У Дрогобичі 50 рятувальників і психологів МНС працюють на місці...\nУ Дрогобичі 50 рятувальників і психологів МНС працюють на місці вибуху в житловому будинку\n25 вересня 2008 10:29\nУпродовж 24-го вересня на Львівщині проводили роботи з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації, що виникла внаслідок вибуху у багатоквартирному будинку в Дрогобичі, передає прес-служба МНС України.\nСтаном на 07.00 25-го вересня проведено такі роботи: за заявками мешканців повністю вивезене майно з чотирьох квартир та ще з чотирьох частково; проведено скління вікон (на 45%); всебічне життєзабезпечення мешканців першого під`їзду; обстеження технічного стану мереж газопостачання та інших систем життєзабезпечення, що могли стати причиною вибуху.\nТакож розгорнуто консультаційний пункт для надання допомоги постраждалим, де організоване цілодобове чергування відповідальних працівників. На ліквідації наслідків задіяно 165 осіб і 26 одиниць техніки (МНС, МВС, СБУ, прокуратури, обленерго, облгазу, комунальні служби), зокрема 50 рятувальників і 8 одиниць техніки МНС.\nУнаслідок вибуху 8 осіб постраждали, одна з них померла. Дві дитини шпиталізовано до міськлікарень Дрогобича та Львова. Вибухом пошкоджено 22 квартири. Зазнали значних руйнувань квартири №№ 94, 95, 96 та 101, у яких зруйновано міжквартирні перегородки, обрушена плита міжповерхового перекриття 7-го поверху, значно пошкоджена бокова несуча стіна та у 18 помешканнях вибиті вікна та двері.\nПід час проведення аварійно-рятувальних робіт пожежно-рятувальні підрозділи МНС врятували 8 осіб, а 90 було евакуйовано. О 22.30 23-го вересня аварійно-рятувальні роботи завершено. За рішенням обласної комісії з питань ТЕБ та НС, мешканців під’їзду тимчасово розселено до готелю та родичів. Із постраждалими працюють психологи МНС.


Шепетівський НВК №1: Хочемо бути хеппі або Турбота про ментальне здоровя в дії | День за днем\n07.03.2021 Леся Дацюк\tШепетівщина → Освіта 0 коментарів\nОтож реалізація проєкту Healthy Schools, який спрямований на турботу про ментальне здоров’я, у самому розпалі в Шепетівському НВК № 1. Наразі триває другий тиждень проекту і він проходить під гаслом «Будь щасливий. Ділися щастям. Дбай про свій дім і про свою планету».\nКожен день був наповнений позитивним настроєм та мотиваційними активностями. Однією із найяскравіших подій тижня став День мильних бульбашок, які літали у просторі коридорів та класів і зарядили усіх нас позитивом на цілий тиждень.\nІнший тематичний день — День у капелюхах — став не менш цікавим. Кожен мав змогу перевтілитися або приміряти на себе новий образ, просто одягнувши відповідний капелюх.\nНе обійшлося, звичайно, і без активностей, запропонованих соціально-психологічною службою закладу: учні малювали емоції, вчилися мирно вирішувати конфлікти, знаходили щастя у кожному дні, створюючи колажі із метафоричних карток.\nЕкологічна тема червоною стрічкою пов’язує активності цілого тижня. Енергійно та ініціативно триває флеш-моб по збору пластикових пляшок та кришечок, які будуть підлягати вторинній переробці.\nПедагоги турбувалися про своє корпоративне середовище, використовуючи засоби тимбілдингу (створення команди), а також опановуючи нові можливості спілкування та проведення уроків он-лайн за допомогою сервісів Google Meet та інструменту Jamboard (віртуальна дошка).\nБатьки також активно приймають участь у проєкті Healthy Schools. Так, зокрема, цього тижня вони разом із дітьми облаштовували вдома комфортне місце, де кожен член родини почувається затишно.\nСподіваємося, що наші зусилля на шляху до перемоги будуть успішними. Хоча власне реалізація проекту сприяє покращенню ментального здоров’я всіх учасників освітнього процесу у закладі, заряджає позитивом та мотивує активно рухатися у напрямку щастя.\nЛеся Дацюк, практичний психолог НВК № 1\nHealthy Schools\tЛіцей\tНВК № 1


Трамп звинуватив демократів у спробі через імпічмент повалити ринок США\n02/10/2019 - 19:47\nНинішній глава Білого дому обізвав “хворим” голову Розвідкомітету Палати представників Адама Шиффа, який веде розслідування щодо імпічменту проти нього, та наголосив, що демократи з ініціативою імпічменту хочуть “повалити” ринок й зашкодити американській економіці.\nПро це він написав у серії Тwitter-повідомлень на офіційній сторінці в середу.\n“Конгресмен Адам Шифф повинен подати у відставку за злочин, коли зачитав стенограму моєї розмови з Президентом України (це було чудово), перекрутивши в шахрайський спосіб слова Президента Сполучених Штатів і озвучивши її перед Конгресом, нібито це я! Він хворий!”- написав американський президент.\nВін вкотре повторив, що мав чудову розмову з Президентом Зеленським, яка не передбачала жодного тиску або прохань “послуга за послугу”.\n“Усі демократи, які не роблять нічого, зосереджені на тому, щоби провести імпічмент президенту через те, що він мав дуже гарну розмову з українським лідером. Я знав, що нас слухає багато людей та навіть мають стенограму. Вони (демократи – ред.) зосереджуються на цьому “непотребі” з дня мого обрання. Погано для країни!”- наголосив Трамп.\nВодночас, він звинуватив демократів у спробі через імпічмент повалити ринок. “Вони готові завдати шкоди країні, переслідуючи лише мету виборів 2020 року!”- заявив нинішній глава Білого дому.\nРаніше державний секретар США Майк Помпео визнав, що був присутній під час липневої телефонної розмови президента США Дональда Трампа та президента України Володимира Зеленського.


Головні тренди літа 2020: цей одяг буде носити кожна - Про здоров'я та життя.\nВи тут: Головна Вся медицина Головні тренди літа 2020: цей одяг буде носити кожна\nНарешті прийшло довгоочікуване літо, а значить пора ознайомитися з головними трендами цього сезону. На щастя, більшість магазинів вже відкриті, і тепер ми з легкістю зможемо підібрати собі найстильніші образи. А щоб не помилитися у виборі, пропонуємо прочитати цю статтю.\nЦе точно щось новеньке. Тренд на перший погляд здається дивним, і в наступному сезоні швидше за все про нього всі забудуть. Але якщо ви любите експериментувати зі стилем, то цей варіант для вас. Підплічники здатні додати родзинки звичайній однотонній футболці або топу і кардинально змінити нудний образ.\nАле якщо ви є володаркою широких плечей, то образ з таким топом необхідно врівноважити акцентом на стегнах.\nСукня-сорочка ця дуже універсальна річ, яка повинна бути в гардеробі кожної жінки цього літа. Ця сукня ідеально поєднує в собі естетичність і практичність. Підійде всім, як юним дівчатам, так і жінкам у віці.\nЧитайте також: Тренди 2020: Джинси, які подовжують ноги і витягують силует\nСпочатку ці подовжені шорти були задумані як елемент чоловічого гардеробу, але він так сподобався жінкам, що вони теж стали його активно використовувати. Бермуди дуже прості і зручні в носінні. Оскільки сьогодні представлено безліч фасонів цих шорт, вони можуть підійти до будь-якого стилю і гардеробу.\nПоєднувати їх можна з топами, футболками, а на прохолоду з сорочками і піджаками.\nРазом з підплічниками одним з головних трендів літа 2020 є пишні рукави. Футболка, блуза, топи і сукні з рукавами ліхтариками сьогодні можна знайти в будь-якому магазині. Влітку подібні блузи і топи відмінно поєднуватимуться з джинсами або джинсовими спідницями.\nЧитайте також: Наймодніші джинси 2020 року: 11 образів та з чим носити\nЩе один тренд літа 2020. Зазвичай ми використовуємо бра в якості нижньої білизни, але сьогодні з’явилися варіанти, які займають проміжне положення між білизною і топом.\nПоєднувати бра можна з джинсами, а зверху накинути легку сорочку або жакет. Підійде також і для складання вечірніх образів.\nПрозорість в одязі\nПрозорі блузи, сукні, а також окремі прозорі елементи в них дуже популярні в цьому сезоні. Але тут головне не переборщити. Якщо вибираєте прозорий топ, то краще збалансувати його легкою сорочкою або жакетом.


Сфера-ТВ :: Завод на Березнівщині працює вже 115 років (+ВІДЕО)\nЗірненський спиртовий завод, що у Березнівському районі, цьогоріч святкує 115 років від дня заснування. Підприємство впродовж багатьох років забезпечує роботою ціле село. Та постійно впроваджує на виробництві все нові та нові технології.\nЯк живе завод та його працівники нині, дивіться у наступному сюжеті.\nЯкі нові технології? Відходи зливають прямо в поле! Буває в Березному та в Зірному немає чим дихати. Стоїть такий сморід що очі ріже! Ні екологічна служба ні місцева влада нічого не бачить і не чує вже не один рік. ВСЕ шито крито. Борги перед місцевим бюджетом цього заводика сягають понад 40млн.грн. Всім все по барабану, бо директор заводу зараз нардеп від ЗЕ.


Електродник ламельних акумуляторів та елементів 2-го розряду\nКваліфікаційні вимоги - Електродник ламельних акумуляторів та елементів 2-го розряду\nІнструкція для посади "Електродник ламельних акумуляторів та елементів 2-го розряду", представлена на сайті www.borovik.com, відповідає вимогам документу - "ДОВІДНИК кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 45. Електротехнічне виробництво", що затверджен наказом Міністерства промислової політики України 11.08.98 р. N 288. Погоджений Міністерством праці та соціальної політики України.\nЗнає та застосовує у діяльності: призначення та принцип дії агрегатів роликового брикетування; принцип дії та регулювання гофрувальних вальців та гільйотинних ножиць різних конструкцій, механічних пристроїв та механізмів, які застосовує для складання електродних пластин та електродів; правила роботи приварювальних апаратів; технічні вимоги до ламелей, ламельних ременів, заготовок та електродів; основи знань про допуски та посадки.\nВиготовляє ламелі для акумуляторів та елементів різних типів на агрегатах роликового брикетування під керівництвом електродника більш високої кваліфікації. Комплектує заготовки пластин ламельних акумуляторів з розсипу. Ріже заготовки електродних пластин. З'єднує розрізнені ламелі в ремені різної ширини та гофрує ремені. Приварює контактні планки до пластин. Виготовляє електроди для стаканчикових та дискових акумуляторів.\n⇑ Електродник безламельних акумуляторів та елементів 4-го розряду\n⇓ Електродник ламельних акумуляторів та елементів 3-го розряду


Допомогли тобі твої ляхи? - ZAXID.NET\nДопомогли тобі твої ляхи?\nПро Україну між Сходом і Заходом, «дві мови – одну свідомість», і чому воно не поїде\nНазар Кісь, 08:00, 16 лютого 2017 0\nУ 2015 році на телеекрани вийшов серіал «Окуповані», сюжет якого розповідає про напад Росії на Норвегію за потурання Європейського Союзу і мовчазної згоди США. Дивно, що ця прем’єра викликала осуд Росії, бо зображені у фільмі росіяни є, на відміну від реальних, дислокованих на Донбасі, високотехнологічними, раціональними і цілком цивілізованими. Тобто європейці, не маючи досвіду спілкування з «русским миром», просто зобразили окупантів так, як вони собі їх уявляють. Такий собі комплімент. Крім того, сама модель «Захід нас зливає», описана у фільмі, мала б лише потішити російське МЗС.\nЩо цікаво, в українському контексті цей сюжет міг би стати дороговказом для різного роду «патріотів» з минулого, для яких що Росія, що Польща, що Ізраїль (а тепер уже й Німеччина) – одвічні вороги України. Для яких теза про «Україну між Сходом і Заходом» – аксіома і правда в останній інстанції. Дарма, що Путін думає так само.\nЗрозуміло, що позиція «обложеної фортеці» з раціональної точки зору не витримує жодної критики, що це, по суті, колективне самогубство. Причини такої поведінки українців варто шукати поза межами свідомого. А саме – у постколоніальній ідентичності людини, яка прагне пояснити свою неросійськість, послуговуючись російськими, антизахідними термінами і поняттями, а також російським поглядом на історію. Зрозуміло, що з таким підходом виходить кострубато і недолуго.\nВсе, що українець вивчив з популярного курсу історії, зводиться або до експансії латинського Заходу (при перманентній загрозі зі Степу) перед повстанням Хмельницького, або до російського загарбання після нього. І якщо в радянських підручниках ще було якесь «світло в кінці тунелю» у вигляді боярина Бутурліна або червоних партизанів, то в час незалежності – тотальний розпач. Короткі спалахи незалежності, народний героїзм, зрада старшини/верхівки/проводу/уряду, чергова окупація.\nСпроби розвінчати старі російські/радянські міфи наразі полягають у побудові аналогічних українських. В цьому не було б нічого поганого, якби в їхню основу творці сучасної історичної політики закладали ті ідеї, які єднають нас із цивілізованим світом, а не з «русским миром». Натомість маємо ту ж таки концепцію «обложеної фортеці», в якій героїзм простого патріотичного народу нівелюється поганим керівництвом «денаціоналізованої» еліти. Окремої уваги заслуговує ставлення до приватної власності, до грошей як джерела всього зла, до самої верстви «паразитів» на тілі працюючого народу. Очевидно, що ні про які «дух капіталізму» і «протестантську етику» мова не йде. Тут би від власної держави якось відкараскатися.\nВ результаті маємо «унікальний акцепт» без амбіцій стати «третім Римом», без шляхти (яку наша історична наука великодушно «віддала» полякам), без капіталізму (хвала рукам, що роблять хліб). Зате з сонмом героїв-кріпаків, зрадником Яремою Вишневецьким, зайдами уніатами і греко-католиками патріотами. З дурним військовим командуванням та відчайдушними добровольцями без жодних приземлених людських рис.\nОчевидно, що при такій постановці питання не так уже й принципово, хто виступає окупантом: Москва, Варшава чи Відень. Простому кріпакові неважливо, чи дотримані шляхетські привілеї, чи є економічні свободи, виборче право і тому подібні дурниці. Йому важливо, що віра православна і цар справедливий.\nНа перший погляд, це мало б спрацювати. Як «Український вибір» Медведчука чи партія з неважливо-якою-назвою Вадима Рабіновича. Але, Богу дякувати, не працює. Бо переконаних кріпаків, які марять «твердою рукою», не так багато, як в Росії.\nТа розслаблятися зарано, бо урочисто вигнаний через двері «русский мир» лізе назад усіма можливими шпаринами. Передовсім через «свою мораль» і «третій шлях». «Духовність» у версії московської пропаганди – це універсальні цінності для своїх. Тобто гуманізм та емпатія доречні, коли впав літак з «доктором Лізою» чи згоріли бурятські танкісти. Коли ж з’являються фото розбомбленого Алеппо – це постановочні кадри і діти, спеціально присипані пилом. Є велика спокуса визнавати жертвами лише своїх, натомість щодо «ворогів» мати окрему думку. І українсько-польські історичні дискусії – яскраве цьому підтвердження. Ми так само маримо своєю «духовністю», яку несемо в «деморалізовану» Європу, хоча кількість абортів, розлучень і побутового насильства говорить сама за себе. Патріотизм у Росії – це не вибиватися з натовпу таких самих німих «патріотів», а бути «фашистом» – це не підтримувати «русский мир» в усіх його потворних проявах. Тому Валерія Новодворская – не патріот Росії, а агент Заходу і ледь не фашистка. Так само і ті, хто вголос говорить про українську історію не в чорно-білих тонах, легко оголошуються «зрадниками» чи «агентами» Кремля, Варшави і/або світового єврейства.\nЗараз на порядку денному в Україні – старий-новий винахід під назвою «дві мови – одна свідомість». Є навіть чудові приклади: фіни і шведи чи франкомовна Женева у складі Швейцарії. Єдине, про що «забувають» сказати адепти цієї прекрасної теорії, – це те, що існує спільний історичний та культурний простір, в якому перебувають і шведи, і фіни, і французи, і швейцарці. Де мораль – універсальна, цар – не Бог (та й царя нема), громадянська активність – не божевілля. І вартість ковбаси не грає ключової ролі. Тобто в цьому просторі нема Росії, а є консенсус для нормального співжиття.\nУкраїнський консенсус так само можливий на основі спільного європейського культурного простору, а не на російсько-українському гібриді. Тим більше, що весь час якісь непорозуміння трапляються: то емпатія не така, то лібералізм закінчується на питанні Криму, то «слов’яни» з Дагестану, то церква неканонічна. І це вже питання далеко не мови, тут не переклад потрібен, а тлумачення основних термінів і понять. «Що росіянину добре – то німцю смерть». І українцям настав час визначитися, де в цій системі координат наше місце.\nЗовнішнє позиціонування в стилі «унікальний третій шлях» при нормальному «буржуазно-націоналістичному» (як казали при комуні) внутрішньому устрої – це просто прикриття для нинішньої олігархічної моделі економіки. Воно не поїде. І якщо суспільству далі будуть розказувати страшні історії про одвічне визискування і прагнення свободи, про те, що навколо лише вороги, про наше історичне право бути ким хочемо на «своїй, Богом даній землі» – діла не буде. Поки українські проблеми не стануть частиною європейських, а європейські – українськими, ми залишимося частиною «русского мира». Бо два «унікальні шляхи» зійдуться в один, і «старший брат-бурят» матиме повне моральне право спитати: «Допомогли тобі твої ляхи?».


На сьогоднішній момент вулична мода є практично окремою гілкою в модному світі. З кожним роком даний напрямок набирає все більшої популярності. Модниці з усього світу викладають в соціальні мережі фотографії своїх стильних образів, багато з яких просто вражають. Далеко не у кожної представниці прекрасної статі є вроджене почуття стилю. Однак є такі дівчата, які можуть грамотно поєднувати ті речі, які, здавалося б, просто неможливо скласти воєдино. У цій статті розглянемо, яку вона вулична мода сезону весна-літо 2016 року.\nспідниці. Особливо респектабельним став денім. Так, вулична мода сезону весна 2016 року на джинсові спідниці представлена у вигляді коротких моделей і довжини міді. Головне, щоб колір спідниці був насиченого блакитного джинсового кольору;\nсукні. Вулична мода сезону весна 2016 року радить використовувати у створенні повсякденних луків сукні з прямими силуетами, довжиною міні, міді та максі. Вітаються різні драпірування, геометричні малюнки, ромби, смужки і навіть малюнки тварин;\nджинси. Вулична мода сезону весна 2016 року повертає легендарні джинси бойфренди, скінні в чорному і світло-блакитному кольорі. Також не менш популярними залишаються джинси з широкими штанинами довжиною 7/8 і завищеною талією. Такі моделі виглядають неймовірно демократично і стильно.


Павло Воля і Ляйсан Утяшева - історія кохання\n31 декабря 2014 - Украина\nВони такі різні і все-таки вони разом - це можна сказати про Павла Волю і Ляйсан Утяшеву, одну з найзагадковіших пар в шоу-бізнесі. Свої стосунки закохані примудрялися приховувати аж до народження сина, але ми все-таки дещо знаємо про зоряне подружжя!\nРезидент Comedy Club Павло Воля, що здобув собі славу саркастичного задираки і любителя жорсткого гумору, познайомився зі своєю майбутньою дружиною, розумницею, красунею і в цілому "хорошою дівчинкою", гімнасткою Ляйсан Утяшевой на світському заході. Майбутні закохані разом вели вечірку, після чого і почали спілкуватися. Іноді вони зустрічалися на роботі, проте стосунки зав'язалися далеко не відразу. Спочатку Ляйсан і Павло просто вважали один одного хорошими знайомими, але потім їх "шапкове знайомство" переросло в щось набагато більше.\nПотішно, але за декілька років зоряного роману ЗМІ навіть не здогадувалися про те, що вони разом! "Ми нічого не приховували, - розповіла Утяшева в інтерв'ю журналу "7 днів". - Два роки разом ходили в театри, в кіно, по магазинах, гуляли по Червоній площі. Але папрарацці - от диво! - жодного разу нас не піймали"!\nПару, на жаль, зблизило горе - в 2012 році Ляйсан втратила свою улюблену маму Зульфію. Після її смерті гімнастка впала у справжній відчай, і поруч виявився її відданий друг - Павло Воля. "Паша був поряд зі мною, не знаю, як би я пережила той страхітливий період без нього. - згадує гімнастка. - Мені здавалося, що від горя я не можу дихати, а Павло допомагав! Таке важко пояснити.\nПросто людина обкутала мене усебічною турботою і любов'ю". Так між молодими людьми зав'язався роман, і в той же рік Воля, що раніше здавався завзятим холостяком, вирішив одружитися.\nПри цьому до зустрічі з Ляйсан Утяшевой шоумен декілька років жил цивільним шлюбом з телеведучою Марією Кравцовой (вона ж Маріка), але не поспішав зробити коханій пропозицію руки і серця, у результаті вони розлучилися. А ось з Ляйсан все було простіше - Воля якось відразу зрозумів, що хоче завжди бути саме з нею. До речі, сама Ляйсан до Паші теж була помічена в серйозних стосунках - у гімнастки був роман з фігуристом Олексієм Ягудіним. Але в ті часи Утяшева була ще початковою спортсменкою, і вибрала кар'єру, а не сімейне життя.\nКоли в Мережі з'явилися перші чутки про те, що 34-річний Воля і 27-річна Утяшева одружилися, та ще і чекають первістка, багато хто порахував цю інформацію усього лише "качкою". Більше того, усі видання почали писати про це 1 квітня, так що все могло легко зійти за жарт. Все-таки їх ніколи не бачили разом, навіть про зоряний роман не ходило ніяких пліток! Але незабаром з'ясувалося, що диму без вогню не буває, і вигадані на перший погляд світські новини виявилися чистою правдою - вагітність гімнастки підтвердила її тренер Ірина Вінер.\nРаніше закохані влаштували невелике свято для найближчих людей і таємно від журналістів. Ляйсан розповідає: "Весілля взагалі не було - ні білої сукні, ні лімузина з ляльками. На згадку про маму ми вирішили церемонію одруження провести дуже скромно. Просто пішли в загс в звичайному одязі і розписалися. А увечері відмітили подію вдома, у вузькому сімейному колі: були батьки Паші, його сестричка, мої бабуся і дідусь приїхали з Башкирії".\nА незабаром після цього маленького весілля Павло Воля поїхав разом з вагітною дружиною в Іспанію - саме там Утяшева вирішила народжувати. У травні 2013 року на світ з'явився їх син Роберт, після чого Воля нарешті перестав приховувати те, що відбувається в його особистому житті і публічно подякував усіх прихильників за поздоровлення.\nЧерез пару тижнів Ляйсан повернулася в Москву і сама про все розповіла - що вона дійсно тепер дружина і мама, а головне - дуже щаслива. Про свою сім'ю гімнастка як і раніше говорить нечасто, але іноді публікує фото з чоловіком в Instagram - наприклад, коли зворушливо поздоровляє улюбленого з днем народження.\nЛяйсан Утяшева, яка колись вважала себе справжньою кар'єристкою, вийшовши заміж, кардинально змінила погляди на призначення жінки. Тепер минулий трудоголізм залишився для зірки у минулому - раніше вона без вихідних проводила час на зйомках і в поїздках, а тепер вважає за краще побути вдома - з чоловіком і сином.\n"Мені здається, не можна розпилюватися. Раніше я просто росла професійно і чекала відповідного шансу, - розповідає Утяшева, - а тепер мій головний проект - це син. Я не хочу переповнювати свій графік і жити на роботі. Ми з Павлом так складаємо плани, щоб кожен з нас міг побути з дитиною".\nЗа словами Ляйсан, Павло Воля став прекрасним батьком, і маленький Роберт його просто обожнює. "Коли батько вдома, Роберту нічого більшого і не треба: папа - його головний друг", - говорить гімнастка. Сама Утяшева зайняла в сім'ї позицію мудрої "східної дружини" - зірка переконана, що чоловік - головний у будинку, і ласкаво називає улюбленого чоловіка "наставником".\n"Чоловік для мене взагалі наставник по життю, - признається Ляйсан. - Наприклад, ми з Павлом пишемо диктанти. Так-так! Точніше, я пишу, а Паша мені диктує. Адже він дипломований вчитель російської мови, а у мене з правописом іноді бувають проблеми.".\nА доки в сімействі Павла Волі панує повна ідилія, ЗМІ вже говорили про те, що незабаром можливе збільшення - дуже вже просторі наряди гімнастка почала носити останнім часом. Як би то не було, ми не сумніваємося - саме подружжя нічого не розповість до останнього!\nАвтор: Єлизавета Смирнова\nСпис Долі || Принц Чарльз і принцеса Діана мали намір відмінити весілля в 1981 році\nФранцузький актор Ален Делон уперше зніметься в російському фільмі - він зіграє одну з ролей в кіноальманаху "З новим роком, мами"\nЯнукович побажав олімпійцям удачі і волі до перемоги\nПрезидент України Віктор Янукович привітав спортсменів, учасників XXX літніх Олімпійських ігор в Лондоні, повідомляє прес-служба глави держави в п'ятницю.\nТеги: шоу-бізнес, павло воля, ляйсан утяшева, кохання, зоряне подружжя, історія кохання


Весела Абетка.Читанка. Іван ЮЩУК Діти — мова — нація\nДіти — мова — нація\nГрузини й досі вільно читають поему Шота Руставелі "Витязь у тигровій шкурі", хоч вона була створена 800 років тому, і почувають себе грузинами; італійці так само без перекладу розуміють "Божественну комедію" Аліг'єрі Данте, хоч їй уже 700 років, і вважають себе італійцями. Ми, українці, маємо багатющу кількатисячолітню народнопісенну спадщину, на мовній основі якої постала сучасна українська література, починаючи від Івана Котляревського й геніального Тараса Шевченка, — і це так само оберіг нашої національної ідентичності, доки він існує в пам'яті українців.\nСаме отій тяглості, живучості мови й завдячує збереження й поступовий цивілізаційний розвиток нації. Спільна мова з розрізнених індивідів створює суспільство, здатне нагромаджувати й зберігати життєвий досвід, інтелектуально розвиватися й ушляхетнюватись у часі, а в ньому розвивається й розумово зростає кожна людина.\nВідколи людина відчула свою окремішність серед живих істот, а вона її набула саме завдяки мові, відтоді рідна мова для неї стала основою інтелектуального розвитку й найважливішим навчальним предметом — так само, як і прямоходіння. Ось свідчення представника одного з давніх індіанських племен Америки: "Наші матері витрачають щодня по дві години, навчаючи дітей правильно говорити мовою племені. Дорослий індіанець, який не володіє своєю мовою з абсолютною правильністю, фактично стає безправним: йому не дозволяють говорити при людях, щоб його мовні хиби не передалися слухачам, особливо дітям".\nВ античному світі в школах на першому місці стояли граматика й риторика. У козацьких школах, крім військової справи, основними предметами були граматика й співи. У Києво-Могилянській академії з-поміж семи навчальних предметів три були філологічні: граматика, риторика й поетика.\nМова живе й розвивається тому, що її від батьків переймають діти. Щоб знищити мову, а отже, й націю, треба перервати цей зв'язок, що й робили російські колонізатори стосовно українців. Російські вчителі вимагали від українських дітей, щоб вони не тільки на уроках, а й удома розмовляли російською мовою; царські цензори забороняли друкування будь-яких книжок для дітей, якщо вони були написані українською мовою; тоталітарний окупаційний режим вимагав від навчальних закладів України "домагатися, щоб вільне володіння російською мовою стало нормою для молоді, яка закінчує середні навчальні заклади, громадським обов'язком кожної молодої людини". Так було записано 1983 року в постанові ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР — найвищого колоніального виконавчого органу в тодішній Україні. Школи з українською мовою навчання посилено переводилися на російськомовні, число манкуртів-перевертнів зростало, що й зараз болісно відчувається в нашому постколоніальному суспільстві.\nЗ початком незалежності України Міністерство освіти видало було далекосяжний наказ від 7 вересня 1992 року № 123 з вимогою: "Забезпечити упродовж усього шкільного дня, включаючи перерви, послідовне дотримання українськомовного режиму в навчальних та навчально-виховних закладах з українською мовою навчання і виховання, а також у тих, які почали перехід на нього". Було доречно збільшено кількість годин на вивчення української мови й літератури в школі й у вищих навчальних закладах. Проте згодом цей наказ було проігноровано чи скасовано, годин на вивчення української мови й літератури під різними приводами зменшено. А теперішнє керівництво Міністерства освіти не бажає відновлювати ні вкрай потрібного наказу, ні годин, тим часом деякі вчителі ще й тепер, на двадцять п'ятому році незалежності України, в українській школі викладають предмети й спілкуються з учнями мовою колишньої метрополії, ще й тепер виконують розпорядження колишньої колоніальної адміністрації — інтелектуально калічать українських дітей.\n"Ніколи не думала, що стану людиною, яка говоритиме: "Ось в радянські часи такого не було!" Але кажу абсолютно відповідально: такої відвертої тотальної русифікації українських шкіл у столиці не пригадую, — з болем заявляє одна з матерів (її лист було нещодавно опубліковано в засобах масової інформації). — Цього року мої діти, які (так склалися життєві обставини) досі навчалися в іншій країні, пішли до однієї зі столичних шкіл. Не до гімназії і не до ліцею, а до звичайної школи в центрі міста з поглибленим вивченням англійської мови. Після кількох тижнів навчання стало зрозуміло, що мої діти виявилися представниками нацменшини в українській школі. Бо частину предметів у ній учителі без будь-яких докорів сумління читають російською мовою! Спілкування вчителів з дітьми на уроках і під час перерв — виключно російською". На скаргу про таке порушення прав українських дітей Міністерство освіти ніяк не відреагувало. Але ж це не одинокий епізод, це спостерігається в багатьох українських школах.\nЗлочином і проти української держави, і проти студентів слід вважати те, що викладачі в багатьох вищих навчальних закладах молодим людям, які успішно склали зовнішнє незалежне оцінювання з української мови й літератури (інакше б вони не потрапили до вищого навчального закладу), навчальний матеріал подають і спілкуються з ними російською мовою — тобто готують майбутніх манкуртів-перевертнів. Навіть у столичному Політехнічному інституті, як признаються студенти, до половини предметів їм викладають мовою сусідньої держави, Такі викладачі або мають занизький інтелектуальний рівень, щоб вивчити державну мову, або ненавидять українську державу разом з її мовою. І те, і те дає підстави для того, щоб держава позбавлялася від таких, з дозволу сказати, педагогів.\nНе відповідає ні міжнародним нормам, ні безпеці держави те, що в школах з національною мовою навчання всі предмети, крім української мови й літератури, викладаються тільки мовою національної меншини, тобто легалізовано готуються сепаратисти. Відповідно до Гаазьких рекомендацій щодо прав національних меншин на освіту 1996 року, навчання в таких школах має бути двомовним. Це так за міжнародними нормами, але не в Законі "Про засади державної мовної політики", створеному ще злочинною бандою регіоналів зумисне для руйнування української держави і досі, на наш сором, не скасованому.\nУ 2002—2003-му роках у Міністерстві освіти і науки України було розроблено й подано на розгляд до Верховної Ради України проект "Концепції освіти національних меншин в Україні". Проте Закон на догоду російським шовіністам тоді не розглядався і не був прийнятий.\nНе досить задекларувати пріоритет української мови в українській державі — його треба підтвердити, так би мовити, матеріально. Для цього потрібні в достатній кількості електронні носії українськомовної інформації: компактдиски, електронні книжки, відповідні державні портали в Інтернеті тощо. На телебаченні і радіо, незалежно від їхнього підпорядкування і власності, мала би бути вечірня дитяча навчально-виховна година чисто українською мовою і під контролем українського Міністерства освіти (не російського). Але маємо протилежне: майже вся подібна продукція — російськомовна, спеціальних пізнавальних і виховних українськомовних передач для дітей і молоді нема. І державним чиновникам з Міністерства освіти та з Міністерства молоді байдуже до цього.\nВ Україні має бути державне видавництво оригінальної й перекладної художньої та науково-популярної літератури українською мовою спеціально для дітей та юнацтва, як було колись видавництво "Веселка" — тепер вщент зруйноване! Проте держава нітрохи не переймається тим, що українські діти залишилися без української книжки. Наверненню молоді до рідної мови повинно сприяти й здешевлене масове видання державою національної й зарубіжної художньої та пізнавальної літератури українською мовою і суттєве розширення мережі книготоргівлі. Це ради українських дітей, ради майбутнього української мови і української нації. Теперішні діти — це ж майбутні державні діячі і вчені, творці культури і матеріальних достатків, генерали й воїни. Застосовувати засади ринкової економіки відносно дітей й економити на дітях — це не тільки недалекоглядно, а й злочинно. Ми або розбудовуємо свою державу, або готуємо її знищення, як це досі методично робилося на Донбасі.\nВ армії, яка повинна бути школою для молодих людей, відповідно до Закону про Збройні Сили України допускається вживання лише однієї мови — державної. Тим часом ця вимога навіть у такій високоорганізованій державній структурі, як армія, часто безкарно ігнорується. Ігнорується тими, хто за це повинен відповідати своїми посадами. То чи є в нас своя держава?\n"Цілий народ мусить пильно дбати, щоб його школи були тільки рідномовні, бо тільки вони виховують свідому націю,— писав Іван Огієнко в "Науці про рідномовні обов'язки". — Народ, позбавлений рідних шкіл, позбавляється тим найсильнішого двигуна свого духовного розвитку й засуджується на культурне й національне каліцтво". Від проблеми рідномовного виховання молоді держава аж ніяк не має права самоусуватися. Якщо ж держава не може чи не хоче забезпечити існування нації — то навіщо вона?\n"Літературна Україна" 10 березня 2016 року.


ДОРОГІ ЗАХИСНИКИ! | Вознесенск онлайн\nОпубликовал: Administrator в Город 12.10.2017\t0 460 Просмотров\n14 жовтня – День українського козацтва, Покрови Пресвятої Богородиці, а віднедавна – ще й День захисника України! Дата, об’єднана славними козацькими традиціями, лицарським духом українського народу, день, що уособлює мужність і героїзм оборонців та визволителів рідної землі впродовж всієї багатовікової історії.\nЛюбов і шана українців до визволителів рідного краю оспівана в народних піснях та думах. Захисник України – це той, для кого честь, гідність та Батьківщина понад усе! Це взірець патріотизму, мужності та самопожертви для кожного з нас.\nВисловлюємо вдячність воїнам, які повсякденно зміцнюють обороноздатність держави, підвищують бойову готовність військових частин, добровольцям, які сумлінно виконують свій громадський обов’язок, усім, хто нині на передовій.\nМи пишаємось своїми земляками, які стали на захист Вітчизни, коли агресор ступив на українську землю у 2014 році. На превеликий жаль, не всі повернулись живими додому. Схиляємо голови перед загиблими захисниками та дякуємо матерям і дружинам за синів і чоловіків. Громада завжди пам’ятатиме своїх земляків!\nЗ Днем захисника України, з Днем українського козацтва та зі святом Покрови Пресвятої Богородиці, дорогі вознесенці! Миру в країні, злагоди в родинах, віри у краще майбутнє, міцного здоров’я, добробуту, достатку та загальнонаціонального благополуччя.\nПредыдущий Лукавая газета — лицо лукавой власти\nСледующий Виборів у Вознесенську до кінця 2017 року не буде


Юрій Рудий 5 канал\nЮрію перелили 5 літрів крові – 12 пакетів донорів-дніпропетровців\nКров понад 10 донорів врятувала життя пораненому військовому, якого доправили з передової до обласної лікарні Дніпра, передає "5 канал".\nБоєць 10-ї гірсько-штурмової бригади Юрій Рудий 29 вересня підірвався на розтяжці поблизу Попасної на Луганщині. Уламками йому розтрощило ноги. Військовий втратив багато крові. Того ж дня його перевезли до Дніпра. Боєць переніс вже дві операції. Юрію перелили 5 літрів крові. Нині він одужує і готується до транспортування до Вінницького військового госпіталю.\n"Вибухнуло, я рвонув звідти. Пробіг метрів 10 і ось. Відійшов подалі від ворога і впав. І хлопці підскочили, наклали мені джгути. Якби не вони – мені хана б була", – згадує сам Рудий.\n"Кров – це основні ліки у важких ситуаціях, коли привозять з поля бою, і найголовніше лікування для поранених. І Юрій отримав 12 пакетів крові наших донорів-дніпропетровців. Кров це те безцінне, що рятує життя", – відзначив головний лікар Дніпропетровської обласної лікарні ім. Мечникова Сергій Риженко.\nпоранені бійці АТО донорство лікарня Дніпро


Скільки триває інспекційне відвідування та чи можуть інспектори без попередження відвідувати підприємство? – Головне управління Держпраці у Львівській області\nЯка тривалість інспекційного відвідування та чи можуть інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення відвідувати підприємства. Ці та інші питання обговорили представники ТзОВ Міра і К та фахівець ГУ Держпраці у Львівській області під час превентивного заходу, який днями відбувся на цьому підприємстві.\nІнспектор повідомила, що тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб’єктів мікропідприємництва та малого підприємництва — двох робочих днів.\nЗа її словами, під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 Порядку, інспектори праці зі службовим посвідченням безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:\nсамостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об’єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;\nза наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;\nфіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки, отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.


Marseille / Марсель | Лэзертач\nШинилл MARSEILLE (Марсель) відмінно виглядає на меблів, надає їй красивий і респектабельний зовнішній вигляд. Будь-яка модель м'яких меблів в шінілловой тканини приречена на успіх.\nШинилл - міцна меблева тканина з м'якою, бархатистою структурою. Тканина виготовляється з додаванням пухнастою нитки, виходить об'ємною і дуже приємною на дотик - затишною і стильною. Меблі з шінілловой оббивкою виглядає дорого і благородно.\nКолекція MARSEILLE має багату палітру стриманих модних відтінків сірого, синього, лілового, бежевого кольорів, які допоможуть підібрати ідеальну гаму для інтер'єру на будь-який смак. Кольори колекції прекрасно поєднуються між собою, а кількість поєднань необмежено.\nЗносостійка, міцна, практична, при правильному догляді шінілловая тканину на меблях прослужить багато років.\nвимагає сухої, делікатного чищення без використання агресивних засобів для чищення.\nвага 390 г / м²


У Філадельфії на випускному вечорі влаштували стрілянину — загинула людина\nНа випускному у Філадельфії зчинили стрілянину. Одна людина загинула, семеро отримали поранення\n11:06, 17 червня 2019\nНа випускному вечорі в американському штаті Пенсильванія невідомий відкрив вогонь у присутніх. Внаслідок інциденту одна людина загинула, ще семеро отримали поранення різного ступеня тяжкості. Про це повідомляє NBC.\n«Загинув чоловік, ще сім людей отримали поранення. Четверо з них — підлітки. У поліції вже стурбовані можливістю повторного спалаху насильства», — йдеться в повідомленні.\nІнцидент стався на випускній вечірці, де близько 60 осіб відзначили закінчення школи у Філадельфії. Зараз перевіряється версія про кілька стрільців та можливе авто, на якому вони могли зникнути. Ведуться слідчі дії.\nВ американському штаті Колорадо в передмісті Денвера вдень 7 травня двоє старшокласників зі школи STEM влаштували стрілянину в учнів, внаслідок чого були поранені девʼять осіб. Пізніше один учень помер у лікарні.\n13 березня у Бразилії двоє підлітків влаштували стрілянину в школі. Щонайменше пʼятеро дітей стали жертвами стрілянини.\nПоліція штату Індіана в США заарештувала двох школярів після того, як 13-річний підліток сказав голосовому помічнику Siri, що збирається «влаштувати стрілянину в школі».


Три ери Америки | Global Village\n25 Листопада, 2020 by angrbird No comment(s) Я так думаю\nКовід віддав голос за Байдена. А той віддав свій розум за соціалізм.\nЯкщо легким постукуванням в потилицю збудити гіпоталамус, котрий поруч з нострадамусом,то отримаєте відповідь: коронавірус прибув до нас, щоб, окрім іншого, поділити історію Америки на три ери. Чи то пак, додати нову до двох попередніх. Індіанці. Американці. Ідеянці.\nСама по собі соціалістична ідея – дуже приваблива й пахуча. Надто добре пам’ятаю той день, коли за ударну роботу в будівельному загоні на м’ясокомбінаті ми отримали можливість насолодитися особливою ковбасою зі спеццеху для керівних і партійних працівників.\nЦе ж капіталістичний світ – тупий і простий, ти можеш або заробити, або заробити за крадіжку термін. Надто просто. Зате соціалістичний – складний і дивовижний. Ти орав, тобі заплатили, але гроші – лайно, на них можна купити лише таке саме лайно. Як-от литу чавунну магнітолу ”Томь-303” або бутербродне масло, яке на сковорідці розкладається на воду, сірку і карбіду маргаринат.\nГроші – тьху, керують не вони, а відносини між людьми. Тому за хорошу роботу нам дали премію: показали пальчиком на спеццех і відвернулися на п’ять хвилин. Ми пішли і скромно взяли по палиці неймовірної, дивовижної ковбаси. Це був другий перший поцілунок в моєму житті, і я пам’ятаю його краще. (Прости мені, Галино…). Ми відкусили.\nКоли прокинулись, начальника вже не було. Стіна, ”вертушка”, вахтер, виносити не можна, хіба-що зжерти на місці. Перекинути через стіну не можна – вахтер, ”колючка”, патруль. Ми жбурляли покусану партійну ковбасу в стіну, піднімали, кидали, кричали.\nРозуміли поступово, як влаштований світ соціалізму: сувора вертикаль, вставлена по саме ”небався” тим, хто занадто багато чого хоче.\nНе всі знають, що нострадамус головного мозку складається з двох відділів: постраждамус, який зберігає спогади про пережите, і проктодамус, який пророкує нові потрясіння. Якщо до нього дошкрябатися, то він передбачить. І покаже картинки, на яких руйнуються статуї, падають на коліна люди і опускається на лікті цілий народ.\nОтже, ковід віддав свій голос за Байдена. Який віддав свій розум за соціалізм.\nОсобисто я не маю до Америки ні найменшого відношення. Сиджу тихенько і заздалегідь поважаю будь-який їхній вибір. Навіть такий, внаслідок якого старий американський генсек приїде коли-небудь цілуватися зі старим столітнім Путіним. А передовики з ”реднеків”-трударів отримуватимуть в райкомах заохочувальні талони на меланін. Жахливенько. Але буває і терпименько, ми ж куштували і пам’ятаємо.\nЗрештою, іноді нове – це принесене зі смітника і добре протерте ганчіркою старе.


Ігор ГУНДИЧ: «ЯКБИ Я НЕ СТАВ ГРЕБТИ ПРОТИ ТЕЧІЇ, ЧЕРЕЗ 2-3 РОКИ ПЕРЕТВОРИВСЯ Б У ЗВИЧАЙНОГО АПАРАТЧИКА» | Приміське життя\nІгор ГУНДИЧ: «ЯКБИ Я НЕ СТАВ ГРЕБТИ ПРОТИ ТЕЧІЇ, ЧЕРЕЗ 2-3 РОКИ ПЕРЕТВОРИВСЯ Б У ЗВИЧАЙНОГО АПАРАТЧИКА»\nПройшов рік (навіть трошки більше) з новим головою Житомирської обласної державної адміністрації. Не беруся давати суб’єктивні оцінки роботі Ігоря Гундича на цій посаді, але впевнений, що буквально кожен на Житомирщині відчував і бачив, що в області влада є. Присутність голови ОДА відчувалася буквально всюди, де відбувалося щось важливе. Але енергійному босові потрібна і відповідна команда! З питання про команду і почалася розмова з головою Житомирської обласної державної адміністрації Ігорем Гундичем.\n– Ви задоволені нинішнім складом своєї команди?\n– За час мого перебування на посаді голови облдержадміністрації змінилося більше 10-ти керівників структурних підрозділів, а також ряд керівників апарату. Однак я думаю, що і нинішній колектив ОДА не зовсім готовий бігти зі мною в одному темпі. Мені подобаються люди, які засинають з думками про роботу і прокидаються з ними, які горять роботою, а не відбувають якусь повинність з 9-ти до 18-ти. І якби я не став гребти проти течії, через 2-3 роки перетворився б у звичайного апаратчика, яких тут чимало. Такі люди мені не підходять. Я думаю, ще будуть кадрові зміни.\n– 60 відсотків території Житомирщини – вже під 46 об’єднаними територіальними громадами. Це кращий показник у країні. Але чи всі створені об’єднання життєздатні?\n– Період критики децентралізації вже пройшов. Опонентів у реформи немає. У останніх виборах в ОТГ брали активну участь всі політичні сили, причому була дуже серйозна боротьба. Сьогодні потрібно думати, як розвивати об’єднані громади. Однак виборці проголосували за дуже різних голів ОТГ. Є такі голови, які йдуть в ногу з часом, мають стратегічне мислення, планують, як повинна розвиватися громада, вчаться самі. А є такі, які, крім збільшення штату адмінапарату, більше нічим похвалитися не можуть. Коли я збирав голів ОТГ, я їм чітко пояснив, що ті, хто буде роздмухувати штати, у наступному році державної підтримки отримають найменше. І в рамках своїх повноважень я подбаю про це.\n– Чи достатньою була державна підтримка ОТГ в 2017 році?\n– У цьому році держава виконала свої зобов’язання, і ОТГ Житомирщини через Державний фонд регіонального розвитку отримали майже 140 мільйонів гривень, плюс ОТГ безпосередньо з бюджету отримали 155 мільйонів гривень субвенцій на розвиток. Але ми зіткнулися з проблемою, що деякі громади не можуть їх своєчасно використати – не мають комплексного підходу! Наприклад, міняють вікна в школі, а дах тече і територія не облаштована. На грудневій зустрічі з головами ОТГ я сказав, що якщо в наступному році не побачу комплексного підходу, субвенцію погоджувати не буду. У мене складається враження, що деякі голови за рахунок субвенції, яка призначена для розвитку громади (а бюджети громад зросли в 2-3 рази), вирішили позатикати дірки, підняти собі зарплати, нагородити себе преміями та роздути штати адмінработніков. Думаю, що мене почули всі. Слід також врахувати, що вибори були лише рік тому, в грудні 2016, і бюджет наспіх приймався, тому щось не врахували. Але 2018-й розставить все і всіх по своїх місцях, і люди зможуть дати об’єктивну оцінку тим, кого вони обрали . Сподіваюся, у 2020 році в результаті виборів до місцевих органів влади бездарні керівники ОТГ підуть шукати іншу роботу, а їх місце займуть енергійні, грамотні менеджери.\n– У Житомирщини величезний інвестиційний потенціал. Коли інвестори в чергу вишикуються?\n– Бойові дії на сході країни, безумовно, впливають на інвестиційний клімат. Але коли інвестори до нас потрапляють, ми робимо все, щоб вони тут залишилися. Ми створили Агентство регіонального розвитку, де можуть спілкуватися з інвесторами на їх мові. І ми зацікавлені не тільки в зарубіжних інвесторах. Ми йдемо назустріч усім, хто готовий робити бізнес на Житомирщині.\n– Які інвест-проекти вже запускаються в роботу?\n– Нещодавно підписаний меморандум про співпрацю з австрійською компанією, яка збирається будувати в Попільнянському районі завод з виробництва біоетанолу. На днях підписав 4 меморандуми про максимальне сприяння з українськими і зарубіжними інвесторами. Зокрема, про будівництво потужних сонячних електростанцій з датськими та ірландськими інвестиціями, про виробництво ефірних масел – з польськими і про виробництво бетонних конструкцій – з вітчизняним інвестором.\nЯ готовий брати інвестора за руку, показувати йому об’єкти і земельні ділянки та водити по інстанціях, в тому числі, в Держгеокадастр, обленерго, Житомиргаз, оскільки розумію, що бюрократична система не завжди сприяє залученню інвестицій. Для полегшення входження інвесторів в область створили Раду інвесторів, до якої, крім інвесторів, входять керівники структурних підрозділів адміністрації. І якщо у інвестора виникає проблема, ми тут же з’ясовуємо, чому вона виникла і як її оперативно усунути. Це дуже ефективний механізм. На Житомирщині впроваджуються вже 80 інвестиційних проектів. На нових виробництвах створено 2000 нових робочих місць.\n– Приємно бачити на наших майже відсутніх дорогах асфальтоукладальників. Дороги почали ремонтувати по-справжньому. Але ми очікували більшого. Не проведено, зокрема, анонсований ремонт ділянки дороги від Житомира до Черняхова. Та й вся автодорога Житомир-Виступовичі в латках і ямах. Область обділили грошима на ремонт доріг?\n– Так, не всі дороги встигли зробити. Хотіли за гроші від «митного експерименту» зробити 40 об’єктів, але зробили тільки 23. На це є і об’єктивні причини, і суб’єктивні.\n– Яким очікується рік 2018 й в плані темпів ремонту доріг?\n– Невикористані кошти, які нам надходять від митниці, залишаються на наступний рік. І все задеклароване ми в наступному році зробимо, причому з більш високою якістю, оскільки почнемо роботи вже з квітня. Нагадаю, в цьому році ми почали пізно через безліч погоджень, і не одразу було ясно, як буде працювати митний експеримент.\n– Ходять чутки, що так званий «митний експеримент», за рахунок якого на ремонт доріг витратили не один мільйон, хочуть припинити. Чи так це?\n– Експеримент триває, і це дуже мудре рішення народних депутатів і Кабміну – необхідна серйозна фінансова підтримка ремонту місцевих доріг, які в 2018-му переходять на баланс області. Дороги ці в поганому стані, а деякі – в дуже поганому. Багато грунтових доріг і бруківок. Таких – 3 тисячі кілометрів із 7-ми, які нам передають.\n– Грошей вистачить на все заплановане?\n– Грошей ніколи багато не буває. І скільки б їх не виділяли, завжди буде мало. Але якщо говорити про 2018 рік, то держава на дороги місцевого значення, контроль над якими Держслужба автодоріг передає області, виділяє нам 615 мільйонів гривень. Що стосується доріг загальнодержавного значення, які проходять по Житомирській області, на їх утримання і ремонт бюджетом передбачено більше 860 мільйонів гривень.\nЗокрема, виділено кошти на завершення автодороги М-21 (дорога на Бердичів), виділили 80 мільйонів на ремонт дороги Р-49 (яка з’єднує Коростень і Новоград-Волинський), на ділянку дороги Н-03 (Чернівці-Житомир), який проходить по Житомирській області, в Держбюджеті передбачено 330 мільйонів гривень, всього ж на її ремонт виділено 1 мільярд. Є всі підстави стверджувати, що період з 2018 по 2020 роки дійсно стануть роками доріг. Українці, в тому числі і жителі Житомирщини, цілком заслуговують, щоб їздити в своїй країні за європейськими дорогами.\n– Як сприйняті населенням обласні програми «Власний дім», «Теплий дім», чи немає черги за доїльними апаратами і сонячними батареями, частина вартості яких готовий компенсувати обласного бюджету?\n– Важливо не просто прийняти програму – важлива її реалізація, її потрібність людям. Ми реанімували програму «Власний дім», і в 2017 році пільгові кредити під неї взяли вдвічі більше людей, ніж в 2015-му і 2016-му роках. Ми збільшили суми кредитування. Якщо раніше давали 200 тисяч на будівництво будинку, 150 тисяч – на купівлю житла і 100 на реконструкцію, то в цьому році – на будівництво житла передбачено 300 тисяч. На наступний рік суми для фінансування цієї програми не зменшаться. І молоді сільські родини, а також неповні сім’ї, можуть брати пільгові кредити на житло під 3% річних на термін до 30 років. Інші – на 20 років. Така підтримка вкрай необхідна, вона мотивує сільських жителів і фахівців, яких не вистачає, будувати своє життя на своїй землі і розвивати своє село. 23 сім’ї вже скористалися цими кредитами.\nКоли ми запускали програму зі встановлення приватних сонячних електростанцій (учасник програми бере кредит на ці цілі в банку, а ОДА компенсує йому до 20% від тіла кредиту, але не більше 50 тис. грн.), розраховували, що кредит візьмуть максимум 35 домогосподарств. А взяли кредит вже 60 сімей. Це не роздача грошей, а співпраця з населенням області, яке прагне йти в ногу з часом і робить всю область більш енергонезалежною.\n– Програма фінансової підтримки підприємництва теж заробила?\n– Нагадаю, відповідно до цієї програми, ми відшкодовували підприємцю, який взяв кредит під виробництво, розмір облікової ставки НБУ. Програма працювала слабо – за рік кредити взяли тільки дві компанії. Ми порадилися з підприємцями і банкірами, підняли максимальний розмір кредиту до 1,5 млн грн, а також розширили спектр тих, хто має право на участь у програмі – це всі, хто створюють робочі місця і займаються переробкою місцевої сировини. У 2018 року учасниками такої програми зможуть стати до 20-ти підприємств.\n– Про футбол і стадіон. Футбольний клуб в Житомирі вже є. Коли він зіграє на своєму полі? В цьому році ми мріяли побачити газон, але поки не видно.\n– Я теж був би не проти побачити газон на футбольному полі. Але колишній проект не передбачав нічого, крім реконструкції трибун та ігрового поля. Коли я вник у проект, зрозумів, що краще перенести відкриття стадіону на рік, але обладнати сучасний газон із поливом і хорошим підігрівом, встановити гарне освітлення, якого в первинному проекті передбачено не було, сучасне світлодіодне табло, тенісні корти і ще багато-багато речей , які передбачені не були.\nЯ сподіваюся, що в наступному році ми реконструкцію стадіону завершимо і впевнений, що ним пишатимуться усі жителі Житомирської області. Це буде один з найкращих стадіонів в Україні. І такий наш підхід до всіх об’єктів, які реконструюються або будуються в області, будь то центральний стадіон або сільська школа: надовго, максимально якісно і комплексно. Щоб кожен такий об’єкт ставав символом змін, що відбуваються в нашій країні і в нашій області.\nЯ вітаю жителів Житомирщини з наступаючим 2018 роком! Сподіваюся, що він стане роком миру, модернізації і повернення в нашу країну європейських цінностей. Я зі свого боку докладу до цього максимум зусиль.\n« КОЛИШНІ ВІЙСЬКОВІ ПРОЙШЛИ ПЕРЕПІДГОТОВКУ ЗА ПРОГРАМОЮ НАТО-УКРАЇНА\nУ РАДОМИШЛІ ВІДКРИЛИ ОФІС ОБ’ЄДНАННЯ «ЯВОРИНА» »


ВІДЕО: Інфікований в Житомирі приховав коло осіб, з якими він контактував: коментар голови ОДА - 09:35 20.03.2020 - 112.ua\n09:35 20.03.2020 17\nУ Житомирі чоловік, у якого виявили коронавірус, перебуває у стані середньої тяжкості. Він працював у турагентстві та був за кордоном. Про це заявив голова Житомирської ОДА, повідомляє кореспондент "112 Україна".\nЧоловік був за кордоном у зв'язку з туристичними справами. Після цього він повернувся додому. Згодом у нього з'явилися ознаки захворювання, його госпіталізували у стані середньої тяжкості\n#Житомир #Житомирська область #епідемія коронавірусу #голова Житомирської ОДА


Про Івана-дурника Українська народна казка\n-На тобі хліба, сала, цибулі, картоплі.\n242 (5308). Про Івана-дурника. СУС —. Записано 2008 року. Боровик Марія Юхимівна (1927). Черкаська область, Лисянський район, Шестеринці\nЖили собі чоловік і жінка, і був у них син Іван. І була в них свиня. Народила вона троє поросят. Батько й каже до сина:\n— Жени їх пасти.\nВанько й погнав. Пасе, аж іде царівна молода і каже до нього:\n— Ваня, дай мені порося.\n— Не дам. Що мені батько скаже?\nКанючила вона, канючила, Іван і каже:\n— Як покажеш п’яти то оддам!\nПогодилась вона, показала п’яти, він і оддав порося. Пригнав свиней додому, батько вилаяв, що поросяти нема. На другий день знов жене пасти. Знову їде царівна і просить порося.\n— Не дам, — каже Іван, — і так батько кричав на мене.\nВипросила вона таки. Дає він їй друге порося і просить, щоб вона показала коліна. Погодилась царівна і забрала порося. Знову Івану дома перепало. Жене й на третій день свині пасти. І знов царівна порося просить.\n— Не дам, бо мене батько й бив уже.\n— Віддай та й віддай.\n— Ну добре. Як покажеш лікті, то віддам.\nЗабрала царівна й третє порося. Аж тут чутки ідуть такі, що цар пообіцяв тому, хто взнає його дочки прикмети, віддати її за дружину. Іван і каже до батька:\n— Дайте мені халяву од чобота.\nБатько й дав. Іван вийшов на дорогу, сів і сидить. Аж їде граф. Зупиняє його Іван. І графа питає:\n— Та чув оголошення, їду щастя шукать. Але які прикмети у царівни, не знаю.\n— Знаєш, що? — мовить Іван. — Насип мені у халяву грошей, я скажу.\n— Скажеш, що в неї п’яти золоті.\nПриніс гроші додому. Батько не знає, де його й посадить. Знову Іван халяву просить. Батько дав йому ще більшу. Вийшов він на дорогу, сів і сидить. Аж їде князь. Зупинив і його Іван. Розказав, що теж до царя їде, але прикмет царівни не знає. А Іван:\n— Насип халяву грошей, скажу.\n— Скажеш, що в неї п’яти золоті і срібні коліна.\nПодякував князь, поїхав. Приніс Іван гроші додому, батько радіє. Збирається й Іван до царя, надів сорочку, штани полотняні. Приходе. Цар і давай питать:\n— Які у моєї дочки прикмети?\n— Золоті п’яти.\n— Золоті п’яти і срібні коліна.\nВиходе й Іван. Люди сміються, що такий простак прийшов.\n— У вашої дочки золоті п’яти, срібна коліна й мережані лікті.\nУгадав Іван, але цар не згоджується за нього дочку віддавать:\n— Хто упасе три зайці того й дочка буде.\nПогнав граф зайців пасти. Вертається назад, нема зайців, повтікали. Погнав князь-те саме. Жене Іван зайців, пасе, не втікають. Аж ось іде царівна і просить зайця.\n— Не дам, — каже Іван, — хіба як мене поцілуєш.\nПоцілувала вона його, а він їй зайця і не дав. Розсердилась вона, пішла. Іде стара цариця. І ця зайця просить.\n— Як мене поцілуєте, то дам, — каже Іван.\nЩо робити мала, поцілувала. А він не дав. Розсердилась і пішла вона. Аж їде цар верхи:\n— Дай, Іване, зайця.\n— Не дам, бо скажете, що не впас.\n— Як поцілуєте свою кобилу, то дам.\nПокрутився цар, мусив цілувати. А Іван зайця і не дав. Поїхав і цар сердитий.\nА в Івана був хліба шматок. Сів він, їсть, трохи осталось, та незчувся як і задрімав. Прокинувся, а зайців нема. Сидить, плаче. Старець якийсь з лісу почув, прийшов і питає, чого плаче. Той і розказав, як було. Старець каже:\n— Будуть тобі зайці.\nІван з ним хлібом поділився, а старець дав йому сопілку. Іван заграв і назбиралося зайців не три, а може тридцять три. А в палаці його вже ждуть. Загнав він їх у двір. Цар як побачив, яке він стадо пригнав, не знав що й казать. Але знов дочки не оддає:\n— Як хто набалакає три мішки, тому й оддам.\nВийшов граф, почав розказувати, як земля з’явилась, та як люди. Пробалакав день, а цар каже:\n— І півмішка нема.\nВийшов князь, давай теж таке казать.\n— І мішка нема! — каже цар.\nВийшов Іван і давай розказувать, як він свині пас. А люди слухають, що далі буде. А він розказує, як зайці пас і царівна до нього прийшла.\n— Досить, — каже цар, — один мішок уже є.\nІван далі каже, як стара цариця прийшла.\n— Досить, уже й другий мішок є.\nА Іван далі розказує, як і цар приїхав.\n— Досить, досить, і третій мішок уже є! — закричав цар.\nАле знов не погоджується дочку за Івана оддають.\n— Поговоріть, — каже, — хто їй сподобається, за того і віддам.\nОт граф їй і каже:\n— От як оженимось, отут клуню збудуєм, там стайні та сараї, та й будем гроші мати.\nНе сподобався царівні. Князь каже:\n— Як оженимось, то засіємо поля, будем хлібом торгувать і гроші мати.\nІ цей не сподобався. Дійшла черга і до Івана. А він не довго думав, обійняв царівну і поцілував.\n— Оце мій буде, — сказала царівна.\nОтак і став Іван царським зятем.\n178 (7087). Про Івана-дурника. СУС 570. Записала Мотчіль Тамара 2009 року. Середа Микола Васильович (1939). Полтавська область, Чорнухинський район, Сухоносівка\nЯк був собі дід та баба. У їх був син Іван, та такий дурний, що нічого не вмів робити. От йому і зробили візочка, щоб він з ним возився, та не докучав старій своїй матері. От він її звезе на гору, а там сяде та й з’їде. Ідуть троє бурлаків і питають:\n— Що се у тебе за возок, що сам без коней їде?\n— Продай лишень його нам, бо нам треба його. Ми їдемо у велику дорогу, а у нас немає коней, усе треба наймати.\n— Ну добре, купіть!\n— А що ж тобі за нього дати?\n— Та що? Сто рублів.\nОт вони ввійшли у ліс, сіли на той візок, поганяють його — ні, не їде та й не їде.\n— Ну, що тепер будемо робить? Пропали наші гроші, ходімо до Івана, нехай оддасть наші гроші назад, та й уб’ємо його.\n— Давай гроші, бо будемо тебе бити! — кричать йому.\n— Хоч закусимо перед смертю, — відповідає той.\n— Ну добре, де ж та закуска? — швидко погодились бурлаки.\n— Постривайте, зараз, — сказав Іван.\nВийняв паличку, кинув у кущі і каже до них:\n— Ідіть сміло, там чого душа забажає, те й буде!\nА він уже давно заготовив тую закуску, бо він знав, що вернуться, то й лихо йому буде. Пішли вони туди, аж там усього вдоволь. От вони його й питають:\n— Де ти її взяв цю паличку, що як кинеш, то так ласощі і вродяться?\n— Е! Де взяв? Найшов!\n— Продай нам її, — просять.\n— Ні, не продам, бо мені самому треба, — не погоджується Іван.\n— Та продай, будь ласка, — умовляють.\n— Ну добре, як дасте дві сотні рублів, так ваша буде.\nВони дали йому, не сказавши ні слова. Такі веселі, що нічого їм тепер журиться за харч. Їдуть та їдуть. Захотілося їм їсти. Кинули паличку, пішли — нема нічого. От вони і кажуть:\n— От тепер ходімо та уб’ємо Івана. Не одурить нас.\nПішли, а він уже і жде їх, бо знає, що приїдуть, та й каже жінці:\n— Візьми, Хівре, той пузир, що діти граються, та набери квасу з буряків, та й прив’яжи до боку.\nВона так і зробила. Він дивиться у вікно — ідуть. Увійшли у хату та й кажуть:\n— Прощайся, Іване, з жінкою, бо зараз тебе уб’ємо.\n— Ні, коли мені умирати, так я і її зараз уб’ю.\nУзяв ніж та так у бік і штрикнув, а кров так і побігла. А ті:\n— Що ти, Іване, наробив, у тебе ж дітки маленькі! — кричать бурлаки.\n— Та я, як захочу, то вона й оживе, — спокійно відповідає чоловік.\nВзяв паличку та й каже:\n— Пушка-живушка! Кинься, Марушко!\nУдарив раз палицею жінку і та схопилася на ноги.\n— Оце добре Іван видумав. Нам самими такої пушки треба, бо в нас такі жінки, що так розсердять, що як не ударять, то й очі видеруть, — зраділи покупці.\nОт вони купили ту паличку і пішли собі додому. Уходять в хату.\n— Здорові, жіночки! — радо вітаються.\n— Здорові! — чують відповідь.\n— А є що обідати?\n— Оце! Заради вас у Страсну п’ятницю варили б. Ми й самі ще нічого не їли! — гримають жінки.\n— Так ви ще будете сперечатись?! — сердяться чоловіки.\nВзяли та й побили жінок, а далі кажуть:\n— Оживете, ще рано іти вам у пекло!\nУзяли тую паличку і приговорюють:\nА жінки лежать і не ворушаться. Вони ще раз.\nВони тоді і кажуть:\n— О, тепер ходімте та утопимо Івана.\nОт пішли, положили його в мішок, зав’язали, а самі пішли шукать каменя, щоб прив’язати та й пустить на дно. А він кричить у тому мішкові:\n— Рятуйте, хто в бога вірує!!!\n— Піду, обрадую чоловіка.\nПрийшов, розв’язав той мішок, а Іван виліз, та мерщій туди крамаря, та й зав’язав, а сам сів на повозку і поїхав додому.\nПрийшли бурлаки, прив’язали камінь до мішка і пустили на дно. їдуть додому, коли бачать Іван сидить. Кажуть:\n— Ми ж тебе утопили!\n— Утопили і дякую вам за це, бо на дні багато всячини. Бачите, ось я взяв собі повний золота віз.\n— Іване, потопи і нас! — просять ті.\n— Е, не хочу! — не погоджується Іван.\n— Ми тобі сотню дамо!\n— Ну, добре! — таки згодився.\nПовпихав Іван їх у мішки та й потопив. А сам зажив весело і щасливо.\n20 (4779). Про Івана-дурника. СУС —. Записала Тарасенко Софія 2008 року. Тарасенко Марія Захарівна (1934). Полтавська область, Решетилівський район, Каленики\nЖили собі чоловік та жінка і було у них три сини: двоє розумних, а третій — дурень. Зібралися брати з батьками на роботу. Іван-дурник теж став збиратися. Налив води у флягу, взяв сухарів у торбинку. Його питають:\n— Ти куди збираєшся?\n— З вами на роботу.\n— Нікуди ти не підеш. Стережи добре двері, щоб у хату грабіжники не забралися.\nОстався дурник один дома. Пізно ввечері зняв він з петель двері, звалив на спину і поніс. Прийшов на поле. Брати запитують:\n— Я їсти захотів.\n— Ми ж тобі наказали двері стерегти.\n— Та ось вони.\n51 (4955). Про Івана-дурника. СУС 1009. Записав Бич Максим 2008 року. Павліченко Марія Тимофіївна (1927). Полтавська область, Чутівський район, Чутове\nПоїхав чоловік з сином на гору орати та забув вагани узяти. Вирішив послати сина по вагани та й каже йому:\n— Іди, синку, додому по вагани, а щоб не забув, як назвати, іди і кажи: «вагани, вагани».\nІшов-ішов син, повторює:\n— Вагани, вагани.\nАле як перечепився та й упав! Устав іде і плаче:\n— Мати моя Василихо, породила на все лихо, куди не йду, куди не їду, усі мене б’ють і лають.\nА тут дядько на базар їде воли продавати. А Ванько-дурник іде та й говорить:\n— Погані в тебе воли, погані в тебе воли.\nДядько встав з воза, набив Ванька та й каже йому:\n— Треба казати: «Здрастуйте та Боже поможи продати та всі грошики забрати».\n— Нехай, я так і робитиму.\nІде і плаче:\nА тут дядько сів край дороги по своїй нужді. Ванько став перед ним, перехрестився та говорить:\n— Здрастуйте та Боже поможи продати та всі грошики забрати.\nДядько встав, набив Ваньку та й каже йому:\n— Ти б підійшов, плюнув та й пішов.\n— Мати моя Василихо, породила на все лихо. Куди не йду, куди не їду, усі мене б’ють і лають.\nІде-іде, а тут дядько кабана шмалить. Він підійшов до нього, узяв плюнув на кабана. Дядько набив Ванька та й каже:\n— Дурний, ти б узяв верчик соломи, підстромив під кабана, я б тобі шматок сала дав.\nІде Ванько, плаче:\nІде, а тут бабусі за двором сидять, гуляють. Ванько підійшов, підпалив верчик соломи до бабів і пішов. Люди догнали його, набили.\nВін іде і плаче:\n— Мати моя Василихо, породила на все лихо. Куди не йду, куди не їду, всі мене б’ють і лають.\nІде, іде, а на вулиці діти граються у піску. Він сів біля них і став гратися. Забув, що по вагани ішов.\nКазочці кінець, а хто слухав молодець.\n64 (4793). Про Івана-дурника. СУС 1996. Записала Буряк Олена 2008 року. Буряк Ніна Павлівна (1940). Полтавська область, Карлівський район, Варварівка\nЖили собі дід і баба. Мали вони трьох синів, двох розумних, а меншого Івана-дурника. Дід з бабою поженили старших синів, в люди вивели. Постаріли, треба і меншого сина влаштовувати. Пішли вони по селу наречену шукати, а Іван-дурник і каже:\n— Хочу Галю!\nПодумали старенькі, що Галя хоч і гарна дівка, та підстаркувата трішки. Але для їхнього сина буде доброю жінкою. Заслали вони сватів.\nПочали радитися хто ж поїде на базар за продуктами. Іван говорить:\n— А розуму хватить? — питають його.\nВін таки наполіг на своєму. Зібрали гроші, запрягли коней, воза заслали соломою, наказали купити меду, солі, м’яса, нові горщики, пшона на куліш. Поїхав Іван. Скупився на диво швидко і добре. Іде він додому. На вулиці спека. Горобці літають над головою та все цвірінь, цвірінь. Іван їм і говорить:\n— Що вам покинь та покинь, самому мало!\nА вони знову цвірінь, цвірінь. Розсердився Іван та й висипав їм пшоно. Горобці злетілися звідусіль та й почали пшоно клювати. Іде Іван далі, а сонце все вище, все спекотніше. Сидять ворони на деревах та все кар, кар. Іван їм говорить:\n— Неправда, нічого я не крав.\nА вони знову:\nКинув Іван спересердя їм м’яса. Раді ворони, клюють його. Іде далі Іван. Сонце нижче опустилося. В’їхав він у сусіднє село. Стоїть там новенька хатка, новим тином обгороджена. На кілочках де-не-де сушаться горщики. Подивився на них Іван, подумав, та й каже тину:\n— Ваші братики в шапках, а ви голомозі стоїте.\nНанизав він горщиків і на решту кілочків. Та й поїхав собі далі. Вийшла молода хазяйка, зраділа.\nІде Іван далі, скриплять колеса. От Іван їм і каже:\n— Я не дурний, знаю чого ви скрипите!\nТа й намазав їх медом. Перестали скрипіти колеса. Почало вечоріти. Воли чують домівку та й почали ревти. Іван їм і каже:\n— Водички хочеться, бідненькі!\nТа й підвів їх до ставка. Воли воду не п’ють, а далі ревуть. Іван їм і каже:\n— Що, вода не солона?\nТа й висипав сіль в ставок. А воли знову не п’ють води. Тоді Іван почав брати волів за роги та силоміць напувати. Воли вирвалися, та й побігли додому. Зустрічають дід з бабою Івана:\n— Був на базарі?\n— А де ж товар?\nРозповів їм Іван, що сталося. Батьки з горя й померли. Нічого братам робити, склалися вони грішми та й справили весілля. Після весілля лежать молоді на печі. Іван і говорить:\n— Жінко, я їсти хочу!\n— Чого ж ти не їв на весіллі?\n— Людей стидно було!\n— В куточку на печі два кошики. В лівому кошенята, а в правому — пиріжки. Гляди не переплутай.\nЛунає на всю хату крик Івана:\n— Жінко, які в тебе пиріжки дряпучі.\nПолягали чоловік та жінка спати. Знову чується голос Івана:\n— Жінко, води хочу!\n— Так піди і напийся, тільки не забудься крани закрити, бо брати нещодавно провели з криниці в хату воду.\nНапився Іван. Поснули. Прокинулися вранці, а вода аж до печі доходить. Жінка й говорить Іванові:\n— Я піду на роботу, а ти воду вибери, а долівку глиною помаж. Тільки мішки не переплутай, бо в одному глина, а в іншому мука.\nПриходить Галя, а за ногами тісто тягнеться. Вона й говорить Іванові:\n— Що ж ми тепер їсти будемо?\nЗаколотила Галя брагу. Брага буль, буль. А Галя пішла на роботу. Іван говорить:\n— Я дур, дур? Ні, я не дур-дур!\nА брага знову буль, буль. Розсердився Іван та й розбив діжку сокирою. Приходить Галя з роботи. Просить відчинити двері. А Іван їй:\n— Зараз допливу.\nДивиться Галя, а він по хаті в ночвах плаває. На другий день Галя говорить Іванові:\n— Я їду на роботу, а ти піди до мого батька, може дадуть якихось харчів.\nПішов Іван до тестя. Дали йому шматок м’яса на борщ. Прийшов Іван до дому, поклав м’ясо на східцях та й пішов до хати. Приходить Галя з роботи, питається:\n— Да дали шматок м’яса на борщ.\nДивиться Галя, а кістки собаки по всій вулиці тягають. Розсердилася Галя та й говорить:\n— Треба ж було м’ясо порубати, посолить, в діжечку скласти.\n— Добре, каже Іван, — на другий раз знатиму.\nПішов на другий день Іван знову до тестя. Віддали йому пальто Галине, що його забулася вона забрати. Приніс його Іван додому. Порубав, посолив, в діжечку склав. Приходить Галя додому та й питається:\n— Що дали батьки?\n— Я все зробив як ти говорила, порубав, посолив і в діжечку склав.\n— Який ти дурний, Іване! Треба ж було його принести та й повісити на гачок.\nПішов знову Іван до тестя. Дали йому корову. Привів він її до дому й\nпочав на гачок вішати, а вона вирвалась, копитом в голову вдарила, та й\nвтекла додому. Приходить Галя, а в Івана підбите око. Галя й\n— Що на цей раз дали батьки?\n— Ну й де ж вона?\n— Я все зробив як ти наказала. Привів до дому та й почав на гачок вішати, а вона вирвалася, вдарила мене та й втекла.\n— Ну й дурний ти, Іване! Треба було її в хлів повести, сінця покласти, водички дати, а я прийшла б з роботи, видоїла її та й було б у нас молочко.\n— Добре. На другий раз знатиму.\nЗнову пішов Іван до тестя. Дали йому наймичку. Привів він її додому. В хлів завів, прив’язав, сінця поклав, водички налив, а вона плаче. Іван їй говорить:\n— Не плач, дурна, он жінка прийде з роботи, видоїть тебе.\nПриходить жінка з роботи. Та й питає:\n— Що батьки дали?\n— В хліву!\n— Який же ти дурний, Іване! Треба було її за стіл посадити, чарку налити.\n— Добре, буду знати.\nЗнову пішов Іван до тестя. Дали йому коня. Привів його Іван додому. Насилу за стіл затяг, чарку налив і в зуби тикає. Кінь стіл перевернув, копитом в друге око вдарив, та й втік.\nУ неділю пішли молодята в гості до батьків. Теща зраділа, стала стіл накривати, вареники та сметану поставила. Іван зголоднів, схопив ті вареники, та двома руками в глечик зі сметаною, та й застряг. Мати бідкається, зятя жаль.\n— Вийди, синочку, у двір. Об пеньок розбий глечик, а коти сметану злижуть.\nВийшов Іван на двір, а серед двору сидить батько з лисою головою, що вийшов з досади покурити. Іван подумав, що то пеньок та й об батькову\nголову трісь горщиком. Розсердився батько. Вигнав молодих з двору.\n— Живіть, як знаєте, а в моїй хати щоб і ноги вашої не було! Не хочу мати за зятя дурня.\nКазці кінець, а хто слухав, молодець. А дівкам наука — не ходіть заміж за Івана-дурака.\n248 (4502). Про Івана-дурника. СУС порівн. 1696. Записано 2008 року. Кожушко Микола (1911-1982). Чернігівська область, Прилуцький район, Стрільники


ЛОР виділила 41 млн грн на житло та реабілітацію учасників війни на Донбасі та родин Небесної Сотні\nЕспресо Захід Суспільство ЛОР виділила 41 млн грн на житло та реабілітацію учасників війни на Донбасі та родин Небесної Сотні\nЛьвівська обласна рада затвердила програму підтримки учасників АТО (ООС) та родин Героїв Небесної Сотні.\nВідповідну комплексну соціальну програму сьогодні, 18 лютого, затвердили депутати Львівської обласної ради, передає "Еспресо.Захід".\nНа підтримку учасників АТО (ООС), їхніх родин, бійців-добровольців АТО, а також родин Героїв Небесної Сотні з обласного бюджету виділили понад 41 млн грн. Програма передбачає забезпечення житлом учасників АТО (ООС), грошову допомогу, відшкодування витрат родинам Героїв Небесної Сотні на житлово-комунальні послуги, сімейний відпочинок та реабілітацію військових, а також психологічну підтримку учасників АТО (ООС).\nОкрім того, у програмі закладено кошти на встановлення пам’ятних знаків на могилах загиблих/померлих учасників АТО (ООС) і Героїв Небесної Сотні.\n"Цього року плануємо закупити 40 квартир для учасників АТО та родин Героїв Небесної Сотні за кошти обласного бюджету, місцевих бюджетів та власного внеску. Ми організували смс-інформування усіх, хто підлягає під дію програми, щоб вони знали про неї та розуміли, який їх алгоритм дій ", - повідомив заступник директора департаменту соціального захисту населення ОДА Віктор Степанюк.\nЗа даними профільного департаменту, зараз на Львівщині є близько 20 тисяч демобілізованих учасників ООС, 320 загиблих Героїв та 1244 осіб з інвалідністю внаслідок війни.\nНагадаємо, депутати обласної ради хвилиною мовчання вшанували пам'ять Небесної Сотні.\nДодамо, Верховна Рада ухвалила постанову до річниці Революції Гідності. Парламент визнав події 2013-2014 років одним з ключовим моментів державотворення.\nучасники АТО (ООС)


Гессі – 125 грн – купить в Украине по низкой цене, отзывы на книгу – Balka Book\nУ затишному світі, що нагадує часи Belle Epoque, де люди дбають передусім про мистецькі насолоди, танцювальні вечірки й вишукані манери, живе 15-річна Гестія Амалія. Проте її життя незбагненним чином перетинається з іншим світом — невидимим, але вловлюваним у химерних подіях і яскравих снах. І чим далі, то більше Гессі розуміє: вона має розгадати хитросплетіння цих світів — лише тоді сповна пізнає себе… Дівчина балансує між очікуваннями інших і тим, до чого озивається її серце, але рано чи пізно доведеться обирати. Це історія довгих пошуків і неминучих потрясінь. Історія давніх богів, долі яких вплелися в життя людей. І про те, що закохатися до нестями можна, просто побачивши очі, які до тебе всміхаються. Розповідь про звичайну дівчинку та її незвичайну внутрішню магію.


Кое-що про жалюзі - Angelua\nУ наші дні все більшу популярність завойовують комплекти вертикальних жалюзів. Ними охоче користуються дизайнери-фахівці з інтер’єрів, які займаються оформленням квартирних, офісних приміщень, домашніх приміщень.\nВ основі таких жалюзі лежать ламелі – набір смужок із спеціально просоченої тканини. Оброблені таким чином, жалюзійні елементи протягом довгого часу зберігають первинні колірні відтінки, залишаючись в первозданній формі.\nСучасний ринок готовий запропонувати увазі покупців велике різноманіття тканин, різних за фактурою, прозорістю, кольором. наявний асортимент представлений, зокрема:\n– вогнезахисними зразками.\nЗустрічаються тканинні матеріали, що володіють захисними засобами від вигорання. Деякі модифікації жалюзі розраховані на використання там, де є підвищена вологість. Багато фахівці єдині в думці, що дану модель жалюзі оптимальніше всього в домашніх або офісних приміщеннях. Завдяки своєму вертикальному розташуванню, такі жалюзі візуально піднімають стелю. Вони забезпечені комфортним механізмом обертання, за допомогою якого можна чітко регулювати проникаючий світловий потік, що сприяє створенню ефекту розсіяного світла. У більшості випадків, вертикальні тканинні жалюзі доповнюються пластиком, плетеним деревом, алюмінієм, або тканиною.\nВраховуючи вищесказане, можна з повною впевненістю стверджувати, що декорування віконних прорізів вертикальними матерчатими жалюзями здатне внести чарівну, пікантну родзинку у внутрішній декор приміщення.\nнаступна статтяВідкриваємо масляний тиждень: пять рецептів смачних млинців (вам захочеться ще!).\nПро любов до порядку і правильних гаманцях


Вінницькі правоохоронці знайшли вбивцю студента-іноземця - Новини Вінниці. Події у Вінниці та свіжі Вінницькі новини на Depo.ua\nВінницькі правоохоронці знайшли вбивцю студента-іноземця\nПідозрюваного затримали в Дніпропетровську\n22 грудня 2015 16:19\nВінницька поліція затримала 35-річного чоловіка, який рік тому на ценртральній вулиці Вінниці вбив іноземця, повідомляє Depo.Вінниця з посиланням на прес-службу обласної поліції.\nПротягом року правоохоронці шукали свідків, опитували мешканців мікрорайону, де сталось вбивство. Днями у Дніпропетровському реабілітаційному центрі вдалось затримати підозрюваного, яким виявився 35-річний, раніше тричі осуджений за тяжкі злочини, житель Херсонської області.\nЗатриманий розповів, що під час бійки він вирішив помститись кривдникам і почав стріляти у їхній бік, в кого влучив – не знає. Одразу після скоєного поїхав у Київ, де вчинив пограбував місцевого жителя. Також з’ясувалося, що затриманий скоїв низку крадіжок у Сумській області.\nЗараз поліція перевіряє його причетність до інших злочинів на території країни. Крадію-вбивці загрожує як мінімум 15 років тюрми, а то й довічне ув’язнення.\nНагадаємо, 26 грудня 2014 року під час з’ясування стосунків з вогнепальної зброї був смертельно поранений 25-річний житель Камеруна. Загиблий на місці події опинився випадково.\nМітки: Камерун, студент, вбивство, Вінниця, правоохоронці


Як зробити плоттер |ЯкПросто\nПристрій для графопостроенія можна зробити самостійно — було б бажання і достатньо деталей від старих принтерів і сканерів під рукою. Планшетний плоттер являє собою Двокоординатний стіл, над яким переноситься головка із закріпленим на ній пишуть інструментом.\nбіполярні крокові двигуни, що направляють різної довжини, каретки, блок живлення.\nДосвід підказує, що для створення координатного столу можна використовувати напрямні зі старих принтерів. Найскладніше у механічній конструкції плоттера — пристрій, що переміщує перо. Один з існуючих способів — пристосувати невелику сервомашінку для штовхання короткої сторони важеля. До довгій стороні важеля приєднано фломастер. Коли сервомашінка знаходиться у верхньому положенні, пружина давить вниз. Перо піднімається завжди на одну і ту ж висоту, а опускається настільки, наскільки дозволяє папір або інший об’єкт, на якому проводиться нанесення.\nДля управління пером застосовуються крокові двигуни, які можна також вилучити з розібраного принтера. Однак вони забезпечують тільки переміщення пера вперед-назад. Для покрокового управління голівкою необхідний мікроконтроллер, який буде розшифровувати команди ПО і перетворювати їх в команди для ШД.\nТепер про програмне забезпечення: для управління агрегатом застосовується мова HPGL. Список найбільш часто вживаних команд можна знайти на відкритих ресурсах в інтернеті. Застосовувати вийшов агрегат можна для створення креслень друкованих плат та перенесення на папір будь-яких малюнків, перетворених з PostScript.\nДля забезпечення роботи двох крокових моторів підійде блок живлення потужністю +5 В і 1А 24В. Його також можна взяти з розібраного принтера. Якщо на місце пера в каретці встановити 300 мВт лазер, можна використовувати саморобний планшетний плотер для різання. Потужності такого лазера досить для випалювання по дереву або різання тонких плівок.\nЯк завжди, коли справа стосується саморобної техніки, витрати часу часто не відповідають якості отримуваної продукції. Так що в професійних цілях краще використовувати обладнання, створене професіоналами. А створення плоттера своїми руками краще залишити умільцям, які займаються цим виключно заради задоволення.\nЩоб використовувати планшетний плотер для різання з використанням фрези, потрібно зміцнити всі з’єднання конструкції. Пристрій, що тримає перо, має бути значно більш міцним, щоб фреза трималася щільно.


1.4. СИСТЕМАТИЗАЦІЯ МОДЕЛЕЙ ЦІНОУТВОРЕННЯ В СУЧАСНІЙ РИНКОВІЙ ЕКОНОМІЦІ : Ринкове ціноутворення : Кращі підручники\nВ умовах сучасного ринку підприємства використовують вели- ке різноманіття підходів до ціноутворення. На рис. 1.23 наведено схему моделей ціноутворення в ринковій економіці у агрегованому вигляді . Вибір конкретної моделі залежить від цілей компанії, особливостей конкуренції та ін., тому він здійснюється індивіду- ально.\nРозглянемо детальніше підходи вільного ціноутворення, беру- чи до уваги фінансові аспекти встановлення ціни (рис. 1.24). При цьому припустімо, що «нормальні» питомі витрати і «нормальний» питомий прибуток на продукт виробляються ринком і відомі мар- кетологам. Найбільший інтерес представляють типи вільного ці- ноутворення, які й стануть предметом нашого аналізу.\nУ РИНКОВІЙ ЕКОНОМІЦІ\nЦіноутворення за участі держави\nКомпен- саційне (від- шкоду- вання витрат)\nКомерційне ціноутво- рення\nМонополь- не ціноутво- рення\nРегульо- ване ціноутво- рення\nАктивно- пасивне ціноутворен- ня в умовах досконалої конкуренції\nв умовах недоскона- лої конку- ренції\nПасивне ціноутво- рення\nПсевдо- ціннісне (спожи- вацьке)\nціни конкурентів Витратне\nОрієнтоване на вибірковість попиту та адресність пропозиції\nПрогре- сивно- компро- місне\nПро- граш покуп- ця\nЦіна на рівні еконо- мічної цінності\nБез- збитко- ва ціна\nКомерційне ціноутворення Не-\nпольне ціно- утво-\nКомерційне ціннісне ціноутворення\nВи- тратне комер-\nЦіноут- ворення в\nкомер- ційне ціно-\nване на вибірко- вість попиту\nі адрес- ність про- позиції\nсивно- компро- місне\nдоско- налої конку- ренції\nПрибуток Питомі витрати Виграш покупця Програш покупця\nРис. 1.24. Зіставлення структури ціни в різних моделях ціноутворення\nМонопольне ціноутворення (№1 на рис. 1.24) передбачає свідоме встановлення ціни вище за еконо- мічну цінність і в такий спосіб на-\nвмисно ущемляє інтереси споживача. Монопольні ціни утри- муються на ринку доти, доки у покупців не виснажиться пла- тоспроможний попит, і впродовж цього періоду є джерелом\nмонопольного надприбутку. Монопольно висока ціна містить як обов’язковий елемент «програш покупця», що утворюється за ра- хунок різниці між рівнем ціни і рівнем економічної цінності товару (рис. 1.25).\nЕкономічна цінність товару\nКомерційне ціноутворення (№№2,\n3, 4, 5, 6 на рис. 1.24) передбачає вико- ристання маркетингу з метою пошуку по- треб покупців і на цій основі можливостей\nпримноження прибутку. При цьому постає питання не отримання нормального (середнього) прибутку (його комерційне підприєм- ство має отримувати завжди), а утворення більшого, додатково- го прибутку. Цей новий прибуток повинен перевищувати той, що його отримують нині інші фірми на той самий вкладений капітал, і той, що його це саме підприємство отримувало у минулому, на- віть якщо тоді воно було вже достатньо прибутковим порівняно з конкурентами.\nСучасна ринкова економіка пропонує для досягнення цієї мети єдиний шлях – задоволення запитів споживачів з вигодою для себе. Інакше кажучи, комерційне ціноутворення являє собою циві- лізований компроміс між інтересами продавця і покупця. Так, про- давець позначає орієнтири, а покупець оцінює товар суб’єктивно, але в певному діапазоні і маючи в своєму розпорядженні масштаб оцінки на основі орієнтиру. Фактично йдеться про поведінку най- більш зрілого, прогресивного ринкового покупця, яка і є стимулом для реального комерційного ціноутворення. «Примітивний» поку- пець, який слабко або взагалі не розрізняє товари різних модифі- кацій, для успішного застосування комерційного ціноутворення не підходить. Покупець повинен вміти робити вибір, розрізняю-\nчи товари за їхніми перевагами і вадами, він має бути знайомий з асортиментом товарів, вміти користуватися каталогами і довідко- во-інформаційними службами торгівельних фірм. Ось чому ком- панії-лідери до своїх стратегічних плани включають заходи щодо\n«виховання» покупця, розвитку його смаків і вміння здійснювати купівлі.\nКомерційне ціноутворення властиве і досконалому, і недоско- налому з погляду конкуренції ринкам.\nВ умовах досконалої конкуренції його можна назвати актив- но-пасивним ціноутворенням (№6 на рис. 1.24). Воно має міс- це на ринках однорідної продукції (зерно, картопля та ін.). Про та- кий спосіб ціноутворення важко однозначно сказати – пасивний він чи активний. З одного боку, продавець призначає ціну, а з ін- шого – ринок її відразу ж коригує. В результаті виробляється комп- ромісна ціна, а хто при цьому зазнає більшого тиску – продавець чи покупець – залежить від співвідношення попиту і пропозиції і визначається в кожному конкретному випадку.\nВ умовах недосконалого ринку розгортається основна ціно- ва конкурентна боротьба. При цьому ціноутворення може бути і активним, і пасивним. В рамках пасивного найпоширенішим є витратний підхід (№5 на рис. 1.24), який в ринкових умовах здійснюється за формулою помірно-витратної ціни, яка формуєть- ся як сума питомих витрат на одиницю товару плюс нормальний прибуток у відсотках до фактичних витрат, незалежно від того, чи є ці витрати нормальними. В такому разі підприємство переслідує мету отримати таку ж норму прибутку, як і конкуренти, при цьому неодмінно завищуючи ціну і стикаючись з недостатнім попитом, що не дає змогу використовувати ефект розширення збуту і тим самим знижувати витрати. На тлі товарного дефіциту і нерозвине- ності споживацьких переваг покупці змушені вдаватися до пере- плати, відшкодовуючи продавцеві його високі витрати і забезпечу- ючи йому прибуток не нижче середнього. Ясно, що це абсолютно не стимулює зниження суспільно-необхідних витрат праці, а на- віть, навпаки, заморожує їхній високий рівень.\nЕкономічна цінність товару за витратним методом взагалі не має значення для виробника, відтак втрачається зв’язок продав- ця і покупця, який дає їм змогу знайти компроміс. Зокрема, про- давець перестає відчувати ринок і попит, не бачить чутливості по- купця до ціни. Внаслідок цього він оцінює свій реальний фінансо-\nвий стан надто пізно, коли місце на ринку вже втрачене або коли вся система витратного ціноутворення наштовхується на кризу попиту, тобто коли купувати товари за високими цінами спожи- вач вже не здатен. Проявом неприйняття ринком витратного ме- тоду ціноутворення є те, що споживачі масово відмовляються від користування певними товарами чи послугами, наприклад: від послуг аерофлоту (споживач або їде поїздом, або взагалі нікуди не їде); від послуг пралень (споживач переходить на домашнє пран- ня); від роздрібних купівель (споживач переходить до гуртового ринку – продуктового супермаркету) та ін.\nВсе це підтверджує головне правило маркетингу: той, хто в ринковій економіці йде назустріч споживачеві, виграє в своїх фі- нансових інтересах, а той, хто піклується тільки про фінансові ін- тереси, якраз у них і програє.\nВтім витратне ціноутворення має шанси на застосування у разі, якщо підприємство приділяє значну увагу усуненню зайвих витрат, здійснює пошук дешевшої сировини і матеріалів у вироб- ництві та покупних товарів у торгівлі.\nВ рамках активного ціноутворення, яке на відміну від статич- ного пасивного є динамічним, відбуваються цінові прориви – пере- ходи до нових рівнів ринкових цін. Їх здійснюють підприємства, які використовують в ціноутворенні методи маркетингу і одночас- но просуваються в освоєнні передових технологій виробництва і торгівлі, що знижують і індивідуальні витрати виробництва й обі- гу, і суспільно необхідні витрати.\nАктивне ціноутворення за своєю природою є ціннісним (№№2,\n3, 4 на рис. 1.24), згідно з яким ціна виражається як функція від економічної цінності товару.\nМіж економічною цінністю в умовах ринку і згадуваним вище економічним ефектом в плановій системі є принципова відмін- ність. Ціннісне ціноутворення при оцінюванні ефекту керується не позицією виробника, а позицією споживача. Так, якщо вироб- никові додавання певної властивості до виробу обходиться, на- приклад, в 10 грн, а споживач цінує її наявність в 15–20 грн, то в кінцевій ціні буде відображено оцінку споживача, а не витрати і думку виробника. Який прибуток при цьому отримає продавець\n– нормальний чи економічний – залежатиме від рівня витрат, ма- сового визнання унікальності, новизни або інших позитивних властивостей товару, що отримали оцінку в очах споживача і\nвідрізнили цей товар від відомого, доступного, якісного, свідомо економічно цінного альтернативного товару.\nВодночас бажано, щоб ціна не була вищою за економічну цін- ність. Вона повинна бути навіть нижчою, щоб покупець отримав виграш. В такому разі підприємство матиме змогу стимулювати попит на нові вироби та розширювати ринок збуту шляхом учас- ті в ціновій конкуренції. На рис. 1.16 і 1.24 виграш позначений пунктиром, оскільки це величина ймовірнісна.\nКомерційне ціннісне ціноутворення уважно ставиться до спо- живчого попиту, використовуючи маркетингові дослідження і спостереження. Підприємство утримує вже залучених покупців (стійку клієнтуру) і привертає нових покупців, пропонуючи більш довершені економічні цінності з кращими характеристиками, які враховують психологічну чутливість споживачів до цін, осо- бливості їхніх запитів по сегментах ринку (попит ділових людей, спортивної молоді, багатодітних сімей, самотніх пенсіонерів та ін.), наявність товарів-замінників, психологічну дію широти то- варного асортименту, що дає змогу забезпечити споживачеві вільний вибір.\nУ формулі ціннісного ціноутворення відображено три його під- види: витратно-виграшне; орієнтоване на вибірковість попиту і адресність пропозиції; прогресивно-компромісне. Їх об’єднують такі властивості:\n• кожен з них є компромісним ціноутворенням, в якому дося- гається баланс інтересів покупця і продавця, що точно від- повідає принципам маркетингу;\n• всі три види ґрунтуються на нижчому, в порівнянні з серед- ньоринковим, рівні питомих витрат.\nЗ цих причин в кожному випадку просування нового товару на\nринок чи розширення випуску старого товару забезпечує додат- ковий прибуток, який, втім, не є монопольним надприбутком, що має місце при невиправдано високих цінах.\nЦіннісне ціноутворення, орієнтоване на вибірковість попиту і адресність пропозиції (№2 на рис. 1.24), найактивні- ше використовує маркетинг, який вивчає і враховує попит, розді- ляє товарний ринок на різні сегменти, диференціює ціни залежно\nвід модифікацій товару. За наявності точно визначеного попиту товари продаються за «своїми цінами», і занижувати їх немає по- треби. Вказана стратегія розширює попит, а це допомагає збіль- шити обсяг продажів, знизити питомі витрати й отримати додат- ковий прибуток. Варто наголосити, що вибіркове ціноутворення піклується про зниження витрат лише з тієї причини, що це ніколи не буває зайвим. Більш того, це зниження досягається не як мета, а відбувається як наслідок зростання ринку збуту. Зниження по- стійних витрат на одиницю виробу при цьому перекриває додат- кові витрати на диференціацію товару.\nВитратно-виграшне ціннісне ціноутворення (№3 на рис. 1.24), відштовхуючись від потреб покупців, орієнтоване на освоєння не зайнятих ринків і на зниження витрат проти «нор- мального» рівня з метою отримання додаткового прибутку. Оскіль- ки при цьому не розробляються принципово нові економічні цін- ності, то розширення збуту на вже досить насиченому ринку до- сягається шляхом деякого зниження цін: виробник (продавець) ділиться виграшем від зниження витрат зі споживачем. Таке зни- ження цін окупається за рахунок зростання продажів.\nВ разі, якщо продавець виходить на ринок з ненасиченим по- питом, ціна встановлюється на рівні економічної цінності, і весь виграш від зниження витрат перетворюється на додатковий при- буток. Щоправда, ціни знижуються тільки заради розширення збуту, тому якщо товар продається добре, то здешевлення не буде. Виграш покупця за витратно-виграшного ціноутворення також обмежений на рис. 1.24 пунктиром як величина імовірнісна.\nПрогресивно-компромісне ціноутворення (№4 на рис. 1.24) властиве підприємствам, які розробляють і пропонують ринку принципово нові види товарів. Його схожість з вибірковим підхо- дом полягає у приділенні значної уваги споживчому попиті, а від- мінність – у пропонуванні товарів такого ступеня новизни, за яко- го споживач переходить на якісно новий рівень споживання (або технологію виробництва, якщо йдеться про продукцію виробни- чо-технічного призначення). Нова якість закономірно передбачає і новий рівень прибутковості підприємства-новатора. Щоб спожи- вач погодився на придбання принципово нової цінності, виробник знижує ціну не проти товару-аналога (аналога в буквальному ро- зумінні немає), а проти економічної цінності цього нового товару. Економічна цінність обчислюється відносно головного параме- тра, за яким новий товар перевершує прототип. В розрахунок на\nодиницю корисності цього параметру новий товар повинен мати найнижчі питомі витрати, що і є запорукою швидкого просування його на ринок. При цьому обов’язковим елементом структури но- вої економічної цінності є виграш покупця.\nСтавлячи перед собою завдання освоєння, розширення ринку збуту чи проникнення на новий ринок, підприємства-лідери утвер- джують свій нижчий рівень цін і витрат як нормальні. Внаслідок впливу конкуренції поступово цей рівень стає досяжним для всіх.\nПоряд із ціннісним ціноутворенням доволі часто можна зіткну- тися з псевдоціннісним ціноутворенням, яке являє собою неві- рно зрозуміле ціннісне ціноутворення. Воно має місце в разі, якщо фірма ігнорує власні фінансові інтереси нібито на користь покуп- ців. Наприклад, проводяться опитування потенційних покупців на предмет, яку ціну вони дали б за новий товар, але при цьому не вка- зуються орієнтири економічної цінності цього товару і не пропону- ються інші, порівнянні з ним, товари. Таке ціноутворення можна назвати псевдокомерційним, споживацьким. На відміну від нього справжнє ціннісне ціноутворення потребує точного знання і ціни байдужості, і відмінностей конкретного товару від типового това- ру-представника товарної групи, до якої він належить. Ці відмін- ності маркетологи оцінюють з позицій споживача і обмірковують, чи отримає фірма додатковий прибуток. При цьому шлях до комп- ромісу між інтересами покупця і продавця повинен починатися не від ціни попиту, а від ціни пропозиції. Формула цього попередньо- го етапу комерційного ціноутворення така: «підприємство – поку- пець – підприємство». Вивчивши покупця, маркетолог радиться з фінансистом підприємства, більш поглиблено вивчає витрати і остаточно визначає можливий прибуток.\nНекомерційне ці- ноутворення\nОсобливе місце в ринковій економі- ці посідає некомерційне ціноутворення (№7 на рис. 1.24). Його практикують не- комерційні підприємства й організації,\nякі реалізують продукцію або з метою відшкодування витрат, або з пільгово-добродійною метою за цінами, нижчими за економіч- ну цінність товарів та послуг, щоб зробити їх доступними мало- забезпеченим покупцям. Некомерційним є також ціноутворення в торгівельних операціях громадян, що реалізують власне майно, оскільки в цих випадках ставиться мета не отримання прибутку, а відшкодування витрат. Некомерційне ціноутворення характеризу-\nється встановленням цін на рівні витрат або нижче за економічну цінність. На рис. 1.24 видно, що покупець отримує значний ви- граш – всю або майже всю різницю між економічною цінністю і ви- тратами.\nЗа беззбитковою ціною реалізують продукцію тільки некомер- ційні підприємства або добродійні організації, водночас кожне ко- мерційне підприємство може потрапити в зону беззбитковості чи навіть збитковості. І хоча такий стан не є нормою, він може збері- гатися тільки доти, доки є інші джерела фінансових надходжень: грошові заощадження, спонсорське фінансування та ін.\nОтже, переважаючими в ринковій економіці моделями вста- новлення ціни є витратне і ціннісне ціноутворення, які існують паралельно і спираються на глибокий і повний облік витрат, з метою їх зниження. При цьому ціннісний підхід зазвичай влас- тивий лідерам того чи іншого товарного ринку. Вони широко за- стосовують наукові досягнення маркетингу, добре обізнані про ринкові ціни, власні та конкурентні витрати, поведінку і перева- ги споживача. Саме такі підприємства беруть активну участь в ціновій конкуренції.\n1. Які чинники визначають тенденції ціноутворення на сучас- ному етапі?\n2. Розкрийте зміст регулювальної функції ціни.\n3. Чим відрізняється підхід до ціноутворення в плановій і рин- ковій економічних системах?\n4. Розкрийте принципи ринкового ціноутворення.\n5. Перерахуйте етапи встановлення ціни.\n6. Розкрийте сутність витратної моделі ціноутворення.\n7. Що таке економічна цінність товару?\n8. В чому полягає ціннісний підхід до встановлення ціни?\n9. Дайте визначення ціни байдужості.\n10. Порівняйте активне і пасивне ціноутворення.


Спалювання опалого листя – звична справа для господарів восени. Та за цим, здавалося б, безневинним заняттям, насправді чимало шкоди і людям, і природі. Але, на превеликий жаль, українці рідко звертають на це увагу\nТоксичний дим загрожує розвитком раку легенів, астмою і алергіями, а також чималим штрафом.\nЯкщо ви бачите, як несвідомі громадяни палять листя, то ви можете, керуючись статтею 50 Конституції України, яка гарантує кожному безпечне для життя і здоров’я довкілля, на законних правах боротися із паліями. Спалюючи сміття та суху рослинність громадяни порушують Закони України «Про охорону атмосферного повітря», «Про рослинний світ», «Про тваринний світ» і передбачають відповідальність у вигляді штрафу: для фізичних осіб — від 340 до 1360 грн., для посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності — від 850 до 1700 грн.\nІнспекція з благоустрою закликає НІЖИНЦІВ не палити листя, гілля, сміття, не робити шкоди своєму здоров’ю та навколишньому природному середовищу, в якому живете Ви та Ваші близькі !