ж бігти в аптеку за відхаркувальними засобами. Спочатку зверніться до лікаря, він встановить причину і вид кашлю у вашої дитини.\nРозробка сайту: WebsPrime


Безслідно зник: на Хмельниччині розшукують 62-річного Василя Вознюка : 25:09:2018 - vsim.ua\nБезслідно зник: на Хмельниччині розшукують 62-річного Василя Вознюка\nЧоловік проживав в будинку інтернат в селі Черче.\n15 вересня він безслідно зник. .\nПошуки чоловіка поки безрезультатні.\n62-річний Юрій Васильович проживав в будинку інтернат для осіб похилого віку в селі Черче. 15 вересня він нікого не попередив та пішов в невідомому напрямку. Після чого чоловік безслідно зник. Місце його знаходження наразі не відоме. Про це повідомили у Чемеровецькому відділенні поліції.\nЗ будь-якою інформацією про Юрія Вознюка просять звертатися за телефоном "102".\nзник розшук зникли безвісти Хмельницька область Чемеровецький район


Тернополянам пропонують обрати «Дух нашої давнини» - TopNews - сайт новин\n09 грудня 2021 року\nГоловна / Новини / Культура / Тернополянам пропонують обрати «Дух нашої давнини»\nТернополянам пропонують обрати «Дух нашої давнини»\nНа території Кутянки, що на Шумщині, за сприяння департаменту Тернопільська обласна громадська спортивно-патріотична організація «Тризуб» ім. Степана Бандери відбудеться дитячий вишкільно-патріотичний табір «Дух нашої давнини».\nЯк занначають організатори, метою табору є патріотичне виховання та всебічний розвиток молоді, який дасть можливість не лише пізнати себе, а й поринути в історичне минуле наших предків та ознайомитись із сучасним військовим мистецтвом.\nАтмосфера табору, обіцяють, сприятиме духовному та фізичному відпочинку, покращенню здоров’я дітей та здобуттю нових знань.\nПРОГРАМА ТАБОРУ ВКЛЮЧАЄ:\n– Тактична медицина (здобуття необхідних навиків надання домедичної допомоги та порятунку життя людини у цивільних та військових умовах із застосуванням сучасних методів та систем).\n– Основи самозахисту для дівчат та рукопашного бою для хлопців (вивчення поєднань найкращих бойових традицій українських воїнів та методів самозахисту).\n– Фізична підготовка (щоденні рухові вправи, дозовані фізичні навантаження, вправи на витривалість).\n– Тактична військова підготовка (тактичні навчання зі страйкбольною зброєю та правила поводження з нею, проведення теренових ігор із застосуванням тактичних навичок).\n– Основи табірництва (правила таборування, вибір місця для таборування, розкладання наметів, природні інженерні споруди, ознайомлення з засобами таборування).\n– Картографія та орієнтування на місцевості (види карт та компасів і користування ними, орієнтування з їх допомогою, поняття азимуту, орієнтування на місцевості за природними ознаками).\n– Основи виживання (їжа, схрон, вода, виживання у різних кліматичних та природних умовах, використання підручних засобів для виживання, маскування у природі).\nОрганізовуватимуться піші мандрівки історичними місцями бойової слави січових стрільців, теренові ігри, майстер-класи з ковальства, фехтування шаблями.\nЗа допомогою автентичних лекцій відбуватиметься ознайомлення молодих українців із забутими традиціями предків та звитягами воїнів.\nНа молодь також чекає справжня сучасна мистецько-музична школа, у якій тернопільські музиканти та художники проводитимуть уроки гри на музичних інструментах та майстер-класи з художньо-образотворчого мистецтва.\nОкрім цього, проектом «Дух нашої давнини» передбачені зустрічі з відомими письменниками та поетами та бійцями Добровольчого Українського Корпусу «Правий Сектор», вечори біля вогнища, концерти відомих тернопільських гуртів відкритим небом, перегляд тематичних фільмів під та мандрівки.\nГрафік проведення табору:\n1 заїзд: від 28 червня до 7 липня;\n2 заїзд: від 12 липня до 21 липня;\n3 заїзд: від 26 липня до 4 серпня;\n4 заїзд: від 9 серпня до 18 серпня.\nДоїзд та від’їзд до/з місця проведення табору забезпечується керівництвом табору у комфортабельних автобусах.\nМіж учасниками табору відбуватиметься поділ на рої чисельністю 8-10 осіб. За кожним куренем буде закріплений ройовий.\nЧлени Тернопільської обласної громадської спортивно-патріотичної організації «Тризуб» ім. Степана Бандери з досвідом роботи у вишкільній діяльності та з педагогічною освітою, кваліфіковані медики з обладнаним медпунктом.\nРешта інформації ТУТ.\nУ Тернoпoлі завтра в деяких райoнах припиниться електрoпoстачання\nНа Тернопільщині посадовець за 5 тис. грн. хабаря отримав 5 років тюрми?\nШвидка, яка їхала на виклик, забуксувала у болоті в селі на Тернопільщині\nДТП на Тернопільщині: рятувальники витягали двох потерпілих з понівечиного авто\n143 нових ивпадки коронавірусу підтвердили на Тернопільщині. 9 летальних\nНа Тернопільщині двох священників нагородили церковними відзнаками\nУ Тернополі на Київській горів автомобіль\n3 Грудня, П’ятниця\nУ Росії затримали “українських шпигунів” з Тернопільщини\nУ тернопільському дитсадку батьки звинувачують виховательку у систематичному битті дітей\nУ Тернополі волонтерів та військових нагородили “Сталевим хрестом непереможних”


У Львові шукають велосипедиста, який втік з місця ДТП (фото) - Новини Львова та України| VARTA1\n21 Жовтня 2019 о 17:25\nНещодавно, 27.09.2019 року, близько 20:00 год., у Львові, на вулиці Шафарика, 2, велосипедист одягнений у сірий спортивний костюм, помаранчеву безрукавку та жовту шапку, пошкодив автомобіль “Suzuki Vitara”. Про це інформує голова громадської організації “Варта1” Ігор Зінкевич.\nЗ місця аварії велосипедист втік.\n“Встановлюється велосипедист, або інформація відносно його місцезнаходження. Якщо комусь відома інформація про велосипедиста, чи знають його місце перебування, просимо сповістити по телефону 097 23 04 008 Василь (анонімність гарантуємо)”, — йдеться у повідомленні.\nТроє людей госпіталізовано, а за допомогою звернулось 14 осіб, – наслідки ДТП двох маршруток


Хейлопластика в лікувально-діагностичної клініці «МЕДІКОМ КРИВБАС» у Кривому Розі | Home\nХейлопластика в лікувально-діагностичної клініці «МЕДІКОМ КРИВБАС» у Кривому Розі\nУ даній статті ми докладно і доступно розповімо про хейлопластику - тему досить делікатну, яка вимагає повної інформованості пацієнток. Ми розповімо про методику, яка застосовується в медичному центрі «МЕДІКОМ КРИВБАС». Наші пластичні хірурги вищої кваліфікаційної категорії, професійно консультують з цієї та інших пластичних процедур, проводять необхідне обстеження та якісне хірургічне втручання за допомогою сучасного високотехнічного обладнання. Адже всі ми розуміємо, наскільки важливою і актуальною є тема вибору пластичного хірурга в Кривому Розі. Головне кредо нашого центру - індивідуальний підхід до кожного пацієнта. Для нас кожна людина є важливою, індивідуальною і неповторною!\nЯк вибрати клініку і досвідченого кваліфікованого хірурга яким можна довірити свою красу, здоров'я і індивідуальність? Які види операцій існують? З усіх цих питань, ми надамо Вам повну інформацію, яка не залишить жодних сумнівів у прийнятті правильного рішення!\nХейлопластика являє собою хірургічну процедуру з пластики губ з метою корекції вроджених або придбаних (після травм) дефектів губ, зміни форми і розміру губ, а також корекції навколишньої області.\nВиділяють три різновиди пластики губ:\nЕстетична пластика губ рекомендована при порушенні симетричності губ, недостатньому об’ємі, опущенні куточків рота, прояві видимих зморшок на верхній губі. Така пластика передбачає як комплексний набір процедур - застосування ін'єкцій та оперативної процедури, так і здійснення однієї з методик.\nРеконструктивна хейлопластика усуває проблеми вроджених патологій, наслідків травм, рубців в куточках губ, надмірно збільшеної нижньої губи, утворення кіст і папілом. Таку процедуру рекомендують у випадках, коли естетична пластика не дає бажаного постійного ефекту або ж відхилення дуже значні і вимагають більш кардинальних рішень.\nРедукційна хейлопластика спрямована на зменшення губ і показана пластичними хірургами при невдалому збільшенні губ раніше.\nНайбільш важливі показання для проведення пластики губ:\nвиправлення порушеної симетрії;\nвроджені патологічні деформації;\nнепропорційна відстань від носа до верхньої губи;\nПластика губ рекомендована далеко не всім. Від операції слід утриматися пацієнтам з високо задертою формою носа (курносість) і надмірно маленькою відстанню від носа до верхньої губи. Крім візуальних, існують і медичні протипоказання:\nприскорені рецидиви герпесу;\nзапальні і аутоімунні захворювання;\nПеред прийняттям рішення про операцію слідує обов'язкова консультація у фахівця. Він проведе консультацію, вислухає побажання, призначить ряд обов'язкових досліджень, на підставі отриманих результатів розповість про найбільш доречну методику операції і післяопераційний період.\nУ пакет досліджень входять:\nзагальне дослідження крові і сечі;\nрентген грудної області.\nЗа 4 дні до проведення пластики варто відмовитися від косметичних маніпуляцій. Тривалість пластики 30-60 хвилин в залежності від застосовуваного методу. Проведення операції можливо, як амбулаторно, так і в стаціонарі. Процедура проводиться під загальною або місцевою анестезією. Реабілітація після пластики губ займає 7-14 днів. Через 1 тиждень хірург знімає шви. На цей час, лікуючий лікар дає ряд рекомендацій:\nне використовувати макіяж, відмовитися від кремів і спиртовмісних коштів;\nне наражати себе косметологічних маніпуляцій;\nне відвідувати басейни, сауни, лазні;\nвідмовитися від надмірних фізичних навантажень.\nЗапишіться на консультацію з хейлопластики до пластичного хірурга в Кривому Розі за телефоном 0 800 307 300


Конвертувати ат в атм (технічна атмосфера в фізична атмосфера)\nат до атм\nтехнічна атмосфера до фізична атмосфера\nСкільки фізична атмосфера у 1 технічна атмосфера?\n1 технічна атмосфера [ат] = 0,967 841 105 354 06 фізична атмосфера [атм] - Калькулятор вимірювань, який може використовуватися для конвертації технічна атмосфера в фізична атмосфера, тощо.\nКонвертувати технічна атмосфера в фізична атмосфера (ат в атм):\nЗі списку оберіть одиницю виміру, що відповідає значенню, яке потрібно конвертувати, в даному випадку це 'технічна атмосфера [ат]'.\nЗа допомогою цього калькулятора можна ввести значення, яке потрібно конвертувати, разом з оригінальною одиницею вимірювання; наприклад, '288 технічна атмосфера'. При цьому можна використовувати повну назву одиниці або її абревіатуруяк приклад: 'технічна атмосфера' або 'ат'. Потім калькулятор визначає категорію одиниці виміру, яку потрібно конвертувати, в даному випадку це 'Тиск'. Після цього він конвертує введене значення у всі відомі йому відповідні одиниці. У отриманому списку ви обов'язково знайдете конверсію, яку ви спочатку шукали. В якості альтернативи, значення, яке потрібно конвертувати, можна ввести наступним чином: '8 ат в атм' або '80 ат до атм' або '29 технічна атмосфера -> фізична атмосфера' або '73 ат = атм' або '34 технічна атмосфера в атм' або '94 ат в фізична атмосфера' або '44 технічна атмосфера до фізична атмосфера'. Для цієї альтернативи калькулятор також відражу визначає в яку одиницю конкретно потрібно конвертувати початкове значення. Незалежно від того, яку з цих можливостей ви використовуєте, він зберігає громіздкий пошук відповідного списку в довгих списках вибору з безліччю категорій та підтримуваних одиниць. Все це калькулятор робить за нас за долю секунди.\nКрім того, калькулятор дозволяє використовувати математичні вирази. В результаті, можна не тільки порахувати числа між собою, наприклад, '(12 * 13) ат'. Але різні одиниці вимірювання можуть бути з'єднані між собою безпосередньо в конверсії. Це може, наприклад, виглядати так: '288 технічна атмосфера + 864 фізична атмосфера' або '9mm x 90cm x 43dm = ? cm^3'. Одиниці виміру, об'єднані таким чином, природно, повинні збігатися і мати сенс у даній комбінації.


Реферат: Повернення до проблеми нового світового порядку - uawsi.com\nРеферат: Повернення до проблеми нового світового порядку\nОперація: "Справедлива ціна на нафту". Зв'язок між політикою й економікою настільки тісна, наскільки тісна для Росії зв'язок між економікою і нафтою. Чи раціонально будувати всю економіку на одному фундаменті? Ні, і це настільки очевидно, наскільки і незмінно.\nМикола Огарьов. Огарьов Микола Платонович (1813-1877) - видатний діяч російського революційного руху, поет і письменник.\nЗоопсихология. Конспект лекцій по етології (зоопсихології) 3 курс, Дис/спец: "Зоологія".\nАдаптація до м'язової діяльності: стан проблеми і перспективи її розвитку. У фізіологічному відношенні адаптація до м'язової діяльності є системною відповіддю організму, спрямованим на досягнення високої тренованості і мінімізацію фізіологічної ціни за це.\nІнтернет-віщання в системі СМИ: особливості і принципи функціонування. Види інтернет-віщання. Розширене телебачення. Персональне телебачення.. Технологічні принципи функціонування інтернет-віщання. Економічні аспекти інтернет-віщання.\nПеретворення Росії в невід'ємну частину міжнародної системи - ключова задача міжнародного порядку, що народжується. Тут є два компоненти, які треба підтримувати в рівновазі: надання підтримки позитивним російським зовнішньополітичним стимулам і обмеження російських егоїстичних розрахунків. Щедре економічне сприяння і технічні консультації необхідні для полегшення тягот перехідного періоду, і Росію повинні охоче приймати до складу інститутів, сприяючих економічному, культурному і політичному співробітництву, - таких, як Організація по безпеці і співпраці в Європі (ВІВСІ). Але російським реформам поставлять перешкоду, а не нададуть допомогу, якщо без уваги буде залишене відродження російських історичних імперських претензій. Незалежність нових республік, зрештою визнаної ООН, не повинна мовчазно принижуватися згодою з діями військового характеру, вироблюваними Росією на їх землі.\nАмериканська політика по відношенню до Росії повинна відповідати інтересам постійного характеру, а не підстроюватися під коливання російського внутрішнього курсу. Якщо американська зовнішня політика зробить своїм головним пріоритетом російську внутрішню політику, то вона стане жертвою сил, по суті справи їй не підконтрольних, і позбавиться всіх об'єктивних критеріїв думки. Чи Повинна зовнішня політика підганятися під будь-який найдрібніший рух революційного по суті процесу? Чи Відвернеться Америка від Росії, якщо там стануться які-небудь внутрішні зміни, яких вона не схвалить? Чи Можуть Сполучені Штати дозволити собі спробувати одночасно відмежувати Росію від Китаю і відтворити в ім'я внутрішньополітичних переваг китайсько-радянський альянс? Менш настирлива політика по відношенню до Росії в нинішній час дозволить пізнє провести більш постійний за змістом довгостроковий курс.\nДержавний діяч завжди може піти від вартої перед ним дилеми, роблячи найбільш сприятливі припущення на майбутнє; одним з випробувань для нього є здатність захистити себе від несприятливих, і навіть непередбачених, обставин. Нове російське керівництво має право розраховувати на розуміння трудності подолання наслідків 70-літнього непридатного комуністичного правління. Але воно не має право розраховувати, що йому дозволять прибрати до рук сферу впливу, створену за 300 років царями і комісарами навколо обширних меж Росії. Якщо Росія хоче стати серйозним партнером в будівництві нового світового порядку, вона повинна бути готова до дисциплінуючих вимог по збереженню стабільності, а також до отримання вигід від їх дотримання.\nБлижче усього підійшла до прийняття загальновизнаного визначення життєво важливих інтересів американська політика відносно своїх союзників в районі Атлантіки. Хоч Організація Североатлантічеського договору (НАТО) звичайно описувалася за допомогою вильсонианской термінології як інструмент колективної безпеки, а не союз, і тим виправдовувалося її існування, насправді вона являла собою інститут, де в найбільшій мірі дотримувалася гармонія між американськими моральними і геополітичними цілями (див. гл. 16). Оскільки її метою було запобігання радянському пануванню над Європою, вона відповідала геополітичній задачі - не допустити, щоб силові центри Європи і Азії попали під владу ворожої країни, незалежно від юридичного цьому виправдання.\nТворці Североатлантічеського союзу не повірили б своїм вухам, якби їм заявили, що перемога в холодній війні пробудить сумніви відносно майбутнього цього їх витвору. Вони вважали само собою що розуміється, що нагородою за перемогу з'явиться непорушне атлантичне партнерство. У ім'я цієї мети затівалися і вигравалися багато які з вирішальних політичних битв холодної війни. У процесі цього Америка виявилася прив'язаною до Європи за допомогою постійних консультативних інститутів і системи об'єднаного військового командування - структури, по об'єму і тривалості існування унікальною в історії коаліцій.\nТе, що стало називатися «атлантичним співтовариством», - ностальгійний термін, що став набагато менш модним по закінченні холодної війни, - перетворювалося в щось, що не відповідає духу часу після краху комунізму. Знижувати рівень відносин з Європою з'явилося ознакою хорошого тону. Упор на розширення поширення демократії - неважливо де - привів до того, що Америка, схоже, стала обертати менше уваги на суспільства, що мають схожі з нею інститути, з якими вона розділяє спільність підходу до прав людини і іншим фундаментальним цінностями, чим на інші регіони світу. Фундатори атлантичної спільності - Трумен, Ачесон, Маршалл і Ейзенхауер - розділяли упередження багатьох американців відносно європейського стилю дипломатії. Але вони розуміли, що без зв'язків з атлантичними країнами США виявляться в світі націй, з якими - за винятком Західної півкулі - у них майже не буде моральної спільності. При даних обставинах вона буде вимушена провести «realpo-litik» в чистому вигляді, що по суті несумісно з американською традицією.\nЧастково подібне ослаблення уваги пояснюється тим, що, будучи найбільш життєво важливою частиною американської політики, НАТО стала само собою частиною міжнародного стану, що розуміється. Але, можливо, набагато більш важливим чинником є той, що покоління американських керівників, обретшее популярність за останні півтори десятиріччя, відбувається в основному з Півдня або Заходу, де у людей менше емоційних і особистих зв'язків з Європою, чим у жителів старого північного сходу. Більш того американські ліберали - прапороносці вильсонианства - часто відчували, що над ними беруть верх їх демократичні союзники, які швидше слідують принципам національних інтересів, чим дотримуються поняття "колективна безпека" або покладаються на міжнародне право: вони посилаються на Боснію і Ближній Схід як на приклади неможливості домовитися, незважаючи на наявність спільності цінностей. У той же час ізоляціоністське крило американського консерватизму - ще один вигляд приизоляционистское крив американського консерватизму - ще один вигляд прихильників принципу виключності - зазнає спокус повернутися спиною до того, що їх роздратовує, т. е. до європейського макиавеллистскому релятивізму і егоцентризму.\nРозбіжності з Європою схожі на домашній нелад. Однак з боку Європи реальне сприяння в розв'язанні ключових питань завжди багато значніше, ніж з боку будь-якого іншого району земної кулі. Чесно говорячи, потрібно пригадати, що в Боснії на полі бою знаходилися французькі і англійські війська, а американських не було, хоч публічне базікання створювало абсолютно протилежне враження. А під час війни в Персидській затоці найбільш значними неамериканськими контингентами були знов-таки британський і французький. Двічі на пам'яті одного покоління загальні цінності і інтереси приводили американські війська в Європу. У світі по закінченні холодної війни Європа, можливо, вже не здатна згуртуватися навколо нової атлантичної політики, але США в боргу самі перед собою і не мають права відмовитися від політики трьох поколінь в час перемоги. Задача полягає в тому, щоб пристосувати два основоположних інститути, що формують атлантичні відносини, а саме НАТО і Європейський Союз (колишнє Європейське економічне співтовариство), до реалій світу по закінченні холодної війни.\nНАТО продовжує залишатися головною організаційно-зв'язуючою ланкою між Америкою і Європою. Коли формувалася організація, радянські війська стояли на Ельбе в розділеній Німеччині. Здатна, як вважали всі, за допомогою сил звичайного типу пройти через всю Західну Європу радянська військова машина невдовзі заполучити і швидко зростаючий ядерний арсенал. Протягом всього періоду холодної війни безпека Західної Європи залежала від Сполучених Штатів, і інститути НАТО по закінченні холодною війни всі ще відображають подібний стан справ. Сполучені Штати контролюють об'єднане командування, яке очолюється американським генералом, і виступають проти спроб Франції додати обороні чіткий європейський вигляд.\nРух в напрямі європейської інтеграції має під собою дві передумови: якби Європа не перестала говорити і діяти в різнобій, вона поступово сповзла б на узбіччя світової політики; розділену Німеччину не можна ставити в таке положення, при якому вона буде випробовувати спокусу лавірувати між двома блоками і грати на протистоячих силах холодної війни, нацьковуючи їх один на одну. На момент написання цієї книги Європейський Союз, що спочатку складався з шести країн, виріс до 12 і знаходиться в процесі розширення, будучи готів прийняти в свій склад скандінавські країни, Австрію і зрештою частина колишніх радянських сателітів.\nОснови, на яких покоїлися обидва ці інститути, виявилися поколеблени крахом Радянського Союзу і об'єднанням Німеччини. Радянська армія більш не існує, а російська армія тепер відійшла на сотні миль на сходу. У найближчому майбутньому внутрішні російські потрясіння роблять напад на Західну Європу неймовірними. У той же час російські тенденції відновити колишню імперію пробудили історичні побоювання по відношенню до російському експансионизму, особливо в колишніх державах-сателітах в Східній Європі. Жоден з керівників країн, що знаходяться в безпосередній близькості від Росії, не розділяє американської віри в те, що звертання Росії на шлях істинний є ключем до безпеки цієї країни. Всі віддають перевагу президенту Бориса Єльцина його опонентам, але лише як менше з двох потенційної золи, а не як діяча, який може покінчити з їх історичною невпевненістю у власній безпеці.\nПоява об'єднаної Німеччини посилює ці страхи. Знаючи, що два континентальних гіганти або історично підминають під себе своїх сусідів, або б'ються на їх території, країни, розташовані між ними, побоюються виникаючого вакууму безпеки; звідси їх так інтенсивне бажання отримати захист США, що оформляється членством в НАТО.\nЯкщо НАТО випробовує необхідність адаптації до краху радянської могутності, перед обличчям Європейського Союзу встає нова реальність у вигляді об'єднаній Німеччині, існування якої ставить під загрозу мовчазну домовленість, що є стержнем європейської інтеграції: визнання ФРН французького політичного лідерства в ЄС в обмін на вирішальний голос в економічних питаннях. ФРН, таким чином, пов'язана з Заходом за допомогою американського лідерства в стратегічних питаннях всередині НАТО і французького лідерства в політичних питаннях всередині Європейського Союзу.\nУ подальші роки зміняться всі традиційні атлантичні відносини. Європа не буде, як раніше, відчувати необхідність в американському захисті і стане відстоювати власні економічні інтереси набагато більш агресивно; Америка не захоче йти на значні жертви ради європейської безпеки, і перед нею з'явиться спокуса ізоляціонізму в різному вигляді; по ходу справи Німеччина почне наполягати на отриманні політичного впливу, на що їй дасть право її військово-економічна потужність, і не буде так емоційно залежна від американської військової і французької політичної підтримки.\nЦі тенденції залишаться не до кінця виявленими, поки у влади буде залишатися Гельмут Коль, спадкоємець аденауеровской традиції (див. гл.20). І все ж він - останній лідер подібного типу. Покоління, що Виходить на авансцену не має особистих спогадів про війну і про ролі Америки у відродженні спустошеній післявоєнній Німеччині. У нього немає емоційних причин покладатися на наднациональние інститути або підпорядковувати власну точку зору США або Франції.\nНайбільшим досягненням післявоєнного покоління американських і європейських керівників є визнання ними того, що якщо Америка не буде органічно пов'язана з Європою, першою доведеться піти на вовлеченность в справи другої пізніше і при набагато менш сприятливих обставинах для обох сторін. Сьогодні це справедливо як ніколи. Німеччина стала настільки сильною, що існуючі європейські інститути не здатні самі по собі забезпечити рівновагу між Німеччиною і її європейськими партнерами. Не може і Європа, навіть включаючи Німеччину, справитися поодинці як з відродженням, так і з розвалом Росії, причому і те, і інше - найбільш загрозливі результати пострадянських потрясінь.\nНе в інтересах жодній з країн, щоб Німеччина і Росія сконцентрувалися один на одному або як на головному партнерові, або як на головному опонентові. Якщо вони занадто зблизяться, то створять страх перед кондоминиумом; якщо будуть сваритися, то залучать Європу в ескалацію криз. У США і Європи існує взаємна зацікавленість не допустити, щоб національна німецька і російська політика безконтрольно стикалися в самому центрі континенту. Без США Великобританія і Франція не зможуть підтримувати політичну рівновагу в Центральній Європі; Німеччину почне спокушати націоналізм; Росії буде невистачати співрозмовника глобального масштабу. А у відриві від Європи Америка може перетворитися не тільки психологічно, але географічно і геополітично в острів у берегів Євразії.\nПорядок, виниклий після закінчення холодної війни, ставить перед Североатлантічеським союзом три ряди проблем: відносини всередині традиційної структури союзу; відносини атлантичних націй з колишніми сателітами Радянського Союзу в Східній Європі; нарешті, відносини держав - наступників Радянського Союзу, особливо Російської Федерації, з североатлантическими націями і Східною Європою.\nРегулювання внутрішніх протиріч всередині НАТО проходить під знаком вічної війни між американською і французькою точками зору на атлантичні відносини. США здійснюють верховенство в союзі під знаменами інтеграції. Франція, виступаючи за європейську незалежність, формує вигляд Європейського Союзу. Результатом цих розбіжностей є те, що американська роль у військовій області занадто домінує, щоб сприяти європейській політичній солідарності, в той час як роль Франції в справі європейської політичної автономії дуже настирлива, щоб забезпечити внутрішню єдність НАТО.\nУ інтелектуальному значенні ця суперечка відображає конфлікт між концепціями Рішелье і ідеями Вільсона - між розумінням суті зовнішньої політики як засобу досягнення рівноваги між різними інтересами і розумінням значення дипломатії як способу затвердження початкової гармонії. Для США об'єднане командування НАТО являє собою вираження союзницької єдності; для Франції воно виглядає як застережливий об небезпеку червоний прапорець. Американські керівники насилу величезним намагаються зрозуміти, як ця країна може відстоювати право на незалежні дії, якщо США зовсім не мають намір мати в своєму розпорядженні такий варіант, як залишення союзника в біді. Франція ж бачить в неохочому сприйнятті Вашингтоном незалежної відносно військовому ролі Європи приховану спробу гегемонізма.\nНасправді кожний з партнерів слідує концепції міжнародних відносин, засвоєній з власного історичного досвіду. Франція - спадкоємиця європейського стилю дипломатії, основоположником якого більш трьохсот років тому вона ж сама і з'явилася. У той час як Великобританія вимушена була відмовитися від ролі вартового рівноваги сил, Франція, добре це або погано, продовжує відстоювати інтереси держави (raison d'etat) і стоїть за чіткий розрахунок цих інтересів, а не за прагнення досягнути абстрактної гармонії. Точно так само переконано, хоч і протягом більш короткого періоду, США втілювали в життя вильсонианство. Упевнені в існуванні початкової гармонії вони наполягали на тому, що, оскільки задачі, ті, що стоять перед ними і Європою ідентичні, європейська автономія або не потрібна, або небезпечна.\nЗ двома найбільшими європейськими випробуваннями сучасного періоду - інтеграцією об'єднаної Німеччини в систему Заходу і відношенням НАТО до нової Росії - не можна справитися шляхом буквального застосування державної політики Рішелье або Вільсона. Підхід Рішелье заохочує націоналізм окремих європейських країн і веде до фрагментарної Європи. Вильсонианство в чистому вигляді ослабило б європейське почуття спільності. Спроба побудувати європейські інститути на базі опозиції Сполученим Штатам в результаті зруйнує як європейська єдність, так і атлантичну спільність. З іншого боку, Сполученим Штатам не треба боятися підкресленого європейського єднання всередині НАТО, оскільки важко собі представити автономні європейські військові дії якої б те не було масштабу де б те не було без американської політичної і матеріальної підтримки. Зрештою, не об'єднане командування забезпечує єдність, а відчуття політичних і оборонних інтересів, що взаємно розділяються.\nПротиріччя між США і Францією, між ідеалами Вільсона і Рішелье, виявилися в хвості подій. Як НАТО, так і ЄС є невід'ємною складовою частиною будівлі нового і стабільного світового порядку. НАТО - найкращий захист від військового шантажу, звідки б він не виходив; Європейський Союз являє собою істотно важливий механізм забезпечення стабільності в Центральній і Східній Європі. Обидва інститути необхідні, щоб пристосувати колишніх сателітів Радянського Союзу і держави-правонаступники до мирного міжнародного порядку.\nМайбутнє країн Східної Європи і держав, виниклих на території Радянського Союзу, не одна і та ж проблема. Східна Європа була окупована Червоною Армією. Восточчая Європа ідентифікує себе, політично і культурно, із західноєвропейською традицією. Особливо це відноситься до країн Вишеградської групи - Польщі, Чехії, Угорщині і Словаччині. Не володіючи зв'язками з Західною Європою і атлантичними інститутами, ці країни можуть стати «нічийною землею» між Німеччиною і Росією. А щоб ці зв'язки мали осмислений характер, дана категорія країн повинна належати як до ЄС, так і до НАТО. Щоб бути економічно і політично життєздатними, вони потребують Європейського Союзу; щоб забезпечити собі безпеку, вони обертають погляд до Североатлантічеському союзу. Причому на ділі членство в одному з інститутів передбачає членство і в іншому. Оскільки більшість членів НАТО складаються також в ЄС і оскільки неможливо, щоб вони із зневагою віднеслися до нападу на одного з них після досягнення певної міри європейської інтеграції, членство в ЄС тим або інакшим способом приводить до поширення де-факто гарантії зі сторони НАТО.\nПоки що від цих питань йдуть, оскільки членство восточноевропейских країн в обох цих інститутах заблоковане. Однак доводи, що підкріплюють обидві відмови, так же різні, як велика різниця між європейською і американською політичними традиціями. Європа ухвалила рішення розширити Європейський Союз на схід виходячи з основоположних тез «реалполитик»: вона визнала принцип і запропонувала асоційоване членство восточноевропейским країнам при умові реформування економік країн Східної Європи (і по ходу справи захищаючи економіку країн Західної Європи від конкуренції на якийсь більш тривалий термін). Це зробить повноправне членство технічним питанням, яке буде вирішений через деякому часу.\nАмериканські аргументи проти членства в НАТО цієї категорії країн носять принциповий характер. Повертаючись до історичних заперечень Вільсона проти альянсів, бо вони базуються на очікуванні конфронтації, президент Клінтон скористався зустріччю глав держав - членів НАТО в січні 1994 р., щоб запропонувати альтернативне переконання на предмет. Пояснюючи, чому США не заохочують прийом в НАТО Польщі, Угорщини, Чехії і Словаччини, він як обгрунтування заявив, що союз не може дозволити собі «провести нову розмежувальну лінію між Сходом і Заходом, яка сама по собі стала б передвісником нових конфронтацій. .. Я говорю всім тим в Європі і Сполучених Штатах, хто просто вимушує нас провести нову розмежувальну лінію в Європі ближче на сходу, що ми зовсім не повинні виключати можливості найкращого майбутнього для Європи, в якій демократія і риночнаяяекономика буде бути присутній повсюдно, як і люди будуть співробітничати скрізь в ім'я взаємної безпеки».\nУ дусі цього президент Клінтон висунув схему того, що він назвав «Партнерством в ім'я миру». Він закликав всі держави - бувші республіки СРСР і всіх колишніх восточноевропейских сателітів Москви приєднатися до майбутньої схеми колективної безпеки. Будучи сплавом вильсонианства і критики з боку Уоллеса, теорії «заборони», описаного в розділі 16, вона - втілення принципів колективної безпеки і зрівнює жертви радянського і російського імперіалізму з тими, хто довлел над ними, дає однаковий статус середньоазіатським республікам, що межують з Афганістаном, і Польщі - жертві чотирьох розділів, в яких брала участь і Росія. «Партнерство в ім'я миру» не проміжна зупинка на шляху в НАТО, як часто затверджується, спотворюючи суть справи, а альтернатива членству в ньому, точно так само як Локарнський договір з'явився альтернативою союзу Англії з Францією, якого Париж жадав в 20-е роки. І все ж Локарно показав, що не існує проміжного простору між союзом, заснованим на єдності цілей, і багатостороннім інститутом, що базується не на спільності сприйняття загрози, але на виконанні конкретних умов, що відносяться до системи внутрішнього управління. «Партнерство в ім'я миру» несе в собі ризик створення в Європі двох типів меж: таких, які захищені гарантіями безпеки, і таких, яким в таких гарантіях відмовлено, - причому такий стан справ напевно з'явиться спокусою для потенційних агресорів і деморалізує потенційні жертви. Слідує тому потурбуватися про те, щоб в ім'я запобігання конфронтації не була в стратегічному і концептуальному плані створена «нічийна земля» в Східній і Центральній Європі - джерело безлічі європейських конфліктів.\nУ рамках міжнародного співтовариства виявиться неможливим вирішити як частина однієї проблеми двійчасту проблему безпеки в Східній Європі і інтегрування Росії в світову спільноту. Якщо «Партнерство в ім'я миру» становитсяякак би частиною НАТО, то воно цілком здібно підірвати цей союз шляхом залучення його в побічну діяльність, що не відноситься до його місії в області практичного забезпечення безпеки, збільшити відчуття незахищеності в Східній Європі і в те ж времяя будучи значною мірою двозначним по суті, не зможе утихомирити Росію. І дійсно, «Партнерство» ризикує бути воспринято потенційними жертвами агресії як непотрібне, а те і небезпечне, а в Азії воно може бути витлумачене як етнічний клуб, направлений насамперед проти Китаю і Японії.\nУ той же час важливо співвіднести Росію з атлантичними країнами. І тому існує місце для інституту, що називає себе «Партнерством в ім'я миру», при умові, що він бере на себе місії, які всі його члени витлумачують в основному однаково. Такого роду спільність задач існує в області економічного розвитку, освіти і культур. ВІВСІ можуть бути додані в цих цілях розширені функції, тоді її і потрібно перейменувати в «Партнерство в ім'я миру».\nУ разі здійснення такого роду задуму НАТО буде забезпечувати політичну спільність і загальну безпеку; Європейський Союз прискорить членство в ньому колишніх восточноевропейских сателітів; а Порада североатлантического співпраці і ВІВСІ, можливо, перейменована в «Партнерство в ім'я миру», співвіднесуть республіки колишнього Радянського Союзу, і особливо Російську Федерацію, з атлантичними структурами. Парасолька безпеки буде розкрита і над новими демократияяи Східної Європи. А якщо Росія залишиться в межах своїх меж, то згодом упор з безпеки переміститься на партнерство. Загальні економічні і політичні проекти будуть у все більшій і більшій мірі характеризувати відносини між Сходом і Заходом.\nМайбутнє Североатлантічеського союзу не обмежиться одними тільки відносинами між Сходом і Заходом: він зможе стати найважливішим помічником США в знаходженні своєї ролі в XXI в. У момент написання цієї книги неможливо передбачити, які з сил, що приблизно підіймаються - Росія, Китай або фун-даменталистский іслам - будуть найбільш переважаючими або найбільш загрозливими і в яких поєднаннях. Але здатність США справитися з будь-яким з цих феноменів еволюції буде підкріплятися співпрацею з боку североатланти-ческих націй. Таким чином, то, що звичайно називалося «проблемами, що не відносяться до сфери діяльності союзу», стане серцевиною североатлантических взаємовідносин, а сам союз потрібно з урахуванням цього реорганізувати.\nЗростає американська зацікавленість в Азії, символом чого стала пропозиція про створення тихоокеанського співтовариства, зроблена Клінтоном на зустрічі з главами уряду країн Азії в 1993 р. Але термін «співтовариство» застосуємо до Азії лише у вельми обмеженому значенні, бо відносини в районі Тихого океану фундаментально відрізняються від відносин в районі Атлантіки. У той час як країни Європи об'єднані загальними інститутами, країни Азії розглядають себе як відмінні один від Одного і що змагаються Один з одним. Взаємовідносини основних азіатських країн володіють безліччю атрибутів європейської системи рівноваги сил XIX в. Будь-яке значне посилення однієї з них майже напевно породжує маневр у відповідь з боку інших.\nНепередбачуваною залишається реакція Сполучених Штатів, які володіють здатністю - але не обов'язково переконаністю - діяти значною мірою точно так само, як діяла Великобританія, підтримуючи європейську рівновагу сил аж до двох світових воєн XX в. Стабільність Азіатсько-тихоокеанського регіону, наявність міцного підмурівка під так виразним його процвітанням не закон природи, але слідство рівноваги сил, на яке необхідно буде звертати все більш пильну і цілеспрямовану увагу.\nВильсонианство має мало послідовників в Азії, де відсутні претензії на створення системи колективної безпеки або побудову співпраці на підмурівку спільності внутрішньополітичних цінностей навіть з боку небагато там демократичних країн, що є. Упор робиться на підтримку рівноваги сил і забезпечення національних інтересів. У всіх великих азіатських країнах зростають військові витрати. Китай вже знаходиться на шляху до статусу сверхдержави. За темпів зростання в 8%, що нижче фактичного в 80-е роки, показник ВВП в Китаї наблизиться до американського до кінця другого десяяилетия XXI в. Задовго до цього військово-політична тінь Китаю пастиме на всю Азію і вплине на розрахунки інших держав, якої б стриманої ні виявилася на ділі китайська політика. Інші азіатські країни, схоже, будуть шукати противагу все більш могутньому Китаю, як вони вже це роблять застосовно до Японії. Хотяястрани Південно-Східної Азії обов'язково ця заява дезавуюють, але вони вже включають до того жах, що наводив на них В'єтнам в своє угруповання (АСЕАН) в основному для того, щоб зрівноважити могутність Китаю і Японії. І саме тому АСЕАН прагне зберігати вовлеченность США в справи цього регіону.\nЯпонія неодмінно пристосується до цих змінних обставин, хоч, слідуючи національному стилю, японські керівники зроблять зміни за допомогою ланцюжка майже непримітного нюансу. Під час холодної війни Японія, відмовившись від історично властивої для неї опори на саме себе, насолоджувалася миром під захистом США. Сповнений рішучості конкурент в економічному плані, вона оплачувала свободу маневру в цій області підкоренням своєї зовнішньої політики і заходів в області безпеці Вашингтону. Поки СРСР міг сприйматися як головна загроза безпеки обох країн, доцільно розглядати американські і японські національні інтереси як ідентичні.\nТакого роду підхід навряд чи залишиться правомірним. У обстановці, коли Корея і Китай набирають військову силу, а найменше ослаблений контингент радянських збройних сил знаходиться в Сибірі, японські фахівці з довгострокового планування не будуть до нескінченності цілком і повністю апріорно ототожнювати американські і японські інтереси. Кожна нова американська адміністрація починає термін свого перебування у влади заявою про перегляд існуючої політики (або, принаймні, натяком на майбутні зміни в цій області). Конфронтація з економічних питань становитсяяскорее правилом, ніж виключенням. У цих умовах важко затверджувати, що американська і японська зовнішня політика ні в чому ніколи не розходяться. У будь-якому разі перспективи Японії по відношенню до материкової Азії відрізняються від американських внаслідок географиччской близькості і історичного досвіду. Тому японський оборонний бюджет повзе вгору і в результаті став третім в світі по розмірах, а з урахуванням внутрішніх проблем Росії - другим по ефективності.\nКоли в 1992 р. тогочасного японського прем'єр-міністра Киїчи Міядзава відповідав на питання, чи погодиться Японія з наявністю у Північної Кореї ядерних можливостей, він з вельми неяпонською прямотою вдався до одного-єдиного слова «немає». Чи Означало це, що Японія буде розвивати власні яяерние можливості? Або що вона буде прагнути подавити северокорейские? Сам факт, що подібні питання задаються, наводить на думку про те, що Японія, можливо, в якійсь мірі звільниться від опори на американську систему безпеки і зовнішню політику.\nНабагато більш цілеспрямований аналіз положення в інших великих державах показав би, до якої міри мінливим і навіть хитким може стати співвідношення сил в Азії. Політика Сполучених Штатів повинна бути досить гнучкою, щоб впливати на азіатські форуми, що все є. У якійсь мірі це і зараз відбувається. Допоміжна роль в АСЕАН (по Південно-Східній Азії) і крупномасштабний участь в Організації Азіатсько-тихоокеанського економічного співробітництва (АТЕС) вже забезпечені.\nАле і межі американського впливу на ці багатосторонні інститути також очевидні. Пропозиція Клінтона об більшу институциализації тихоокеанського співтовариства по європейській моделі була сприйнята з ввічливої остраненностью, в основному тому, що країни Азії не розглядають себе як співтовариство. Вони не бажають створення институционних рамок, які надали б потенційним азіатським сверхдержавам - або навіть Сполученим Штатам - вирішальний голос в їх справах. Країни Азії відкриті обміну ідеями з США; вони також вітають збереження значної міри їх вовлеченности в свої справи, з тим щоб в екстрених випадках Америка допомогла б ліквідувати загрозу їх незалежності. Але вони дуже підозріло відносяться до могутніх сусідів і в якійсь мірі до самих Сполучених Штатів, щоб вітати створення офіційних, охоплюючої всю тихоокеанську зону інститутів.\nЗдатність США формувати події буде, отже, в результаті насамперед залежати від двосторонніх відносин з найбільшими країнами Азії. Ось чому американська політика по відношенню і до Японії, і Китаю, на момент написання цієї книги що сильно грузнула в протиріччях, придбаває так критично важливе значення. З одного боку, США грають ключову роль в допомозі Японії і Китаю (^існувати, незважаючи на взаємні підозри^ В недалекому майбутньому Японія, яка зіткнеться з проблемою постаренияянаселения і стагнацією економіки, можливо, вирішить за допомогою натиску затвердити свою технологічну і стратегічну перевагу, перш ніж Китай стане сверхдержавой, а Росія відновить сили. Пізніше вона може звернутися до великого зрівнювача - ядерної технології.\nЗастосовно до кожної з цих можливостей теснії японо-американські відносини яяились би життєво важливим внеском в напрямі стриманості з боку Японії і істотно важливим чинником заспокоєння для інших країн Азії. Японська військова потужність, прив'язана до американської, непокоїть Китай і інші азіатські країни набагато менше, ніж чисто національні японські військові можливості. А Японія вирішить, що їй потрібно менша військова потужність, поки існує американська захисна мережа, нехай навіть більш рідка, ніж раніше. Буде потрібна значна американська військова присутність в Північно-Східній Азії (Японія і Корея). У його відсутність зобов'язання США грати постійну роль в Азії позбавляться опори, а Японія і Китай зазнають все більшим искушенияя слідувати національному політичному курсу, який в результаті може зштовхнути не тільки їх, але і що знаходяться між ними буферні держави.\nГ. Киссенджер. Повернення до проблеми нового світового порядку


Переплутування твердотільних кубітів на відстані три метриКабінет фізики | Кабінет фізики\nHome/Новини в світі науки / Переплутування твердотільних кубітів на відстані три метри\nКвантова заплутаність між просторово розділеними об’єктами – одне з найбільш дивних явищ у фізиці. Результати незалежних вимірювань переплутаних станів частинок характеризуються специфічними кореляціями, які не піддаються поясненню в рамках класичних уявлень. Крім фундаментальної значущості, заплутаність є унікальним ресурсом для квантової інформатики та квантової зв’язку. Переплутані квантові біти (кубіти) можна використовувати для передачі конфіденційної інформації та для здійснення квантових логічних операцій.\nОсоблива увага зараз приділяється вивченню можливості переплутування далеко віддалених один від одного кубітів, що дозволить організувати розподілені квантові обчислення і конструювати великі квантові мережі (квантовий інтернет?). Фізичними носіями кубітів, в принципі, можуть бути самі різні об’єкти (навіть фотони), але з точки зору зручності ініціалізації, контролю і вимірювання перевага віддається твердотілим кубитам, таким як дефекти азот-вакансія в алмазі (NV-центри). Кожен NV-центр має електронний спін S=1, а базисні стану кубіта ï↑ñ і ï↓ñ відповідають різним спіновою підрівнях (наприклад, mS=0 і mS=-1).\nСхема експерименту з роботи .\nВ роботі  (Нідерланди, Великобританія, Канада) повідомляється про успішне перепутывании двох таких спінових кубітів на відстані 3 метри. Мова, звичайно, не йде про величезний алмаз величиною з кімнату. NV-центри розташовувалися в двох невеликих, ретельно очищених від домішок алмазних зразках, а зв’язок між ними здійснювалася оптичним методом (див. рис.). Кожен кубіт перепутывался з фотоном, і подальше спільне вимірювання двухфотонного стану призводило до формування заплутаної спінового стану пари NV-центрів. Наявність у цього стану перехресних локальних квантових кореляцій підтверджено шляхом однокубитных вимірювань в різних базисах. Якщо вийде “перенести” такий стан з електронних спінів на ядерні, то час його життя зросте від кількох мілісекунд до десятків секунд.\n1. H. Bernien et al., Nature 497, 86 (2013).


ШТАБНЕ ТРЕНУВАННЯ ОРГАНІВ ЦИВІЛЬНОГО ЗАХИСТУ – МЕНСЬКА МІСЬКА РАДА\nШТАБНЕ ТРЕНУВАННЯ ОРГАНІВ ЦИВІЛЬНОГО ЗАХИСТУ\nАвтор: Менська міська рада\t/ 21.10.2014\nЗ отриманням контрольного сигналу в районі проведено оповіщення та збір керівного складу цивільного захисту. Оперативний штаб з ліквідації надзвичайних ситуацій всіх рівнів провів засідання, на якому визначено порядок роботи під час реагування на загрозу і виникнення надзвичайних ситуацій або бойових дій та терористичних актів. Вирішено питання взаємодії між оперативними штабами.\nЗдійснена оцінка обстановки, що склалася. Перевіряється наявність сил і засобів ЦЗ, їх можливості та завдання. Уточнені плани переведення територіальної підсистеми ЄДС ЦЗ з режиму функціонування в мирний час на режим функціонування в особливий період.\nТакож проводиться перевірка захисних споруд та найпростіших укриттів (підвальних приміщень), пристосованих для укриття населення.\nПеревіряється готовність захисних споруд до використання за призначенням. Проводяться розрахунки укриття населення в захисних спорудах. Вивчається можливість використання в якості захисних споруд підвалів житлових будинків.\nРозрахунок укриття населення Менського району в захисних спорудах цивільного захисту, підвальних приміщеннях та погребах.\nЗа інформацієюМенської РДА\nПозначки: Важлива інформація, Останні публікації, Цивільний захист населення


У Турині «Ювентус» і «Тоттенгем» обмінялися голами Гонсало Ігуаїна (2-а і 9-а хвилини), Гаррі Кейна (35) і Крістіана Еріксена (71).\nДоля обох протистоянь вирішиться 7 березня на аренах «Етіхад» у Манчестері і «Вемблі» у Лондоні.\nГосподарі «Сантьяго Бернабеу» і гості арени «Драгау» порадували своїх уболівальників у перших поєдинках 1/8 фіналу Ліги чемпіонів УЄФА.\nЧинні володарі титулу футболісти мадридського «Реала» з рахунком 3:1 здобули вольову перемогу над клубом «Парі Сен-Жермен», а «Ліверпуль» на виїзді розтрощив «Порту» — 5:0, повідомляє Укрінформ.\nМатч у Мадриді почався голом на 33-й хвилині півзахисника парижан Адрієна Рабіо. Перед свистком на перерву рівновагу з пенальті відновив Кріштіану Роналду (45). Наприкінці другого тайму успіх «вершковим» принесли Роналду (83) і Марсело (86).\nУ «Порту» хет-трик у свій актив записав Садіо Мане (25, 53, 85), авторами ще двох голів у складі «Ліверпуля» стали Мохамед Салах (29) і Роберто Фірміно (69).\nМатчі у відповідь у цих дуелях відбудуться 6 березня в Парижі і Ліверпулі.\nНаступного тижня пройдуть ще чотири гри 1/8 фіналу Ліги чемпіонів. 20 лютого: «Баварія» (Німеччина) — «Бешикташ» (Туреччина), «Челсі» (Англія) — «Барселона» (Іспанія); 21 лютого: «Шахтар» (Україна) — «Рома» (Італія), «Севілья» (Іспанія) — «Манчестер Юнайтед» (Англія). Поєдинки у відповідь намічено на 13–14 березня.


Проект закону в дев'яти невеликих статтях містить вичерпний перелік всіх пільг президента після того, як його повноваження перестають діяти, за винятком імпічменту. Окрім звичних для таких законів положень, передбачено, що президент одноразово має право на амністію як звільнення платника податків від фінансової, адміністративної або кримінальної відповідальності. Для цього він має подати податкову декларацію, у якій повинен вказати податкові зобов'язання, які не було виконано, доходи та валютні цінності, які не було задекларовано, рухоме та нерухоме майно в Україні та за її межами. Сюди не належать доходи й об'єкти власності, які зазначено в Конвенції про відмивання, пошук, арешт та конфіскацію доходів, що їх одержано злочинним шляхом. Президента можуть притягнути до відповідальності тільки в разі імпічменту, коли він скоїв тяжкий або особливо тяжкого злочину чи позбувся громадянства України. Причому змусити відповідати за ці вчинки президента "на відпочинку" можна тільки за ініціативою Генерального прокурора України, і її ще має підтримати Верховна Рада.\nТакий закон може забезпечити добробут і звання екс-президента, певною мірою зробити винятковим його економічне становище, як порівняти з іншими громадянами, однак він не гарантує достатнього правового захисту від переслідування. Адже у ньому президента ще не вивищено над законом цілком, а тому те, чи притягнуть до відповідальності керівника країни, залежатиме від того, чи матимуть його опоненти дві третини голосів у парламенті, а також від їхнього бажання.\nЧи буде проект законом -- сказати важко. Однак, якщо в ньому зацікавлена опозиція, то ухвалення залежатиме від прагнення і рішучості опозиції домогтися дострокових виборів, готовності президента піти зі своєї посади та користі, яку отримають прокучмівські фракції від опозиції за те. що підтримають законопроект. Якщо ж сам президент зацікавлений у тому, щоби проект прийняли, тоді його приймуть обов'язково, незалежно від волі опозиції. При цьому зміст нового закону може бути цілком іншим (не лише важким для платника податків, а й невідповідним Конституції). Рано чи пізно такий закон усе-таки приймуть, але, ймовірно, це не станеться за правління чинного президента, оскільки він хоче бути залежним лише від себе, а не від бажань і милостей опозиції чи провладних сил.


НАТО посилює свою присутність на сході Європи через агресію Росії проти України та Грузії - ZAXID.NET\nНАТО посилює свою присутність на сході Європи через агресію Росії проти України та Грузії\nСвіт — Ірина Рєвунова, 16:22, 8 жовтня 2015 0 0\nВеликобританія має намір розмістити своїх військових у балтійських країнах ZAXID.NET\nНАТО розпочинає наймасштабніші за останнє десятиліття навчання ZAXID.NET\nРішення Альянсу, спрямовані на посилення сил реагування та збільшення присутності на сході Європи, є реакцією на дії Росії в Україні та Грузії. Про це заявив Генеральний секретар НАТО Єнс Столтенберг, повідомляє УНІАН.\n«Те, що ми робимо – це відповідь на дії, які ми бачили від Росії в Україні, Криму, а також в Грузії, коли вона окупувала частину грузинської території, і це – частина шаблону (її поведінки). Серед союзників існує повне погодження, що НАТО мусить реагувати», – сказав він.\nУ зв’язку з цим НАТО збільшує свою присутність на сході Європи «ротаційними підрозділами та збільшенням оборонних можливостей Балтійських держав».\nЗа його словами, чисельність сил реагування Альянсу становитиме до 40 тисяч осіб, що удвічі більше, ніж зараз.\n«Сьогодні було повідомлення, що декілька країн, особливо Балтійські, збільшують оборонні витрати. Я думаю, що це – частина солідарності в НАТО, що ми, Велика Британія, США та інші, працюють з ними, тренують їх, допомагають збільшити їх власні можливості захищати себе самих. Усе, що НАТО робить, – це для захисту, є пропорційним та повністю відповідає нашим міжнародним зобов’язанням. НАТО має реагувати, коли ми бачимо, що Росія поводиться так, як вона поводила себе останнім часом», – пояснив генсек Альянсу.\nНагадаємо, Великобританія має приєднатися до планів Німеччини та США з розгортання на довгостроковій основі військ НАТО в Прибалтиці для стримування російської агресії і зміцнення східних кордонів Альянсу.


“Сподіваємось, Німеччина всебічно долучиться до відновлення України” – Шмигаль – Ужгородка\nШмигаль наголосив, що важливо якомога швидше відновити інфраструктуру у звільнених регіонах, щоб забезпечити нормальну логістику та роботу підприємств.\nНімеччина може зіграти важливу роль у відновленні України. Зокрема йдеться про забезпечення логістики та роботи підприємств. Про це повідомив прем’єр-міністр Денис Шмигаль на зустрічі з Федеральним міністром з питань продовольства та сільського господарства Чемом Оздеміром.\nШмигаль розповів про нову економічну стратегію України, яка складається з низки програм, зокрема підтримки переробної та аграрної промисловості. Надання грантів малим і середнім підприємцям на розвиток цих галузей стало б сильним поштовхом для української економіки. Та зауважив, що не менш важливо якомога швидше відновити інфраструктуру у звільнених регіонах, щоб забезпечити нормальну логістику та роботу підприємств.\nЧитайте також: На зустрічі міністрів G7 обговорили підтримку України та захист продовольчої безпеки світу\n“Розраховуємо, що Німеччина всебічно долучиться до відновлення України. Також обговорили військову блокаду росією українських портів і продовольчу кризу, яка загрожує світові внаслідок цього. Агресор навмисно руйнує сільськогосподарські об’єкти, як, наприклад, другий найбільший зерновий термінал України в Миколаєві кілька днів тому”, – зауважив очільник уряду.\nОкрім цього, він пояснив, що за попередніми оцінками, у жовтні нам може не вистачити складських приміщень для зберігання врожаю — для 10-15 млн тонн. Мінагрополітики розглядає можливість організації мобільних сховищ, тож допомога Німеччини була б цінною та своєчасною.\n“Подякував Чему Оздеміру за його особисту підтримку євроінтеграційних прагнень України. Ми можемо зробити суттєвий внесок в економічний розвиток Європи, гарантувати європейську продовольчу безпеку, сприяти пришвидшенню “зеленого” переходу та цифровізації Європи”, – резюмував Шмигаль.\nНагадаємо, Кабінет міністрів запустить 8 програм, створених для підтримки бізнесу та збільшення нових робочих місць.\nРаніше міністерка закордонних справ Німеччини Анналена Бербок на пресконференції після переговорів з главою МЗС Данії Єппе Кофодом вкотре заявила, що росія блокує зерно усвідомлюючи свої дії, котрі сплановані задля роз’єднання світової спільноти.\nРаніше повідомлялось, Канада готова відправити кораблі до європейських портів, щоб допомогти експортувати українську пшеницю.\nПопереднє повідомлення У НБУ вказали на основні чинники зростання інфляції\nНаступний пост З території залізорудного комбінату на Запоріжжі росіяни викрали вагони з рудою


В Україні вирує нищівна епідемія гепатиту - Укрaїнa - TCH.ua\nВ Україні вирує нищівна епідемія гепатиту © NEWSru.ua\nУкрaїнa 19 травня 2010, 23:19\nЗа даними ВООЗ, число носіїв вірусу гепатиту В у світі досягає 350-500 млн., а людей, у яких виявлені маркери гепатиту С, - понад 180 млн.\nУкраїна потерпає від найтяжчої епідемії гепатиту серед країн Європи та СНД. Про це заявив перший заступник міністра охорони здоров'я України Василь Лазоришинець в середу, 19 травня, на прес-конференції, приуроченій до Всесвітнього дня боротьби з вірусними гепатитами.\nСьогодні, за даними ВООЗ, число носіїв вірусу гепатиту В у світі досягає 350-500 млн., а людей, у яких виявлені маркери гепатиту С, - понад 180 млн. Кількість людей, інфікованих вірусом гепатиту С, вже сьогодні в десятки разів перевищує кількість ВІЛ-інфікованих, а, за прогнозами фахівців, до 2015-2020 років число хворих ще подвоїться.\nВідеоГепатит уже дихає в потилицю СНІДу\nУкрaїнa 19 травня 2010, 23:53


ПОКРИВАННЯ МОЛОДОЇ НА ВЕСІЛЛІ\nБагата українська весільна обрядовість завершувалася ритуалом покривання, що символізував перехід молодої до заміжнього стану. Доволі цікаво це дійство виглядало у давнину...\nПокривання було своєрідним продовженням посаду молодих, а розпочиналося воно розподілом короваю. Ритуали розподілу весільного хліба і спільного разом з гостями споживання його окрайців також символізувало і засвідчувало створення нової сім'ї.\nДалі символічні дії через розплітання коси, покривання голови молодої хусткою (подарунок від свекрухи), або ж очіпком і наміткою, що практикувалося давніше, підкреслювали ієрархічність шлюбного союзу. У найдавніші часи обряд розплітання коси здійснювався у домі молодої свекрухою та приданками, а в кінці XIX століття — як в домі молодої, так і в домі молодого тими ж свекрухою та приданками і навіть молодим.\nПід час обрядового дійства молоду садовили на діжу, брат або приданка розплітали їй косу і змащували волосся маслом чи медом. На Поділлі втинання коси здійснював молодий. Посадивши собі наречену на коліна, відрізав косу ножицями.\nНа Закарпатті тривалий час зберігався більш архаїчний обряд — відсікання коси. Після церковного вінчання розпочиналися гостина та танці, під час яких молодій обтинали косу. Родичі молодого прив'язували кінець коси до гвіздка, вбитого у стіну. Молодий серед танцю повинен був виявити таку спритність, щоб єдиним ударом топірця повністю відрубати косу. (Скажемо відверто: вельми ризикована затія!). Після цього родичі молодої приймали хлопця до свого роду.\nВідрізавши косу, молоду покривали очіпком. За ритуалом, вона мала двічі його зривати, і тільки третього разу скоритися долі... Від цього моменту наречена переходила у стан жінки з відповідними нормами поведінки, виразним суспільним етикетом і навіть церковними традиціями. Вони, з-поміж іншого, підкреслювалися вбранням. Приміром, заміжня жінка збирала волосся у жмут й запиналася хусткою або вдягала очіпок. Виходити поміж люди без головного убору, тим паче — відвідувати церкву з непокритою головою вважалося непристойним, аморальним. Бувало, що просто не пускали до храму таку жінку.\nОбряд покривання ставав останнім, що виконувався в домі нареченої. Після цього молодий забирав молоду до свого дому, а разом і її посаг. Або ж — залишався у зятях...


Розеола - фото висипу у дітей, лікування і профілактика\nГлавная › Материалы на украинском языке › Як відрізнити розеолу від краснухи?\n20.12.2019 15:30 0\nПро існування такого інфекційного захворювання, як розеола, багато батьків навіть не здогадуються. А все тому, що його симптоми дій\nПро існування такого інфекційного захворювання, як розеола, багато батьків навіть не здогадуються. А все тому, що його симптоми дійсно дуже схожі на симптоми всім відомої краснухи або алергії.\nЯк протікає псевдокраснуха\nРозпізнати розеолу (або раптову екзантему, дитячу триденну лихоманку, псевдокраснуху) можна, якщо знати причини її виникнення, симптоми і особливості хвороби.\nРозеола — інфекційне захворювання, яке можна віднести до групи дитячих вірусних інфекцій, у силу того, що хворіють ним переважно діти до 5 років. При цьому найчастіше захворювання діагностують у малюків у віці від 9 місяців до 1,5-2 років, тому що у них ще не виробилися антитіла до вірусів. Новонароджені віком до 9 місяців зазвичай не хворіють на розеолу, оскільки в їх організмі присутні материнські антитіла, набуті ще в утробі.\nОдного разу перехворівши, дитина набуває імунітету до розеоли. Повторні напади можливі, але дуже малоймовірні.\nЗбудник інфекції: вірус герпесу 6 типу, який був відкритий зовсім нещодавно, — у 1986 році, а в 1988 був виявлений його зв’язок з раптовою екзантемою. На сьогодні він ще не дуже добре вивчений, принаймні, про нього відомо дещо менше, ніж про його родичів — віруси герпесу 1-5 типу. Деякі вчені вважають, що у дорослих цей вірус викликає синдром хронічної втоми. Передача вірусу відбувається повітряно-крапельним шляхом від людини до людини.\nПроникаючи в організм через слизові ротової порожнини й носоглотки, вірус потрапляє в кров і поширюється по всьому організму.\nІнкубаційний період розеоли у дітей становить від 3 до 7 днів, але іноді хвороба може проявитися навіть через 2 тижні після інфікування. Проходить зазвичай у гострій формі. Які ж її симптоми?\nРаптове підвищення температури тіла до 39-40 ° C, при цьому кашель і нежить відсутні.\nТривалість лихоманки — до 3-х днів, причому температура збивається з великими труднощами.\nПісля цього періоду температура різко спадає і по тілу малюка поширюється темно-рожевий висип — злегка опуклі дрібні точки або цятки до 5 мм у діаметрі. Звичайний ареал висипів — спина, грудна клітка, живіт, але іноді висип може переходити на шию, обличчя, сідниці, кінцівки.\nХарактерний симптом висипань при розеолі — вони не викликають свербіння і ніяк не турбують малюка.\nВисип проходить безслідно через 3-4 дні без усякого лікування. Бувають випадки, коли батьки навіть не помічають його, оскільки висипання з’являються і зникають за одну ніч.\nВисип при розеолі не заразний, його поява — ознака того, що дитина одужує і вже не може нікого заразити.\nТакож для захворювання характерне збільшення лімфовузлів -— потиличних і шийних.\nВкрай рідко спостерігаються діарея, риніт, почервоніння горла, плями на язиці і м’якому піднебінні — плями Nagayana.\nДитяча розеола, або ж раптова екзантема — широко поширена дитяча інфекція, яка викликана вірусом герпесу 6, рідше 7 типу. Клінічно проявляється лихоманкою від 3 до 5 днів, загальним нездужанням і наявністю дрібної плямисто-папульозний висипки на шкірі обличчя, тулуба і кінцівок. Як і при будь-якій іншій вірусної інфекції, дитина з розеолой повинен бути оглянутий педіатром, для виключення більш серйозних і небезпечних для дитини станів. Дане захворювання у здорових дітей, без імунодефіциту і супутніх хронічних захворювань, специфічного лікування не вимагає.\nУВАГА! Під час різкого підвищення температури тіла при розеолі (гарячковому стані) можливі фебрильні судоми у дітей аж до втрати свідомості. У цьому випадку потрібно негайно викликати лікаря!\nЗазвичай розеола проходить сама по собі й не вимагає ніякого лікування. Однак існує статистика, згідно з якою 13% дітей з первинною герпесною інфекцією 6 типу були госпіталізовані з підозрою на сепсис.\nУ цілому, головні ускладнення інфекції пов’язані з впливом вірусу на центральну нервову систему (ЦНС) — найчастіше це судоми, рідше зустрічаються набряк великого тім’ячка або менінгоенцефаліт.\nУскладнення найбільш вірогідні у дітей у віці від 12 до 15 місяців.\nСпільне для цих захворювань:\nОбидва вони викликані вірусом, вважаються «дитячими» інфекціями й у ранньому віці протікають, як правило, не тяжко.\nЛікування від краснухи й розеоли не існує і, власне, зі слів медиків — не потрібне, оскільки організм дитини сам у змозі впоратися з вірусом, а завдання батьків йому в цьому допомогти.\nІмунітет проти обох вірусів — довічний.\nКраснуха починається з висипів на тлі підвищення температури. Нерідко саме висип є першим симптомом інфекції, тоді як при розеолі висип — ознака вироблення імуноглобулінів і закінчення хвороби.\nПри краснусі дуже часто збільшені потиличні лімфовузли, вони стають щільними і болючими. Можуть так само трохи збільшитися і підщелепні. При розеолі можливе невелике збільшення шийних лімфатичних вузлів, розташованих під щелепами дитини.\nОбидві інфекції не потребують лікування в дитячому віці й протікають досить легко. Знати про те, чим саме перехворіла дитина, і проти якої інфекції у неї вироблений довічний імунітет, важливо, щоб розуміти — чи потрібно робити щеплення від краснухи, яка тяжко переноситься в дорослому віці й особливо небезпечна під час вагітності.\nМає свої характерні особливості й висип при розеолі. Якщо натиснути на плямочку висипу протягом 10-15 секунд, при розеолі вона стійко сполотніє, а при краснусі — не змінить кольору.\nСимптоматичне лікування полягає в рясному питному режимі, зниження температури препаратами парацетамолу або ібупрофену, особливо у дітей з фебрильними судомами в анамнезі. Практично всі діти у віці до 6 років мають в крові антитіла, що свідчить про перенесений раніше захворюванні. Висип при Розеола має схожість з висипом при краснусі, але на відміну від краснухи з’являється після періоду лихоманки в кілька днів, а не в перший день захворювання, і не свербить.\nОднозначно потрібно, оскільки, як ми вже казали вище, симптоми розеоли схожі з симптомами інших захворювань, які є небезпечними для малюка. Наприклад, алергії. Правильний діагноз зможе встановити тільки фахівець.\nУ будь-якому випадку не відкладайте візиту до лікаря, якщо:\nтемпература 39 ° С і вище тримається більше ніж добу;\nпідвищена температура тіла спостерігається більше ніж 7 днів;\nвисип не проходить протягом 3-4 днів;\nкрихітка млява, апатична, неактивна;\nвідмовляється від пиття — води, сумішей або грудного молока;\nу малюка почалися судоми;\nслабкий імунітет крихітки — ризик ускладнень, пов’язаних з високою температурою, у цьому випадку підвищується.\nТут шлях один — підтримка імунітету. Необхідно дотримуватися рекомендацій лікаря з догляду за малюком, стежити за правильним харчуванням, вести активний спосіб життя. І тоді хвороба, якщо і не обійде стороною, то пройде легко і без наслідків.


Професія тележурналиста | Самі затребувані професії: Тележурналист\nПрофесія тележурналіста не менш складна і відповідальна, ніж інші професії сфери «Журналісти, редактори, поліграфісти». Адже Тележурналіст винен відмінно знати не тільки теорію своєї роботи, але і бути чудовим практиком.\nТим більше, кваліфікація тележурналіста важлива з погляду кар'єрного зростання. Погодьтесь, навряд чи директор підвищить некомпетентного тележурналіста і дасть зелене світло в подальшому просуванні в роботі.\nЩо стосується фінансового питання роботи тележурналістом, то тут, як і в багатьох інших спеціальностях, зарплата залежить в першу чергу від регіону мешкання тележурналіста, специфіки установи, в якій працює Тележурналіст і політики підприємства відносно рівня заробітної плати для співробітників.\nЧем занимается Тележурналіст? Кар'єру на телебаченні починати краще з посади кореспондента. Ви навчитесь готувати репортажі, вмонтовувати і озвучувати матеріали, працювати з режисером і редактором. На відміну від телеведучих, які велику частину часу проводять в студії або кабінеті, кореспонденти знаходяться там, де відбувається найцікавіше.\nСпецифика профессии тележурналіста:\nЄ два види сюжетів для програм, які йдуть в записи, і репортажі для новин. Якщо в першому випадку у журналіста є час обробити відзнятий матеріал, написати красивий закадровий текст, то в новинах найголовніше - швидкість. Працювати потрібно в скаженому темпі всі вирішують хвилини. І ось коли все вдалося, і в останню мить ви встигли відправити сюжет до телекомпанії, опиниться, що для вашого матеріалу в ефірі не вистачило часу. Образливо? Так, але до цього теж потрібно бути готовим.\nГде работает Тележурналіст:\nСколько получает Тележурналіст?\nЯкщо ви зацікавите керівника програми, то на перший час ваш заробіток складе $50-100 за три-п'ятихвилинного сюжет. Потім ви можете стати штатним співробітником і замість гонорарів отримувати стабільну зарплату від $700-1000 і вище в місяць (зарплата залежить від ваших обов'язків та бюджету телеканалу). А далі можна піти по одному з двох шляхів.\nПерший "вертикальний ріст": від кореспондента до редактора, режисера, продюсера, шеф-редактора або навіть керівника каналу.\nДругий - "горизонтальний": залишатися кореспондентом або ведучим програм, але переходити на телеканали з більш високою зарплатою.\nРобота Тележурналіст Резюме Тележурналіст Робота Тележурналіст в Києві Резюме Тележурналіст в Києві Робота Тележурналіст в Дніпрі Резюме Тележурналіст в Дніпрі Робота Тележурналіст у Львові Резюме Тележурналіст у Львові Робота Тележурналіст в Одесі Резюме Тележурналіст в Одесі Робота Тележурналіст в Харкові Резюме Тележурналіст в Харкові


КОМПЛЕКСНА ОЦІНКА ЕФЕКТИВНОСТІ ТА ЯКОСТІ ОНКОЛОГІЧНОЇ ДОПОМОГИ - - - Медична Бібліотека на medbib.in.ua\nКОМПЛЕКСНА ОЦІНКА ЕФЕКТИВНОСТІ ТА ЯКОСТІ ОНКОЛОГІЧНОЇ ДОПОМОГИ\nАлтайський філія РОНЦ ім. М.М. Блохіна РАМН;\nЗростаюча вартість спеціалізованої онкологічної допомоги вимагає об'єктивної оцінки ефективності фінансових вкладень і доцільність подальшого розвитку тих чи інших її напрямків . Традиційна оцінка якості онкологічної допомоги окремо за показниками рівня захворюваності, занедбаності, смертності і іншим не дозволяють провести об'єктивний порівняльний аналіз по регіонах. Так, наприклад, онкологічна захворюваність мало залежить від медичної допомоги, а занедбаність і смертність, в тому числі і однорічна, в значній мірі залежать від структури злоякісних захворювань у регіоні: чим вище питома вага пухлин внутрішніх локалізацій (печінки, підшлункової залози, легень, головного мозку та інших), тим вони вищі. У регіонах же з високою частотою пухлин шкіри, шийки матки та інших зовнішніх локалізацій ці показники нижче. Але це не відображає об'єктивно всіх витрачених зусиль і ресурсів регіону. Для об'єктивізації оцінки ефективності і якості спеціалізованої онкологічної допомоги ми розробили комплексний підхід, який враховує одночасно показники позитивного ряду (ai - виявлення онкозахворювань в ранніх (I-II) стадіях, виявлення онкозахворювань на профоглядах, підтвердження діагнозу морфологічно, питома вага закінчили спецлікування і які перебували під спостереженням на кінець року 5 років і більше, індекс накопичення контингентів) і показники негативного ряду (bj - виявлення онкозахворювань в IV стадії (занедбаність), питома вага мали протипоказання до спецлікуванням, число відмовилися від лікування, однорічна і загальна летальність, питома вага діагнозів встановлених посмертно).\nРозрахунок комплексної оцінки ефективності (Кое) здійснюється за формулою:\nде Кое дорівнює питомій вазі показників позитивного ряду із загальної суми позитивного (ai) і негативного (bj) рядів . Зростання Кое свідчить про поліпшення онкологічної допомоги, зниження - про погіршення.\nРозрахунок Кое за останні 19 років з 1991 по 2009 рр.. показав зростання його в цілому по Росії, збільшення числа регіонів з хорошим і задовільним рівнем онкологічної допомоги та зниженні числа регіонів з незадовільною оцінкою.\nІнформація, релевантна " КОМПЛЕКСНА ОЦІНКА ЕФЕКТИВНОСТІ ТА ЯКОСТІ ОНКОЛОГІЧНОЇ ДОПОМОГИ "\nкомплексної патології і може розглядатися як локальний васкуліт, що протікає з явищами ендартеріїту, утворенням імунних комплексів, пошкоджень-ем тканин і наступним рубцюванням. ПАТОГЕНЕЗ виразкової хвороби надзвичайно складний і неоднорідний. Кожна ізольовано взята теорія не в змозі пояснити всі випадки освіти виразкового дефекту і може розглядатися тільки як\nкомплексні, цільові, індивідуальні. Профілактичні огляди жіночого населення проводять з 20-річного віку, два рази на рік з обов'язковим цитологічним і кольпоскопическим обстеженнями. СПОСТЕРЕЖЕННЯ ВАГІТНИХ Головне завдання жіночої консультації - диспансеризація вагітних. Термін взяття на облік - до 12 тижнів вагітності. При першому відвідуванні заповнюють "Індивідуальну карту\nкомплексним, індивідуальним, з урахуванням етіології та патогенезу. Короткочасні порушення менструальної функції, які не супроводжуються рясною крово-втратою, лікування не вимагають. Якщо у дівчинки було одноразове кровотеча з подальшою самостійною нормалізацією менструальної функції, доцільно поспостерігати за подальшими місячними і не поспішати з призначенням терапії, особливо гормональної.\nкомплексного ендоскопічного обстеження даного контингенту хворих із здійсненням не тільки лапаро-, а й гістероскопії з подальшою гістологічної верифікацією діагнозу. У молочних залозах у жінок з СПКЯ зазвичай виявляються гіпопластичні процеси з переважанням жирової тканини і наявністю нерізко вираженого фіброзного компонента. За даними рентгенологічних досліджень,\nкомплексному обстеженні 335 жінок з 151 сім'ї з одним і декількома випадками захворюваннями - 151 пробанда і 184 найближчих їх родичок (50 матерів, 64 сестри і 70 дочок). Критеріями для включення сімей пробандів у дослідження служили: - можливість проведення повноцінного вивчення медико-соціального та репродуктивного сімейного анамнезу; - можливість комплексного обстеження по\nкомплексному обстеженні окремих контингентів жінок, зокрема при гістеро-і лапароскопическом обстеженні з приводу безпліддя, при гістологічному дослідженні видалених під час оперативного втручання препаратів і т.д. Так, наприклад, в НЦ АГіП РАМН (у той час - ВНІІАГ МОЗ СРСР) за період з 1972 по 1982 рік ГЕ було виявлено і гістологічно верифікований у 1258 (27,4%) з 4584\nкомплексної медикаментозної терапії. З'ясовуються ефективність і переносимість раніше призначалася терапії, регулярність її виконання пацієнтом. На II етапі діагностичного пошуку найбільшу інформацію можна отримати на стадії розгорнутих клінічних проявів захворювання та розвитку ускладнень. На ранніх стадіях захворювання клінічні симптоми можуть бути відсутні. Патологічні симптоми,\nкомплексне обстеження і, перш за все, терапія основного захворювання, так як проведення тільки ЗГТ не вирішує проблеми основного захворювання. Методом вибору в даний час є застосування препаратів рослинного походження, зокрема, цимицифуги (клімадінон, клі-мактоплан, Ременс) і селективних модуляторів естрогенів (тамоксифен). Ці препарати показані жінкам з незначно