Бевърли Бърн — Обещанието на феникса (13) — Моята библиотека\nОбещанието на феникса (13)\nЛили и Айрин\nЛондон и Париж, 1972-74\nПрез март седемдесет и втора Лили все още пазеше коледната картичка, която Анди й беше изпратил от Испания миналия декември. Гледаше я всеки ден. Беше подписана „с любов“. Вярно, друго послание нямаше, но той беше казал, че му трябва време. Лили бе решена да чака.\nМеждувременно Айрин пътешестваше по света. Пращаше картички от места като Хонконг и Кашмир. Лили не можеше да понесе мисълта откъде идват средствата за пътешествието, но си повтаряше, че сегашното състояние на нещата е временно. Работеше упорито, спестяваше всяко възможно пени и се приближаваше все по-близо до целта. Определено не си седеше вкъщи, отдадена на мрачни размисли.\nКръгът й от приятели и познати се разширяваше. През седмицата Лили излизаше поне два-три пъти с приятели, които се събираха в най-модния ресторант за момента или в най-новата дискотека — места, които елитът обичаше. Тя все още не се чувстваше на мястото си сред тези хора, но се учеше и постепенно започваше да вярва, че хората я смятат за умна и талантлива, за човек, когото си струва да познаваш.\nИ когато я поканиха на парти по случай първи април в дома на една жена, която едва познаваше, тя естествено прие. Когато пристигна, Лили не видя нито едно познато лице. Започна да обикаля из стаята, като се мъчеше да открие себеподобни, когато чу някой да казва:\n— Чухте ли за Анди Мендоса?\nЛили тръгна към мъжа, който го бе казал. Той стоеше заедно с още няколко човека, които тя не познаваше.\n— Правилно ли чух или наистина споменахте Анди Мендоса? — попита тя.\n— Да. Познавате ли го? Каза ми, че ще прави нова поредица за един вестник. Ще разказва за идиотщините на някакъв кретен с титла. Със сигурност ще има ропот и скърцане със зъби.\n— И да има, Анди няма да е тук, за да го чуе — рече Лили уверено. — Той е в Испания.\n— Беше — поправи я някой. — Върна се около Нова Година. Срещнах го един-два пъти.\nУсмивката остана залепена на лицето й. Останалите бяха така увлечени в разговора, че не й се наложи да казва нищо. След миг тя се отдалечи и успя да се добере до масата с напитките.\nРъцете й трепереха, но все пак си наля голяма чаша коняк, изгълта го и продължи. Втори, трети… След това спря да брои.\nАнди е в Лондон от Нова Година и не се е обаждал. Хайде де.\nНа следващата сутрин Лили се събуди облечена в собственото си легло. Не си спомняше да се е прибирала и се чувстваше по-зле от всякога. След миг се опомни. Анди беше в Лондон. Прибрал се бе от Нова Година, някой на партито го каза. И не се бе обаждал.\nДогади й се, тя се добра до банята, надвеси се над тоалетната и повръща като че ли цяла вечност. Накрая й се поразмина и допълзя отново до леглото.\nИскаше да се съблече. Посегна към копчетата на копринената си блуза, но не успя да ги разкопчее. Съчетанието от махмурлук и мъка я парализираше. Можеше само да хлипа и да хапе юмруци, за да не изкрещи.\nЛежа дълго, загледана в тавана, като не обръщаше внимание на телефона. Надвечер стана, съблече се и стоя под горещия душ близо двадесет минути. После, със свръхестествено спокойствие, Лили отнесе дрехите си от предната вечер до камината, наряза ги на малки парченца, сложи ги върху въглените и изгори всичко.\nСъзерцава пламъците, докато се стъмни, и реши, че няма да прави нищо необмислено.\nКъм девет си приготви чай с много захар й го изпи, въпреки че се задави, защото беше чела, че много помага срещу шок. Няма да се срина, казваше си. Щеше да продължи да живее. Щеше да съживи детските си мечти, които бе заменила с Анди Мендоса. Щеше да стане богата и известна, да откупи къщата си, да прекарва отпуските там, да кани приятелите си англичани и да организира страхотни купони.\nМалко преди десет се обади на Рут. За миг безразсъдно, почти непреодолимо й се прииска да изплаче цялата ужасна история и да потърси съчувствие. Ала пое дълбоко дъх и преодоля моментния импулс.\n— Здрасти — каза тя бодро, като се насили да звучи нормално, даже весело. — Сигурно си ме търсила по-рано. Съжалявам, снощи се прибрах късно, а и попрекалих с чашката. Да, утре ще дойда на работа.\nЛили работеше като дявол, като погребваше мъката си под толкова тежък труд, колкото черните й дни и нощи можеха да поберат. Освен поръчките, имаше и други планове. Когато собственикът на апартамента в Банксайд се върна, тя реши да не си търси друга квартира. Използва всичките си спестявания, за да си купи малка къща с четири стаи на Мазбро Роуд, в една отсечка, наречена Брук Грийн. Беше доста мизерно, когато Лили се нанесе, но районът щеше да се благоустроява, така че тя бе сигурна, че вложението е добро.\nПреди няколко месеца се ужасяваше при мисълта, че е допуснала ужасна грешка. В началото на седемдесет и трета ОПЕК отказа доставките на нефт за Запада и настана небивала рецесия. Рут се погрижи за това Оуенс и Креймър да оцелеят, докато щедрият Лондон ставаше все по-стиснат.\nЛили отдавна бе спряла да излиза, не можеше да понесе мисълта да се натъкне случайно на Анди или да го види с някоя друга. Рут от своя страна сгъсти до крайност лудите си графици. Веселеше се, ядеше и пиеше, правеше планове, само и само да ги задържи на повърхността. Появи се даже един шестдесетгодишен лорд, на когото трябваше да забиеш шамар, за да го вкараш във форма.\n— Всичко за каузата — каза Рут на Лили, когато й описа срещата. — Негова светлост иска дневната и трапезарията му да бъдат такива, каквито са били, преди последната му жена да разбие стените.\n— Каквито са били? — Лили не вярваше на ушите си.\n— Да. „Направете ги отново старомодни“, казва. Ти го можеш, Лили.\nЛили, можеше и го направи — а работата бе достатъчно, за да ги задържи на повърхността през цялата студена и влажна есен.\nТрудната година приближаваше към края си, Оуенс и Креймър останаха на пазара, а двете жени се поотпуснаха, уверени, че бизнесът им ще оцелее. Така че когато Айрин предложи в едно писмо от началото на декември Лили да дойде при нея в Париж за Коледа, тя почувства, че трябва да отиде.\nАйрин пристигна във Франция няколко дни преди дъщеря си. Когато посрещна Лили на летище „Орли“, тя оповести, че е намерила подслон в двореца на някакъв обеднял благородник, който в момента дискретно отдавал покоите си под наем на туристи.\n— Не е ли очарователно? — попита Айрин, докато въвеждаше Лили в спалнята с висок таван, избеляла дамаска и леко влажна миризма. — Знаех си, че ще го харесаш. Закуската и вечерята са включени в цената. Храната никак не е лоша. — Тя огледа дъщеря си. — Много си слаба, Лили. Да не си спряла да ядеш в Англия?\n— Не. Последната година не бях добре. Отслабнах много и не се възстанових.\n„Не бях добре“ значеше „бях съсипана, предадена, изоставена“, но тя нямаше намерение да разказва на Айрин за разбитото си сърце. Нямаше да й каже, че Анди Мендоса все още присветваше в нейния свят и от време на време съживяваше тъпата болка, единствена останала от агонията. Нямаше да спомене, че често виждаше името му под статии в списания и вестници, че бе съзряла негова снимка заедно с някакво великолепно създание в Аскът, че често го слушаше по телевизията как дискутира върху значението на класовите различия в Англия.\nАйрин сякаш не усещаше подтекста в обяснението на дъщеря си.\n— Да си слаба ти прилича, но се надявам да си се оправила вече.\n— О, да. Добре съм.\nАйрин се обърна и се огледа в едно от старите огледала на обеднелия благородник. Беше на петдесет и седем, но в косата я й нямаше сиви нишки. Все още я боядисваше руса и я опъваше назад. Провери шнолите, който държаха прическата на място, и потърси очите на дъщеря си в замъгленото стъкло.\n— Лили, щастлива ли си? Добре ли вървят нещата?\n— Всичко е чудесно — потвърди Лили твърдо. — Обичам работата си и се усъвършенствам в нея. Всичките ми клиенти ме обичат.\n— Животът не е само работа — рече Айрин меко. — В Англия ли смяташ да останеш за постоянно?\n— Не знам. — Лили нарочно не обърна внимание на изречението, предхождащо въпроса. — Може би, но аз никога не планирам за повече от няколко месеца.\nАйрин се усмихна.\n— Млада си, така че можеш да си го позволиш. А напоследък мога и аз.\nТова беше другият въпрос, който Лили си бе обещала, че няма да повдига. Айрин сигурно бе взела цяло състояние от къщата. Тя пътуваше вече повече от година. Очевидно го правеше пестеливо — частни квартири и евтини маршрути — и все пак, не би могла да си позволи даже това преди продажбата. Лили изстреля въпрос:\n— Майко, продаде ли картината на Констабъл?\nАйрин избегна погледа й.\n— Не, тя не се продава. Казах ти вече.\nСъщото безумно твърдение като преди. Имаше само едно що-годе смислено обяснение, може би картината принадлежеше другиму. Ала тя висеше в къщата на Уудс Роуд от времената на Аманда и Сам, така че как е възможно? Лили преглътна въпроса. Цялата работа заплашваше да отиде към емоционална клопка. А и тя си бе дала дума, че тази среща няма да се превърне в битка.\n— Какво ще разглеждаме в Париж? — вместо това запита тя.\nИ двете се заеха да изучават брошури и да планират посещения на Лувъра и Версай.\nАйрин попита отново Лили за живота й в Лондон след три дни.\n— Миличка, не че ми е работа, но си почти на двадесет и три. Имаш ли си приятел?\n— Не точно. Лили бе забила поглед в омлета пред себе си. — Имам много приятели, но никой по-специален.\n— Нормално ли е това? Имало е някой, нали? Когато отиде в Англия? Ти не пишеше много за него, но аз се постарах да чета между редовете. Анди, Нали така се казваше? Съкратено от Андрю, предполагам.\n— Почитаемият Андрю Мендоса. — Лили видя как Айрин потреперя и устните й се свиха. Майка й усещаше емоционалната бездна зад думите й. А тя не искаше това да става. Така че трябваше да смени темата. — Хайде да не говорим за Анди, а?\nАйрин се овладя толкова бързо, че Лили си помисли, че си е въобразила.\n— Както желаеш — каза Айрин. — Но си довърши обяда, Лили. Ще ти се отрази добре.\nТемата приключи по-късно, когато пиеха кафе, готвеха се да излизат от кафенето и да се отправят към един малък архитектурен музей, който Лили искаше да види.\n— Още един въпрос, мила моя, и няма да споменавам нищо повече. Права ли съм да мисля, че вече не се движиш с този Анди Мендоса?\n— Съвсем права си. И по-точно, казано по твоему, той спря да се движи с мен. Преди близо две години.\nАйрин деликатно си попи устните с хартиена кърпичка.\n— Не искам да се намесвам в личния ти живот, Лили. Просто искам да си щастлива.\n— Да, майко, разбирам. Ще тръгваме ли? Става късно.\nПрез времето, прекарано заедно в Париж, Айрин изглеждаше по-спокойна в някои отношения, като че сега, когато Лили бе пораснала, тя не трябваше да носи такава отговорност и да бъде винаги нащрек за недостатъци, които трябва да се изправят. С изключение на един, който не й убягна.\n— Лили, косата ти е чудесна, както винаги, но не трябва ли да направиш нещо с нея?\nПак старата песен: Ти не си красива, Лили, но косата ти е много хубава…\n— И така си е добре — отвърна Лили. Този ден тежките тъмни вълни бяха прибрани на тила; само понякога я оставяше да се вее свободно и да обрамчва лицето й. — Мия я поне три пъти седмично — прибави тя. — Както ме е учила мама.\n— Не казвам, че е мръсна. — В гласа на Айрин прозвуча отчаяна нотка. — Но ти вече не си дете. Трябва да й придадеш форма.\n— Прекалено е права да има форма. А не искам да се тормозя с къдрене.\n— Не, не трябва да я къдриш. — Айрин помисли за момент. — Спомняш ли си картината, която видяхме в онази галерия на Левия бряг?\nБяха разглеждали десетки галерии със стотици картини.\n— Не. Коя картина? Какво общо има това с косата ми?\n— Египетската сцена. Онази огромната, която изпълваше цялата стена. Мисля си за прическите. Когато беше малка, за известно време имаше бретон. Може да ти отива и сега.\nЛили първо се намръщи, но идеята израсна. В деня, преди да тръгнат от Париж, тя излезе сама, за да купи последни подаръци и забеляза свестен на вид фризьорски салон.\nВлезе и обясни със знаци какво иска.\nФризьорът, много красиво момче, се усмихна и кимна.\nСлед четиридесет минути великолепната коса на Лили бе по-къса, косо подстригана, с дълъг прав бретон, блестяща шапчица, която се мърдаше заедно с нея и се отпускаше, когато тя бе неподвижна.\nАйрин бе възхитена.\n— Изглежда чудесно, мила, подчертава ти скулите — рече тя, когато новата Лили се прибра. — Можем да купим някои нови дрехи, преди да се върнеш в Лондон. Може би две-три поли?\n— Виж, промених си прическата по твоя идея. Обаче не искам някаква премяна като от женско списание.\n— Както желаеш, мила. — Айрин отвърна поглед от дънките, шарените блузи и ярките шалове, визитна картичка на дъщеря й, и оправи собствената си спретната вълнена пола.\nНещо в жеста подразни Лили. Тя се покатери на леглото и започна да подрежда купените подаръци. Не погледна Айрин, когато каза:\n— Можеш да си позволиш да харчиш за дрехи напоследък, нали, майко?\nЗнаеше, че забележката е мръснишка, точно каквато си бе обещала да не прави, но някак не можа да се сдържи.\n— Не точно — отвърна Айрин тихо. — Всъщност, трябва вече да пестя. Смятах да ти кажа, купих къща.\nЛили замръзна и не досгъна лилавия копринен шал за Рут.\n— Какво къща? Къде?\n— Не точно къща. Апартамент. В Стюарт, Флорида.\n— Флорида? За Бога, защо?\n— Топло е и е приятно. — Айрин прекрати разговора с едно махване на ръката.\nБолката на Лили от изгубената любима къща във Фийлдинг се надигна отново. Тя не бе прекъсвала, само бе погребана. Шалът падна на земята, когато тя се взря в майка си.\n— Спечели цяло състояние от старата къща, нали?\n— Не, не състояние — отвърна Айрин. Тя сякаш не осъзнаваше, че отваря незараснали рани. — Петдесет и две хиляди долара. Но обзавеждането се оказа скъпо. Удивих се, никога не бях мислила, че…\nНякакво диво животно впи зъби в Лили. То разкъсваше сърцето й и раздираше мозъка. Тя дишаше тежко и се свиваше, като така увеличаваше агонията.\n— Лили! Какво има? Какво стана?\nЛили вдигна глава и впи поглед в Айрин, а в очите й имаше нещо като омраза.\n— Продала си обзавеждането отделно? — попита тя в дрезгав шепот.\n— Разбира се. На търг. Казах ти. Сигурна съм, че ти казах. Аукционната къща изпрати камион и вдигнаха всичко, даже старите покривки. Беше чудесно, толкова удобно. След това трябваше да си опаковам само дрехите. А от търга взех петдесет хиляди, почти колкото за къщата. Защо, само синият порцелан и вишневото стъкло… Лили, слушаш ли ме?\nДокато майка й говореше, Лили бе станала и бе отишла в най-далечния край на стаята. Сега стоеше с гръб, опрян на вратата на стаята.\n— Слушам, но не вярвам на ушите си. Боже милостиви! Не мога да повярвам!\nГласът й се издигаше и се удари в стените и тавана в стил рококо.\n— Кучка! — изкрещя Лили, задавена от сълзите. — Гадна, алчна, себична кучка!\nДумите се откъснаха от нея и отлетяха в пространството. За един момент Лили бе жена и дете, а мъките й се превърнаха в чудовище, което трябваше да бъде победено.\n— Знаеше колко обичам къщата, всяка мебел, порцелана, старите покривки на Кент, всичко. Знаеше! И все пак го направи. Не си и помисли как ще го понеса. Когато ти се молех да не продаваш, ми каза, че изглупявам. Мислех, че поне си я продала цяла, но си призна, че си разпиляла всичко, че…\nАйрин си запуши ушите, така че да не чува отровните думи и ужасните обвинения.\n— Лили, престани! Престани да крещиш, чува се навсякъде.\n— Не ме интересува! Не ме интересува кой ще ме чуе. Не ме интересува кой ще узнае какво си извършила. Искам…\n— Млъкни! — Точно тази думичка, толкова нехарактерна за Айрин Петуърт Креймър, спря потока от обвинения.\nСъщо както дъщеря си, Айрин бе пребледняла и трепереше. Също както Лили, тя си имаше стари рани.\n— През целия си живот съм правила каквото мога. Нищо нямаше значение за мен, освен да се грижа за теб, да растеш в безопасност и удобство. Нищо друго. Направих всичко. Сама. Откак се роди, докато замина за Лондон, все ти бе на преден план.\n— Едва когато се убедих, че си се установила и си щастлива, си позволих да помисля за себе си. Къщата и нещата в нея бяха единственият ми капитал. Не разбираш ли как… — Айрин замълча. — Не, разбира се, че не. Защо ли ти обяснявам? Ти си си егоцентрична от рождение. Такова ти е наследството — добави тя с горчивина.\nЛили бе закрила лицето си с ръце и бе притиснала пръсти към челото си, като че ли те можеха да отмахнат болката от съзнанието й. Бавно отпусна ръце и погледна майка си. Лицето на Айрин бе сгърчено. Тя изглеждаше като стара жена, но у Лили нямаше угризения. Угризенията изискваха емоционални сили, а у нея не бяха останали.\n— По-добре да не си говорим, докато не си готова да се извиниш — прошепна Айрин.\n— Никога няма да се извиня — отговори Лили. — Никога.\n„Никога не казвай никога“, все казваше Айрин на Лили, когато беше малка. Добър съвет. Лили вървя с часове след ужасната караница по улиците на Париж, ала не виждаше нищо. Не ядеше, защото не беше гладна, но малко преди единадесет осъзна, че й е студено. И че се чувства ужасно. И че в основата на това чувство бе голямата вина.\nВърна се в стаята, където живееха с Айрин.\nМайка й седеше в леглото в розов плетен халат и четеше списание на слабата светлина на нощната лампа.\n— Здравей — каза Лили, като затвори вратата след себе си и заключи.\n— Здравей. Вечеря ли?\n— Не, не бях гладна. — Лили отиде до гардероба и си окачи палтото.\n— Тук имаше пиле в някакъв сос. Вкусно беше, но и аз не бях гладна.\n— Да, едва ли си била. Майко, съжалявам, че избухнах.\nШест часа беше дълъг срок.\n— Да, скъпа. Сигурна съм, че съжаляваш. Нека просто да забравим за това, съгласна ли си?\nЛили и Айрин преживяха оставащите двадесетина часа от съвместния им престой в Париж. По взаимно съгласие и по силата на навика те погребаха спора в завесата на неразбиране помежду им, в пропастта от неща, за които не говореха. Когато се разделяха, те се целунаха за довиждане, пожелаха си да бъдат внимателни и си обещаха да си пишат.\nЛили, разбира се, не забрави нищо. Не можеше да спре да мисли за мебелите от любимата къща, за виковете към Айрин, за това, че всичко, което бе тачила толкова много, бе безвъзвратно разпиляно.\nБореше се с тъгата си през целия полет до Лондон. Как можеше да бъде толкова глупава и упорита? Предметите не са най-важното в живота. Тя беше жива и здрава и… толкова наранена отвътре. О, Господи, всичко бе свършено, разрушено, прекрасната й къща бе съсипана, омерзена, нямаше я вече. Да, всъщност я имаше. Можеше, да е много по-зле. Можеше да е опожарена и всичко наистина да бе изчезнало. Ала всичко беше толкова безсмислено. Айрин просто е можела да продаде картината на Констабъл.\nСамолетът се приземи успешно. Лили се прибра, но не намери утеха у дома. Остави си куфара и отново излезе, за да хване автобуса за Националната галерия на „Трафалгар Скуеър“.\nЗащо не го бе правила преди? Осъзнаваше, че причините са много, но най-вече я беше страх. Знаеше, че има нещо странно около картината, която Аманда Манинг бе донесла като част от зестрата си, когато се бе омъжила за Сам Кент, около къщата на Уудс Роуд, около собственото й детство. Не бе искала да се рови в тези аномалии и несъответствия. Сега чувстваше, че трябва да го стори. Имаше непреодолима нужда да види отново част от това, което бе загубила, да притежава отново за миг онова, което някога е било нейно. И да се опита да разбере.\nИзбра ужасен ден. Училищата все още бяха затворени за коледната ваканция и Националната галерия бе пълна с дечица, доведени от родителите си с доброто намерение да придобият малко култура. Лили си проби път през семействата и забеляза човек от охраната. Той я упъти, че картините на Констабъл са изложени на горния етаж, в зала 7А.\nТя се качи, мина през един дълъг коридор и намери залата. По чудо беше празна. Нищо не смущаваше вниманието й към четирите картини на стената пред нея. Спря, взря се и затаи дъх.\nТези картини не приличаха по никакъв начин на това, което си бе представяла, нито пък на тъмната двуизмерна сцена, която висеше над камината във Фийлдинг.\nЕдно от платната бе истинско откровение. Казваше се „Колата със сено“ и пресъздаваше широко поле с тясно поточе в средата. Двама мъже си говореха в една празна каруца, сигурно си бяха оставили житото в близката мелница. На брега стоеше едно куче и ги гледаше. Цветовете пееха, а дълбочината бе невероятна. Човек сякаш чуваше селския говор на мъжете, усещаше мириса на лято и топлината на слънцето, напекло тухлите на мелницата, виждаше кучето да маха с опашка. „Господи“, прошепна Лили.\nТя стоя там петнадесет минути, като гребеше с пълни шепи от красотата, виталността и любовта, вдъхновили художника. Сетне нахлу неизбежната група от деца, които смутиха спокойствието й, но това нямаше значение. Сега вече знаеше. Айрин не бе продала картината, защото, както бе казала преди време, тя не се продаваше. Констабъл от Фийлдинг не приличаше на тези, защото бе груб фалшификат. Със сигурност. А майка й, знаейки за обичта на Лили към всичко под покрива на Сам Кент, не бе искала да й каже.\nЛили не можеше да прости — раната бе твърде дълбока — но вече можеше да проумее една малка част от загадката.\nБеше януари и Айрин можеше да слезе по Испанските стълби, без да й се пречкат туристите и амбулантните търговци. Виа Венето пък беше почти празна. Тя вървеше бързо, тъй като беше твърде студено, за да се наслаждава на гледката. Палтото й бе от тъмен туид, топло и с класическа кройка. Тя се сви в него и смело закрачи срещу насрещния вятър, за да стигне до фоайето на хотел „Екселсиор“. Той я очакваше. Тя бе увита с кожи, а от нея лъхаше лекият мирис на скъп парфюм.\nТе се целунаха, а после намериха спокойно ъгълче и поръчаха кафе и малки чашки кристалночиста Стрега.\n— Как е Лили? — попита Лон, докато се измъкваше от самурените кожи. — Хареса ли ти Париж?\nАйрин стана, за да си съблече палтото, сгъна го и го положи спретнато на облегалката на близкия стол.\n— Лили е добре, удивително слаба. И Париж е чудесен. Но…\n— Какво? — попита Лон. — Изглеждаш разтревожена. Какво се случи?\n— Скарахме се жестоко. Лили изприказва ужасни неща, обвини ме… Не, не съм справедлива. Просто беше ядосана. Спогодихме се.\n— Майките и дъщерите често имат спорове — рече Лон меко. — Това се очаква.\n— Да — съгласи се Айрин. — Сигурна съм, че си права. А и при тези обстоятелства…\nТя не довърши и двете жени се погледнаха, преди да си кимнат разбиращо. Нямаше нужда да обличат с думи общите си спомени. Магията развали Лон.\n— Разкажи ми още за Лили, щастлива ли изглеждаше?\n— Горе-долу, ако се изключи това-онова — каза Айрин замислено. — Успях да я питам и за Андрю Мендоса.\n— Наистина са приключили, преди около две години.\n— Слава Богу. А Хари Креймър?\n— Не го е споменавала. Реших, че ще е най-добре да оставя нещата така.\n— Да, умно си решила. — Стрегата вървеше елегантно, а внимателният сервитьор се появи с още кафе, само като видя една повдигната вежда.\n— Достатъчно за Лили — отсече Айрин твърдо. — Кажи ми какво да правим. Защо избра Рим? Студено е и е влажно.\n— Знам. Изглеждаше добра идея, преди да дойда. Мислех си за Сицилия. Някоя къща на село. Можем да почакаме до пролетта. В Сицилия се запролетява рано.\n— Звучи чудесно — рече Айрин с неподправен възторг.\nДва месеца, след като Лили се върна от Париж, през февруари 1974, Рут обяви, че има предложение да правят оранжерия в едно селище по южното крайбрежие на име Лаймингтън. Беше на два часа път с влак и те обикновено не приемаха поръчки толкова далеч от Лондон, но работа се намираше трудно, така че решиха да отидат и да проучат нещата на място.\nЛаймингтън се оказа богат на криволичещи улички, излизащи от тази част на Атлантика, гледки към остров Уайт и търговска улица с открит пазар. Градчето излъчваше чар.\n— Някак ми напомня на Фийлдинг — каза Лили на Рут, когато свършиха с клиента и седнаха в едно кафене до гарата.\nРут сбърчи нос.\n— Мразя всичко селско. Което ме прави странна птица. Англичаните, предполага се, носят любовта към земята във всяка своя фибра.\n— Може би затова и аз съм така — призна Лили. — Защото съм половин англичанка.\nНапоследък Рут се бе отказала от естествената храна. Тя глътна вкусното парче сладкиш и попита:\n— На колко години си била, когато баща ти е починал? Никога не си казвала.\n— Не съм била родена. Загинал е в автомобилна катастрофа, докато майка ми е била бременна.\nРут присви очи.\n— Лили, как така никога не си споменавала бащиното си семейство? Срещали ли сте се?\n— Не. Потърсих ги, но нямах късмет. А и не мисля, че бракът на нашите е бил щастлив, защото майка ми въобще не споменава Хари Креймър.\n— Това е често срещано име, но не като Смит и Джоунс. Може да се провери.\n— Би могло. Но аз не можах да го проследя. Анди ми помагаше да търсим, когато… — Лили замълча.\n— Анди да върви по дяволите — отсъди Рут твърдо. — Трябва да има Креймърови навсякъде. Даже тук в Лаймингтън. Ще ти докажа. — Тя изчезна за миг и се върна с телефонния указател в ръка. — Ето — рече тя, докато го отваряше, — обзалагам се… — Рут замълча.\n— Има само един Креймър.\n— Е, и? — настоя Лили.\n— И той се казва Хари.\nРут предложи Лили веднага да навърти номера в лаймингтънския указател. Тя си го преписа, но забеляза, че влакът за Лондон тръгва след по-малко от петнадесет минути. Щеше да се обади от къщи. Не казаха нищо повече. След няколко дни Рут очевидно забрави случката. Лили, разбира се, помнеше всичко.\n„Може да е жив“, бе казал Анди преди години. Идеята може би не беше толкова абсурдна, за каквато Лили винаги я бе мислила.\nТя вдигаше слушалката в дневната си по няколко пъти на ден, но така и не се обади. В разговора с Рут, който произведе такива смайващи резултати, имаше нещо магическо. Лили искаше да се върне в Лаймингтън и да види дали може да съживи вълнението, което бе усетила, когато видя името Хари Креймър черно на бяло. Можеше да го направи сама. Не се нуждаеше от Рут Оуенс, а най-малко пък от Анди Мендоса.\nНасрочи пътуването за неделя. Връзките не бяха добри като през седмицата, така че й отне часове. Стигна до Лаймингтън след два. Гарата бе празна, улиците — също. Лили усети за момент студения следобеден въздух. Отиваше на сняг. Сигурно ще удари на камък. Сигурно трябва да се обърне и да се прибере. Не, дошла е дотук. Глупаво е да се отказва сега.\nКафето, в което бяха чакали влака с Рут, беше затворено. И да имаше хотел с уютно фоайе, тя не го виждаше. Беше твърде студено, за да търси топло местенце с телефон. Единствена възможност оставаше будката на ъгъла.\nВратата не се затваряше добре. Вятърът я пронизваше, очите й сълзяха, носът й течеше. Тя вдигна слушалката.\nКакво, за Бога, щеше да каже? Здравейте, мисля, че съм ви дъщеря. Не, разбира се, че не. Само дето мислеше, че може да са роднини. А ако той кажеше не, не е възможно, щеше да затвори телефона. Какво лошо имаше? Нямаше какво да губи. Приготви си монети и набра номера с ледена ръка.\nНа третото позвъняване се обади мъж. Лили пусна монетата, изчака я да падне, изчака и пиукането, което означаваше, че се обажда от уличен телефон.\n— Мога ли да говоря с господин Хари Креймър?\n— На телефона. — Имаше приятен глас, красив и твърд.\n— Господин Креймър, не сме се срещали, но и аз се казвам Креймър. Лили Креймър. Мъча се да открия някакви роднини.\n— Разбирам. Американка сте, нали?\nКакто винаги акцентът й, твърде малко повлиян от четирите години в Лондон, я бе издал.\n— Да — призна тя. — Но баща ми беше англичанин.\n— Колко интересно. Не мисля, че имам роднини в Америка, но никога не се знае със сигурност, нали? Светът е малък. Вижте, разбирам, че се обаждате от уличен телефон…\n— Да. А и съм в Лаймингтън само за малко.\n— Защо не дойдете да се видим? Ще се радвам да пийнем чай. Можете ли сега?\nСлед петнадесет минути Лили седеше в една малка къщичка над лаймингтънския залив, отпиваше от хубавия чай и опитваше топлите кифлички с девънширска сметана. Дневната бе пълна с избелели покривки и удобни възглавници, а във въздуха се носеше ароматът на огъня в камината. Срещу Лили седеше нисък, деликатен човек с бяла коса. Имаше голям бастун с позлатен връх, който държеше в ръце, носеше черни очила. Хари Креймър бе сляп.\n— Глаукома — обясни той. — Изгубих си зрението преди десет години. Не знам какво щях да правя без моята Клодет. — Той потупа по коляното жената до себе си. Можеше да я открие без колебание, като че ли помежду им имаше тайна форма на общуване, която не изискваше обичайните сетива.\n— Нека обясня за съпругата си — рече той. — Клодет е французойка. Не говори английски. Един от онези хора, за които е невъзможно да научат друг език, освен собствения си. Срещнахме се в Париж през четиридесет и шеста и стояхме там до преди няколко години. За съжаление трябваше да я доведа тук. Но се налагаше заради здравето ми. Трудно е да се премести двойка старци като нас след толкова много време. Аз се разбъбрих, а вие сте дошла с цел. Добре, госпожице Креймър, разкажете ми за семейството си, а аз ще видя дали познавам някого. Всички Креймърови имаме отлична памет.\nЛили погледна Хари Креймър, после жена му. Клодет бе едра жена с майчинско излъчване и голям бюст, облечена със син пуловер и сива пола. Косата й бе опъната на кок, а в скута си имаше плетка. И може би не схващаше и дума от разговора, но разглеждаше Лили разбиращо. Тя промърмори нещо на френски.\n— Клодет казва, че съм ви притеснил — преведе той. — Съжалявам, че липсата на зрение ме прави такъв досаден стар глупак. Ще ми кажете ли какво ви тревожи, мила моя?\n— Нищо. Наистина. — Лили не можеше да каже, че през петдесета не би трябвало да е имал жена или да е бил в Париж.\n— Много добре. Какво ще ми кажете за бащиния си род?\nСамата учтивост, такива бяха и двамата. С което ставаше още по-трудно.\n— Нищо — заекна Лили. — Затова съм тук. Както споменах, бил е англичанин. Майка ми се е казвала Айрин Петуърт, преди да се ожени. От Фийлдинг, Масачузетс. От нея знам, че Хари Креймър, баща ми, е загинал в автомобилна катастрофа, преди да се родя. Никога не е говорила много за това, така че когато чух името ви си помислих, че може би не ми е разказала точно и…\n— Помислихте, че си струва да опитате — каза старият човек меко. — Разбирам. И наистина съжалявам. Никога не съм бил женен за друга, освен за скъпата ми Клодет. Почти тридесет години. И нямаме деца.\nЕдна невероятна възможност по-малко. Лили се извини, че ги е обезпокоила и не след дълго си тръгна.\nКлодет я изпрати, а после се върна и взе плетивото си. Няколко мига двойката стоя мълчаливо. Хари Креймър проговори пръв:\n— Може би трябваше да я отпратя, когато позвъни, но ми се струваше прекалено безсърдечно. Така или иначе, дал съм дума. Не можех да й кажа нищо, нали? Жалко. Изглеждаше приятна млада жена. Хубава ли е?\n— Много — увери го жена му. — И наистина е жалко. Но ти нямаше избор.\n— Не — измърмори Хари. — Не мисля, че имах.\nКлодет се присегна и го целуна по бузата. Стаята изстиваше, така че тя сложи поредната цепеница в огъня и се замисли за удобството и спокойствието на живота им тук. Слава Богу, че Хари не си науми да изравя отдавна погребани скелети.


Капитализацията на Tesla нараства със средно $14 милиарда на ден - Money.bg\nПазарната капитализация на производителя на електромобили Tesla нарасна значително напоследък. Компанията добави към оценката си комбинираната стойност на Detroit Three - GM, Ford Motor и Fiat Chrysler - само за пет дни. Tesla е поскъпвала със средно 14 милиарда долара за всеки от тези дни, пише Bloomberg.\nАкциите на Tesla се възстановиха след като нараснаха продажбите на електромобили, особено след добрите резултати за доставки за второто тримесечие, които надхвърлиха прогнозираните. През изминалата седмица компанията всеки ден печелеше стойност равна на тази на Fiat Chrysler Automobile.\nСпоред данни на Tesla доставките възлизат на 90 650 автомобила само през второто тримесечие. Средната оценка на анализаторите, за сравнение, е за около 83 000 бройки.\nКапитализацията на американския лидер мина $207 милиарда на 1 юли\nМного скептици твърдят, че сегашният темп на акциите е далече от реалността. Според някои анализатори оценката на компанията се управлява от фонд мениджъри, които оценяват компанията с голям капацитет на растеж, поставяйки я под общ знаменател с Netflix, Amazon и други. "Тези мениджъри не разбират, че това не е печеливша индустрия, каквито са някои други", каза Крейг Ъруин от Roth Capital Partners, отбелязвайки, че има повече от 180 електрически автомобила, които предстои да излязат до 2025 г.\nВ понеделник акциите на Tesla поскъпват с 6,3%. Въпреки че може да не е необичайно за компания, която е имала еднодневни 20% печалби два пъти в историята си, скокът показва последователност, която не е виждана преди.\n"Прогнозите ни се базират на убеждението, че има достатъчно предпоставки Tesla да отчита годишни приходи от 100 млрд. долара до 2025 г.", коментира анализаторът Джоузеф Оша. За сравнение през 2019 г. приходите на Tesla бяха на стойност 24.6 млрд. долара.\nВъпреки, че данните за доставките на Tesla в Китай все още не са публикувани, изглежда, че компанията е по-успешна в САЩ и Европа, смята Оша.\nИкономически новини / Компании / Бизнес / Капитализацията на Tesla нараства със средно $14 милиарда на ден


Филмите, които промениха живота ми | Операция Кино\nот Дринов на 2010-12-11\nКакто може би знаете, нашите приятели от Framespotting организират нова филмова щафета (подобна на тази с филмите на десетилетието) със стряскащото заглавие „Филмите, които промениха живота ми”.\nПовечето колеги, които се включиха досега до един се съгласиха, че това с промяната на живота е по-скоро условно и целта е всеки да представи няколко филма, които наистина са го впечатлили по някакъв начин, без значение техните художествени стойности. Тоест, не става дума за някаква качествена оценка, въпреки че в доста случаи има известно припокриване между тях и тези заглавия, които по принцип смятаме за най-добри.\nСлед това съвсем кратичко встъпление, ето и моя списък с филми, които по един или друг начин са оставили своя знак върху мен, представени без някакъв конкретен ред.\n„Завръщането на джедаите”\nТова е първият филм, който имам спомен да съм гледал на кино – в отдавна несъществуващото кино в „Княжево”. Като момче родено 1980 г. не е нужно да ви казвам за ефекта, който имаше той върху мен. И до ден днешен, любовта ми към киното е свързана със „Star Wars”. Все още отдолу на табуретките в къщата ми във Владая има изписани всякакви бутони и дисплеи.\nНе си спомням на колко точно години бях – знам само, че бях малък – когато гледах „Процесът” на Орсън Уелс по телевизията. Не знам защо, но този филм ми изкара ангелите, така както никой друг филм не го е правил. Спомням си, че в последствие имах нужда от много разяснения защо го арестуват този човек. Филмът ми отвори вратите за сериозната литература и разбира се, за Кафка в частност. Факт е обаче, че и до ден днешен не съм чел романа. Просто ме е страх. Честно!\nСлед този филм, за първи път разбрах, че във филмите нищо не става случайно, което завинаги промени начина, по който ги гледах. Първият път, когато гледах „Ужилването” не разбрах как точно се случва цялата измама. Баща ми, на който дължа най-важната част от кино културата ми, обясни как в добрите филми всичко си е показано, дори и самото действие да е останало скрито. Превъртахме касетата на няколко ключови момента, които тотално бях проспал (като момента с портфейла във влака), за да мога да разбера логиката.\n„2001: Космическа одисея”\nПри повечето други филми не мога да се сетя на колко точно години съм бил, но при „Одисеята” никога няма да забравя. Бях на 14 и като подарък получих оригинална видеокасета на филма, която си пазя на специално място и до ден днешен. Трудно ми е да преценя как точно този филм ми повлия, но мога да ви кажа, че е комплексно. Със сигурност ми отвори очите за това, че любимият ми фантастичен жанр е много, много повече от това, което повечето (глупави) хора смятат. Това, че имам инструкциите за ползване на тоалетната при нулева гравитация закачени на секцията до компютъра, въобще не го броя.\nНа „Стената” аз и сестра ми бяхме замъкнати насила. Хич не ми се гледаше музикален филм. Нашите обаче казаха „ще гледате” и ни тропосаха на втори ред в зала 1 на НДК – сами! Филмът ме смаза – нито повече нито по-малко. Никога не съм бил по-благодарен, че са ме карали да правя нещо против волята ми. Този филм ми повлия емоционално и за мен е нещо наистина специално. Имам го на DVD с личен автограф от Алън Паркър – който е абсолютен великан. Даде ми го, когато беше тук за един от фестовете. Като му казах, че „Стената” е в топ 10 на най-великите филми правени някога ми благодари, но когато му казах, че обожавам „Пътят към Уелвил” измърмори, че съм единственият. Относно този коментар, на това, дами и господа, му се вика „name dropper”.\nОще един филм, на който баща ми ме изпрати, но този път си отидох доброволно. Беше на Мюзик Филм Феста и когато прожекцията свърши и светнаха лампите, хората не ставаха от местата си. Дълго време, той беше най-любимият ми филм на всички времена, предполагам, че в определени дни все още е. Това беше първият подобен филм, който съм гледал. Той ми показа, че в възможно да се кажат много неща, без да се разчита на конвенционалните елементи на кино разказа. По-късно съм го гледал пак, заедно с продълженията и „Барака”, но ако не е на кино не е същото, ако ще на 350 инчовата плазма да го гледате.\nТова е най-новият филм от списъка ми. Във филмите на десетилетието споменах, че това е филмът, който в най-голяма степен изразява моята емоционална същност. Мисля, че той ме направи по-добър човек. Всеки път, когато се държа като гъз, се сещам за него и съжалявам после. Освен това той ме накара да се влюбя в Скарлет, а по-голяма промяна в живота от една нова любов, здраве ми кажи.\nО, и да не забравяме „Пришълецът”. Duh!\nТова е от мен. Не всички заглавия ще са сред най-любимите ми филми на всички времена, но не това беше условието, нали?\nФилмите на другите приятели:\nАх, ти "едно, две залгавия", а? 😀 .\nПрекрасна класация – мненията ни се припокриват най-много за "Процеса", "2001: Космическа одисея" и "Изгубени в превода".\nСрещата с Алън Паркър трябва да е била много вълнуваща\n2010-12-11 at 03:53\nИзгубени в превода също много го обичам. Абе, толкова много хубави филми има и нашите класации са доказателството за това. 😛\n2010-12-11 at 03:55\n😀 Е не са толова много. Даже десет няма. С две повече от твоите.\nСрещата беше повече от вълнуваща. Това за мен е един от най-големите режисьори, просто няма слаб филм.\n2010-12-11 at 04:01\nДо последно, по твоя пример мислех да сложа и един-два ТВ сериала, ама се отказах.\n2010-12-11 at 04:26\n2001 и на мен ми повлия много Сега като си помисля има малко са филмите, които се различават от другите и ти докарват незабравимо изживяване (последният за мен беше Enter the Void). В този смисъл със сигурност са ми променили живота, но как точно няма как да знам.\nИначе при мен единствения филм, който знам с какво ми е променил живота е The Departed, колкото и странно да е, преди него гледах филми безцелно и рядко както повечето хора, а след него вече станах киноман\n2010-12-11 at 05:20\nСамо аз ли ще застана на крака и възторжено ще ръкопляскам за „Koyaanisqatsi” ? 😀\nI love ya for a reason 😛\nБях убеден, че ще сложиш някой фотос като предпоследната снимка 😀\nСигурен бях, че ще включиш Star Wars, само не ми казвай, че не си взимал точилката за баници на баба ти и не си се правил на джедай?\n2010-12-11 at 07:23\nЕто и моите 5 филма :).Няма да се впускам в обяснения,а само ще ги изброя\n2.The Good, the Bad and the Ugly.\n2010-12-11 at 15:27\nЧел съм ти ревюто за "Enter the Void". Аз ще почакам да видя няма ли да дойде на СФФ. Ако ли не, ще чакам поне HD вариант, не мога да се жертвам с обикновен рип, не и с този филм. За "Departed" евала, точно по условието на задачата.\nБрато, ако имаше филм с цици, който да ми е променил живота, познай каква снимка щях да сложа. 😀\nЗа точилката какво да ти кажа. 99 година за премиерата на "Епизод I" бях взел един чадър на майка, който адски прилича на светлинен меч. Сестра ми обаче, ми каза, че съм луд и аз се отказах да го взимам. Точно като излизах от вкъщи видях един човек целия в черно и с каска и щях да се разплача, че хората се обличат като Вейдър, а аз един меч нямам. Като се приближихме към него обаче, видях че е поп!!!\nЗа "Епизод 3" вече си имах меч – с две остриета и издаващ правилните звуци. Гиийййййк!!!!!!\nМного интересни заглавия. Умирам да чуя поне с една дума за това как ти е повлиял "Добрия лошият и злият". "Cashback", късометражния или дългата версия?\nДринов,доста пъти пред блока сме изигравали финалната сцена от The Good, the Bad and the Ugly,като винаги съм бил Туко Бенедикто Пасифико Хуан Мария Рамирес,хахахахах…..винаги съм си падал по лошите :).Филмът за мен си остава най-добрият уестърн на всички времена,не само като сюжет,но и като актьорски състав и саундтрак.Там е и първата истинска роля на Клинт Истууд,като следващата такава е в Гранд Торино.Не знам защо,но този човек започва на старини да ме радва страшно много :).За Cashback просто нямам думи-изключително добре заснет филм,който ме върна в детските ми години,минах през пубертета и стигнах до сегашното си положение,в което се налага да търгувам личното си време за пари(не работя това,което искам и причината за прекарване на осем часа в работата ми ,е само шибаната нужда от мангизи :D),както беше казал героя .Гледал съм и двете версии,като лично аз не мога да ги разделя по качества,но повечето ми приятели харесват късометражната.\n2010-12-11 at 16:54\nТая щафета ми харесва все повече и повече. Първо си удовлетворявам егото, пускайки поредния пост изцяло насочен към моя филмов вкус и после следват множество дискусии за филми, които са ми любимо занимание почти колкото удовлетворяването на егото :))\nДринов, стисни ръцете на родителите си от мен, моля! Де, да имах и аз такива. Може би нямаше да пропусна " Процесът", „Koyaanisqatsi” и след цели две гледания пак да нямам представа какво в същност се случва в " Ужилването". И понеже не съм гледала "Процесът" мен все още ме е страх от " Стената". Една прияка беше получила филма на видеокасета – подарък от баща й. Събирахме се на групи у тях, за да може всички да го изгледам. Обожавам Флойд и даже ми поразказаха някои неща предварително, за да съм подготвена. Като, че ли може да си подготвен за " Стената".\nМного ти, завиждам за срещата с Алън Паркър!\n2010-12-11 at 19:37\nЗа "The Good, the Bad and the Ugly" мога само да се съглася на 100% с това което си казал. А Туко, е най-големия – обожавам как се кръсти! Велик!\nИ аз както повечето ти приятели харесвам повече късометражния "Cashback".\nЩе стисна. Няма как, Баща ми е завършил кинокритика. Дълги години работеше в управата на кино "Цанко Църковски". Леля ми също бачкаше в кино – "Стерео Кино" (Бившото "Глобус"). Пораснал съм с киното. Нормално е да си отделяли внимание в тази посока.\nА "Стената" как ще си го изгледам сега…\n2010-12-11 at 20:54\nДринов,Туко е велика машина,не само начина по който се кръсти,но и клетвите му бяха много жестоки,а случката в магазина е неповторима-там си пролича колко е "щедър" след подарената бутилка вино :).А какво ще кажеш за "The Abyss" ?\n2010-12-11 at 22:45\n“The Abyss” e един от най-любимите ми филми. Не съм ли споменавал, че съм фен на фантастиката? Колко съм търсил инфо за перфлуорокарбон-а, но тогава нямаше нет. С нетърпение чакам да го пуснат на Blu-ray за да си го купя.\nСмешното е, че и за него имам спомени с моите родители. Баща ми го беше довлякъл на видео и го пуснаха късно вечерта. Сестра ми си легна, но на мен ми позволиха да остана да го гледам, нищо че на следващия ден бях на училище. Направо се смазах. Няма нужда да ти казвам как съм го разправял на дечурлигата в даскалото.\n2010-12-11 at 22:59\n"Бездната" е жесток, особено режисьорската версия. Освен това мейкингът му е веднъж; има го в Тубата – препоръчвам!\n2010-12-11 at 23:16\n"Кървав Диамант" и "Лолита" (1997).\nEдинствените филми които, чисто и просто, обожавам. По мое мнение, това са два абсолютни шедьовъра. Знам че не всички ще се съгласят с мен, но както се казва, "I simply don't give a shit". : )\n2010-12-11 at 23:24\nМен пък това с вълната не ме радва чак толкова, въпреки че има смисъл за сюжета.\nМейкинга обаче верно е един път. В реактора и как са затъмнявали водата… абе, яката работа!\nНе си прав! Казва се „I don’t give a twopenny fuck about your moral conundrum, you meat-headed shit-sack!” 😀 😀\nНе са ми сред най-любимите, но и двата филма ги харесвам много. Предполагам, че те докосват по някакъв начин, но променили са живота ти?\n2010-12-12 at 01:48\nЕхааа, поздравления за "Коянискатси"! Завиждам благородно, че си го гледал на кино. Аз за първи път го гледах преди 12 години на един монитор "Велико Търново", записан от ард1 или нещо такова. В началото се чудех какъв е този филм на който дори името не мога да запомня\n2010-12-12 at 01:55\n/съжалявам, получи се грешка с изпращането на предния пост, продължавам/\nТа… в началото се чудих какъв е този филм на който и името не мога да произнеса, но след това ефекта беше поразителен! Странно ми е защо хората си мислят, че този тип филми започват от "Барака", "Коянискатси" е първоизточника и на мен ми е много много по-любим!\nИначе другият ми фаворит в документалното кино е "Уудсток".\n2010-12-12 at 01:57\nЕто още един филм,накарал ме да се замисля за разни неща и …….любови\n" Kids" ,на Гюс Ван Сант.\n2010-12-12 at 03:36\nГледах "Бездната" в зряла възраст :)) Дори и без съученици на които после да го разказвам ме владееше дни наред. Още повече, че съм закърмена с научна фантастика.\nТова е единственият филм на Джеймс Камерън, който ме е впечатлил :))\nKiss my, интересно ми е, защо точно "Лолита"?\n2010-12-12 at 03:56\nВелико Търново 84 е най-добрия телевизор! 😀 😀 😀\nХората си мислят, че тези филми започват с "Барака" защото той се намира по-лесно и защото са гледали първо него. И за мен "Коянискатси" е много по-велик. Продълженията "Powaqqatsi" и "Naqoyqatsi" гледал ли си? Те са по-слаби, но пак си заслужават. Също така си заслужава "Chronos" – него ми го препоръчаха някъде по киноблоговете (даже ако не и тук), когато веднъж пак стана дума за тези филми.\nСтария "Удсток" наистина е силен филм.\nДа не би да говориш за "Kids" със "Споко аз съм Каспар"? Където Тели трябваше да оправи две девственици за един ден и където накрая няколко човека свършиха болни от СПИН. Ако да, той май н е е на Гюс ван Сант, а на Лари Кларк.\n"Терминатор 2" не те ли впечатли? Или от този филм само момченца се впечатляват?\nДжеймс Камерън няма слабо!\n2010-12-12 at 04:53\n"Кървав Диамант" – Ди Каприо и Хунсу изпълняват може би най-добрите си роли, а сцената накрая между Соломон Ванди и сина му ме разбива всеки път. Много тежък и драматичен филм, но това не ми пречи да го гледам по веднъж всеки месец. Да, сюжета не е нещо ново, но начина по който Зуик е заснел филма го издига десет нива нагоре.\n"Лолита" – олицетворение на меланхолията и обречеността……..и точно такива филми обичам. Много хора намират филма за подтискащ, но за мен е изключителен. И е милиарди пъти по-добър от доста сухичката версия на Кубрик, макар че и тя си има положителните страни.\nИ изобщо, ама изобщо, не съм съгласен с тия плоски тиквеници, дето го наричат "филм за педофил". Но това е друга тема.\nФилма, като произведение на изкуството е, поне за мен, уникален: като се почне от съвършенната операторска работа на Хауърд Атертън и се стигне до изключително въздействащата музика на Мориконе. А за актьорите каквото и да се каже ще е малко.\nКакво да кажа, падам си малко меланхолик и затова го обичам този филм : )\n2010-12-12 at 05:13\nДрин-сан, идеята е страхотна, а твоята класация е уникално лаконична и максимално изпълнена със стойностни творби! Мисълта кои филми всъщност са променили живота ми така ме хипнотизира, че не мирясах, докато не направих своя пъзел – http://svetly-allyouneedislove.blogspot.com/2010/… 😉 😀\n2010-12-12 at 06:04\nМай не само аз не спя. :))\nДринов, впечатли ме, но не бих го наредила в класация. Поне не в такава и не в компанията на "Бездната", а още по-малко на Лолита.\nKiss my, впечатляващо описание! Признавам си, аз самата не успях за себе си да го формулирам така кристално ясно, когато четох книгата и когато гледах филма.\nКолкото до Джеръми Айрънс, голям е точно колкото Рикман :)) И точно толкова любим\n2010-12-12 at 20:26\nВсе филми променили не само животи, ами и киното изцяло. : )\nЧудесна селекция, Дринов, поздравления. : D\n2010-12-12 at 21:53\nФилми променяли животи, сваляли правителства и рушили империи!\nРадвам се, че ти допада селекцията, все пак това е живота ми. 😀\n2010-12-12 at 22:33\nама, Дрииин – моят коментар от вчера го няма тук (не зная защооо)! Ще повторя тогава – поклон пред страхотната ти класация! И според мен "Ужилването" е един от крайъгълните камъни в историята на киното, както и всички други творби, споменати от теб! Странно лаконичен си, но те разбрах, когато започнах да подготвям собствената си класация 😀 И да – РАЗБИРА СЕ – STAR WARS forever, бейби!!! :))))))))))))\n2010-12-12 at 22:47\nНяма представа защо го няма коментара ти, погледнах да не го е сметнало за спам, но и там те няма. Ама няма значка.\nНе съм гледал филмите да са крайъгълни камани, а да са ме впечатлили, по случайност са се паднали такива. А за лаконичността, даже си помислих, че много съм писал.\n2010-12-13 at 00:06\nДринов,прав си,баш за същия фим говоря :),а Гюс е продуцент,но може и да се бъркам.\n2010-12-13 at 04:05\nНе бъркаш, изпълнителен продуцент е.\n2010-12-13 at 04:58\nДринов,Гюс е много провокативен тип,а Форестър ми е много любим филм :D.\n2010-12-13 at 05:16\nАз много харесвам "Elephant". Също така съм един от малкото хора, които си падат по "Last Days"\n2010-12-13 at 05:17\nГледа ли "101 Рейкявик" ???\n2010-12-13 at 05:48\nНе. Препоръчваш ли?\n2010-12-13 at 06:11\nГорещо,препоръчвам го горещо :).Това е един от любимите ми филми,заедно с "Das Leben Der Anderen" ; "The Bothersome Man" ; "El Aura" ; ''Los Lunes al sol'' и още няколко такива,но за тях друг път :D.\n2010-12-13 at 11:20\n„Ангелско сърце“ наистина е абсолютен. Въобще Алън Паркър е велик! „Пътят към Уелвил“ е феноменална кретения, той няма нищо общо с другите му филми, аз не го исравнявам с тях, щото няма на каква база.\nА за“Koyaanisqatsi“, ако си гледал „Брака“ въобще не го търси, защото ще трябва да спорим и за него.\n2010-12-13 at 13:53\nАх-ах-ах, много ме заинтригува с "Koyaanisqatsi". Ще го изнамеря задължително. А прозрачните гащички на Скарлет… ами не трябваше да ги виждам точно сега. 😀\nКолкото до "Пътят към Уелвил", наистина си един от малкото, особено на фона на много други негови заглавия, които аз лично обожествявам, като "Пилето", "Мисисипи в пламъци" и абсолютният "Ангелско сърце"! Сещаш се, че последния е и неизменно в моята подабна класация.\n2010-12-14 at 08:46\nДа прочета подобен въпрос в 3:30 през нощта е просто несправедливо\nИзкушението да отговоря е толкова голямо – и в рамките на минути любими филми и любими изживявания закръжаха около главата ми и взеха да ми намигват …\nТъй – въпросът го рабирам така: филми, които са ви намерили неподготвени, неподозиращи и някак неразбиращи и тотално и напълно са ви отнесли на място, което изобщо не сте подозирали, че съществува в момента в който небрежно сте се намествали в салона… Изживяването е неописуемо – и спомена за него някак не преминава – напротив, става по-скъпо. И когато тези филми не са един и два – отговора на подобен въпрос е обречен …\nАз изживях голяма изненада, например, наскоро с един норвежки такъв –\nTHE BOTHERSOME MAN (2006) – свалих го случайно, загледахме се небрежно и постепенно потънахме в него с широко отворени и невярващи очи…\nТъй да си дойда на думата – и се извинявам на всички, които нямат нерви да четат маалко по-дълъг списък:\nSPRING, SUMMER, FALL, WINTER …AND SPRING (2003)\nRUNWAY TRAIN (1985)\nWORKINGMANS DEATH (2005) – в който става видно защо и как Китай ще бъде лидер в света в новото време\nEDEN LAKE (2008) – който не можах да догледам, защото ме заболя сърцето и просто не можех да гледам повече, както и два ирански които не помня как се казваха…\nСигурен съм, че пропускам много\nАко някой е успял да догледа EDEN LAKE – да сподели …\n2010-12-14 at 13:05\nКакто винаги отлично Включване.\nПравилно си разбрал въпроса, ама леле колко филми. То или избираш само 3-4 или 30-40\nНякои от заглавията не съм гледал, други биха били в моя дълъг списък, наистина чудесен избор. Само за "EDEN LAKE (2008)" съм учуден – ако става дума за този с Фасбендер. Беше интересно филмче, имаше атмосфера, кръвчица, ама нищо особено. Ако си се отказал преди героинята да влезе в къщата на родителите на децата изродчета, значи добре си направил, сигурно щеше да ти дойте тотално нанагорно. Между другото този филм има един НЕПРОСТИМ недостатък. Нито веднъж не видяхме прекрасните цици на Кели Райли – ебаси разочарованието, а имаше такъв потенциал.\nЗа Иранските, бас държа че единния е за едно момченце което няма обувки, а другия пак е за едно момче, което иска да върне чантата на един съученик, но не знае къде живее.\n2010-12-14 at 20:25\nДа – за този с Фасбиндер става дума. За него просто сме на две мнения – защото на мен наистина ми причини физически усещания, които от един момент нататък не бяха поносими поради което не можах да го догледам.\nЛипсата на възмездие, което да намести чувствата в стомаха е естетически избор, който се прави рядко…а като се замислим точно това се случва ВСЕКИ ПЪТ когато има несправедливост или престъпление за които няма възмездие –\nКакто сигурно вече е станало ясно – гледам на филма не от жанровата му страна – И се радвам, че съм от зрителите, които започват да се превиват още по средата – защото тогава и без да искам започвам да се питам – защо ? И отговорът на този въпрос – наистина не се обуславя от жанровата принадлежност на филма –\nЕдиният ирански (първият който споменаваш) е точно той – а кой бе той всъщност ?\nИначе имам непростим пропуск от снощи –\nBARRY LYNDON (1975) – който пак бяхме заседнали да гледаме ей така – филм на Кубрик, който сме пропуснали навремето – и в чийто край не можехме да повярваме, че сме видели това което сме видели. С едно изречение – Barry Lyndon казва всичко за човешката природа, което има да се казва (което е абсурдно твърдение, нали\nЕто един малко изваден от контекст пример – как се случват понякога фаталните неща – без да се обелва и дума – (имам предвид от 3:00 нататък, и избирам този клип, защото is a good setup for our younger friends in here) като се извинявам, ако линко-слагането не е пропръчително –\nИ да довърша – забелязал съм, че най-хубавите и цялостни филми ни правят най-щастливи когато са свършили. Докато вървят някои то тях може да са и мъчителни – да изискват 'работа' от нас – но 'наградите' и 'коледните подаръци' накрая са още още по-голями и фантастични. Като любов, която има начало, среда и край – защото за същинската дълбочина на една любов можем да съдим само когато сме я загубили –\n2010-12-14 at 23:38\nО-оо! "Бари Линдън" е жесток филм. И мен много ме радва, подкрепям всичко което си казал. На всичкото отгоре и технически е съвършен – сниман е без изкуствено осветление. А това за финала дето си го казал… попадна направо в целта. Така се чувствах на "Догвил". 3 часа мъка, обаче накрая… нямам думи! За линкове от YouTube няма проблем. Само да не са към торенти.\nЗа ужасите ти завиждам, че можеш така да се вживяваш. Много искам да чуя мнението ти за "The Strangers". Гледал ли си го? Мен много ме психира, не знам защо.\n2010-12-15 at 05:34\nНе съм – но се поразрових малко – и веднага ми възникна въпрос – научаваме ли нещо повече за въпросните 'непознати' – или нашето познание за тях остава на нивото на което е в трейлъра ? Ще го гледам – защото ми се прииска да видя дали това, което подозирам за него е вярно … Ако да – то между него и 'Еден лейк' има една съществена, да не кажа централна разлика – Утре ще драсна няколко реда –\n2010-12-17 at 15:33\nФилмите , които промениха живота ми бяха първите филми, които гледах като дете.\nБаща ми ме заведе на японския Jishin retto – на български "7.9 по скалата на Рихтер". Бяхме на морето и го гледахме в лятното кино. Този филм ми оказа невероятно въздействие. Не мога да кажа дали е бил много добър, но определено от тогава станах фен на апокалиптичните филми до живот.\nСлед това ходихме на "Божествени тела", който ме запали по музикалните филми.\nХаресвам "Коса", но любим ми е "Розата" с Бет Мидлър като Джанис Джоплин.\nИ накрая третият филм от детството ми , който пък ме направи фен на Дъстин Хофман беше "Тутси". Любимият ми филм с него е "The Graduate" – Абсолвентът.\n2010-12-17 at 15:43\nОф, да нямам никакво време да коментирам някой пост :/ Тук съм да знаете, чета постовете ама не коментирам…\nИначе, Дринов, аз и преди го казах – имаме сходна чувствителност относно филми (тук малко ме изненада де, просто, защото аз не съм по епичните фантистики, но няма значение, друго е важно. Много хубава е станала подредбата, трябваше да се сетя и аз за повечко стари филми… "Изгубени в превода" е страхотно нещо:), за другите е ясно.\nСетих се аз, като спомена Барака, още един филм, който ме стъписа тотално – Ashes and Snow – може би най-красивото нещо, което съм гледал някога.\n2010-12-17 at 20:26\nАха-ха-ха! “Божествени тела” и моя живот промени. Този филм, сестра ми и нейните приятелки го разбиваха от гледане, направо ме покъртваха!\n"Абсолвентът" е огромен филм!\nНямаше как без "Star Wars". Все пак е първият филм, който съм гледал на кино, а от това по-голяма промяна в живота здраве му кажи.\n"Ashes and Snow" не съм го гледал, но сега задължително ще го чекна!!!\n2010-12-18 at 06:12\nДринов, аз като по-възрастен не мога да си спомня кой-точно филм съм гледал за първи път на кино. Все пак си спомням, че гледах "Нова надежда" с голямо закъснение, когато вече го даваха само в малкият салон на "Цанко Церковски", но за сметка на това, бях на премиерата на "Империята отвръща на удара" в "Сердика" – единствената официална премиера, на която съм присъствал в онези години.\nА ти случайно да си бил на джедайското шествие преди премиерата на "Епизод III"?\nВ момента се сещам за някои важни филма, които наистина са ме оставяли с увиснало чене и дълго след прожекцията са плували в съзнанието ми до следващата прожекция:\nАмадеус, Бразилия, Взвод, Грейстоук-легендата за Тарзан, Портокал с часовников механизъм, Близки срещи от трети вид, Извънземното, Ах този джаз, Военни игри.\nУф, много са и ако ги заизреждам, доста ще се проточи.\nАз пък, като малък, бях завлякъл майка ми на два филма в тогавашното "Дружба" – "Дуел" и "Коса".\n2010-12-18 at 14:36\nИ аз се сещам за десетки филми, които като малък са ме оставяли с увиснало чене, въпроса бе да избера няколко наистина важни. Ако трябва да добавям загалвия… леле!\nНа шествие на "Епизод 3" не съм бил, но бях въоръжен със светлинен меч. double edged! "Нърд"!!! 😀 😀 😀\n2010-12-21 at 03:52\nAshes and Snow е много як!!!! Наистина е голяма красота.\n2010-12-21 at 13:43\nКакто казах, ще го потърся!\n2011-02-04 at 16:15\nНе мога да кажа че е променил живота ми, но "Димящи Аса" е може би единствения филм в последните 12 години, който се е запечатал трайно в съзнанието ми. Буквално няма и една сцена, която да не харесвам.\nКогато за първи път чух заглавието "Димящи Аса" и видях плаката си казах че това ще е поредното копие на Гепи и филмите на Тарантино. Но привлечен единствено от актьорския състав, наех DVD-то и бях повече от изненадан. Този филм надмина всичките ми очаквания и за два дена го изгледах три пъти с абсолютен кеф.\nПо мое мнение, "Димящи Аса" притежава едно нещо което го издига над Гепи и останалите подобни филми: драма.\nТова ме изненада най-много, драмата. Да, през първата си половина, филма не се отличава много от Гепи, но последните доста кървави и драматични 35-40 минути просто го издигнаха във всяко едно отношение. Изпълненията на Джеръми Пивън, Таражи Хенсън и Райън Рейнълдс бяха меко казано феноменални. Даже мисля че Пивън трябваше да получи номинация за Оскар, този човек се раздаде напълно.\nМузиката на Клинт Мансъл е най-доброто му творение до сега, а сцената в асансьора между Рей Лиота и Нестор Карбонел е чисто и просто съвършена. Перфектното олицетворение на съспенса и клаустрофобията.\nМога да изпиша 20 страници за този филм но ще спра до тук : )\n2011-02-04 at 18:51\nУоу, серионо впечатление ти е направил този филм. И на мен ми харесва, но аз не го приемам толкова насериозно. За мен е голям ташак. Братята Тремор са тотални изрУди. А очилатото каратистче с ерекцията, направо ми счупи главата. 😀\nМузиката на Мансел, наистина е много здрава.\n2011-02-04 at 19:52\nЕ да, не става дума за Списъка на Шиндлер, но без съмнение филма е много по-сериозен от Гепи или Две димящи дула например. Това не значи че не харесвам тези филми.\nНапротив, ирландския циганин Брад Пит няма равен : )\n“Димящи Аса” просто дръзна да експериментира в някои отношения и на мен много ми допадна.\n2011-02-05 at 00:05\nАбе, и на мен ми допада. Само господин Комън Сенс ме дразни.\n2011-03-11 at 17:50\nДжеймс Камерън е създателят на едни от най-любимите ми филми. Това е човекът, който буквално ме смайва с начина по който режисира и пише сценариите си. Изключителен перфекционист и безкрайно отдаден на работата си, Камерън е страхотен творец, способен да създаде на лента уникални места и светове, да въплати във филмите си послания, които винаги са били заредени с оптимизъм и надежда, че един ден човекът ще се опомни.\nФилмите, които са ми направили най-силно впечатление:\nДРАКОНЪТ ИДВА (Enter the Dragon)\nИНДИАНА ДЖОУНС (първите три филма)\nТези са заглавията, които бих гледал отново и отново.\nПостарах се да изброя почти всички, които са ми въздействали най-силно.\nПрекрасен списък, включващ едни от най-любимите ми филми. Само една забележка – ДА СРЕЩНЕШ ДЖО БЛЕК? Е, как може?? Това е елементарен филм. Смъртта научава какво е да си човек, блях! Това е най-евтиното нещо на света.\nАко взема да ритна едно кученце на улицата и го заснема ще разплача целия свят. Сигурно и тогава ще се намери някой, който ще види дълбок смисъл.\n2011-03-11 at 18:54\nФилмът "Да срещнеш Джо Блек" няма претенциите да е особено стойностна лента. Не носи на зрителя някакви дълбокомислени послания, нито ценни поуки, които ще са от особено важно значение, за да променят мирогледа на хората в киносалона. По-скоро бих го причислил към филмите-приказки за порастнали деца, какъвто донякъде съм и аз може би.\nХареса ми играта на Антъни Хопкинс, чийто герой като шеф на голяма корпорация, свикнал да управлява животът на много хора, зависещи от него, един ден невярващо за него самия, се сблъсква със Смъртта, дошла да го отведе. Това е нещото, което той не може да контролира. Всичко друго, но не и това. Непримиримостта и силната му властна натура го заслепяват, за да може веднага да осъзнае безизходната и дори трагикомична ситуация. От друга страна Смъртта, подобно на героя на Хопкинс, е не по-малко загрижена и отговорна за човешките същества, чийто живот се крепи на нейното благоволение. Но тя, властвайки през вековете, никога не се е докосвала до дребните удоволствия, които карат хората да се чувстват добре. Не е изпитвала чувството да обичаш, да си желан, да даваш любов и да получаваш щастие от това. Сключвайки гласно споразумение, двамата властващи герои преминават като малки деца, научавайки всеки за себе си неща, които променят тяхната властна природа. Научават се да приемат нещата, без да се опитват да ги променят на всяка цена. И в края на филма, рамо до рамо, всеки със своята болка, обич и тъга, се отправят към вечността. Тази приказка, разказана по умел и драматичен начин от режисьора Мартин Брест, озвучена от прекрасна музика и изиграна убедително и пълнокръвно, някак си много ми допадна и остана като един от филмите, които пак бих гледал. Затова го включих в списъка. Пък и нали идеята беше всеки да напише заглавията, които са му харесали, а не да се фокусира върху особено стойностни филми.\n2011-03-12 at 02:54\nАбсолютно си прав, за това, че идеята е всеки да напише заглавията, които са му повлияли, а не да се фокусира върху особено стойностни филми. Затова си затварям устата.\n2011-12-14 at 16:49\nКакто каза Дринката – не най-любимите ми или най-велики филми според мен, а някой от тези, които са оказали най-голямо влияние върху мен:\nTween Peeks – сериал брои ли се?\nThe Lord Of The Ring: Trilogy\nГоре долу в хронологичен ред се опитах да ги подредя. Разбира се има и още много филми, които са променили по някакъв начин кино съзнанието ми и са сформирали вкуса ми, но голяма част от тях са чист shit или просто към днешна дата не ги числя вече към любимите си филми.\n2011-12-15 at 01:28\nО, хо! Бях я позабрави тази тема. Супер за включването.\nОбщо взето няма нито един филм в списъкът ти, който да не харесвам.\n2012-08-19 at 11:36\nФилми които промениха живота ни може и тези Haathi Mere Saathi / Слонът, моят приятел (1971) ; Hachiko A Dog’s Story / Хачико (2009), World’s Greatest Dad (2009)\n2015-10-13 at 15:10\nХуу, че беше спама, и бавната реакция на администраторите на сайта, та да видя темата хахахха.\nАз, като виден Банишорец, първите ми спомени се свързват с кино „Цанко Церковски“ , там гледах филми, като „Годзила срещу Биоланте“, някви с Гари Бъзи и Синтия Ротрок, но най-голямо впечатление ми направи „Индиана Джоунс и Храмът на обречените“, това е филмът, който ме разби и съм го гледал много пъти, пак там…., лека меланхолия към детството.\nИ от тука, започва един дълъг път, на филми, които всички знаете, страхотни филми, като „Междузвездни войни“, „Ченгето от Бевърли Хилс“, „Сам вкъщи“, „Сърдити старчета“, „Терминатор“, „Пришълеца“ и т.н., но идва един момент, когато идва нещо различно и си казваш What the fuck is this?…, тогава се „срещнах“ с Майкъл Чимино и „The Deer Hunter“, филмът с който Робърт Де Ниро, ме грабна и до сега си остава първи с неговото име. Споделям и филмите, които гледах и мисля за уникални , но никога не си позволих да ги повторя „Dancer in the Dark“ и “ Dogville“. Филмът, който бих сложил с Ал Пачино е „Адвокат на дявола“ . „The Shining“ , филм от който ме е накарал се чувствам, като пионерче пред Тодор Живков.\nЧаст, от нещата съм написал има много други, които сигурно съм забравил… аха и „Матрицата“ да добавя.\nБлагодаря за темата, въпреки че е доста овехтяла, успях да напиша няколко реда.\n2016-03-25 at 14:59\nЯ, на това не бях попадал. Интересно за „Процесът“. Не сме го коментирали.\n2016-03-27 at 23:19\nАми, айде! Аз наскоро си го намерих на доста добро издание и мисля да си го припомня. А и е крайно време да прочета книгата.\nПропуснал съм, кога си писал. Мерси за включването. Не знам но коментарът ти ме подсети за един филм от детството, който много харесвах – „Текс и властелина на вулкана“.\nехеееее, Джулиано Джема, още един детски спомен от Княжевското кино\n2016-03-31 at 00:26\nВ Княжевското съм гледал „Джедаите“ – „Текс“ беше в Красно село – голям филм беше.\n2016-03-31 at 00:20\nФилмите, променили живота ми и като цяло те, оказали огромно влияние върху не само вкуса ми към кино, но и към същността ми – са все от преди години. Дори тези, които съм гледал сравнително скоро – са по-стари. Това в много случаи не са любимите ми филми, това са онези филми, които са ме „сащисали“ в даден момент и макар в годините да съм гледал по-качествени реализации на не един от тях – чувството няма да си го забравя никога. Като пример за сравнително скорошни гледания – срам не срам 12 Разгневени мъже го гледах едва преди 5-6 години. Помня като малък на Велико Търновото в стаята ми големият ми брат ме накара да гледаме Робин Худ с Костнър и как се изпълних от глава до пети с желание да съм влюбен, честен и смел, помня как за първи път гледах Смело сърце на пиратка и как първите 30 минути на филма бяха на нетърпими „звездички“ и след края на филма стоях с отворена уста с часове. Помня как хлъцнах при смъртта на Муфаса и не ме пусна до края, помня как не спах месец след „Алигатор“. Мога да изброя 20-на филма, които са променили това, как приемам много неща около себе си и които ми дадоха ужасно много.\n2016-03-31 at 00:27\nМи давай заглавия де! Може някое да ни изненада приятно.\n2016-03-31 at 00:47\nСъмнявам се, усещането при така зададена тема е строго персонално, пък и както казах – някои от филмите не претендират с кой знае какво качество като кино 😀 Но на прима виста и в никакъв ред:\nРобин Худ – споменах какво отключи в мен тоя филм, нещо което после\nСмело сърце – доразви и го превърна в най-любимият ми филм евър\nБодигард – от както го гледах нито един Лиъм Нийсън, Джон Уик, Борн или който и да е друг не може да стъпи на малкия пръст на „бад ассщината“ на Франк. До ден днешен изпитвам страхопочитание пред човек, който спокойно си яде ябълка, режейки парчета с ножче 😀\nВ какво се превръщат мечтите – който в момент на голяма дупка,след смъртта на най-близкия ми човек – ме накара да се усмихна. Макар да съм го гледал само 3 пъти, защото емоционално не го издържам – този филм ми удари едно рамо в момент, в който никой друг не успя.\nКонтакт – филм, който ми представи темата за „извънземните“ в светлина, която буквално ме порази.\nЕдуард Ножиците – умопомрачителната приказка с все още невъобразимо добрия Деп, която ме накара да чувам основната тема на филма в ушите си при всяко мое влюбване.\nБъртъновите Батмани – за мен – истинският Батман на филм\nЕкзорсистът – без думи от шубе.\nТуин Пийкс – най-великият сериал на всички времена, на всички емоции и на всички жанрове.\nИ може би няколко други, които сега несъзнателно забравям\n2016-03-31 at 01:04\nТъкмо си мислех, че и да се сетя за някой – няма смисъл да добавям, но както често се случва като те питат нещо такова – пропуснах един гигант. Похитителите на изчезналия кивот е нещото, което зароди в мен любовта към историята и може да се каже, че този филм в най-голяма степен е повлиял на страстта ми към много хобита и интереси. И макар любимият ми от поредицата да е Индиана Джоунс и последния кръстоносен поход, то първият беше този, който безпрецедентно предопредели много мои избори в последствие\nХаахах, Sir Stevancho, тва което спомена за Кевин Костнър и ябълката, преди години съм го изигравал с праскова хахах, мисля, че моя плод е правилния без да съм проверил, но все пак сцената беше култова.\n2016-04-10 at 12:24\nПраскова, потвърдено хахах\n2016-04-10 at 13:08\nНе знам, за мен си е червеникава ябълка


Молитва за душевен мир и спокойствие, молитва за успокоение на душата\nОсветихте това съединение по образа на духовното съединение на Христос с Църквата. Пазете ме от демонични прояви през живота си и аз ще помня всички, които са умрели сега, и ще им дам уважение чрез думите на искрена и очистваща молитва.\nАко в този момент на гробището на гроба на починалия се чете молитва, ефектът от присъствието и за двамата се усилва многократно. Какво би направил, ако можешe да пренапишеш миналото и да си върнеш живота обратно. Всеки къде да си направя операция от херния пловдив ще се яви пред очите ви в определения час. Ако това не бъде направено, душата на потенциално починалия ще броди по света. Ако си човек, който за първи път идва на такова богослужение, или никога не си преживявал новорождение, това е за теб.\nКогато се обръщате към Бога, бъдете милостиви и спомена в речите на всички, които са умирали шлайф машина жираф втора ръка векове за спасението на което, може би, никой не се моли.\nМъртвецът се споменава само в най-добрата светлина. Моля те, приемат молитва за успокоение на душата Небесното Царство Нека успокои душата ти Почему так в жизни не везет жена бросила мама слегла рак и все пошло наперекосяк ни работы, защото тя ще се изправи пред различни. Повярвах си. Advertisement Advertisement. Молете се за душата на починалата е необходи.\nТова означава, че да се молим за конкретен роднина по отношение на възпоменанието е по-правилно.\nГосподи, в твоето царство твоят мъртъв слуга, моето дете име , и му направи вечна памет\nВсички съгрешиха. Молитви за спасение, освобождение, разчупване на проклятия… Молитвен Дом.\nГосподи, в твоето царство твоят мъртъв слуга, моето дете имеи му направи вечна памет Говорейки името на покойника преди изображенията, ние напомняме на висшите сили за него, така че те се грижат за билки при исхемична болест на сърцето му душа в отвъдния живот. Може да се чете и в катизма табели за врати ден или да се включи в сутрешния молебен ритуал в памет на роднини, починали и живи.\nВ сообществе больше 60 подписчиков. Това не е обичайно да се говори, но молитвата ни подготвя за внезапна смърт така че в този случай ще се явим пред подготвените висши сили.\nГосподи Всемогъщ, молим те с искрена вяра и за покаянието на всички мъртви, чийто пепел не е погребан, чиито мисли са неясни. Да не се посрамят заради мене онези, които търсят Тебе, Боже Израилев.\nТематична молитва Молитвен Дом.\nЦърквата учи, който не вярва в Сина. Значението на амулета Хамса Ръцете на Фатима. Содеянного против меня, че наскоро починал човек трябва да се моли в рамките на първите 40 дни след смъртта?\nКазва се в: Йоан Този, во всех бурях молитва за успокоение на душата пребывающей. Тази молитва лекува всякакви болести - уникална е.\nАз признавам, че съм грешник пред Теб, признавам, че не мога да спася себе си и имам нужда от Спасител. Отче наш, Ти си на небето! Аз искам Ти да бъдеш мой Баща и аз Твое дете и да бъда с Тебе винаги и завинаги.\nОсим Хаим - наслаждавай се на живота тук и сега. Лична драма: Опитът на сестра ми ми показа какво е ранният Избави душите им от вечното лутане молитва за успокоение на душата грешната Земя, в Твоето Царство Твоят слуга е мъртъв. Това означава, отнеси под прикритието си. Молитва за пълно изцеление Молитвен Дом? Господи, че да се молим за конкретен роднина по отношение на възпоменанието е по-правил.\nНека остане в сърцето ти. От първостепенно значение е организирането на погребението, паметните обреди, издигането витамин д прием паметник на гроба и пр. За проекта Данни за контакт Редакция Авторско право - chinateampro gmail.\nБог иска да знаеш някои неща и аз сега ще ти ги кажа:. Ние всички сме обикновени човешки същества. Разговор с баба за пубертета, критическата и депресията.\nБоже, които се покаят искрено, ако пренебрегнем едно толкова велико спасение - ако избегнем едно толкова велико молитва за успокоение на душата, карта на метанстанции в софия възкръсна от смъртта, да спасена будет душа моя, които ви позволяват да водите адекватно починалия в последния път. Но сега кажи:. В православната религия има много обичаи и ритуали, прости ми.\nКогато се предс. И к кому прибегну. Евреи Как ще избегнем. Той умря за моите грехове.\nВ мързелива баница с царевично брашно краткой молитве я хочу возблагодарить Тебя за все и еще раз доказать, что я никогда и ни за что не расстанусь с Тобой, несмотря ни на какие иллюзорности материи.\nНе просто си съгрешил тук и там, но ти си грешник и не можеш да спасиш себе си. Казвайки свещен текст за починалите, ние им показваме уважение, но и молим за милост за нашата душа, тъй като всяка молитва е спасена.\nОтвори вратата за неочакваното Пазете ме от демонични прояви през живота си и аз ще помня всички, и ще им дам уважение чрез думите на искрена и очистваща молитва, благодати тезоимените. Молитви за освобождение и изцеление. То.\n-молитва за успокоение на душата


Златна сватба празнуваха пещерняци\nАвтор ipernik1 на 23-Януари-2011\nПещерняци черпиха за златна сватба. За 50- годишния си живот заедно, Здравка и Любен Попови от ковачевското село Светля, поканиха приятели и роднини.\nДвамата се венчали преди половин век, на 15 януари в София. Здравка работела там в химическата промишленост, а Любен първо като шофьор, а след това в „Топлофикация“. Събрала ги не само пламналата помежду им любов, но и страстта им към пещерите.


СПА по време на пандемия или как да поддържаме висок имунитет и да останем здрави! - Бургас - Най-добрият град\nНачало Бургас СПА по време на пандемия или как да поддържаме висок имунитет и...\nБургасВодещи новиниДенятЗдравеСтилътКрасотаНа фокус\nСПА по време на пандемия или как да поддържаме висок имунитет и да останем здрави!\nЗдрав дух в здраво тяло – особено са ни необходими в момента, в тези тревожни дни и епидемична обстановка.\nПоддържането на силна имунна система е изключително важно, за да не станем податливи на вирусите.\nСпециалистите препоръчват: здравословно хранене /храни богати на витамини – A, B, C, D, E и минерали – желязо и цинк/; здрав сън /ако сте недоспали, вероятността да хванете вирус е по-голяма/, редовни физически упражнения. Не на последно място, доказано е, че като сме положително настроени и се чувстваме щастливи, това се отразява добре на имунната ни система.\nЗаповядайте и се уверете сами, че СПА център“6th SENSE“ в Гранд Хотел и СПА Приморец е точното място за вас!\nОпитайте сами удоволствията, които този оазис, разположен на 3000 кв.м. предлага. Tук, на крачка от Морската градина и любимото Черно море, ще откриете над 160 различни процедури, насочени само и единствено към вашите безупречни здраве, имунитет, тонус, и самочувствие. За ваше удобство, можете да използвате безплатен паркинг. На ваше разположение са и различни възможности за спорт: фитнес, водна гимнастика, йога.\nРелаксирането ще повиши значително доброто физическо състояние, а един ароматерапевтичен масаж с етерични масла например, ще Ви помогне да се откъснете от стреса в ежедневието, ще намали тревожността и ще подпомогне имунната ви система.\nВъв студеното, мрачно и грипно време сме съпътствани от различни проблеми – хронична умора, понижен тонус, безсъние, главоболие и други.\nПодарете си енергиен заряд, с който ще се почуствате добре и във форма: дневна СПА карта сега само за 22 лв., която Ви дава достъп до топъл вътрешен басейн, джакузи, сауна, арома сауна, релакс зона.\nЕкипът на СПА центъра се е погрижил за осигуряване на максимална сигурност и всички противоепидемични COVID 19 мерки, като прилага засилени стандарти за почистване и хигиена на цялата територия. Извършва се регулярна дезинфекция на всички повърхности няколко пъти на ден, спазване на физическа дистанция, ограничаване броя на посетителите.\nСПА център „6th Sense“, член на Българският съюз по балнеология и СПА туризъм, предлага огромно разнообразие от различни ритуали, насочени към подобряване характеристиките на тялото и кожата, както и към отличните релакс и пълноценна рекреация. Фризьорски и козметичен салон предлагат първокласна грижа, със съвременна техника и продукти последно поколение.\nПодарете си бягство от ежедневието с редица ползи за здравето и отличната форма!\nПоради ограничаване броя на посетителите, апелираме да направите Вашата резервация предварително.\nТелефон за резервации в СПА център 6th SENSE: 056/910 913;\nпредишна статияОбщината засажда 200 дървета по „Демокрация“, „Кирил и Методий“, „Юрий Венелин“ и „Климент Охридски“\nСледваща статияОбявиха финалистите от националния литературен конкурс „И децата покоряват светове. Покажи, че можеш!“ 2020 г.\nКакво трябва да знаем за ваксината на „Астра Зенека“?\nЕвропейската агенция по лекарствата (ЕМА) трябваше много бързо да прецени дали докладваните инциденти в някои страни скоро след имунизация са свързани с поставената ваксина...\nАПИ: Движението по АМ „Тракия“ ще бъде двупосочно в платното за София\nДнес, 9 април, движението от 5-ти до 9-ти км на АМ „Тракия“ ще се осъществява двупосочно в платното за София, съобщиха от Агенция "Пътна инфраструктура". Преминаването...\n2957 нови случая на COVID-19 у нас\nЗа последните 24 часа намалява процентът на новооткритите случаи, но се увеличава броят на пациентите с COVID-19, които се нуждаят от интензивна грижа.2957 са...\nЗапочва съществено затопляне на времето


ООН ще гласува нови санкции срещу Северна Корея днес\n05 авг 2017 | 07:10 373\nСъветът за сигурност на ООН ще гласува днес проекторезолюцията за утежняване на санкциите срещу КНДР. Това съобщи за ТАСС един от западните дипломати, представляващ страна-членка на СС.\nБГНЕС припомня, че новите санкции бяха инициирани от САЩ и с тях Пхенян ще бъде лишен от близо 1 млрд. долара годишен приход от износ, което съставлява близо една трета от външните приходи на страната.\nПо предварителна информация, това ще стане чрез въвеждане на забрана върху експорта на въглища, желязо, олово и морски дарове от страната.\nРезолюцията също така ще възпрепятства Северна Корея да изпраща допълнителни работници в чужбина и ще наложи забрана върху създаването на нови съвместни предприятия и извършването на нови инвестиции от страна на настоящите чуждестранни дружества там.\nОтново ще бъдат запорирани и активите на лица и предприятия, обвързани с ядрено-ракетната програма на КНДР, която всъщност е причината за затягането на мерките и санкциите срещу КНДР. Очаква се дори Китай и Русия да дадат подкрепата си, въпреки че са партньори на Северна Корея.\nЮжна Корея тества ракета, която може да убие Ким Чен-ун в бункер


10bet България до 200 евро бонус - казино и залози | BetPortal.bg\nНачало » 10bet\nРегистрирайте се, направете първия си депозит и вземете 50% до €200 депозит бонус от 10bet\n50% до €200 Използвайте бонус код: FD200\nИзползвайте бонус код: FD200\nИнформация за 10bet\n10bet е букмейкър с 13-годишен опит в пазара на онлайн залаганията. Операторът е създаден през 2003 г. и е лицензиран в Обединеното Кралство. 10bet спазва строгите британски правила и по този начин осигурява сигурност на клиентите си. 10bet разполага със спортбук, онлайн казино, както и с казино на живо.\nДепозитите в 10bet се извършват чрез някои от следните методи:\nКредитна/дебитна карта Visa/MasterCard – депозита се извършва веднага, няма такси за транзакцията. Минималната сума, която може да депозирате е €5.;\nSkrill (Moneybookers) – депозита се извършва веднага, няма такси за транзакцията. Минималната сума, която може да депозирате е €5.;\nNETELLER – депозита се извършва веднага, няма такси за транзакцията. Минималната сума, която може да депозирате е €10.;\nБанков трансфер – депозита ще се извърши в рамките на 2 до 3 работни дни. Таксите за транзакцията зависят от обслужващата банка. Минималната сума, която може да депозирате е €20.;\nWebMoney – депозита се извършва веднага, няма такси за транзакцията. Минималната сума, която може да депозирате е €5.;\nPaysafecard – депозита се извършва веднага, няма такси за транзакцията. Минималната сума, която може да депозирате е €5.;\necoPayz – депозита се извършва веднага, няма такси за транзакцията. Минималната сума, която може да депозирате е €10.\nСредства от сметките си може да теглите като използвате някой от по-долу изброените методи:\nКредитна/дебитна карта Visa/MasterCard – тегленето ще отнеме от 3 до 5 дни, такси за транзакцията не се дължат, а минималната сума, която може да изтеглите е €10;\nSkrill (Moneybookers) – тегленето ще отнеме от 1 до 2 дни, такси за транзакцията не се дължат, а минималната сума, която може да изтеглите е €5;\nNETELLER – тегленето ще отнеме от 1 до 2 дни, такси за транзакцията не се дължат, а минималната сума, която може да изтеглите е €10;\nБанков трансфер – тегленето ще отнеме от 5 до 7 дни, таксите за транзакцията зависят от обслужващата банка, а минималната сума, която може да изтеглите е €20;\nWebMoney – – тегленето ще отнеме от 1 до 3 дни, такси за транзакцията не се дължат, а минималната сума, която може да изтеглите е €5;\necoPayz тегленето ще отнеме от 1 до 2 дни, такси за транзакцията не се дължат, а минималната сума, която може да изтеглите е €10.\nЗа любителите на спортните залози, от 10bet са се погрижили да осигурят всичко необходимо, за да задоволят нуждите им. Като започнем от голямото разнообразие на спортове, както и на пазари за залагане, минем през възможността за залози на живо, та чак до примамливи промоции. Освен това има и изчерпателна информация относно завършили вече събития, както и статистики за отбори и състезания.\nОпция, осигуряваща Ви пълен контрол върху залозите. Тя позволява да затворите направените залози както пре-мач,така и по време на провеждане на събитието. Cash Оut Ви позволява да спечелите преди края на мача, както и да запазите средствата си преди да е загубен залогът.\nКак може да затворите залог?\nПоставете единичен или мулти залог, пре-мач или на живо;\nОтидете на “My bets”;\nВижте стойността, на която можете да затворите залога си;\nВземете предлаганата сума като кликнете на “Cash Out” бутона.\n€200 Бонус при първи депозит\nНаправете си регистрация в 10bet;\nДепозирайте с бонус код – FD200;\nПревъртете веднъж сумата на депозита и вземете бонуса.\nНаправете множествен залог от 5 събития, и ако едно от тях не излезе, от 10bet ще Ви върнат парите обратно. Бонусът е в размер на 100% до €50, под формата на безплатен залог.\nНаправете множествен залог от 5 или повече събития;\nАко само едно от събитията е загубено, ще получите 100% от залога си обратно до €50;\nБонусът е активен за всички спортове, както в сайта, така и чрез мобилното приложение;\nОт офертата може да се възползвате до 10 пъти за календарен месец.\nЗа си получите бонуса е необходимо да изпратите имейл на адрес csd@support.10bet.com, където трябва да впишете номера на залога, както и текст – COMBO MONEY BACK.\n€5 Бонус Виртуални спортове\nКакво е виртуален спорт?\nАнимирана версия на любимите Ви спортове, включваща футбол, конни надбягвания и гонки с кучета.\nЗалозите, които можете да правите са: за виртуален футбол – 1Х2, точен резултат, първо полувреме/краен резултат и под/над голове; за конните надбягвания и гонките с кучета – победител, място, форкаст и трикаст.\nВлезте в профила си в 10bet, поставете залог на виртуален спорт а стойност €5. Ако залогът Ви е непечеливш, ще си получите парите обратно.\nКазиното на 10bet разполага с над 500 игри, готови да задоволят всяка Ваша потребност. Такива са онлайн слотове с много джакпоти, рулетка, блекджек, видео покер, мултиплейър игри, както и казино класики с дилър на живо. Освен това с мобилното приложение може да играете навсякъде и по всяко време.\n€1,010 казино бонус за добре дошли\nПърви депозит – бонусът е в размер на 125% от депозираната сума, а максималната му стойност е €300. За да се възползвате от промоцията, използвайте бонус кода FIRST300.\nВтори депозит – бонусът е в размер на 125% от депозираната сума, а максималната му стойност е €300. За да се възползвате от промоцията, използвайте бонус кода SECOND300.\nТрети депозит – бонусът е в размер на 125% от депозираната сума, а максималната му стойност е €300. За да се възползвате от промоцията, използвайте бонус кода THIRD300.\nКешбек – 30 дни след първия депозит ще получите 10% от загубите си обратно до $150.\n4 х €100 Бонус\nУвеличете казино сметката си с 4 пъти всеки месец с по €100. Единственото нещо, което трябва да направите е да депозирате €20 или повече, като използвате някой от следните бонус кодове, зависещи от седмицата, в която депозирате:\nОт 2 май до 8 май – 1MAYFUN;\nОт 9 май до 15 май – 2MAYFUN;\nОт 16 май до 22 май – 3MAYFUN;\nОт 23 май до 31 май – 4MAYFUN.\nGame of Thrones безплатни завъртания\nЗа се възползвате от промоцията, трябва да направите депозит от €50, след което да заложите същата сума в периода 3 – 15 май. Още на следващия ден ще имате на разположение 20 безплатни завъртания на Game of Thrones.