Какво да търсите, когато отворите сметка в интернет банка\nБанкиране онлайн ви помага да спечелите повече интерес и е удобно, но коя интернет банкова сметка е подходяща за вас? За щастие е трудно да се обърка. най-много онлайн банки предлагат страхотен продукт. Това каза, че има разлика между избягването на лош избор и намирането на перфектната форма. Когато започнете да пазарувате нов акаунт, би било разумно да разгледате някои от най-важните неща, които трябва да вземете под внимание.\nОпределяне на сметка в интернет банка\nЗа нашите цели сметка в интернет банките е тази само предлагани онлайн. Това не изключва непременно традиционните банки. Банка с физически клонове може също да предлага интернет банкови сметки изключително на онлайн потребители. Въпреки това много банки, които работят изключително онлайн, предлагат по-добри предимства, като избягват режийните разходи свързани с традиционното банкиране (наем за местоположението на клона, персонал, който да запълни сградата по време на работа часа и т.н.).\nОсвен възможността за банково покритие във вашия халат, кои са основните предимства на сметките в интернет банките? Отговорът е прост: по-добре\nгодишен процент добив (APY). Провеждайки транзакциите си онлайн, спестявате банковите пари, които в идеалния случай ще ви прехвърлят под формата на по-високи проценти на спестявания.\nКогато пазарувате наоколо, се съсредоточете върху функциите по-долу и поставете допълнителна тежест върху нещата, които са най-важни за вас. С изключение на осигуряването на подходяща сигурност, нито едно от тези съображения не е необходимост. Някои банки блестят в някои от тези области, докато други дори не предлагат някои от тези функции.\nAPY: Обикновено най-важната атракция за купувачите на цени, това определя колко пари ще спечелите, за да държите парите си в сметка.\nДостъп до пари: Ако искате да извадите пари и да ги похарчите, колко работа трябва да свършите? Колко е забавяне на обработката?\nБроят на свързани акаунти: Можете ли да настроите мрежа от акаунти и да запечатвате пари напред и назад в зависимост от вашите нужди?\nДопълнителни продукти и услуги: Можете ли да купите CD-та, вземете ипотека или плащате сметки онлайн? Получавате ли дебитна карта за харчене на пари? Традиционната банка обикновено предлага широк спектър от услуги, но онлайн банките могат да се съсредоточат само върху една или две услуги.\nЛост на съществуващите банкови взаимоотношения: Ако институция, с която вече се занимавате, има интернет банкова сметка, можете да се класирате за някои допълнителни печалби, като държите целия си бизнес на едно място.\nОпции за обслужване на клиенти: Колко лесно ще бъде да получите отговори на въпроси? Работят ли по време на часове, които работят с вашия график? Прочетете няколко потребителски отзива за банката, която обмисляте, за да придобиете представа за репутацията на банката за обслужване на клиенти.\nАвтоматични спестовни планове: Можете ли да го поставите на автопилот и да оставите парите да се натрупват автоматично?\nУдобство за ползване на уебсайт или приложение: Колко интуитивно е приложението или уебсайтът за този акаунт? Бъги ли е или лъскав? Тъй като ще взаимодействате с този акаунт изцяло онлайн, важно е да се чувствате комфортно с потребителския интерфейс.\nБезопасност и сигурност: Банката ли е? FDIC застрахован? Вярвате ли на техния процес на сигурност?\nВажно е да разберете ползата от всички тези функции, но перфектната комбинация от функции зависи от вашия банков стил. Сравнете характеристиките на различни банкови сметки, след това решете коя най-добре обслужва финансовите ви цели.\nНапример, можете да решите, че увеличаването на печалбата от лихви е по-важно от всичко друго. Следователно, не бихте се интересували от много от функциите по-горе - просто ще изберете банката с най-високата APY. Други, които обичат често да движат пари или да вадят пари от банкомата, могат вместо това да подчертаят достъпа до парите.\nПърви стъпки с вашето търсене\nТук ще намерите отзиви за някои от най-популярните сметки в интернет банките. Това не е изчерпателен списък - просто е да започнете и да предоставите някаква информация за собствените си изследвания. Това са някои от по-популярните онлайн банкови сметки, които трябва да ви дадат основен усет какво трябва да предлагат тези видове сметки. Също така си струва да се обмисли причини за избягване на онлайн банкови сметки преди да направите скока в света на дигиталното банкиране.\nПрофил в интернет банка на Capital One 360\nИнтернет банкова сметка на Emigrant Direct\nНай-съществената разлика между данък върху недвижимите имоти и данък върху наследството е кой е о...\nМаксимуми за принос на IRA 2015 г.\nКолко можете да допринасяте за индивидуална пенсионна сметка всяка година? Зависи от годината. То...\nИзравняване на вашите ипотечни плащания\nОставаш ли зад себе си ипотечни плащания? Опитайте да не изпадате в паника - имате възможности. О...\nНамиране на 100 процента точна система за търговия на валута\nРисковете от търговия на валутните пазари


ОТДЕЛЕНИЕ ПО ЕНДОСКОПСКА УРОЛОГИЯ И БЪБРЕЧНИ ТРАНСПЛАНТАЦИИ\nЕдно от най-бързо развиващите се дейности в Клиника по урология към УМБАЛСМ „Н. И. Пирогов” е ендоурологията. Това направление в урология включва най-новите методи за ендоскопска и лапароскопска хирургия при:\n• заболявания на бъбреците, пикочния мехур и пикочните пътища - уретери и уретра, както и доброкачествени заболявания на простатна жлеза\n• вродени заболявания на пикочо-отделителната система\nВ световен мащаб това е една от дисциплините в хирургията, която получава най-голямо развитие през последните години, като включва използване на много нови технологии и методи. Ендоурологията представлява обособен отделен дял на Урологията, който се занимава със затворените манипулации в пикочо-отделителната система, целящ минимална инвазивност, мининимална кръвозагуба(безкръчни операции), максимално бързо възтановяване на качеството на живот на пацинта. Напоследък като подраздели на този дял се причисляват и всички други минимално инвазивни хирургични процедури в урологията, включително лапароскопската хирургия.\nЕкипът на Оделение по ендоскопска урология и бъбречни трансплантации се обучава на най-новите техники в ендоурологията и продължава да развива познанията си в тази област, като ежегодно екипът лекари черпи идеи и опит от водещи специалисти в световните урологични среди. Екипът на отделениео е и с дългогодишен опит в развитието на научна дейност и представяне на интересни клинични случаи на водещите конгреси по Ендоурология.\nКАКВО ПРЕДСТАВЛЯВА ЕНДОСКОПСКАТА УРОЛОГИЯ?\nЗа разлика от отворената хирургия, ендоскопската използва специални инструменти с миниатюрни камери, чрез които се прониква в пикочо-уринарния тракт през уретралния отвор (уретрата). Оттам може да се достигне до почти всички органи в пикочо-отделителната система. По този начин се извършват ендоскопските хирургични интервенции при камъни в бъбреците, уретерите(пикочопроводите) и пикочния мехур, манипулации при доброкачествено увеличение на простатната жлеза – трансуретрална резекция и трансуретрални процедури за диагностика и мониториране на уринарните пътища, тумори на уротелиума , бъбреците и др.\nОперациите, извършени по този начин са безкръвни и не се използват външни разрези, няма белези и естетичният ефект е налице. Възстановяването е изключително бързо, пациентът възстановява нормалният ритъм на живот за орицателно време. Скъсява се болничният пестой.\nПри необходимост се използват различни видове ултразвукови и лазерни технологии за разрушаване на камъни или изпаряване на доброкачествено разрастналата се простатна тъкан. Понякога се налага временно поставяне на стентове при уретерални стриктури, след отстраняване на камъни и др.\nКАКВО ПРЕДСТАВЛЯВА ЛАПАРОСКОПСКАТА УРОЛОГИЯ?\nЛапароскопските интервенции използват минимално инвазивни хирургични техники, които ограничават многократно кръвозагубата и водят до много по-бързо възстановяване при показани пациенти спрямо отворените операции. Лапароскопската урологична хирургия се осъществява с помощта на малки дупчици в областта на корема или хълбока. Обикновено са нужни от три до пет малки отвора, през които се въвеждат помощни инструменти, наречени трокари. Те служат като портал, през който се вкарват останалите необходими фини лапараскопски инструменти за извършване на процедурата. За да се извадят туморни тъкани, по възможност те се фрагментират до по-малки размери, за да преминат през дупчиците, направени от трокара. При необходимост (при отстраняване на бъбрек например) една от дупчиците се разширява, за да стане възможно преминаването.\nВ Клиника по ендоурология рутинно се извършват лапароскопска прастатектомия (отстраняване на простатата) при рак на простатата, лапароскопска нефректомия (отстраняване на бъбрека) или нефроуретеректомия (отстраняване на бъбрека и уретера) при рак на бъбрека, както и лапароскопска цистектомия – отсраняване на пикочен мехур при рак. При големи камъни в бъбреците се прилага т.нар. перкутанна нефростолитотомия (наричана още нефролитолапаксия), при която камъкът се разбива и изважда нефроскопично през малък разрез в кожата непосредствено до бъбрека.\nЦЕНТЪР ЗА БЪБРЕЧНИ ТРАНСПАНАЦИИ ОТ ТРУПЕН И ЖИВ ДОНОР – КАКВО ТРЯБВА ДА ЗНАЕМ?\nКога се налага извършване на бъбречна трансплантация?\nОсновен метод на лечение при пациентите с ХБН (хронична бъбречна недостатъчност) е присаждане на бъбрек от донор на реципиент (приемател) - трансплантация на бъбрек.\nБъбречна недостатъчност е медицинско състояние, при което бъбреците не успяват адекватно да филтрират отпадните продукти. Така опасни количества отпадни продукти се натрупват в кръвта и тялото, предизвиквайки уремия.\nКой може да е донор за трансплантация на бъбрек\n• живи лица, който са роднини на болния - брат, сестра, дете на пациента;\n• живи лица, който не са роднини на болния - съпруг, приятел;\n• починал донор - човек, който е починал наскоро и които няма хронично бъбречно заболяване.\nМетод на извършване на трансплантация на бъбрек\nДонорския бъбрек трябва да бъде отстранен много внимателно, за да не бъде нарушена неговата цялост. След това той се перфузира с физиологичен разтвор и се съхранява и транспортира в специална камера.\nТрансплантация на бъбрек се извършва с прилагане на обща анестезия. Хирургическият екип следи нивото на сърдечната честота, кръвното налягане и кислорода в кръвта по време на операцията.\nХирургът прави разрез и трансплантира донорския бъбрек в дясна или лява илиячна ямка, като артерия реналис се свързва с а. илияка интерна или а. илияка екстерна. Вената на бъбрека се анастомозира с илиячната вена.\nУретерът на новия бъбрек се свързва с пикочния мехур на пациента.\nВ повечето случаи бъбреците на реципиента не се отстраняват, освен при наличие на:\nтежка инфекция на бъбреците (пиелонефрит),\nнефротичен синдром или\nизключително големи поликистозни бъбреци.\nБъбречната трансплантация обикновено трае около три до четири часа, а новият бъбрек обикновено започва да функционира веднага.\nОтхвърляне на трансплантирания бъбрек е възможно през първите 60 часа след операцията (понякога и месеци след нея). Това става при около 10-25% от пациентите.\nОтделението разполага с обучен екип, с опит в двата вида трансплантаци и серзен опити специализации не само в сраната, но и във водещи урологични клиники по света.\nЛекуваме заболявания на бъбрека, бъбречното легенче и пикочните пътища:\n2. Вродени заболявания на бъбрека и ектопичен бъбрек\n3. Доброкачествени и злокачествено новообразувания на бъбрека и пикочни пътища.\n5. Бъбречни транспантации\nЕкип на ОТДЕЛЕНИЕ ПО ЕНДОСКОПСКА УРОЛОГИЯ И БЪБРЕЧНИ ТРАНСПЛАНТАЦИИ


Окръжен съд Варна - ВОС даде ход на наказателното дело за убийството на млад мъж в девненския квартал „Повеляново“\nВОС даде ход на наказателното дело за убийството на млад мъж в девненския квартал „Повеляново“\nОкръжен съд Варна даде ход на наказателното дело срещу Виктор Панайотов, на 34 г., от Варна, обвинен, че на 28 ноември миналата година умишлено умъртвил Мартин Кателиев, като убийството е извършено с особена жестокост. За съдебното заседание днес бяха призовани 25 свидетели. След отправено искане на защитата на подсъдимия за съкратено съдебно следствие, някои от тях няма да бъдат разпитвани, а ще се ползват показанията им, дадени в досъдебното производство.\nСъдебният състав прие за съвместно разглеждане гражданския иск, предявен от родителите на пострадалия Мартин, в размер на по 130 000 лева за всеки един от тях – обезщетение за неимуществени вреди, считано от датата на деянието (28.11.2015 г.), до окончателното им изплащане, ведно със законната лихва. Златина и Тодор Кателиеви бяха конституирани като частни обвинители и граждански ищци.\nСлед прочитане на обвинителния акт подсъдимият Панайотов се възползва от правото си да даде обяснения. Той изрази съжаление и изказа съболезнования към близките на пострадалия, но заяви, че не се признава за виновен по обвинението, което му е повдигнато. 34-годишният мъж заяви, че досега не е давал обяснения, макар че е имал намерение, тъй като счита, че в досъдебното производство са били нарушени правата му и не му е осигурено присъствие на адвокат по време на двете разпознавания, в които е участвал. „Заради действията на прокурора загубих доверие в разследващите органи“, заяви в съдебната зала Панайотов.\nТой сподели пред съда и свое несъгласие, че адвокат Юлиян Георгиев ще представлява интересите на родителите на пострадалия. Същият бил негов защитник по три наказателни дела в миналото и „имал лична информация, която може да използва срещу интересите му“ в настоящото производство. След това подсъдимият разказа своята версия за случилото се в детската градина в девненския квартал „Повеляново“: „Ако не ми бяха изкарали нож и животът ми не беше застрашен, нямаше да се случи това“, заяви Виктор Панайотов, определяйки действията си като самоотбрана. Според разказа му, ножът бил в ръцете на пострадалия, а по време на схватката той успял да му го отнеме, след което, размахвайки го във въздуха, се е отбранявал от юмруците на Мартин и неговия приятел. Ден след сбиването сам изхвърлил дрехите си и ножа, преоблякъл се и отишъл в районното управление, за да даде обяснения.\nСъдебното заседание продължава и в следобедните часове с разпит на останалите призовани свидетели, а утре – и на вещите лица.


Пространствените измерения на категориите "чисто" и "мръсно" в народните и религиозните представи на мюсюлманите сунити в България - Seminar_BG\nНеделя, 24 Май 2020 20:16\nРезюме: Статията разглежда пространствените измерения на представите за чистотата и мръсотията в народната култура и религиозната идеология на мюсюлманите сунити в България. Тези измерения са представени основно в затвореното пространство на дома като чисти и мръсни места, строго регламентирани като такива от религиозните първоизточници, от една страна, и от традиционната култура, от друга. Основният период на изследване – края на XIX до средата на ХХ в. отразява най-добре традиционната народна култура и нейната тясна връзка с религиозните възгледи на мюсюлманското население, тъй като през втората половина на ХХ в. разглежданите категории добиват ново съдържание и смисъл както в културен, така и в религиозен аспект.\nКлючови думи: мюсюлмани сунити, ислям, традиционна култура, чисти/мръсни пространства\nSpatial Dimensions of the Categories "Clean" and "Dirty" in the Popular and Religious Perceptions of the Sunni Muslims in Bulgaria\nAbstract: The article discusses the spatial dimensions of the notions of cleanliness and dirtiness in the popular culture and religious ideology of Sunni Muslims in Bulgaria. These dimensions are explored mainly in the enclosed home space as clean and dirty places, which are strictly regulated by the religious sources on the one hand, and the traditional culture on the other. The period of study – late XIX to mid XX centuries, best represents the traditional folk culture and its close connection with the religious views of the Muslim population. In the second half of the XX century, the studied categories acquired new meanings in both cultural and religious terms.\nKeywords: Sunni Muslims, Islam, traditional culture, clean/dirty places\nВ народните и религиозните представи на всеки народ с понятията чисто и мръсно се обозначават и характеризират времеви периоди, места, състояния (духовни и физически), животни, хора. Тези понятия променят значението и съдържанието си в зависимост от гледната точка на времето, в което са се формирали и културно усвоили, или в зависимост от всекидневния, обредния или религиозния живот, който отразяват. Днес нашата представа за мръсотия е съставена от две неща – грижа за хигиената и съблюдаване на определени условия. Съвременните вярвания са подчинени и на знанието за патогенните организми. Предаването на заболяванията от бактерии е голямото откритие на XIX в., което дава и началото на най-радикалната революция в историята на медицината. То дотолкова променя живота ни, че е трудно да мислим за мръсотията иначе, освен в контекста на патогенността (Дъглас, 2005: 70). За да вникнем в представите за омърсяването обаче, трябва да навлезем в онази област, която е между поведението, което индивидът одобрява по отношение на себе си (своето), и това, което (не)одобрява за другите (чуждото) (пак там: 201). Така за оформянето на категориите чисто и мръсно, голяма роля се полага на религията с нейните възприятия за тялото, душата и пространството.\nМюсюлманите сунити в България\nМюсюлманската религия е втората по разпространение религия в света. Днес нейните последователи са около 850 млн. души, живеещи основно в Азия, Африка и по-малко в Европа и останалите континенти. Те са обособени в трите направления на исляма – сунити, шиити и хариджити. Сунизмът е най-значителното и възприемано като ортодоксално направление, като мюсюлманите сунити в световен мащаб наброяват около 90% от всички мюсюлмани (Асенов, 1998: 218). Името сунити идва от това, че те признават и отдават особено значение на Свещеното предание – Сунна, предание за делата на Мохамед и неговите наследници. Неговите привърженици признават първите четирима халифи за законни, както и достоверността на каноничните сборници с хадиси. Същността на исляма за мюсюлманите сунити е в думите „Свидетелствам, че няма друг Бог освен Аллах, а Мохамед е неговият Пророк“. Това свидетелство (шахада) е и първият от петте стълба в исляма.\nМюсюлманите в България са представени от ортодоксални сунити, които принадлежат към богословско-правната школа на ханифитите, и от мюсюлмани-алевии (къзълбаши). Мнозинството от мюсюлманите са сунити и включват по-голямата част от турците, татарите, черкезите, българите мюсюлмани и голяма част от циганите. Обект на изследване в настоящото проучване както по теренни материали, така и по архивни и публикувани източници, са две сунитски групи – турци и българи мюсюлмани.\nТурците в България, като най-многобройни представители на мюсюлманската конфесионална общност, са носители на една многовековна култура, която е формирана под влиянието на по-стари и по-нови исторически традиции. Тяхното обособяване като етническа група съвпада с възстановяването на българската държава през 1878 г., като и до днес те остават най-значимата етническа и конфесионална група в България. Районите с най-компактно турско население са Източните Родопи и Североизточна България.\nБългарите мюсюлмани приемат исляма по време на османското владичество, като запазват майчиния си език. Те живеят в компактни групи главно в Родопите, основно около градовете Гоце Делчев, Смолян, Девин и Златоград. През втората половина на ХХ в. от тези райони се изселва значителна маса мюсюлманско население в Северна България. Българите мюсюлмани са изключително интересна за изследване етноконфесионална група. Поради своя относително затворен начин на живот, те са носители както на елементи от фолклорната християнска традиция, така и на наложени от мюсюлманската нормативна система обредни и религиозни практики. Тяхната празнично-обредна система се отличава с един смесен тип обредност, в която са преплетени културни черти на двете системи (Тончева, 2000: 138).\nВ историята на новата българска държава след 1878 г. държавната политика към мюсюлманското население в България се отличава със своята непоследователност и дори противоречивост. Прилагат се различни варианти – от пълно толериране на етническата и религиозната специфика до опити за тоталното ѝ заличаване. В зависимост от конюнктурните политически тенденции мюсюлманите са стимулирани или ограничавани, привличани или държани в изолация, приобщавани или отблъсквани. При опитите за тотално заличаване винаги присъства елемент на насилие – физическо, но в значително по-голяма степен психологическо, тъй като наложените от държавните политики промени се възприемат от голяма част от мюсюлманите като културна асимилация, засягаща техния обреден и религиозен живот.\n„Сблъсъкът“ между канона и фолклора\nЧесто битовото осмисляне на религията едновременно включва взаимопроникващи езически и религиозни представи, които позволяват в народната култура езически действия да получават общорелигиозно осмисляне, а някои от каноничните религиозни обреди да се възприемат и като равнозначни на паганистичните (Генчев, 1991: 7). С термините народна или фолклорна вяра се назовават живите вярвания и практики, които нерядко се отличават от религиозната догма и дори ѝ се противопоставят под една или друга форма (Карамихова, 2014: 61).\nИдеята за чистотата – телесна и душевна, е фундаментална за исляма. Тя пронизва както основните обредни практики, регламентирани от религиозните първоизточници – Корана и хадисите, така и традиционните практики, свързани с празничния и всекидневния живот на мюсюлманина. При пресичането на религиозната с битовата граница понятията чисто/нечисто в тяхната пространствена реалност изразяват опозиции като: свещено място/място, обитавано от свръхестествени сили и демони; дясно/ляво; позволено/забранено; добро/лошо; сигурно/опасно; ние/другите. Настоящото изложение разглежда, от една страна, само онези пространствени измерения на понятията чисто и мръсно, които са засвидетелствани под една или друга форма в религиозните първоизточници на мюсюлманите сунити, и по какъв начин те се осмислят в народна среда. От друга страна са разгледани онези пространства, които не са отразени в религиозните първоизточници, но са създавани от хората, за да спазват каноническите изисквания за чистота при извършването на определени религиозни обреди, свързани основно с човешкото тяло. Извън фокуса на изследването остават практическите хигиенни практики, които са без религиозно осмисляне, а са единствено зависещи от всекидневния живот, светогледните представи или митологичното мислене на човека. Целта е да се покаже как хората адаптират заобикалящото ги пространство към религиозните предписания за чисти и нечисти места, как те функционират при досега с традицията, какви мерки предприемат, за да доближат свещеното и профанното. Веднъж разпознати и обозначени като нечисти пространства в каноничните източници, колкото и нормални и необходими да изглеждат „убежищата“ на мръсното в профанната ситуация, те пораждат поредица от забрани и пречистващи обреди. Те включват временни откази от различни дейности, характерни за ежедневието, и добиват формата на забрани, които да предпазват от омърсяването, изолират свещеността и защитават от контакта с нея. Ние винаги се боим от смесването. Затова, за да се доближим до божественото, трябва да се въздържим и прочистим от определени дейности, да отхвърлим всичко, което е част от обичайното протичане на човешкия живот (Кайоа, 2001: 38). Такава е религиозната концепция за света извън пространството и времето – изисква лишение и доброволна действителна трансформация от онзи, който иска да се доближи до свещеното. Функцията на забраните е да предпазват от каквото и да било профанно посегателство на така изградения ред. Не може да ги възприемаме поотделно. Те образуват система, от която не бихме могли да отнемем нито един елемент и която намира единственото си обяснение в общия анализ на функционирането на общността, в която те действат.\nХронологически обхват на изследването, методи, източници\nВ хронологически аспект за изследване е избран периодът от края на XIX до средата на ХХ в., тъй като този период най-добре отразява традиционната народна култура и нейната тясна връзка с религиозните възгледи на мюсюлманското население. През втората половина на ХХ в. се наблюдават съществени изменения в устройството на жилището, които променят и традиционните представи за чисти и мръсни пространства в дома. Издигането на социалното благосъстояние и повсеместното модернизиране на домашния бит в страната през втората половина на ХХ в. оказват силно влияние и върху начина на използване на по-старите типове жилища при мюсюлманите. В тях започват да се изграждат килери, дрешници, съвременни бани, а в селищата с канализация – и вътрешни тоалетни. Чрез поставянето на електрически бойлер в баните или с монтирането на специални устройства към чешмите се осигурява постоянно и топла вода. Тези дейности се осъществяват от края на 70-те години на ХХ в. насам с все по-разширяващ се обхват (Минков, 1988: 142). Разбира се, тези промени са поетапни, с различна интензивност в определени райони, като на места традиционните схващания проявяват изключителна устойчивост и консервативност до днес.\nИзползваните източници на информация в текста могат да бъдат разделени в три групи:\n1. Анализ на каноничните първоизточници, където обредната чистота е свързана с редица забрани и задължения, строго регламентирани от ислямския канон. Те са наложени от двете свещени писания на мюсюлманите – Корана и Сунната, във формата на нравствени поучения, които могат да бъдат фарз(строго задължителни) или суннет(препоръчителни). Друга част от цитираните източници с религиозна насоченост са тълкувания на свещените книги. Те подробно представят „идеалния“ образ на мюсюлманина, който с постигането на телесна и духовна чистота се превръща в „истински правоверен“.\n2. „Битовото“ или „фолклорно“ осмисляне на разглеждания проблем е представено на базата на публикувани етнографски сведения. Прави впечатление, че в този род изследвания темата за мюсюлманската чистоплътност е напълно непроучена, а само частично е засегната в контекста на други изследователски проблеми. Нещо повече – началото на целенасоченото етнографско изследване на мюсюлманските общности в България е положено едва през 50-те години ХХ в., когато то става една от важните задачи в научноизследователските планове на Етнографския институт при БАН.\n3. Лични теренни проучвания на авторката, както и архивни материали, резултат от по-ранни теренни проучвания, съхранявани в архивите на Института за фолклор и Етнографския институт с музей при БАН.\nИзследователските подходи се състоят от теренно етнографско изследване (включващо интервюта, целенасочени беседи) и сравнително-исторически анализ. Личните ми теренни проучвания в периода 2009 – 2013 г. са направени в селска среда в районите с най-компактно мюсюлманско население в България – Източни и Средни Родопи и Североизточна България. При теренната работа информаторите от двете изследвани групи – турци и българи мюсюлмани, бяха умишлено подбрани по два основни критерия с цел да се добие пълна представа за изследвания проблем – в зависимост от религиозното им образование и в зависимост от полово-възрастовото им разграничение. Тези от информаторите, които са с религиозно образование (имами, ходжи), са детайлно запознати със сведенията в каноничните първоизточници (Корана, хадисите) и се опират на тях. Останалата част от мюсюлманите се опират на традиционните схващания, предавани през поколенията и характерни за т.нар. битов ислям. Въпреки че не са канонически, тези фолклорни вярвания също имат една главна насоченост – да покажат огромното значение на чистотата и хигиената в ислямската традиция и да „предпазят“ свещеността от потенциална опасност при досега с профанното.\nДруг метод, използван в настоящото изследване, е сравнително-историческият, който чрез сравнителен анализ позволява да се открият общите и специфичните черти в концепцията за пространствените измерения на чистото и мръсното според религиозния и фолклорния канон и да се очертае динамиката на промените през втората половина на ХХ в., която условно разделя традиционните от съвременните хигиенни практики и представи.\nПонятията чисто и мръсно в представите на мюсюлманите сунити – физически, духовни и пространствени измерения\nИслямът, регулиращ целия всекидневен и обреден живот на своите последователи, оказва силно влияние върху представите за чистотата и мръсотията. Условно тези представи придобиват физически, духовни и пространствени измерения. Тъй като те са условни, често зависими едно от друго, и за тях е характерна силно изявена синкретичност, считам за необходимо, преди да бъдат откроени пространствените измерения, да бъдат представени накратко и останалите две категории.\nОтносно физическите измерения централно място заема човешкото тяло. Чистотата на тялото и свързаните с нея изисквания имат прояви както във всекидневния, така и в обредния живот на мюсюлманина. Всекидневната хигиена на тялото се обуславя от абсолютното и задължително изискване по канон за обезкосмяване на тялото, изрязване на ноктите, намаляване на мустаците и пускане на брада, почистване на зъбите и носа, почистване с вода след ходене по нужда, като тези хигиенни наставления се възприемат като правила за чистоплътност и разграничаване от немюсюлманите. Обредната хигиена на тялото се обуславя най-вече от абсолютното и задължително изискване за ритуална чистота преди молитва. В противния случай молитвата на правоверния мюсюлманин не се признава и се приема, че той извършва голям грях. Относно мъжкото тяло обредната хигиена включва изискването за обрязване на момчетата в ранна детска възраст, възприето от Сунната като хигиенно наставление и отличителен белег за принадлежност към исляма. Що се отнася до физическите измерения на понятието мръсно, трябва да кажем, че за мюсюлманите тялото е носител в най-голяма степен на всичко, което се свързва с „мръсното“. То следва непрекъснато да бъде очиствано и моделирано, за да се постигне такова измерение на физическа и духовна чистота, в което човек да се превърне в „истински мюсюлманин“ (Елчинова, 1995: 46). За „тежки мръсотии“ се смятат всички секрети и течности, които излизат от човешкото тяло – кръв, семенна течност, урина, както и екскременти. Границата за преодоляването им е задължителното хигиенизиране на тялото по строго определени в религиозните източници канонични правила. За нечисто се смята и мъртвото тяло, което обяснява неговото пълно и трикратно хигиенизиране.\nВ ислямската култура телесната чистота е условие за и аналог на духовната (нравствена, морална) чистота и пречистване. Често срещани синоними на чистотата са почит, уважение. Това е почит към традицията, съчетаваща адета (предаденото от дедите), религията (завещаното от Мохамед) и отношението към човека въобще (пак там: 44–45). За „морална“ чистота мюсюлманките покриват косите си, а девствеността е символ на моминската чистота и невинност. Към духовните измерения на понятието чисто може да отнесем и мюсюлманския пост (оруч) през месец Рамадан, считан за тържество на поста над човешките страсти и желания, „хигиена“ на тялото и душата, плътско и духовно пречистване. Духовните синоними на мръсното са голота, разврат, нечисти помисли, грях. Тези синоними играят ролята на нравствени поучения във всекидневния живот на мюсюлманина и регламентират поведението му. Хората казват, че когато човек води неморален живот извън утвърдените принципи на общността и религията, „се омърсява с грехове“, за които ще си „плати“ в Съдния ден. Към тази категория може да добавим и забраната за консумацията на някои храни и алкохол.\nПространствените измерения на категориите чисто и мръсно в ислямската култура, които са обект на настоящото изложение, се обуславят от вярването, че има различни чисти и нечисти места, свързани основно с пространството на дома. Жилището е мястото, където от раждането до смъртта протича най-съществената част от човешкия жизнен цикъл. В жилищната среда започва процесът на социализация на индивида, тук са съсредоточени основните моменти на последователната човешка реализация в рамките на годишния календарен и семеен цикъл и свързаните с тях преходи от една в друга полово-възрастова група; домът е материално-вещественият индикатор за идентифициране на първичната клетка на социума – семейството; с функциите си жилищната среда рефлектира върху структурата и развитието на по-сложните етносоциални образувания – съседско-териториалната и етническата общности. В съвременността жилището не загубва това свое значение на действително и символично средоточие в живота на личността, семейството и обществото; в много отношения значението му нараства успоредно на целия комплекс от историко-политически и социално-икономически промени на българското общество, както и на свързания с тях урбанистичен процес (Стаменова, 1995: 44–45).\nПространствени измерения на категорията чисто в домашна среда\nВ жилищното пространство на мюсюлманската къща за чисти се смятат местата, свързани, от една страна, с хигиената на човешкото тяло, а от друга – с изпълнението на определени религиозни обреди. През разглеждания период жилищното пространство, оформлението и обзавеждането на селската мюсюлманска и християнска къща са еднотипни. Основните белези, по които се отличава мюсюлманската къща, са три и са свързани с всекидневната хигиена – наличието на домашна баня (хамам), умивалник (абдестлик) в стаята с огнище и на глинен или метален съд (ибрик) в тоалетната с вода за измиване.\nДомашният хамам (баня) е характерно помещение за всяка мюсюлманска къща през изследвания период. За измиването се употребява само топла вода или топла вода и сапун. При едноделните жилища хамамът се разполага в единия ъгъл на стаята, който служи за две от стените на банята. Другите две стени, с размери около 1.5 м на 1.5 м, са направени от кирпич или дървени греди. В банята се влиза през малка вратичка, подът ѝ е от трамбована пръст, а върху нея се поставя голям камък, на който се стъпва. За изтичането на водата са предвидени два варианта. При единия се прави импровизиран канал през стената, по който водата се оттича в изкопана дупка отвън. При втория вариант (по-рядко разпространен) водата се оставя да попие директно в пръстта. Вътре в хамама е зазидана голяма глинена делва (хазне, азине), в която се затопля вода за къпане. В някои домашни хамами има правоъгълно „кюмбе“, върху което се поставят големи пръстени стомни (тести) за затопляне на водата (Маринов, 1956: 245). В други случаи водата се затопля извън помещението и след това се внася. Поливането става с бакърен тас, който винаги стои в хамама. При двуделните и многоделните къщи баните са прехвърлят в собата, като специално пригоден отвор в огнището поддържа температурата в помещението. Тези домашни хамами излизат от употреба в края на 60-те – 70-те години на ХХ в.\nСлед Освобождението и изселването на значителен брой турски семейства къщите им се заемат от българи, но те рядко се възползват от готовите бани в домовете. Възприемането на помещението за баня като неделима част от българската къща е бавен процес. Неговото развитие се възпрепятства от няколко фактора. От една страна, това са обективните условия, формирани от липсата на водоснабдителна и канализационна мрежа, които правят безсмислено тяхното планиране. От друга страна, роля играе и традиционното отношение към къпането и банята като цяло. Къпането по традиция се смята не само за ненужно, но и често за опасно за здравето на хората. Затова и през 30-те години на ХХ в. на построяването на бани в къщите се гледа с насмешка и присмех (Коцева, 2012: 118–119).\nЗадължителното наличие на домашна баня в мюсюлманския дом се обуславя от изискванията на ислямската религия за чистота на тялото. Затова може да кажем, че измеренията на чистото са по-скоро условни и техните пространствени и физически изяви са тясно преплетени. Според ислямската религиозна книжнина телесната чистота е канонично изискване за задължителното обредно хигиенизиране на тялото преди молитва, което бива два вида, зависещи от степента на омърсяване – абдест и гюсюл. Ислямът предписва на своите последователи да се молят индивидуално или съвместно пет пъти в денонощието, като спазват задължителна ритуална чистота: „Ако човек се къпе пет пъти дневно, тялото му се очиства от мръсотията, ако пет пъти се отдава на молитва – очиства се от греховете“ (Пеев, 1985: 65).\nАбдест (Ууду) в превод на арабски означава просветление, яснота, чистота, а ислямското право определя абдеста като измиване на отделни части на тялото, най-вече на тези, които са открити и най-лесно се замърсяват – ръцете, устата, носа, лицето и краката, с цел изпълнение на религиозни задължения. Това става в строго определен ред, като се спазва последователността да се започва с дясната страна. Задължителните действия при абдеста са споменати в Корана, в следния айет: „О, вие, които вярвате, щом станете за молитва, измийте лицето и ръцете си до лактите, и обършете главата, и измийте нозете си до глезените“ (Свещен Коран, Сура 5, Айет 6). Трябва да се спазва последователността на действията. Всяка част на тялото трябва да се мие непосредствено след предходната, в съответния ред, без измиването да се прекъсва от действия, които не са част от абдеста. Например при миенето не се говори, тъй като това не е просто един нормален хигиеничен акт, а ритуално подготвяне за молитвата. Като си мият ръцете преди молитва, мюсюлманите вярват, че се измиват от всичко мръсно, което са докоснали, а при миенето на ушите се изчистват от всички клюки и мръсни неща, които желателно или нежелателно са чули, и т.н. Кърпата за забърсване трябва да е чиста и да се използва само за абдест. Избърсват се всички измити части, без краката. След приключването на абдеста се казва следната дуа (молитва): „О, Аллах, направи да съм един от покайващите се и направи да съм един от прочистващите се“ (Ибн Рассул, 2008: 14).\nСпоред ислямския канон абдестът има силен психологически и емоционален ефект върху тялото. Вярва се, че с вземането на абдест водата измива от мюсюлманина направения грях от тези части на тялото, които той ритуално измива. В тази връзка Амр ибн Абсах предава следния хадис:\nАз казах: „О, Пратенико на Аллах, кажи ми нещо за абдеста“. Пратеникът каза: „Никой от вас не извършва абдеста, не измива устата си, не смърка вода в носа си и не я издухва, без греховете на лицето му да изпадат от брадата му с водата. След това, когато мие ръцете си до лактите, греховете падат от ръцете му заедно с водата от върха на пръстите му. И когато мие главата си, греховете от нея падат от върховете на косите заедно с водата. И когато мие краката си до глезените, греховете падат от пръстите на краката му заедно с водата. И ако този човек застане да се моли и възхвали Аллах, прослави Го с имената му и покаже преданост пред Него, неговите грехове ще го напуснат, оставяйки го (чист), какъвто е бил, когато го е родила майка му.“ (Амир, 2010: 20)\nСъществуват още две предания от Сунната, които безспорно показват огромното значение, което ислямът отдава на това ритуално измиване. От Осман ибн Аффан е предадено, че Мохамед е казал: „Който вземе абдест и го изпълни по най-добрия [посочения от Пророка] начин, греховете му излизат от тялото му, докато излязат изпод ноктите му“. Вторият хадис, предаден от Абу Хурейра, твърди: „Чух Пратеника на Аллах да казва: ‘В съдния ден моята общност ще дойде със струящи от лицата, ръцете и краката им сияния поради следата от абдеста, така че, който от вас иска да удължи своето сияние, нека го стори’“ (Ал-Хилу, 2007: 203).\nВторият всепризнат начин за достигане на ритуална чистота преди молитва е т.нар. гюсюл (голям абдест; бой абдест) – пълно и трикратно измиване на цялото тяло по строго определени канонични правила. Извършва се с чиста вода по следния начин: измиване на ръцете до китките, измиване на гениталиите, взимане на малък абдест по вече описания начин, измиване на главата три пъти, измиване на цялото тяло три пъти, като се спазва поредността да се започва с дясната половина на тялото. Както и при малкия адбест, всички действия при гюсюл се правят по три пъти, защото не бива да остане сухо място по тялото „дори колкото иглен връх“ (Язъджъ, 2002: 16). За разлика от малкия абдест, при гюсюл не се чете молитва. Ако тялото не е покрито с нещо по време на къпането, измиващият се не се обръща в посока към Мека и не говори.\nТова цялостно измиване на тялото се налага в строго определени случаи или състояния на тялото, отразени в религиозните източници. Такива са състоянията на джунуб; след приключването на менструалния цикъл при жените (хаиз); след изтичането на 40-дневния следродилен период при жените (нифас); след настъпване на смъртта на мъртвеца задължително се прави гюсюл; след докосване на мъртвец, който е изстинал и още не е получил задължителния гюсюл; когато някой приеме исляма, независимо каква религия е изповядвал преди това.\nОсвен тялото, мястото за молитва също трябва да е чисто, било то в помещение или на открито. Извън джамията това се постига като молитвата се прави на специално за целта килимче (намазлък).\nИслямската религия и култура отдава огромно значение на курбаните. Най-големият мюсюлмански празник, който почитат всички изповядващи исляма, е Курбан байрам, наричан още Коч байрам. По значение той отговаря на християнския Великден и еврейската Пасха. Датата му е подвижна. Това е празник, на който се принася жертва в името на Аллах за изкупуване и опрощаване на сторените през годината грехове. Вярва се, че жертвоприношението е изплащане на данък, а също така, че както тече кръвта на жертвата, така отпада грехът. Ислямът е единствената монотеистична религия, която запазва в догматиката си кръвното жертвоприношение – то съществува като каноничен обред в поклонничеството и в местните традиции. В това се корени едно от главните му различия с другите две големи монотеистични религии – юдаизмът и християнството (Благоев, 2004: 17). Курбан байрам се нарича още Празник на жертвоприношението, с който се чества митът за Ибрахим (библейския Авраам), готов да принесе в жертва сина си Исмаил, считан за баща на арабите. Аллах възпира бащата да убие сина си и му посочва един овен, който да принесе в жертва. Жертвоприношението доказва всеотдайността на мюсюлманите пред Аллах (Карахасан-Чънар, 2005: 23).\nВ дворното пространство на дома има изисквания за чистотата на мястото, където ще се коли курбанът. Заколването на байрамската жертва се извършва по специален начин, характерен за почти всички видове курбан. Принасянето се извършва на точно определено място, което задължително трябва да е „чисто“ и обикновено се намира в края на двора – там не трябва да се стъпва, да се ходи по нужда, да се изхвърля мръсната вода от прането, не трябва да е къпан мъртвец, „чисто място трябва да е, за да не се омърси курбанът“. Това изискване не е отразено в религиозните източници, но религиозната значимост на курбана обуславя неговата задължителност в народна среда. На такова място се изкопава специална плитка дупка, която има различни названия – курбанска ропа, ропка, лочка, курбан ялаа или ялък. Някои семейства имат в двора си постоянна дупка, която се използва само при колене на курбан, а през останалото време е покрита с тикла или керемида – преди принасянето на жертвата задължително я почистват. Обикновено такава курбанска ропа се изкопава в двора на новия дом за първия Курбан байрам, който семейството ще посрещне тук, и може да се използва докато къщата има обитатели (Благоев, 2004: 127). В изкопаната яма се събират кръвта, негодните за консумация вътрешности и всички кости от курбана.\nЗадължително за мюсюлманската традиция е къносването на животното преди да се принесе в жертва. Ако не могат да се снабдят с къна, я заместват с червена или розова текстилна боя – в миналото тя е добивана чрез отвара от растението брош. В краен случай „белязват“ животното с пръст от чисто място, където не се стъпва (най-често под стряхата) (пак там: 124).\nПространствени измерения на категорията мръсно в домашна среда\nПространствените измерения на мръсното в ислямската култура се обуславят от вярването, че има „нечисти“ места, където „ходят джинове и всякакви лошотии“. Такива места са например тоалетната и мястото в двора, където се изхвърля водата от прането и къпането на мъртвец или където се оттича водата от хамама.\nЗа обозначаването на тоалетна през разглеждания период се използват редица наименования като нужник, кенеф, клозет, отходно място, заход и пр. Като съоръжение и битова необходимост, нужниците започват да се изграждат и използват след Освобождението, когато се създават хигиенни власти, които обръщат сериозно внимание на тази битова страна. Построяваните по принуда тоалетни дълго време стоят неупотребявани от българите. Данните сочат, че дори в края на 60-те години на ХХ в. едва 1,5% от селските домакинства притежават клозет в жилищата, 33,9% имат такъв в жилищния двор, при 62,4% от домакинствата той се намира в стопанския двор, а 2,2% въобще не притежават такъв (Коцева, 2012: 57). Малко по-рано (50-те години) В. Маринов отбелязва, че във всеки двор на турското население в Североизточна България има нужник далеч от жилището. Повечето от тези постройки са правоъгълни, с конструкция от кирпич или изплетена от пръти, покрити със сламен или керемиден покрив (Маринов, 1956: 283).\nВ традиционната култура на християни и мюсюлмани нужникът е нечисто, обитавано от зловредни персонажи и свръхестествени същества място. Различно е отношението обаче към неговата субстанция. Докато за мюсюлманите човешката урина и екскременти се считат за „тежки“ мръсотии, то за българите християни те имат широко приложение в лечителските обреди и традиционната народна медицина (Георгиев, 2007: 211).\nИзползването на тоалетната като нечисто пространство води до състояние на ритуално замърсяване, обуславящо задължително вземане на абдест преди молитва. Както Корана, така и хадисите дават много точни и подробни инструкции за правилата при ходене до тоалетната, начините и средствата за почистване след това. Културата на ходене в тоалетната изисква следните намерения и действия: да се каже определена молитва преди влизането: „О, Аллах, пази ме от джинове, мръсотии и нечистотии“ (тази дуа се казва и преди влизане в банята); да се влиза винаги с левия крак, а да се излиза с десния; не трябва да се говори и да се стои излишно, защото може да има джинове и шейтани; в тоалетната да не се влиза с айети от Корана, независимо на какво са написани или в какво са завити, или нещо, на което е написано името на Аллах; мъжът да ходи дори и по малка нужда клекнал, за да не се напръска тялото или дрехите с урина. В това време човек не трябва да е обърнат с лице, нито с гръб към Кaабa заради словата на Мохамед: „Когато някой от вас отиде по нужда, нека да не се обръща с лице към Кaабa, нито с гръб, а се обърнете на изток или на запад!“ (Хюсеин Ходжа, 2009: 18). Каноничното изискване за задължително измиване след ходене в тоалетна обуславя винаги наличието на глинен или метален съд (ибрик) с вода за измиване, което трябва да се извършва само с лявата ръка.\nВ дворното пространство на дома, в селска среда, информаторите споделят за наличието на определени мръсни места, използвани за битови отпадъци. В двора има отредено място само за боклук, което се загражда с плет, за да не се разпилява, а като се напълни, се извозва с каруца до определеното за битови отпадъци място в селото. Мръсната вода от прането пък се излива в специално направена за целта дупка в двора, наречена помийник. Това се прави заради вярването, че тази вода носи потенциална опасност, защото е подвластна на зли духове и ако човек стъпи на такова място, се разболява от урума (болест от нечист дух). Ако се разлее помията извън помийника, трябва да се посипе с пепел, за да не я настъпи някое дете.\nИзмиването на тялото след смъртта е задължителен компонент за мюсюлманската погребална обредност, извършван много педантично, защото според разпространените вярвания „тия, дето къпят, имат грях, ако не окъпят както трябва“. Възприемането на мъртвото тяло като мръсно е религиозно обусловено. Това налага в традиционния ислям мястото за къпане на покойник също да се осмисля като мръсно и да се вземат предохранителни мерки за него. Мюсюлманите никога не къпят мъртвеца вкъщи. Те го изнасят в някой по-отдалечен край на двора, където не стъпват хора и не играят деца. На това място след погребението се посажда плодно дърво. Обикновено там мъжете изкопават малка яма, широка една стъпка и една стъпка дълбока, където ще се оттича водата от къпането, върху която поставят специална трапецовидна дъска за къпане на покойника, наречена тенешир. Тенеширът се съхранява в джамията и се използва за всеки покойник. След това се изкопават дупки за дървените диреци, на които ще се завърже дългият брезент, чрез който мястото ще бъде оградено. Дъската с покойника нагласят така, че главата му да сочи запад, а краката – изток. Всеобща е представата, че всичко, свързано с къпането (място, вода, инвентар), е нечисто и опасно, и не трябва да се минава през него. Това налага то да бъде внимателно избрано.\nС предохранителни мерки е свързана и водата за измиването на покойника, която се пази от прескачане, подобно на тялото. Водата за къпането се приготвя от къпача и не трябва да бъде много гореща. Такава вода не се пипа, а ако „искаш да я пробваш колко е топла, вземаш с канчето и си поливаш на ръката“. Използвана, тя се изхвърля на такова място, където хора не минават. Пресичането на такова място води до заболяване, а „нощно време дяволите и джиновете кацат на мръсни места [където е къпан мъртвец], затова е строго забранено да се стъпва там“. Мъртвешката вода намира приложение в магиите, тъй като в контакта си с отвъдния свят е „придобила“ нови свойства (Троева-Григорова, 2003: 40). Три дни след настъпването на смъртта, на мястото, където е къпан мъртвецът, се оставя паница с храна, лъжица и парче хляб (Кюркчиева, 2004: 161).\nПогребалните обичаи проявяват изключителна устойчивост и консервативност и описаните практики се наблюдават в пълната си цялост до днес. Това се дължи на страха от смъртта, от неизвестното и от стремежа мъртвите да станат покровители, а не вредители на живите: „Стараем се да ги изпращаме добре, пък те там как ще ни посрещат… не знам“.\nНапускайки пространството на дома, ще отворим една скоба, за да подчертаем, че обществените бани на османските турци в земите на Балканите през целия османски период, както и в първите десетилетия след Освобождението, са едни от най-характерните обществени сгради, свързани с ориенталския бит и исляма. Тези съоръжения са строени с голямо майсторство и завидна техника, канализация, вентилационна система и т.н. В основата на това строителство и превръщането на хамамите в едни от най-представителните паметници на светската архитектура е култът на турците към водата и вярата, че тя е свещена и благословена. С мащабното строителство на тези сгради през целия османски период, отново виждаме как хората адаптират профанното пространство към религиозните изисквания за непрекъснато хигиенизиране на човешкото тяло. Тъй като всяка от петте молитви през деня трябва да бъде предхождана от ритуално измиване, използването и строенето на чешми и хамами още в ранните векове на ислямската религия започнало да се ползва с особено благоволение. С течение на времето обаче, при „сблъсъка“ на свещеното с профанното, наличието на обществена баня постепенно добива други измерения – тя се превръща в своеобразен център за социален живот, средство за наслада, отдих, забавление и символ на статуса – „твоят град е идеален, само когато в него има баня“, казва Абу Сир, един от първите арабски историци (Паунова-Мурджева, 2011: 45). Затова турските бани грабват вниманието на чуждите пътешественици, които ги описват особено колоритно в своите пътеписи. Показателни в това отношение са пътеписните бележки на французина Пиер Белон, който преминава през балканските земи през 1547 г. на път за Цариград и описва своите впечатления от големината, чистотата и удобството на обществените бани:\nСъщо както в старо време в Рим е нямало сграда по-разкошна от баните и храмовете, то и в Цариград и в другите турски градове не се вижда нищо друго освен джамиите и баните. Ако турците и туркините не разполагаха с голямо удобство на баните, за да мият телата си, би било много жалко, защото щяха да бъдат много мръсни. Но поради тази облага е обратното – те са най-чистите хора на света. Техните бани са големи палати и едно къпане не струва колкото стойността на един карол. (Цветкова, 1975: 110)\nПрез 1634 г. английският пътеписец Хенри Блаунт говори за значението и устройството на обществените бани и съобщава, че тези, които не се къпят два или три пъти седмично, са смятани за нечистоплътни:\nКогато завземат някой град, първото нещо, което построяват, са обществените бани, на които определят справедлив доход, така че за по-малко от два пенса всеки мъж или жена може да се изкъпе (и избърше) с чиста кърпа… Този или тази, които не се къпят два или три пъти седмично, се смятат за нечистоплътни. (Радулов, 2012: 428)\nПо време на къпането половото разделение е спазвано с безмерна строгост – през XVII в. мъж, който влезе, когато се къпят жени, го очаквала смърт. Банята освен това е арена на брачните стратегии и на символните противоборства – с изрично правило било фиксирано правото на съпругата да поиска развод, ако съпругът ѝ не я пуска на баня поне два пъти в седмицата.\nОсвен описаните дотук ежедневни посещения на баните се наблюдава и съсредоточаването на голяма част от празнично-обредните моменти в обществената баня като събития със зрелищен характер. В обредния живот и ознаменуването на важни събития от живота хамамът е важен колкото за жените, толкова и за мъжете. Съществуват церемонии като занаятчийска баня, зетьова баня, аскер хамам, баня на сюнета и др. Търсенето на подходяща булка е сред най-известните причини за ходенето на хамам като единствено място, където може да се разгледат телата на момичетата за евентуални недостатъци и да се прецени дали не са болнави или сакати, а церемонията по сватбените приготовления на бъдещата булка в хамама е зрелищно събитие.\nНакрая, интерес представлява едно поверие, за което се смята, че идва още от римско време – проститутки, които искат да прекратят дейността си, първо трябва да отидат в хамам, защото са считани за „измърсени“ с грехове. Там те трябва да се подложат на очистителни процедури, които включват поливане на цялото тяло и четене на молитви (Ватансевер, 2011: 35).\nКатегориите чисто – мръсно като опозиции: ние – другите, ляво – дясно\nРазглежданите категории се явяват символичен изразител на определени представи в динамиката на междуетническите и религиозните взаимоотношения и поставят видими и условни граници между своите и другите.\nПредставените в текста пространствени структури и функциите им сочат едно – безспорно по-голяма чистоплътност на мюсюлманите пред християните през коментирания период. За това говорят всички белези, които отличават мюсюлманската от християнската къща – наличието на домашен хамам, умивалник (абдестлик) в стаята с огнище и на ибрик в тоалетната с вода за измиване. Както вече беше посочено, навлизането на помещението за баня като неделима част от българската къща е бавен процес, а къпането по традиция се смята не само за ненужно, а и често опасно за здравето на хората. Дори наличието на тоалетна в дворното пространство на българската къща е рядко явление до средата на ХХ в.\nБългарите християни обаче създават свои етноразграничителни и конфесионалноопределящи белези, с които оспорват мюсюлманската педантичност по отношение на чистотата. При съвместното съжителство на българи и турци едва ли е останала незабелязана по-високата чистоплътност на мюсюлманите. Народната оценка на българите за този факт обаче е обратна: „Те се мият повече, защото са по-мръсни“ (Карамихова, 1995: 266). По традиция отношението на българите към хигиената на турците в повечето случаи е отрицателно. За старите турски бани, които съществуват в редица градове, категоричното мнение е негативно – въздухът е спарен и задушен, а турците ги посещават не заради чистотата, а за задоволяване на „ориенталския си кеф“ – пиене на кафе и шербет, ядене, мохабет. Дори и към всекидневно прилагания абдест – измиване преди молитва, отношението на българите е снизходително. Този факт се отбелязва като позитивен, но често се допълва, че се върши набързо само за да се спази религиозното задължение или че не е плод на усет за чистота, а на религията (Гребенарова, 1999: 91).\nПри мюсюлманите първият най-важен социализиращ обред е сюнетът, който въплъщава категорията чистота за мъжете. Християните пък считат сюнета за нещо неприемливо и дори го превръщат в обект на вицове и шеги.\nЕтническите различия в разбирането на чистотата дори добиват и духовни измерения. Показателна е например разликата в християнския и мюсюлманския пост (очистването на тялото и душата). През Великите пости християните се отказват от всичко, което е „мръсно“ и „блажно“. През Рамаданския месец мюсюлманите се пречистват чрез въздържание от всичко телесно от изгрев до залез.\nНосенето или неносенето на шапка пред Бога също е основен етноразграничителен признак между мюсюлмани и християни. Свалянето на шапка за българина християнин е знак на уважение и преклонение, докато за мюсюлманите е „срамно“ действие – проява на уважение е прибирането на косата под шапката, което обуславя нейната задължителност при влизане в джамия (Елчинова, 1995: 45).\nОбонятелните индикации също представляват етноразграничителен и конфесионалноопределящ белег – културен стереотип за отграничаване от другия. Според българските представи само християните миришат хубаво, защото са осолявани като бебета или кръстени с миро, а актът на кръщаването променя техните телесни характеристики. За турците пък се смята, че „дължат“ специфичната си миризма на голямото количество овче месо, което ядат (Коцева, 2012: 200).\nВъпреки тези етнодиференциращи белези, отразяващи една негативна в известен смисъл оценка на другия, всекидневните отношения между българите християни и останалите етноконфесионални и етнически групи в България се отличават с толерантност, коректност, с взаимно уважение и взаимопомощ. Те се изграждат на основата на доброто приятелство в рамките на махалата, общата улица или работното място.\nНакрая е необходимо да бъде изяснена и опозицията ляво – дясно, която многократно беше отбелязана и която според ислямската религия се приравнява до опозицията мръсно – чисто. Многобройни са хадисите, подкрепящи това твърдение и определящи ситуациите, при които е желателно действията на правоверния мюсюлманин да се ръководят от тази опозиция. Сунната предписва, че е желателно започването от дясна страна на всички „почетни“ дела като обредното измиване, къпане, триене със земя (таяммум), обличане, влизане в джамия, подрязване на нокти, подстригване на мустаци, бръснене, отдаване на поздрав с „Мир!“ (ас-салям) в края на молитвата, хранене, пиене, ръкуване, докосване на Черния камък в Мека, излизане от тоалетната. И обратно, желателно е да се започва от лявата страна при ситуации като секнене, плюене, влизане в тоалетната, излизане от джамията, събличане, измиване след ходене в тоалетната и извършване на други подобни действия, свързани с хигиената.\nИслямската религия направлява и определя целия личен живот и регламентира обществено-политическото поведение на своите последователи. Самият термин ислям в превод означава подчинение, покорство, послушание, отдаване на Аллах. Не съществува религиозна система, дори и разбирана в най-широкия смисъл на думата, в която категориите чисто и нечисто да не играят основна роля. В ислямската религия и култура тези термини изразяват опозиции от всякакъв род, като спецификата им се поражда от сферата или реалността, където са използвани – същество, предмет, състояние, място.\nРазглеждайки концепцията за адаптирането на битовия ислям към религиозните изисквания за чистота в нейните пространствени измерения, може да се направят следните изводи:\n1. От религиозната в народната идеология на мюсюлманите сунити има много силно наслоен и изявен култ към водата. Той е свързан със строгите канонични изисквания за чистота преди молитва или при извършване на други религиозни обреди (напр. принасянето на байрамската жертва). Това налага изграждането на определени домашни и обществени пространства и адаптирането им към тези канонични изисквания. В народна среда обаче тези пространства се използват не само с религиозна насоченост, а тяхната използваемост се смесва и размива с всекидневното, митологичното или празничното. Те се явяват и основен белег за разграничение от немюсюлманите.\n2. В света на свещеното контактът с нечистите пространства води до състояние на ритуално замърсяване на тялото. Оттук идва и тясната връзка между пространствените и физическите измерения на разглежданите категории чисто и мръсно. Този контакт поражда редица забрани и задължения с очистителен характер, за да се възвърне равновесието отново. За да бъде съхранен световният ред, теоретически трябва да се предотврати всяка една близост или смесване, които са в състояние да го осквернят, а при необходимост – да се вземат всички предпазни мерки, за да бъде смекчен резултатът от тази деликатна операция.\n3. Опозицията чисто – мръсно е активна в народната и религиозна идеология на мюсюлманите сунити и до днес, но не се откроява с такава настойчивост, както в традиционното общество, и в някои отношения се осмисля различно. Въпреки това, базирайки се на думите на Мохамед, че „чистотата е половината вяра“, смело може да заявим, че ислямът като идеология и религия със своите установени вековни хигиенни правила стриктно съблюдава човешката чистоплътност.\nВ един по-широк спектър заниманията с подобна проблематика провокират редица въпроси за бъдещи изследвания: как си взаимодействат или се противопоставят хетеродоксният и ортодоксният ислям в общата концепция за човешката чистоплътност, тълкувайки религиозните източници по различен начин; какво обединява и разделя исляма с останалите монотеистични религии при изясняване проблема за хигиената във всичките ѝ проявления и пр.\nАИФ VIII, № 33, с. Жълтуша, обл. Кърджали, 1994 г. Зап.: Галина Лозанова.\nАл-Хилу, Самир. 2007. „Медицински съвети“. В: Рамазански светлини. София: ИК „Дар Ал-улум“, 203–204.\nАмир, Маджиде. 2010. Тайните на абдеста. София: Главно мюфтийство.\nАсенов, Бончо. 1998. Религиите и сектите в България. София: Полиграф.\nБлагоев, Горан. 2004. Курбанът в традицията на българите мюсюлмани. София: Академично издателство „Марин Дринов“.\nВатансевер, Хюлия. 2011. „Турският хамам“. National Geographic, 12 (74): 30–46.\nГенчев, Стоян. 1991. „Конфесионални варианти на народната култура (към постановката на проблема)“. Българска етнография, 4: 3–11.\nГеоргиев, Минчо. 2007. Увод в медицинската антропология. София: „ЕА“-АД.\nГребенарова, Славка. 1999. „Народна хигиена”. Българска етнология, 3–4: 77–94.\nДъглас, Мери. 2005. Чистота и опасност. Анализ на понятията за омърсяване и табу. София: ИК „ЛИК“.\nЕлчинова, Магдалена. 1995. „Телесните измерения на етничното“. Български фолклор, 21 (3): 42–54.\nИбн Рассул, Мухаммад. 2008. Молитвата в исляма. В: Way-to-Allah.com: http://www.way-to-allah.com/bul/documents/molitvata_islam.pdf (последно посетен на 20.05.2016 г.)\nКайоа, Роже. 2001. Човекът и свещеното. София: ИК „ЛИК“.\nКарамихова, Маргарита. 1995. „„Ужасният образ“ на турчина като брачен партньор“. В: Представата за „другия“ на Балканите. София: Академично издателство „Марин Дринов“, 263–267.\nКарамихова, Маргарита. 2014. Въведение в изучаването на етнокултурни групи. Велико Търново: УИ „Св. св. Кирил и Методий”.\nКарахасан-Чънар, Ибрахим. 2005. Етническите малцинства в България. София: ИК „ЛИК“.\nКоцева, Виолета. 2012. „Честита баня!“ Етноложки поглед към хигиената на българите. София: РААБЕ.\nКюркчиева, Ива. 2004. Светът на българите мюсюлмани от Тетевенско – преход към модерност. София: IMIR.\nМаринов, Васил. 1956. Принос към изучаването на бита и културата на турците и гагаузите в Североизточна България. София.\nМинков, Игнат. 1988. „Някои аспекти на етнокултурната консолидация на населението от Източните Родопи в областта на материалния бит и култура“. В: Демографски и етносоциални проблеми на Източните Родопи. София: Хр. Г. Данов, 134–171.\nПаунова-Мурджева, Светлана. 2011. (Пре)създаване на столицата. Социокултурно изследване върху градоустройствените практики на София след Освобождението. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“.\nПеев, Йордан. 1985. История и философия на една религия. София: Наука и изкуство.\nРадулов, Цветан. 2012. „Да се къпем или не! Хигиена и всекидневие на Балканите през погледа на пътешествениците от XVI-XVIII в.“. В: Стандарти на всекидневието през Средновековието и Новото време. Велико Търново: Фабер, 423–438.\nСвещен Коран. 2008. Прев. Цветан Теофанов, София: Труд.\nСтаменова, Живка. 1995. Етносоциални аспекти на бита в Източните Родопи през 70-те – 80-те години. София: Кракра.\nТокарев, Сергей. 1983. Религията в историята на народите. София: Народна младеж.\nТончева, Веселка. 2000. „Фолклорната обредна система на българите мохамедани от Тетевенско – ислям и християнство”. В: Годишник на асоциация Онгъл. София: РОД, 137–140.\nТроева-Григорова, Евгения. 2003. Демоните на Родопите. София: IMIR.\nХюсеин Ходжа. 2009. Ислямско възпитание и култура. София: Главно мюфтийство.\nЦветкова, Бистра (съст.). 1975. Френски пътеписи за Балканите XV – XVІІІ век. Чужди пътеписи за Балканите, т. 1. София: Наука и изкуство.\nЯзъджъ, Сейфеттин. 2002. Намаз с илюстрации. София: Главно мюфтийство.\n Сунна – букв. пример, обичай на Пророка. Тя се състои от сказания за делата, думите и намеренията на пророка Мохамед, наречени хадиси (от араб. Hadith – новина, известие, разказ; религиозното обяснение – предание, традиция, която води началото си от Пророка Мохамед). Предназначението на Сунната е да обясни откровеното в Корана и да разкрие приложимостта на едни или други негови предписания в конкретни жизнени ситуации на вярващите. Така Сунната става вторият след свещения Коран източник на образци за религиозния живот и на религиозното законодателство (шериат). Описаните начини на поведение, на отношения в конкретни ситуации и пр. представят образци, които вярващите трябва да следват. Въпреки че „свещените хадиси“ се разглеждат от мюсюлманите като Божие слово, те се различават от Корана, който е низпослан с посредничеството на ангела Джебраил, чете се по време на ритуалната молитва и може да се докосва или рецитира само в състояние на ритуална чистота.\n За разлика от сунитите, шиитите подлагат на по-особено разбиране и тълкуване Корана, отричат голяма част от хадисите в Сунната и имат свои хадиси.\n В научната литература се използват и други названия за българите мюсюлмани – българомохамедани, помаци, ахряни.\n Фарз – действия, които са абсолютно и категорично задължение от Аллах, низпослани в Корана, и всеки мюсюлманин е длъжен да ги изпълнява.\n Суннет – принцип, правило и наставление на Мохамед, което е препоръчително всеки мюсюлманин да следва.\n Теренните материали, които са използвани в текста, са част от разработен дисертационен труд на тема Всекидневна и празнично-обредна хигиена на мюсюлманите сунити в България (1879–1989).\n От арабски – съд за течности.\n Според информаторите в тази вода се пускат 3 въглена, защото се счита за мръсна и подвластна на зли демони, а огънят (въглените) „гони дяволите от нея“.\n Джунуб е човек, временно отстранен от ибадет поради омърсяване със семенна течност, независимо дали е след сън или след полов акт.\n От Абу Хурейра се предава следният хадис: ,,Който има възможност да заколи Курбан и не го направи, той да не приближава джамията ни“.\n Любопитно е, че в юдаизма също има изискване за заколване на животно по специален начин. Затова там, където има еврейско население, има обикновено и специалисти-месари (шойхет), умеещи да заколят животните според установените правила, за да се получи кашерно (позволено за храна) месо. Всяко друго месо е треф, т.е. мръсно (Токарев, 1983: 252).\n Названието джин е заемка през тур. cin от араб. ginni, „невидим демон“. Според някои легенди джиновете са лоши духове, които начело с шейтана (дявола) постоянно воюват с Бога, за да го свалят от небето и те да царуват там. Според други легенди, тяхната локализация на мръсни места се обяснява с вярването, че Мохамед им забранил да вървят по пътищата и ги пратил по мръсотиите. Затова те се събират на смет, боклук, по паяжините, около мръсна сапунена вода (Троева-Григорова 2003: 191).\n Обществени тоалетни започват да се изграждат сравнително късно. Първите обществени писоари са конструирани през 1888 г., а обществени нужници започват да се изграждат едва през 20-те години на ХХ в. (Коцева, 2012: 64). Сравнително малка част от обществените сгради, и то най-вече училищата, са снабдени с нужници. Когато такива все пак има, те са отдалечени от основната сграда.\n Няколко сковани една до друга дъски с една, две или три дупки по средата.\n В градовете къпането на мъртвец задължително се извършва в специална постройка към джамията.\n Стара френска монета от XV – XVІ в.\nИлияна Ганчева-Акдаг е доктор по етнология, главен асистент към Исторически факултет, катедра „Нова и най-нова история на България“, на Великотърновския университет „Св. св. Кирил и Методий“. Научните ѝ интереси са в областта на традиционните и съвременни хигиенни практики у християни и мюсюлмани; етнокултурни и конфесионални групи.


Смарт термостат Lyric T6 | Honeywell GetConnected\nСмарт термостат Lyric T6\nОхранителна Wi-Fi камера Lyric C1\nWi-Fi детектор за изтичане и замръзване на вода Lyric W1\nCмарт термостата Lyric T6 и T6R\nWi-Fi охранителни камери Lyric C1\nЗапознайте се със смарт термостата Lyric T6\nСмарт термостатът Lyric T6 работи с Apple HomeKit и Amazon Echo, за да се грижи за домашния ви комфорт и да поддържа дома ви свързан сега и в бъдеще.\nПоемете контрола с приложението Lyric\nЗа да можете да го инсталирате бързо, приложението Lyric ще ви направлява стъпка по стъпка през процеса на настройка.\nОткрийте приложението Lyric\nLyric знае колко време ви е необходимо, за да пристигнете у дома при идеалната температура, като не ви оставя да гадаете и ви помага да пестите от сметките за електроенергия. Искате 21 градуса в 7 часа сутринта? Няма проблем. T6/T6R преценява как да ги достигне, независимо от външната температура. Неговият интелигентен контролер за осигуряване на комфорт помага да се поддържа желаната температура, когато имате нужда. Така че домът ви винаги ще е комфортен и уютен, независимо от метеорологичните условия.\nLyric T6 се приспособява към начина ви на живот с помощта на иновативна технология за геозониране. Той знае кога сте навън и така ви помага да пестите енергия. Освен това знае кога сте на две крачки от вкъщи и гарантира, че температурата ще е идеална, когато се приберете. По този начин ви осигурява пълно спокойствие и максимален домашен комфорт.\nСмарт термостатът Lyric T6 е съвместим с много от съвременните марки интелигентни технологии за дома и всеки ден прибавяме още устройства. Като работите в хармония с облачната гласова услуга на Amazon, приложения за смартфони и свързани устройства, можете да управлявате комфорта в дома си интелигентно и ефективно.\nУправлявайте термостата Lyric T6 от вашия Apple Watch с помощта на приложението Lyric, където и да се намирате. Взаимодействайте с термостата бързо и лесно, когато сте вкъщи или навън, и контролирайте температурата в дома си по всяко време.\nПодобрете още повече комфорта в дома си с Amazon Echo. Смарт термостатът Lyric T6 работи в идеална хармония с облачната гласова услуга Alexa, така че можете лесно да настройвате температурата или да увеличавате или намалявате градусите на отоплението с помощта на гласови команди.\nСмарт термостатът Lyric T6 се свързва безпроблемно с Google Home и гласово управлявания Google Assistant, така че да можете да задавате идеалната температура с помощта на прости гласови команди. Трябва само да започнете с „Ok Google“.\nС IFTTT можете автоматично да свържете и управлявате смарт термостата Lyric T6, като създадете обикновени аплети. Те могат да се включват и изключват и да свързват множество интелигентни устройства, осигурявайки ви гъвкавост и безкрайни възможности.\nГамата Lyric T6 – проектирана специално за дома ви\nLyric T6 е термостат за неподвижен монтаж на стена, проектиран да бъде поставен на мястото на традиционния термостат.\nСмарт термостат Lyric T6R\nLyric T6R е мобилен и благодарение на дизайна си като настолна стойка е идеален за използване върху равни повърхности. Изискващ само мрежовото захранване, той комуникира безжично с управляващия блок за котела (включен в доставката).\nАко се нуждаете от помощ при избора, инсталирането или използването на смарт термостат Lyric T6 или T6R, можете да намерите много полезна информация в раздела за често задавани въпроси, видеоклиповете и ръководствата за потребителя. Освен това разполагаме с обширна мрежа от инсталатори, които ще ви консултират и ще инсталират смарт термостатите на Honeywell.\nДа, чрез приложението и контролера Lyric\nВградена Wi-Fi връзка, дистанционно управление чрез приложението Lyric и Apple HomeKit


Месечните помощи за деца - с предложение на училищния директор - News.bg\nВидът на помощта в натура при предоставяне на еднократна помощ за първокласник и на месечна помощ за дете до завършване на средно образование ще се определя по предложение на директора на съответното училище, в което детето е записано и което трябва да посещава.\nТова предвиждат изготвените от Министерството на труда и социалната политика промени в Правилника за прилагане на Закона за социално подпомагане във връзка с поетите ангажименти за обхващане в образователната система и предотвратяване на отпадането на деца от училище.\nПомощите в натура за пълно или частично плащане на такси за детска ясла или градина, детска кухня или столово хранене ще се предоставят чрез заплащане на съответните такси или средства от съответните дирекции "Социално подпомагане".\nЧрез Преходни и заключителни разпоредби на Правилника за прилагане на Закона за социално подпомагане се правят промени и в Правилника за прилагане на Закона за семейни помощи за деца.\nна 01.09.2017 в 18:37:16 #1\nСъздаване на условия за корупция!\nНачало / У нас / Политика / Месечните помощи за деца - с предложение на училищния директор


Кои са най-добрите градове за чужди студенти (ТОП 20) | Клуб 'Z'\nКласацията тази година включва 100 града, няма български\n17.02.2017, 7:54 ч.\nпоследна редакция 17.02, 10:02 ч.\nМонреал е най-добрият за чуждестранните студенти град в света. Така се слага край на четиригодишното властване на върха на Париж. Това сочи тазгодишната класация на QS Quacquarelli Symonds (анализаторско звено, което предлага класации на най-добрите университети в света). "Мултикултурен, двуезичен, ориентиран към студентите и приобщаващ град" - така е описан победителят за 2017 г.\nИндексът на QS показва най-добрите дестинации за чуждестранните студенти, като се базира на множество показатели, групирани в пет основни категории - класиране на университетите, достъпност, колко са харесвани (тук се отчитат сигурността и добрата инфраструктура), интерес от работодателите, доколко има удобства за студентите в града. Тази година се прибави и още един показател - мнението на самите студенти и завършилите съответните висши училища. Още една промяна - от 75 градовете, които участват в класацията, са вече 100. За да бъдат включени, те трябва да имат поне 250 хил. жители, да имат поне два университета, които са сред най-добрите.\nИма добри новини за британските градове тази година. Въпреки тревогите около "Брекзит" те остават силно предпочитани. Третото място в красацията е за Лондон, Единбург е 18-и, Манчестър - 23-ти. Това се дължи донякъде на спада на лирата, което означава, че градовете са станали по-достъпни за чуждестранните студенти.\nНагоре се движат и германските градове. Берлин се изкачва до 6-а позиция, а Мюнхен е девети. Представителят на Азия Сеул стига до четвъртото място.\nЛондон остава един от градовете, които са най-перспективни за намиране на работа, като по показателя за интерес на работодателите е на третата позиция след Токио и Сеул. "Качеството на университетите в града гарантира, че той ще остане желано място за търсене на нова работна ръка от работодателите по света", се казва в изследването.\nМишел Глемо, директор по приема в Университета на Монреал, обяснява, че Монреал е едновременно мултикултурен и достъпен, "тъй като е модерен, млад и жив град, който е и готино място и за живот, и за учене".\nМонреал има два университета и двата са сред първите в международните класации. Университетът "Макгил" е на 30 място и предлага обучение на английски. Université de Montréal предлага курсове на френски и е на 126-а позиция в света.\nУспехът на Монреал е свързан с по-високия процент на имиграция към Канада в сравнение с другите западни държави. Същевременно нарастват тревогите за достъпа до САЩ. Това се отнася особено до студенти от държави от Азия и арабските страни. Говорителката на кметството на Монреал казва пред Би Би Си, че има много голям ръст на чуждестранните студенти, като особено силно е присъствието на учащи от Китай и Индия.\nЧуждестранните студенти дават около 7 млрд. лири в британската икономика годишно, износът на образование и обучението във Верикобритания носят около 14 млрд. годишно, пише "Дейли телеграф". Около 40 на сто от докторантите са също от чужбина, като допринасят за развитието на изследователската работа в страната - особено в технологиите, инженерството и математиката.\nНай-много чуждестранни студенти обаче учат в САЩ - като към момента те са над 1 млн. души и внасят в американската икономика 36 млрд. долара. 60 на сто от чуждестранните студенти са от Китай, Индия, Саудитска Арабия, Южна Корея.\nуниверситети, най-добри студентски градове, Монреал, Париж, Лондон\nЗащо да има български?\nPermalink Submitted by Анонимен　on Fri, 02/17/2017 - 08:21\nВ кой университет в България има възможност за развитие?\nДори в СУ, който е уж върха на образователната система, от години управляват т.нар. "хуманитарни" специалности, т.е. бившите катедри по идеологическо-пропагандни дисциплини от времето на комунизма.\nТе са си направили нишички за политическо лакейничене срещу парички, които получават от господарите си в държавно управление, раздават си титлички, въпреки, че признат принос по света от тях няма и си живуркат в тая чудна селска атмосфера, пушейки и пиейки по кабинетите си в Ректората. Научната дейност, която е призната в чужбина се осъществява в 2-3 факултета, които са най-бедните и най-безгласните.\nВ другите "университети" е още по-зле, особено в по-"частните".\nКато сложите и цени на семестър от по няколко хиляди евра, лоши битови условия, грозни, неудобни и замърсени градове, какво очаквате?\nУниверситети в Англия ще гонят студенти ислямисти


Кратки спомени за курса по журналистика в Алма Матер за периода 1968-1973 година\nКогато търся най-ярките спомени от моите студентски години, в съзнанието ми неизменно се появяват онези миниатюрни аудитории изцяло в дърво, с високи тавани, в централния корпус на Ректората. Събирахме се рано-рано сутрин, за първата лекция в 7,30 часа, професорите идваха точно навреме, навън пронизително скърцаше трамвая на завоя пред братята Георгиеви...Записвахме в тетрадките си всичко изречено от катедрата – без значение дали е казано от злъчния старши асистент Иван Славов или от достопочтения професор Георги Боршуков.\nВ курса (първият след възстановяването на специалността) бяхме точно 20 човека – преподавателите бяха с неколцина повече от нас. Професорите сигурно бяха зажаднели за студенти, за лекции, за упражнения, за изпити – затова ни приеха топло, като добри приятели, с които сякаш съдбата ги е разделила за малко и после пак ги е събрала.\nДнес от паметта ми изплуват няколко случки – незабравата ги е запечатала повече с клеймото на смешното, макар че навремето хич не ми е било до смях... Но изглежда, че в калейдоскопа на изминалото време, наистина остават най-трайно историите, белязани с усмивка от ракурса на сегашния ден. И така – ето ги тези мои студентски истории.\n„В Чехословакия всичко започна от клубовете”\nПрез 1968 г. когато влязохме в Алма Матер, месец преди това в соцлагера бяха се случили така наречените „чехословашките събития”. След „интернационалната помощ” за Прага, обществените процеси не само там, но и у нас се заковаха на точката на замръзването. И в културата, и в академичните среди, се заразмахва пръст, че „дубчековият социализъм с човешко лице” е нищо повече от ревизионизъм и идеологическа диверсия. Във втори или в трети курс (вече съм забравил точно) с неколцина колеги от специалността „Журналистика” решихме да основем Клуб на младия журналист. Направихме 2-3 сбирки в кафенето на Културния клуб в университета. На първото събиране имаше и преподаватели, които след това не стъпиха повече – явно бяха разбрали, че от горещите ни глави може да се измъти нещо опасно. Спомням си, че потърсихме съдействие от СБЖ, но и оттам бяха доста сдържани към идеята.\nЕдин ден неочаквано нас организаторите на клуба ни извикаха в партийното бюро на факултета. Разговорът беше ясен и категоричен: кой ни е дал право да създаваме клуб, не знаем ли как стават тези неща? Конското, което ни четоха, накрая завърши даже със заплаха – бюрото ще обмисли да поиска наказания за нас като студенти и комсомолци. Работата ставаше дебела, а партийният секретар на факултета Стефан Елефтеров повтаряше на всяко второ изречение: „Разберете, в Чехословакия контрареволюцията започна от клубовете...”\nЗаплахата от наказания накара някои колеги да се оплачат на родителите си. А повечето от тях не бяха случайни хора. Спомням се, че майката на една от състудентки ми работеше в Градския комитет на БКП. Как е била разказана там историята с нашия злополучен клуб на зная, но наказания не последваха. Размина ни се.\nА официалният Клуб на младия журналист бе основан година по-късно – вече под шапката на Клуба на младата художествено-творческа интелегенция. С председател – проверения и надежден отвсякъде Иван Славков-Батето...\nПонеже в курса бяхме все амбициозни и нахъсани за професията си, още във втори курс започнахме да се оглеждаме за работа по редакциите. Вече бяхме публикували тук-там първите си дописки и репортажи, но мечтаехме за постоянно щатно място. Органът на Комсомола „Народна младеж” пък си търсеше кадри – така в редакцията попаднахме изведнъж четирима начинаещи вестникари: Коста Филипов, Койчо Коев (лека му пръст), Светлана Михова-Гаристова и аз. Майсторски съчетавахме работата с учението – сутрин бяхме в университета на лекции, а следобяд – в редакцията. Видяхме се и с пари в джоба – друго нещо си е заплатата!\nЕдин ден четиримата неочаквано ни извика в кабинета си главния редактор на „Младеж” Валентин Караманчев. Грамаден мъж, с тежка и тромава фигура, той се разхождаше по килима и усмихнат ни показа лист хартия:\n- Я, вижте какво получих днес по пощата.\nБеше анонимно писмо за нас четиримата. На машинопис доносникът сигнализираше, че в нарушение на всички закони и наредби на НРБ в „Народна младеж” са назначени на щатна работа редовните студенти от катедрата по журналистика на университета – и се изреждаха имената ни. Караманчев се подсмихваше, а ние мигахме на парцали – все пак формално бяхме нарушили закона. Главният ни редактор рече:\n- Има един изход от ситуацията –да минете в задочно обучение. Тогава всичко е чисто.\nТози вариант бе невъзможен за мен и Коста – не бяхме ходили в казармата. Ако ни запишеха за задочници, мигом заминавахме да служим войници. Караманчев се почеса, почеса и отсъди:\n- Решавам въпроса така – ние в редакцията няма да предприемаме нищо. Все пак писмото е анонимно, затова няма да му обръщаме внимание. Работете си спокойно.\nСлед няколко дни по повод същото анонимно писмо ни привика деканът на нашия факултет по славянски филологии проф. Светомир Иванчев, много популярен с превода си на хашековия „Швейк”. Като ни гледаше със засмените си сини очи, професорът реши проблема също благородно и по соломоновски – каза, че на анонимни писма не обръща внимание. Да си учим спокойно – щял специално да се интересува как си взимаме изпитите...\nА кой бе авторът на писмото се досетихме скоро. Беше колежка от курса – завистта бе я накарала да отправи по нас своя приятелски огън.\n„Минута е много” дава 7 дни войнишка отпуска\nСлед като грабнахме дипломите, за нас неотслужилите военна служба момчета от курса имаше само един път – към родната казарма. Така през пролетта на 1973 г. и аз и колегата Явор Цаков поехме към Школата за запасни офицери в Плевен. Ротата ни беше доста пъстра – все „фазани” с хуманитарни специалности – журналисти, филолози, музиканти, артисти... Бях вече 23-годишен и службата ми тежеше – чувствах се като затворник зад стените на казармата, липсваха ми приятелите, командировките, книгите, филмите, свободата... Колегите ми от в. „Народна младеж” ме бяха изпратили тържествено за Плевен, но до края на школата имаше цели 6 дълги месеца.\nEдин слънчев юнски ден, когато се потях във „фазанската” си униформа в Плевен, ме извика в кабинета си, ЗКПЧ-то на школата. За по-младите ще поясня, че ЗКПЧ означаваше в отези времена „заместник началник по политическата част” – длъжност достатъчно важна във всяко военно подпразделение. Полковникът ми изкомандва „свободно” и след това предпазливо попита:\n- Школник Бояджиев, ти кого познаваш от телевизията?\nЗнаех две-три имена в БНТ, но нещо ме накара за отговоря:\n- Никого не познавам, другарю полковник!\nВидях, че не остана доволен от отговора ми, нещо се усъмни и каза:\n- Ще я видим ние тая работа. Получи се писмо от телевизията да отидеш за снимки в София – викат те за участие в предаването „Минути е много”. Писмото е подписано от генералния директор Иван Славков, иска да те пуснем в отпуск за една седмица. Има и печат...\nСтоях и мълчах пред ЗКПЧ-то – веднага се сетих кой е „организирал” това официално писмо до командирите ми. В телевизионното състезание „Минута е много” вече от година работеше моята колежка от курса Лили Райчева. Тя бе създател на предаването и десетилетия наред негов автор. Когато се видяхме преди да замина за Плевен Лили ми обеща да се видим скоро пак. И ето сега изпълняваше обещанието си.\nПрез следващите няколко дни моите командири ме гледаха с нескрито съмнение. Но никой не се реши да провери в БНТ, защо на „Минута е много” толкова й е притрябвал школник Валентин Бояджиев от Плевен. Пък и на писмото стоеше и железният подпис на Батето. След няколко дни старшината на ротата ми донесе служебен билет за влака до София и разписания ми 7-дневен домашен отпуск във военната книжка. Радвах се много на късмета си – за цели седем дни се връщах в цивилизацията!\nКато пристигнах в столицата позвъних на Лили от гарата, за да й благодаря за неочаквания отпуск. Днес искам да попитам уважаваната от студентите си професор д-р Лилия Райчева - защо в края на краищата тогава не участвах в състезанието „Минута е много”? Но това е друга история.\nПрофесор посланик пише шестица по телефона\nВ месеците когато подготвяха дипломите ни, от канцеларията на факултета ме потърсиха с тревожната новина, че една от изпитните ми оценки не е нанесена в главната книга. Не зная как е днес, но тогава след изпит, преподавателят бе длъжен да нанесе в главната книга на факултете бележките от изпитния протокол срещу името на всеки студент. А при мен една от оценките липсваше. Ставаше дума за шестицата ми на изпита по международно право и международни отношения при проф. Александър Янков. Професорът бе пропуснал да я нанесе във факултетските книжа, макар че я имаше в студентската ми книжка. Бяха минали цели две години от изпита, а междувременно Янков бе заминал на работа като наш посланик в Лондон. От канцеларията вдигаха рамене, че нищо не могат да направят без преподавателят лично да ми нанесе шестицата в главната книга. Видях се в чудо. Приятел ме посъветва – да се обадя на проф. Янков по телефона в посолството или с писмо да го помоля за помощ. Предпочетох да му се обадя чрез Външното министерство. Оттам се свързаха с професора амбасадор в Лондон и му разказаха перипетиите на един от студентите преди дипломирането. Александър Янков реагира светкавично – веднага позвъни по телефона на ректора и настоя оценката ми да се впише официално в главната книга. Гаранция за това бил подписът му, който стоял в моята студенска ми книжка.\nТака взех и официалната си диплома на журналист от Софийския университет през 1973 г. – днес завършилите тази специалност се титулуват „магистри по журналистика”. След много години срещнах случайно на един прием проф. Янков (вече член-кореспондент на БАН) и му разказах премеждията си с оценката от неговия изпит. Той се засмя и ми каза: „Това е потвърждение, че нищо в природата не се губи, Бояджиев. Даже и това да е следствие от професорска разсеяност!”\nМай, 2012 г. София


Трейлъри за iZombie, Cloak & Dagger, Star Wars Rebels - Сериали\nТрейлъри за iZombie, Cloak & Dagger, Star Wars Rebels\nПодготовка за финала на „Междузвездни войни: Бунтовници“, интересна реклама за „Наметалото и Камата“ и поглед над новия зомби-свят в четвърти сезон на „Аз, зомбито“.\nСъвсем скоро ще кажем сбогом на втория анимационен сериал по „Междузвездни войни“. Въпреки че започнаха като детско, на което малцина обръщат внимание, Бунтовниците намериха своето място както в канона на франчайза, така и в сърцата на феновете. Последните епизоди вкараха нова концепция за Силата, около която е изградена вселената и която направлява джедаите – рисков ход с философски привкус, който е доста нетипичен за детско сериалче. Дойде обаче време за финала на историята на Езра и приятелите му и по трейлърите за него личи, че той ще бъде грандиозен и изпълнен открай докрай с драма и… хм, междузвездни войни. 90-минутният последен епизод ще се излъчи в САЩ следващия понеделник, тоест до нас ще стигне във вторник, 6 март.\nИ докато едно детско свършва, друго започва. Отдавна се говори за новия сериал на Марвел, Cloak & Dagger, в който двама тийнейджъри ще открият своите суперсили – и то такива, които ги свързват по интересен начин, колкото и различни да са самите те. Докато се опознават и учат как да допълват взаимно свръхестествените си страни, Наметалото и Камата ще израснат и ще се влюбят. Телевизия Freeform (ориентирана към тийнейджърите) планираше да прави и още един сериал на Марвел – „Новите воини“, но Дисни решиха да си запазят проекта за стрийминг платформата, която ще бъде пусната през 2019 г. Третият сериал от тази линия, The Runaways, пожъна успех за Hulu и беше подновен за втори сезон. Да видим дали и Cloak & Dagger ще има успеха на останалите Марвелски проекти из телевизиите и платформите. Премиерата му е на 8 юни българско време.\nЗа финал, да заложим на нещо познато и по като за големи хора – iZombie. Четвърти сезон вече започна и епизодите излизат всеки вторник. От CW подкрепят сериала с достатъчно реклами и клипчета, като най-новите са поглед зад кадър на първия епизод и тийзър за следващия. За първата серия Лив се е почерпила с мозъка на спортен фен, а за втория – на богата снобарка.\nБез разклонение за Supernatural, но с 3 нови фантастики по CW


Lamborghini представи първия си хибрид - Sián - computerworld.bg\nДори Lamborghini не може да устои на натиска да електрифицира своя автопарк, въпреки че определено не следва обичайния маршрут, избран от повечето компании. Италианският автомобилен производител представи Sián, първия хибриден модел, а акцентът тук е върху силното представяне и екологичността. Той разполага с V5 двигател с мощност 785 к.с. с 34 к.с. електродвигател, който осигурява както "незабавна реакция", така и най-голямата мощност в историята на Lamborghini. Той може да достигне 62MPH за 2.8 секунди, при максимална скорост от 217MPH, и демонстрира осезаеми подобрения в силата на сцепление, които му помагат да надмине предишни шампиони като Aventador SVJ.\nSián е забележителен и с това как съхранява и презарежда мощността. Вместо да разчита на литиево-йонни батерии като повечето други хибриди и чисти електромобили, този автомобил използва суперкондензатори, които са три пъти по-мощни от батериите със сходно тегло и три пъти по-леки от батерии с подобна мощност. Подходът не само помага да се намали общото тегло, но позволява и презареждане всеки път, когато бъде натисната спирачката.\nДизайнът напомня концепцията на Terzo Millennio от 2017 г., включително Y-образни фарове, така и суперкондензаторното съхранение, въпреки че не е чист електромобил и не притежава екзотични елементи като самовъзстановяващи се карбонови влакна.\nИма само един проблем със Sián, като изключим вероятно астрономичната (но все още неуточнена) цена. Вече се говори, че Lamborghini ще направи едва 63 бройки и всички те са продадени. Това обаче не променя факта, че този модел хвърля светлина върху плановете на компанията. Тя няма и особен избор, тъй като Европа и други региони се стремят към по-строги мерки за вредните емисии и икономия на гориво като цяло.


Кога да премахнете лука\nЕсента е времето за прибиране на реколтата. Точното време за бране на даден зеленчук / плод зависи от много фактори. Днес ще говорим за това кога да премахнем лука, както и как да го направим, за да запазим всичките му полезни свойства в лука колкото е възможно по-дълго.\nКога да се събира лук: време\nТрябва да се събират само напълно узрели крушки. Традиционно са необходими около 68–83 дни за узряване на тези кореноплодни култури. Ето защо ви съветваме да запомните датата на кацане на лук, защото като добавите към него определен брой дни, можете да определите кога е време за събиране. Въпреки това, когато се изчислява, трябва да вземете предвид как е било лятото. Така че, ако сезонът се оказа слънчев, лукът ще се втвърди по-бързо, ако лятото беше дъждовно и студено, съответно по-дълго. Две седмици преди очакваното зреене на лука е необходимо да се спре поливането на този корен.\nФактът, че зеленчукът е готов за прибиране на реколтата , може да се разбере от пожълтели и паднали пера. Зрелите луковици имат характерен цвят, в зависимост от сорта, те могат да бъдат златистожълти, бели или тъмно пурпурни. В Централна Русия най-доброто време за прибиране на реколтата е края на юли - началото на август. Лукът трябва да се събира в сухо време, в противен случай няма да бъде възможно да се спести за дълго време. Ако прогнозите за времето обещават дъждовно време, а лукът все още не е узрял, той трябва да бъде изкопан, иначе ще съсипете реколтата, но не бързайте да премахвате пера, нека лукът да лежи на сухо и топло място и да узреят.\nКак да се събира (изкопава) лук\nНа пръв поглед може да изглежда, че процедурата по събиране на лука не е трудна. Така е. Въпреки това, все още има няколко трика, като се има предвид, че по време на монтажа много грешки могат да бъдат избегнати.\n1. Необходимо е да се изкопае зрял лук, но в никакъв случай не трябва да го изваждате, защото можете да повредите лука и да изгният.\n2. Дръжте изкопаните лук трябва внимателно, не ги изхвърляйте, предпазвайте от механични повреди.\n3. След като лукът бъде изкопан, без да се премахват пера, той трябва да се разстила на слънце, така че да изсъхне малко през деня , просто не забравяйте да го преобръщате периодично. На следващия ден той може да бъде отстранен на добре проветрено сенчесто място, където да се облече.\n4. След като лукът е добре изсушен и готов за дългосрочно съхранение, сушените пера трябва да бъдат отрязани, оставяйки "опашка" не по-малка от 4 см, корените също са обект на ампутация, макар и не толкова тежка, можете да оставите до 2 см. Ако по време на събирането на лука успеете да се съобразите с всичките ни препоръки, можете да сте сигурни, че реколтата ще може да лежи дълго време и ще насити тялото ви с всички полезни свойства, присъщи на тази коренова култура през зимата.\nУважаеми посетители на нашия портал, имате ли опит в събирането на лук? Ще ви бъдем благодарни, ако го споделите с нас и с останалите читатели onwomen.ru в коментарите към тази статия.


Лента за Сън Calm с Успокояващ Ефект и Вграден Bluetooth |NOISE•B•GONE\nНачало / Маски за сън / Лента за сън Calm с успокояващ ефект и вграден Bluetooth\nCalm е безжична (Bluetooth 4.2) лента за сън с успокояващ ефект. Лентата Ви осигурява мек стерео звук, за да Ви помогне да се отпуснете, да се концентрирате или да спите по-добре.\nЛентата за глава е лека, мека и еластична и е направена от дишаща материя, която може да се пере. Можете да използвате Calm, за да блокирате както светлина, така и шумове. Има вграден микрофон, така че можете лесно да приемате разговори, докато я носите.\nUSB акумулаторната батерия издържа до 8 часа.\nколичество за Лента за сън Calm с успокояващ ефект и вграден Bluetooth\nКод: 14 Категория: Маски за сън\nТова е Вашето решение за блокиране на дразнеща светлина и шум. Маската за сън Ви помага да създадете среда, която е идеална за почивка или спане – независимо от мястото или времето.\nИзработена от нежна, еластична материя, която няма да Ви притиска и да създава неудобство, лентата блокира всички фактори, които Ви пречат да почивате пълноценно. Дишащият материал не Ви запарва, не предизвиква изпотяване и така кожата Ви остава свежа. Хигиената е гарантирана, защото устройството позволява пране, без това да се отразява на качествата на артикула. Тази Лента за сън Calm с успокояващ ефект и вграден Bluetooth е съвместима с разнообразие от съвременни устройства, а заради вградения микрофон не е нужно да я сваляте, когато трябва да проведете спешен разговор по телефона.\nБезжичната лента за глава може лесно да се сдвоява както с Android, така и с Apple устройства чрез Bluetooth 4.2.\nЛЕСНА ЗА УПОТРЕБА – Лента за сън Calm с успокояващ ефект и вграден Bluetooth е 100% хендсфри, което означава, че няма досадни кабели. Много подходяща е за Вас, ако често пътувате, ако спите леко и лесно се разсейвате от ярки светлини, както и ако страдате от безсъние. Не се притеснявайте, че ще пропуснете обаждане, тъй като в лентата за глава има вграден микрофон.\nКОМФОРТНА И ПОРТАТИВНА – Меките материали, еластичността и регулируемостта правят лентата за сън изключително удобна. Компактният ѝ размер Ви позволява да пренасяте маската за очи навсякъде, където ходите. Просто я поставете в багажа си и се насладете на почивката, която заслужавате – където и да отидете. Средният Bluetooth контролен панел е подходящ за Вас, ако спите леко.\nДЪЛЪГ ЖИВОТ НА БАТЕРИЯТА – Лентата се предлага с литиево-йонна, USB акумулаторна батерия, която може да издържи до 8 часа. Това е напълно достатъчно за ползотворен нощен сън. Не се притеснявайте, ако спите леко. Лентата няма да Ви събуди, ако ѝ падне батерията.\nРАЗЛИЧНИ ПРИЛОЖЕНИЯ – Можете да използвате лентата за йога, джогинг, тренировки, сън или за дълги полети.\nЦВЯТ – Светлосива\n25 x 12 x 3 см.\nНапишете първия отзив за „Лента за сън Calm с успокояващ ефект и вграден Bluetooth“ Отказ