1.2. Звънарницата и изповедта на Борис Николов - Изгревът - Том 32 - Петър Дънов -Библиотека\n1.2. Звънарницата и изповедта на Борис Николов\nВ.К.: Това е друга легенда. Б.Н.: Ей тези звънци виждаш ли ги? От Соколския манастир беше дошъл един монах от Атон. Той се нарича отец Ероним, който е роден от Етъра, но е изпратен като малък още в Атонските манастири - в „Хилендар”. И там се подвизава като монах може би 50-60 години. Години наред те се подвизават там като монаси. И най-сетне му се доиска да види пак родния край, и той идва в Етъра. Идва в Соколския манастир и понеже е монах, приемат го като свещеник там. И аз ще ти разправя после историята вече по-нататък. Сега няма да я разправя. Аз трябва малко да я оформя така. Намира в една пещера, която е край реката Янтра, и тази пещера се намира между Беровата фабрика, фабриката на Иван хаджи Беров и Лулевата инсталация. Лулито от Габрово построи една водна централа на Янтра, и между тези два обекта се намира тази пещера.\nСега туй щети кажа в действителност. Моят дядо, който се наричаше Ботьо Житото - много силен човек, ама мълчалив. От него дума не можеш да изкараш, но здрав за десет души. Той беше табак, които обработваха биволските кожи за цървули. И той по време на Освободителната война, дядо ми воюва на Балкана на Шипченския проход. Но воюва не така като войник, ами кара една шейна през зимата, впрегната в два чифта биволи. С тази шейна той изкарва от Габрово до Шипка горе товар, значи оръжия, каквото трябва там. За долу със същата шейна сваля ранени, болни и т.н. Ей, тази работа я изпълнявал Житото. Сега в Балкана той успява да спаси един българин пак от Румъния, с когото се сприятелява. Той го снема с шейната до долу, и от там той си отива за Букурещ - Румъния, влашко. И сега този приятел от Румъния му казва, че в неговия дом в Букурещ е умрял един войвода, един четник войвода. И че той му е разправил за тази пещера, която се намира край реката Янтра, в която било скрито съкровището на римския император. Той румънеца разправя, т.е. българина в Румъния, и пише едно писмо дълго до моя дядо. Той моя дядо не можеше да чете. Но туй писмо го взема баба ми. Тя чете хубаво. В туй писмо описва подробно, туй писмо аз съм го виждал, и знаех съдържанието му. Той описва къде се намира пещерата, как трябва да се влезе и какво да се търси там. И моя дядо действително, той не обичаше такива работи. Той си беше скромен работник - табак, нямаше нужда от нищо. Щото баба ми пък, нейния баща беше дядо Драго кафеджията - богат. Житото, Ботьо Житото, той пък на работа - изкарва си, изкарваха и живееха си добре. Ама бабата иска да отиде и да намери пещерата, и дълго време така. Става спор между тях. Той Житото не се интересува ни от богатство, ни от пещери, но бабата като настоява, не го оставя на мира. Най-сетне той стяга цървулите и отива. И почва да търси от Беровата фабрика до инсталацията на Лулито. Те са сега - и Беровата фабрика е там, и инсталацията - електрическата централа на Лулито са там. Ето, между този, те са мисля няколко километра - 3 или 4 км. дължина, а може да са и 5, не мога да ти кажа. И Янтра тече там. Край реката - пещерата се намира там.\nИ Ботьо Житото като ходи, търси, търси, намира най-сетне входа на пещерата. Той бил закрит някак, не е явен вход да го знаят. И влиза в пещерата, запалва свещ. Обаче се оказва, че пещерата е пълна със змии. Защото той отишъл есенно време, когато змиите се прибират в пещерите. Какво да прави? Той се уплашил от змиите, излиза и затиска пещерата с няколко големи камъни входа, да не може да се влиза. Прибира се и вече не ще да отиде. И така свърши неговия подвиг за пещерата.\nВ.К.: А ти имаш ли я картата? Писмото и картата имаш ли я?\nБ.Н.: Писмото и картата, скоро даже завчера бях казал на моята леля, която е жива. В.К.: Леля Донка? Б.Н.: Леля Донка. Рекох, ако има някои писма, ама те са ги прибрали нейните роднини там. Няма ги ония писма. Но туй писмо, сега тази пещера, трябва да се търси. И този, който пише писмото описва какво имало в пещерата. Вътре в пещерата, тоя от Румъния българин, той в писмото описва, има каза една камара злато. То не може да се прочете - жълтици, ами го мерят с крина, малка крина златна, с нея мерят! Ама и с крината не могат да го измерят, толкова много било! Най-сетне хвърлил крината и рекъл: „То се не измерва!" Сега, това е легендата и сега моя дядо намери пещерата, но не можа да влезе навътре, да дойда до златния куп, защото пълно със змии. Какво ще правиш? Който е мераклия да я намери. Там е хазната на римския император, който владеел е Цариград, владеел е и Рим. Императорите криели хазните си от своите приближени. Та Римския император - Юлиян ли беше, кой беше - не помня, в тази пещера е скривал хазната римската. Сега тя се намира там. Ако искаш да си направиш труд, потърси пещерата, че каквото излезе, излезе.\nВ.К.: Сега, понеже спомена за твоя дядо Житото. Можеш ли така да ми проследиш рода откъдето си помниш, твоя род?\nБ.Н.: Ботьо Житото, ето какво ми се иска: 1. Той е от един род на „Витата стена”. От Габрово до Севлиево има една стена висока. В.К.: Витата, там Градището гдето е? Б.Н.: „Витата стена”. Там има две езера, има и град край едното езеро. Аз навремето щях да се удавя в езерото. Нали отидохме там, плуваме, хубаво, хайде да преплуваме езерото. Преплуваме езерото ний, ама колкото по-навътре влизаш, по-студена става водата. И по едно време ни се схванаха краката, не можем да ритаме. И щехме да загинем със Станимир Гладнев, мой приятел. Ний бяхме силни младежи, едвам излязохме, ама едвам на другия бряг, и от там после се върнахме не през езерото, ами по брега, по брега, по брега, че където ни са дрехите. И там се облякохме. Ботьо Житото от този град е. От този град, който как го викаха, даже му знаех името. В.К.: Градището там гдето е? Б.Н.: Гдето е това, край езерото град, чакай, знаех му името, ама сега ми избяга от ума. И той е бил там, техния род е от там. Житото, тъй ги викат - Житото техния род. И той се оженва за моята баба. В.К.: Тя как се казва? Б.Н.: Елисавета, нейната сестра е игуменка на женския манастир в Габрово. Метоха му казват. А тези истории там ще ти разправя малки анекдоти от които можем после да направим. В.К.: Сега, нейната сестра се нарича Елисавета? Б.Н.: Елисавета е жената на Ботьо Житото. В.К.: Откъде идва тя? Техния род откъде е? Б.Н.: Тя е пък от Драгул - кафеджията. Той е нейния баща - дядо Драго, прочут кафеджия. В неговото кафене е било обществен център, където се събирали всички интелигентни габровци там - хем на кафе, хем на разговор, хем да споделят. В турско време е било. Ботьо Житото е прочут и не само като кафеджия, но той е имал и хотел. Аз го помня. Аз съм бивал в неговите къщи там и хотел - стаи имаше. Дойдат чужденци, къде ще отседнат? - У Драго - кафеджията. В.К.: Значи това е бащата на Елисавета? Б.Н.: Бащата на Елисавета. А Елисавета е жена на Ботьо Житото. Ботьо Житото е здравеняк, силен човек много и много мирен човек. Той не приказва.\nВ.К.: Това е твоя дядо? По коя линия? Б.Н.: Той е мой дядо по майчина линия. Моята майка е негова дъщеря. В.К.: Ти приличаш на майка си. Аз съм я виждал майка ти. Сега, а по бащина линия? Б.Н.: По бащина линия Дойно гадуларя от Етъра. Те са родът Дойновци. Етърчани ги наричат Дойноулар. Дойноулар, то турско такова окончание. Значи рода на Дойновци. Моят дядо е бил гадулар. Хем прави гъдулки - майстор, хем свири на гъдулка, хем пее. Това сватба, това годеж, това празненство, без него не става.\nМоят дядо, този именно Дойно се е наричал, той отива до едно село, което се казва Зелено Дърво. То е там, кат се отива към Озана -Зелено Дърво. И сега го има туй село. През зимата прекарват там, изкарват празници и тръгва да се връща през зимата в снеговете, да се връща на Етъра. Те са значи на около десет километра. Много труден път. Но снега е толкова дълбок - до пояс, и такъв студ, че той като стига долу до водениците, туй „Буреновата воденица” я викат, аз я помня. Тя беше там. Влиза във воденицата дано се стопли, но няма човек във воденицата през зимата. Каква воденица? Опитва се да запали огън на огнището, ама не може да запали огън. То и дърва нямало и на всичкото отгоре. Замръзва там и умира от студ! Намират го там замръзнал край огнището. Това е участта на Дойно - гъдуларя. В.К.: А той колко деца е имал? Б.Н.: Той е имал първо Никола - моя баща, второ Стефан - моя чичо и после Георги. Трима синове и е имал още три дъщери - Мина, Рада и Стефана. Шест деца е имал Дойно - гъдуларя.\nВ.К.: Значи твоя баща? Твоят баща се оженва за? Б.Н.: Моят баща се оженва за дъщерята на кафеджията. В.К.: Аз съм слушал една случка, твоя баща ли бил, или твоя дядо, са го качили на коня, тупнали са го и той сам си е отишъл до Етъра. Това кой е фактически? Б.Н.: Виж какво, какво правеха те. Имаха такива възпитани коне и бяха много мераклии етърчани. Дойноулар - най-хубавите коне имаха. И тогава майката върже детето, баща ми, детенце така на 5-6 годинки, може би 8-9 години, върже го на седлото на коня хубаво, върже го здраво, помилва коня, поприказва му и пусне коня. И коня от там, мине през пътеките, слезе долу в Козята река и отиде на стружнята гдето дядото стържи гаванки. И занесе детето самичък, без човек! Такива коне са имали, хубави! В.К.: Сега, първо е било селището Етър и след това е Габрово? Б.Н.: След туй е Габрово. Баща ми направо е дошъл в Габрово. Той беше шивач бе! Баща ми шиеше женски дрехи, ама толкова майсторски кроеше и така бързо! Още като я гледа, не взема мярка. Ей тъй, като я гледа - хръц, хръц, хръц. Те си носят плата. Вълнените платове те са ги тъчаха, селянките. Донесе плата и майстора, който е шивачът - хръц, хръц, хръц, скрои дрехата, ушият я. След туй я дадат да я подшият с кожи отвътре, ето я. В.К.: Значи с кожи я подшиват отвътре? Б.Н.: С кожи ги подшиваха, с агнешки кожи.\nВ.К.: Аз съм чувал и ти си ми разказвал, че от вашия род винаги единия бил обричан за Атон. Я разкажи този случай. Б.Н.: Те са от рода Дойноулар, Етъра. Техният род е дал обет. Някога, когато са били в много трудно положение, дали са обет, че първородния син ще бъде изпращан в Атонските монастири за монах. И действително, от тогава много поколения първото дете, изпратят го монах в Атон още 10-12 годишно. Минат Атонските монаси, вземат го и го отнесат в Атон. Там го отглеждат, там го възпитат, там го учат и той пораства и става монах. Отец Ероним за когото стана дума и за който ще стане дума при разказа за Звънарницата, той е, именно един от монасите на Дойновия род, който е прекарал 60 години в Атон. И най-сетне му домилява за родния край: „Чакай, как да ида да видя къде е живял нашия род!” И пристига. Пътували са все пешком в онуй време. Няма кат сега превозни средства. В.К.: Ясно, да. Б.Н.: Пътуват от Атон до Етъра пеш. В.К.: Един-два месеца. Б.Н.: Не, два месеца. Дойде на Етъра той и действително намира рода, намира от техния род там. Те го приемат вече с такава радост! Той е при туй монах и пеел много хубаво. И в черквата пее. Пее в черквата, Етърската черква. И отива и в Соколския монастир горе, който е на десетина километра от Етъра нагоре, Соколския монастир. И там тъй му харесва природата, манастира. И манастира има черква. И той решава да остане, да не се връща в Атон, а да остане в Соколския манастир. И отец Ероним действително остава в Соколския манастир.\nНа Соколския манастир, ти знаеш, че по селата правят звънци, хлопки, камбанки - туй е занаят на ковачите по Етъра - от Соколския манастир до Габрово. И той като вижда толкова много звънци, спомня си, че в Атон е имало Звънарница. А Звънарница се нарича едно скеле от пръти скеле на което са накачени звънци и с връвчици така, с въженца се дърпат и звънят. И звънаря, който е майстор, хем пеят псалмите, хем звъни със звънците, и си приглася.\nСега отец Ероним решил Соколския манастир да направи Звънарница. Много му харесало мястото. То Соколския манастир е на една плоскост, а от тука пропаст 100 метра. Той един вид стърчи. И пространството - безкрайно. И като вижда той, че долу в работилницата има звънци и в самия манастир имало 20-30 звънци, отец Ероним решава да построи Звънарница. И действително, по-нататък ще разправя за Звънарницата. Сега до тука.\nВ.К.: Значи това е рода. А ти завари ли от вашето поколение, предното поколение, кой беше обречен да отиде в Атон? Б.Н.: В Атон, първородния син съм аз. И аз бях обречен за Атон. Значи трябваше по оброкът на рода аз да бъда изпратен в Атонските манастири. И действително, кат пътуват двама монаси от Атон и събират средствата за манастирите, които дава за тях народа, идват и в Габрово и гостуват у нас. Аз ги помня тези монаси. Аз бях на 12 години. И като си свършват работата в града отиват до манастира, свързват се с гражданите, те будни хора, интелигентни хора, и идват при баща ми. Аз тази сцена я помня. Идват при баща ми, майка ми, родът, които там сме се събрали у нас на гости. Вечеря както трябва, какъвто е реда и монасите казват: „Колчо, момчето ще трябва да го вземем.” Момчето съм аз. Баща ми какво да прави, туй е оброк на техния род Дойноулар. Казва: „Като ще го вземете, ще го вземете.” И монасите се готвят вече. Сутринта тръгват пак пешком и аз с тях ще отивам. Те имат с тях и коне и мулета имат. Майка ми става, пък майка ми беше хубавица, висока, едра. Дойде и ме прегърна и вика: „Не го давам!” Ха-де! Баща ми се съгласи, майка ми -не. И тогава става единия от монасите, а той един хубав човек, дойде при майка ми, поклони й се: „Уважаваме искането на майката!” И ме оставиха, не ме вземаха. И те си отидоха. Майка ми не ме пуща тогава. Тъй, че и аз останах.\nВ.К.: Спомням си после един друг епизод, при една среща с Учителя твоя баща е казал: „Предавам го на Теб!” Б.Н.: Не, „На Тебе го предавам.” В.К.: Как беше тоя случай? Фактически оброка се извършва. Б.Н.: В Търново беше, в Търново беше. Дойде баща ми да види Учителя. То беше събор в Търново, след като ние бяхме в Ачларе. В Ачларе правехме опит за комуна. Като дойде баща ми в Търново, дойде там в лозята, където се правеше събора. Стотици хора идваха, наши братя от цяла България. И баща ми пожела да го запозная с Учителя. И аз питах Учителя може ли. Учителя каза: „Нека заповяда!” И отидох аз, заведох баща си. И Учителя, баща ми и аз тръгваме между лозята. Търновските лозя - хубави лозя! И на една полянка поседнахме. Като говориха, баща ми беше много религиозен човек, като говориха с Учителя, и някой неща Учителя обясни му някои работи. Най-сетне пък и аз съм вече, аз съм си определил моя път, няма съмнение, баща ми го знае това. Той го опита, видя че не мога да мръдна. Аз съм с Учителя. И тогава баща ми стана и каза: „Учителю, на Тебе го предавам!” И наша милост остана при Учителя, предаден от рода. Тъй че всъщност той пак е. В.К.: В Атонския манастир. Ха, Ха! Б.Н.: Това беше действително така. Учителят Се усмихна и каза: „Хубаво!” Значи аз съм приет.\nВ.К.: Ти си ми разказвал други случай, твоя дядо, когато са били на Шипка и как са носили вода нагоре. Разкажи този случай. И как накрая искали са да го наградят, обаче, той не е искал. Спомняш ли си? Б.Н.: Трябва да си го спомня по-подробно. Аз ще си ги спомня и ще ти ги разправя тези случаи.\nБ.Н.: Светлина. В.К.: Не, не, през лятото, когато е била много топло и много голяма жега. Б.Н.: През лятото кара вода, но през зимата, когато е най-трудно, той с шейна голяма, в тази шейна и два чифта биволи. Двата чифта биволи и шейната, моя дядо слугува на чорбаджи Йордан в Габрово, който е щедър и прави всичко туй, за да помага на Шипченските боеве. И моя дядо с тази шейна изкарва през снеговете чак до горе до Шипченския проход, изкарва шейната. То много трудно нещо е било. Той върви напред и разбива пъртина на биволите и ги тегли. И така тази служба изпълнява моя дядо. Тогава тука се запознава той с този от Румъния българин, който пише писмото после за туй съкровище на императори.\nВ.К.: Ти си ми разказвал, че през лятото, когато е била много голяма жега, той е изкачвал с колата бъчви нагоре с вода, а на връщане е карал ранени. Б.Н.: Да, ранени. В.К.: И накрая, когато искали да го наградят, той не е искал? Б.Н.: Нищо не приема, нищо. Имаше в Габрово, обявиха вече, че всички, които са работили на Шипка ще им дадат, даваха им първо пенсия. После им дават разни медали. Медали такива, които ги закачат. Моят дядо не прие нито медали, нито пенсия, нито нищо. Никакво възнаграждение не прие. Беше чуден работник, беше много скромен човек, да. В.К.: Бабата? Б.Н.: Ботю Житото. В.К.: Бабата никак не беше доволна, ама? Б.Н.: Бабата никак не беше доволна, ама той не ги слуша. Той мълчи, не спори, не приказва, ама прави каквото си иска, каквото си знай. В.К.: Сега значи бабата не била доволна заради пенсията. Сега твоя баща, той с какво се занимава? Б.Н.: Той беше най-напред шивач - шивач на селски зеги. Имаше дюкян на тази на реката, дюкян имаше. В.К.: Там Етъра гдето, тази река? Б.Н.: Да, в Габрово хубаво дюкянче имаше, продаваше и манифактура, малки работи, но главното шиел. Селянките си носят шаяците, които те са си изтъкали, а той ще им ушие дрехата и ще я подшият. Кожарите я подшиват, пък после. В.К.: Значи това е връхната дреха, така ли? Б.Н.: Външна дреха. В.К.: Външна. Б.Н.: Външна дреха - хубава. В.К.: С плат, а отвътре с кожа. Б.Н.: Вътре с кожи агнешки, за да топли. И те зимни дрехи. И той беше много голям майстор баща ми - да ушие дреха, да такова. После почна, засили търговията с манифактура. Иван Хаджи Беров, който имаше фабрика за вълнени платове с най-модерни европейски машини. Иван Хаджи Беров, стана му нужда от дюкян, а пък баща ми имаше, то вече по-късно стана. И затуй трябва да ти разправя. По едно време запали се центъра на Габрово - пожар! Цялата махала гори. Всички къщи пламнаха, те сухи къщи. Такъв голям пожар не се помни. Значи може би стотина къщи - гори града, центъра. В.К.: Коя година това? Преди Балканската война? Б.Н.: Преди Балканската. И тогава, пък дюкянчето на баща ми е там, откъдето почва пожара. Те не горят, но от тука е почнал пожара. И тогава баща ми като излиза, излиза един от чорбаджиите и казва: „Колчо, ела да ми помогнеш нещо.” Баща ми отива и чорбаджията го завежда - къщата гори вече. Завежда го, едно сандъче с две дръжки, и казва: „Помогни ми да изнесем това сандъче.” То тежко, много тежко. И баща ми взима от единия край и той от другия, изнасят сандъчето и занасят го в друга къща. Той има много, богат чорбаджия той. Не си спомням сега името му, трябва да си го припомня, помнех го. И от тогава този чорбаджия обиква баща ми, че той му помогна да си изнесе златото от къщи. И баща ми не ще нищо. Завършва работа, чорбаджията благодари и си отиде.\nЧорбаджията почва да продава на моя баща имотите си. Ама ги дава евтино, почти без пари. Толкова евтино, щото го обича. И му дава тази къща, в която ние живеехме в Габрово. Хубава къща на два етажа - чудесна! В.К.: А той отива в София, така ли? Б.Н.: Чорбаджията дойде в София. Тука неговите деца се ожениха и т.н. И на баща ми дава имотите си на изплащане - когато може, колкото може. И на „Падало” му даде един имот там и на „Баждар” и навсякъде. И чорбаджията дава всичките си имоти на баща ми. И ги дава толкова евтино, че почти без пари - не прави пазарлък. И баща ми му изплаща. Аз съм носил, аз лично на чорбаджията в София вноски, вноски, които баща ми му прави, както са си уговорили те там - на колко месеца, колко, какво - в злато. В злато се плащаше, в жълтици. В.К.: Хъм, ти си носил. И старата къща е от този чорбаджия? Б.Н.: Всички къщи, каквито имоти имаше баща ми, бяха от него.\nИ накрая, като си заминава за София, дарява му два големи дюкяна, къща в центъра на града, чорбаджията - къща с дюкяни - и горе с жилище. И тогава Иван хаджи Беров, който е фабрикант голям, фабриката му е извън Габрово на 5-6 км, той поисква единия дюкян от баща ми, да му бъде за канцелария. Баща ми му го дава под наем и се свързва с Иван хаджи Беров. И тогава хаджи Беров пък решава да дава платовете, които произвежда в Габрово, да ги дава само на баща ми. Те бяха прочути платове! Като кажеха Беровата фабрика - най-хубавите платове, европейски платове - шаяци, широки 1,40 метра, големи. И баща ми стана представител на фабриката на Иван хаджи Беров, и търговията му тръгна. Щото и в провинцията, че даже и вън от България търсеха тези платове. Иван хаджи Беров дава шаяците на баща ми, и баща ми забогатя. Тези два дюкяна, имоти, които имаше и той не ще да знае.\nПочна да изкупува баща ми пък по Козята река, Козята река в Балкана, където са били стружените на техния род, където неговия баща е работил като стругар - гъдуларя. И баща ми почва да изкупува вадищата по Козята река. Козята река е дълга може би да кажем 7-8 км. да е дълга. Баща ми почва да изкупува вадищата. Един селянин има вадище, да кажем дълго 500 метра. На туй вадище той отдели реката високо но склона, получи се един пад височина и долу върти гаванките, прави гаванки. И така полека, полека, за 20 години баща ми изкупи Козята река отгоре. Ама им плащаше само злато, друго не приемат. Тогава златото беше ... Така баща ми можа да изкупи цялата Козя река. Предприемчив човек беше и кротък, няма да го чуеш да приказва. И като изкупи Козята река, той прокара цялата вода на Козята река по баира горе, и я доведе до излизането й от долината. И там построи електрическа централа, водна централа - електричество. Получава голямо количество електрическа енергия, какво ще я прави? И построи същевременно и фабрика за памучни платове, за басми и за такива. Фабрика значи и централа. Централата започнаха да му искат енергия надолу, който има нужда. До тогава нямаше фабрики, нямаше нужда от електричество толкова. И така, изкупи и воденицата, където беше умрял баща му - „Буреновата воденица". Тя беше в една ливада долу, така пред където излиза Козята река, една старинна воденица, много хубава. Помня я, бивал съм в нея. И изкупи и нея баща ми. Купуваше имоти, понеже имаше пари. Какво да прави, какво ще ги прави? Така той можа да укрепне в Габрово така, и беше един от богатите хора тогава.\nВ.К.: Майка ти се занимава с домакинство? Б.Н.: Домакинство, беше отлична домакиня. Тя не се бъркаше в тези работи. В.К: Сега, разказвали са ми, че са получавали от време на време от Атон Библии, и той ги е раздавал. Б.Н.: От къде? В.К.: От Атон. От Атонските манастири Библии. Б.Н.: Да, получаваха се Библии и баща ми ги раздаваше на предприятия, на хора, които се интересуват от Библии. Той на всекиго не даваше. Трябва човек да обича Библията, да желае да я чете. Е, тогава баща ми подари една Библия. Хубави Библии, големи, като ей тази, която имаме ей тука. Такива бяха. Тъй че горе-долу рода се е подвизавал все в тая насока.\nВ.К.: Ти ми разказваше един случай, когато в средните векове ли, кога, са се заселили по хребета на планината, и са се заселили някъде към Дубровник, на Адриатическото море. Един случай ми разказваше, спомняш ли си? Б.Н.: Не мога да си спомня. Търновските боляри държаха крепостта на Градище. В.К.: Я ми разкажи. Аз бях на това Градище. Б.Н.: Ти беше на туй - да, видя разкопките. Тя е била голяма крепост. В.К.: И голяма черква, някъде 30-40 метра дължина. Значи това е било крепост, така ли? Б.Н.: Крепост, римска, която болярите са държали, и от нея са контролирали цялата околност. Интересна е пещерата, която е там. В тази пещера, туй е мое мнение, болярите бяха закрили много от богатствата си. Изкопаят долу тинята, пясъка, заровят богатството си, пак го заровят, няма, не се вижда, не се знае. Кой го знае къде е? Пещерата е доста голяма. И сега, ако тези пещерняци от Габрово, пещерняци, които се занимават с пещерите, почнат да изкопаят цялата тази утайка, тези пясъци, тези глини, да ги изхвърлят от пещерата, ще намерят много работи там скрити. В.К.: А тази пещера къде се намира? Б.Н.: Ами в Градище, самото Градище, пещерата. Само отпред се минава и малко трудно се излиза, ама се излиза. И в пещерата ние сме прекарвали там и огън сме клали и като младежи там. В.К.: Значи тя е крепост още от римско време? Защото аз съм виждал, тя е много голяма църква. Някъде към 40 метра дължина, към 15 метра широчина. Б.Н.: Ами имало селища в римско време, долу селището гдето имаше малки села и къщи. Не съм, забравих го Габрово.\nВ.К.: Значи този разказ, който ти ми разказваше, как нали след идването на турците, от търновските боляри са дошли и след това по билото на планината са избягали и са отишли към Дубровник на някакъв остров. Ти си ми разказвал, че те са се заселили на някакъв остров. По билото, по билото на планината, заедно с всички богатства и т.н. Обаче, кой е тоя остров не се знае кой е тоя остров. Но някъде към Дубровник. Откупили са някакъв остров, ти си ми разказвал. Но кой е точно тоя остров, не мога да си спомня. Б.Н.: Трябва да припомня много работи. Отива ми се в Габрово някой път. Имам много работи, които трябва да ги видя там. Сега съм ги забравил. Толкоз години, иска ми се да идем на „Вихат стена”, да видим езерата, да видим града откъдето е нашия род. Житото, от там са те. Също и така имам по Градище някои работи да покажа и да видя. Може да потърсим и тая пещера гдето ти казвам - от Беровата фабрика до Лулевата. В.К.: Ти преди известно време ми показваше една карта, стара карта, старовремска от преди 300-400 години, с различни езици, написани за богатства такива, съкровища и т.н. Б.Н.: Не си спомням, забравил съм. В.К.: Да, показваше. Б.Н.: Има богатства в нашия край скрити. Че кой, и турци дойдоха, и колко пъти, кърджалии също са владели.\nВ.К.: Значи този Ероним, отец Ероним е от вашия род, който прави вече Звънарника? Добре де, ще можем ли да приключим със Звънарника, за да приключим и касетата? Да ми доразкажеш за Звънарника. Б.Н.: Звънарника, тя е по-дълга, аз ще ти я разправя отделно нея. Отец Ероним действително построи Звънарник построи. Имаше повече от 80 звънци. И той като седне в Звънарника, имаше един трон така, едно седалище в средата, около него са въженца. Той като дърпа тези въженца, звъни се със звънците. На всичкото отгоре пееше много хубаво, много хубаво пееше.\nВторото нещо - тъй пее и така звъни, че които дойдат да го слушат, не им се отива.\nНо се оказа, че неговата песен и звънтенето на звънците действуват лековито върху болни хора! Ей туй нещо пък го бяха установили нашите там, селяните. И почнаха да носят болните си. Донесе го до Звънарницата, постелят една черга на тревата, защото наоколо е все трева. Тури го - или детенце, майка или това, и така се лекуваха. И много хора ходеха в Звънарницата. А пък в черквата ходят малко хора, защото попа беше грък тогава, и после не ги привличаше черквата. Тя и сега е там черквата. Долу има каменна черква до пещерата. В.К.: Този Звънарник дали още съществува? Б.Н.: Този Звънарник, понеже той привлича повече хора, попът от черквата и няколко монаси, които са гъркомани, така една нощ запалват Звънарника. Ама те си приготвили сухи клечки, дърва, и действително през нощта набутват това, запалват Звънарника и Звънарника изгаря. И тогава всички звънци паднаха долу в пропастта. Долу е гайтанджийската фабрика под Звънарника. И там действително се провалиха звънците.\nНо интересно е и това, аз ще ти го разправя за камбаната от Етъра. Етъра, един от чорбаджиите решава с негови жертви да направи камбана. Като събира всички там ковачи, обсъждат с тях въпроса какво трябва, за да се направи една голяма камбана - да няма такава като Етърската камбана! И те опитни хора, и решават. Той отпуща пари. Купуват каквото трябва там\n- бакър, олово, калай, сребро, каквото трябва, за да се направи сместа за камбаната. И тази камбана ще тежи около 200 кг. 200 кг. метал - представяш ли си какво нещо? И те почват да я правят, и действително - направиха я. За нея ще ти разправя после. Хаджията построи голяма кула така, висока 20 метра. На върха на кулата - камбаната. Като звъни камбаната, в цялата долина се чува, че чак до Габрово. Такава камбана, хубава беше - звън. В.К.: Тя е в Етъра, тя още съществува - Кулата. Б.Н.: Беше. Ще ти разправя после за Звънарницата, ще ти разправя и за камбаната. Сега тука толкоз.\nБ.Н.: Построи часовника в Габрово. В Габрово и досега го има този часовник. В.К.: Как се казваше този майстор? Б.Н.: Забравих му името. В.К.: Значи той построява часовника? Той построи часовника, Кулата я построи града. Ама часовника горе, който се вижда отвсякъде, от далеч се вижда колко е часът. Погледнеш, х-е-е - часовникът и камбана звъни. Колко часа те звънят камбани? Б.Н.: Той построи всичкото туй нещо, и за двигател няма пружини, ами тежки камъни, които върже отгоре, и камъка като пада, движи часовника. Ама изчислен камъка - колко да е тежък. Един камък слиза, други се изкачва, и задачата беше само от време на време да навие камъка, който е паднал, да го качи горе, за да почне той да движи - такъв механизъм. В.К.: И той на колко време биеше? На всеки час ли биеше часовника? Как биеше камбаната? Б.Н.: Всеки час - часовете. В.К.: И ти ми разказваше този случай - как той имал голяма челяд и бил беден, и поискал от кмета - Слона да му увеличи заплатата. Обаче той не се е съгласил и той се ядосал, и отива на Хисарските бани. Б.Н.: Да, ама като се развали часовника и целия град казва: „Часът колко е?” Млъкна часовника. Ха да видим кой що го направи? Няма майстор, който да разбира механизъма. Хайде отива делегация да го моли да дойде. В.К.: А той там на Хисарските бани? Б.Н.: Той кара си кефа там. В.К.: И ти си ми разказвал как той тогава нали увеличил таксата, искал двойно. Делегацията се връща отново при кмета - Слона, и накрая се съгласяват. Б.Н.: И той прави. В.К.: Прави камбаната, часовника и така продължава да работи при нея. Само че как се казваше аз не мога да си спомня. Този майстора как се казваше? Б.Н.: И аз съм ги забравил. Бяха хубави имена габровски. Аз имам 1 000 прякора габровски - повече от 1 000. В.К.: Ти записал ли си ги някъде? Б.Н.: Записал съм ги. Имам ги в тефтерчета, ето ги.\nВ.К.: Ти си ми разказвал, че като ученик си записвал разни предания и т.н., песни. Какво стана с тези неща, къде отидоха? Б.Н.: Абе на стенограми са. Някъде са записани в моите архиви. Някъде ги имам. Много ценни материали са. Не зная за архива, аз съм предал на Марийка тези работи, запазени са, не са загубени. Един ден може да ги дешифрира всеки стенограф. Аз пиша много ясно. Народа знаеше, че Звънарницата лекува и затуй болни хора. В.К.: И камбаната от Етъра е тази, която е била. Б.Н.: Камбаната в Етъра при едно земетресение падна Кулата, която бяха построили. Тя строена такава. И камбаната и тя падна, ама не се счупи, остана. В.К.: Тази същата, която е била 200 кг.? Б.Н.: Да. И тази камбана тогава чорбаджи Досю нарежда да се изнесе в Соколския манастир, и да се тури в Звънарницата. Значи всичките камбани - 80 камбани и камбаната - голямата. Тя пък я туриха над самата пропаст. Ама хубаво направено скеле, както те майстори там, нашите хора, от греди и колове. Камбаната като звъни, чак в Габрово се чува. От Соколския манастир до Габрово са 10 километра - чува се камбаната. В.К.: То е цяла долина там. Б.Н.: О-о-о, няма препятствия - нищо! Много беше прочута тази камбана и години служи, докато най-сетне тези гърците там, попа изгориха Звънарницата. В.К.: Значи това е преди освобождението на България щом са били гърците? Б.Н.: Н-е-е, гръцки монаси пак имаше по манастирите всякакви. В.К.: Но това след освобождението на България ли е или кога е? Б.Н.: След освобождението. В.К.: Значи още има гръцки монаси? Б.Н.: Имаше. В.К.: Когато е изгоряла Звънарницата, отец Ероним бил ли е жив, или е бил заминал? Б.Н.: Отец Ероним се е бил поминал. Другият монах, който е поел Звънарницата и който е ученик на отец Ероним, той пое Звънарницата и загубиха я. В.К.: И всичко пада долу в пропастта? Б.Н.: ....аз знам. В.К.: На Градище. Б.Н.: Тя е близо до Градище. В.К.: Да. Б.Н.: Така може би в околността беше. Ама сега не мога да си спомня точно къде беше. Много време мина. В тази дупка има скрити неща. Тя е като пещера така, дълбоко. Може би десетина метра дълбочина, и в нея вече долу има.\nИскам да идем на Витата стена и там да видим, да прегледам аз нещо. Там пък има една пещера, която се нарича Тъкачката. Защото пред пещерата, в скалата има издялана жена, която тъче на стан домашен. В.К.: От природата или от някой каменоделец майстор я е издялал? Б.Н.: А, каменоделец я е издялал, а издялкана. Защо е и за тази тъкачка има една легенда, и нея ще ти разправя. В.К.: Значи за тъкачката? Б.Н.: Искам да видим голямото езеро при което имаше градче - малко градче. Сега трябва да е голям град. Но искам да видя, езерото да видя. Те са две езера -едното е по-голямо, другото е по-малко. Но големи, хубави езера. Самите скали са вити по стената, те са една площ каменна, и оттам Севлиево, Габрово, Търново. Там ми се отива, да видим. Ще те заведа и на други места интересни. В.К.: Това ще го направиме таман тримата - аз ти и Ина ще отидеме. Щото трима души спокойно вози. Б.Н.: Трима души.\nВ.К.: Да, добре. Ти сега нещата на Васко Искренов на времето ги откупи. Ти ми разказваше за 30 000 лева си ги откупил. И той ти даде негативите и ти, и са прибрани. Б.Н.: Прибрани са. В.К.: Добре. Б.Н.: И снимки. Всички снимки имам аз, много снимки. Един ден кат речете да правите каталози, ще ползвате. В.К.: Значи Васко Искренов? Аз съм го виждал на снимка. Жена му как се казваше? Б.Н.: Елена. В.К.: Елена. Значи той има дъщеря, която си заминава? Б.Н.: Тя се помина. Много хубава беше, кой знае какво й стана, и млада беше. Тя се ожени и мисля, че имаше даже детенце. В.К.: Значи Васко Искренов замина. Той си свърши работата тука. Свърши си работата и замина за Австрия. Б.Н.: Отиде за Австрия. В.К.: Да.\nБ.Н.: Ще се опитам да разправя легендата за Звънарницата. Отец Ероним дойде от Атонските манастири в селото Етъра откъдето той е бил родом. В техния род Дойноулар са го наричали, Дойновски род е имало обет първородния син да се изпраща в манастирите в Атон. Той е бил първороден. Тогава са го вземали още като дете, отвели са го монасите в Атон и там е израснал той и се е подвизавал като монах повече от 60 години. Монашеският път е труден. То са изпитания, то са молитви, то са пости, то са всевъзможни подвизи на монашеството през което той е минал. Даже е получил някакво повишение така, някакъв монашески чин - по-висок от обикновения. На всичкото отгоре е бил и свещеник, и е можел да извършва служби в храма. Обаче, като поостарял така и годините напреднали много, той си спомнил за своето родно място - Етъра в България, и казал: „Ще отида да видя от рода останали ли са някои.” И пристига в Етъра. Отец Ероним беше така среден ръст, но запазен, здрав човек. Макар и възрастен, движеше се свободно. Пътували са от Атон до Етъра пешком. Тогава не е имало такива превозни средства като днес. В Етъра отец Ероним се вижда със своите роднини. Те са били още, рода е бил запазен, и са били едни от първенците на селото - Етъра. При туй Соколският манастир, който се намира близо до Етъра така в Балкана, толкова му харесал, че не му се иска вече да се върне в Атон! И решава с позволението така на игумена на манастира да остане в Соколския манастир. В Соколския манастир по онова време е имало около 300 души монаси. Той е голям манастир - голям, обширен двор. Има заградено отвсякъде със сгради и стени - като крепост. В сърцето, в самата средина на двора има чешма с осем чучура, буйна вода, която оттича от там. Самият манастир е построен на една каменна плоскост, площ и под него има пропаст около 200 метра, чак долу в реките, където пък има фабрика за гайтани. Тя е под манастира.\nСега, като идва отец Ероним и се разполага в манастира, приемат го, дават му там килии, каквото трябва. Той е богат манастир, обширен манастир, и отец Ероним почва да изпълнява черковната служба в черквата на манастира. Но същевременно направило му впечатление, че в черквата на манастира има звънчета и камбанки накачени по стените. И такива звънчета и камбани много е имало. При туй селяните по реката Янтра надолу към селото Етъра, всичките са занаятчии и то главно ковачи. Те коват металически работи - най-различни - светилници, камбани, каквото има да се прави от метал, те са майстори. И отец Ероним от Атон, той е бил ученик на отец Теодосий, грък, стар монах, който именно е имал Звънарница. Звънарницата представлява едно построение от греди, на което са накачени звънци най-различни по големина и по тон. Такава Звънарница е имало в Хилендарския манастир. Отец Ероним е бил прислужник на Теодосий. Той му е помагал, негов помощник е бил и Теодосий го е научил да звъни със Звънарница. А Теодосий е бил стар монах-от древните монаси. Той е знаел Псалмите наизуст и умеел хем да ги пее, хем да си служи със звънците, да си приглася. И се получава някаква чудесна хармония. Отец Теодосий е научил туй изкуство от своя от стария монах на когото е служил. Той пък от своята старина и така чак до времето на цар Давида. Защото тези Псалми, тези песни от Псалмите са дадени от цар Давида. А цар Давид е бил голям певец на времето. Не само певец, но и борец, пехливанин - здрав човек. И не само това, но и голям любител на хората.\nЦар Давид в онуй време бил на фронта. Но като посетил Йерусалим, един ден временно дошъл в града заедно със своя военачалник Урий, да прекарат няколко дена, и после пак ще се върнат на фронта. Но Давид като се къпел на покрива си и се греел на слънце, там има той басейн на покрива, като погледнал в съседната градина, видял жената на Урия, която се къпела в техния басейн долу. Толкова му харесала тази жена, че той извикал военачалника на войските при себе си цар Давид, и му казва: „Като се върнем на фронта ще туриш Урия на най-страшната битка на местото гдето се води най-страшната битка.” Преседели колкото преседели и се връщат на фронта пак. И действително, военачалника туря Урия, където битката е най-гореща и Урий загива там. Кат минават 40 дена както е условието, цар Давид праща да иска жената на Урия за своя жена. Дето Исая, който тогава е бил там, пророк Исая дига бунт против това: „Как така ти да вземаш жената на Урия, който до вчера беше жив и загина на фронта?” Да, ама Давид не го слуша и взема жената. Като се оженва за жената на Урия, след време им се ражда син и го наричат Соломон. Сега Давид разговаря с Господа и казва: „Господи, искам да Ти построя храм.” Тъй, ама Бог казва: „Ти няма да ми построиш храм, защото много кръв си пролял, но твоя син Соломон ще ми построи храм.” И действително, като отраства Соломон, Давид му дава престола, дава му властта, а той се оттегля в отшелие. А пък Соломон започва да се подготвя за храмът Господен, за който баща му Давид е приготвил материали най-необходими. И действително Соломон построява храмът Господен. Като построява храмът, той бил нещо невиждано и нечувано! Извиква най-добрите майстори от Египет, от Индия, от Сирия, от всички страни, те да работят, те да ръководят строежа. И става един чудесен храм, известен в историята - „Соломоновият храм”.\nЗначи цар Давид е пеел Псалмите на времето, като си е служил същевременно и със звънци по време на песента си, сега отец Ероним. Тази традиция се е предавала от поколение на поколение от времето на цар Давида до наше време. Отец Ероним е приел, именно, от един от старите монаси в Атон, в Хилендар туй изкуство да си служи със звънците, да свири със Звънарницата. Като идва сега в Етъра и се заселва там, и става монах на Соколския манастир, местото много му харесва за Звънарница. Защото самия Соколски манастир е построен на една каменна площ, голяма стотици декари. И от тази каменна площ - пропаст от 150-200 метра отвесно отсечени скали - води долу в Страшната река. Тъй я наричат реката долу под манастира. Тука именно, отец Ероним решава да построи Звънарница, каквато е виждал в Хилендар - манастиря.\nИ действително, майстори много и го обичат и го слушат, и каквото нареди той, правят го. Свиква той майсторите, посъветва се с тях, обмислят проекта и построяват една Звънарница на самия край на пропастта, където почва пропастта - на самия край. Построяват така с най-хубави, избрани греди, такива пърти. Построяват Звънарницата, завързват с ленени въжета, не с пирони, с ленени въжета завързват гредите и получават една мрежовидна конструкция на която накачват звънците, колкото има. При туй отец Ероним почва да събира звънци от селата надолу, де където има звънче, камбанка, каквото и да бъде - или го купува или му го подаряват. И така звънците в Звънарницата горе в манастира се увеличават, и достигат докъм 80 звънци. С тези звънци отец Ероним свири. Оказва се, обаче, че народа много обича тази свирня и този звън на звънците и идват и лягат. Наоколо е поляна. Народа си постели някое чердженце, легне си на полянката, слуша звъна на звънците и песента на отец Ероним. Но се оказва, че тази песен и този звън са на всичкото отгоре и лековити! Някои болести просто, някои болни хора като лежи там известно време - оздравява! А и тази мълва за лековитостта на звъна и на песента на отец Ероним привлича много хора, именно в Звънарницата. Значи черквата остава празна, ама Звънарницата - пълно с народ! На туй нещо свещеникът, който е бил в черквата манастирската и няколко от монасите, които малко се гърчеят били много големи противници. И тогава те замислят едно много лошо дело.\nСега да кажем няколко думи и за чорбаджи Досю от Етъра, който отива в хаджилък - става хаджия. Връща се от там и решава да построи, да направи една камбана голяма, каквато няма в никое от познатите селища наоколо - камбана, която да закачи до черквата на една кула. И от там да звъни когато почва черковната служба и когато свършва. Като се връща от хаджилък той действително събира майсторите, обсъждат въпроса и решават да отлеят една голяма камбана около 150 оки, значи 200 кг. И действително, той плаща, майсторите работят и камбаната бива отлята -действително голяма камбана. Даже когато ще отливат последната сплав, камбаната от бакър, от олово, от калай и от сребро, чорбаджи Досю - хаджи Досю вече, сваля калпака, изважда кесията със злато, напълва калпака със злато и го хвърля заедно със златото в сплавта долу - в камбаната отива. И така отляха камбаната и със скеле, с макари, качиха я на Кулата горе. В.К.: На Етъра? Б.Н.: На Етъра, зад черквата. Тази Кула аз я помня, където е било местото й. Но Кулата беше вече срината. Минават години, камбаната служи. Но идва едно време, когато става едно леко земетресение, Кулата се срива и камбаната пада долу. Тогава решават: тази Камбана наместо да седи там щото не върши работа, да я дадат на Звънарницата. Ето тогаз отец Ероним устройва изнасянето на камбаната от Етъра до манастиря горе. То е високо - височина. И уреждат те със селяните там, кола направят специална, впрягат няколко чифта биволи, връзват я с въжета, за да я пазят. Селяни стотина души вървят, държат въжетата да не би камбаната да се обърне някъде, защото пътищата лоши. Но както и да е, изкарват камбаната горе с големи усилия, и с умение успяват да закачат камбаната над пропастта в Звънарницата. И сега кога звъни камбаната, всички други звънци мълчат. Докато почне да звъни камбаната, като почне да пее отец Ероним, почват и звънците да звънтят и се получава една невиждана и нечувана хармония.\nНарода много обиква Звънарницата, и все там е! Сега, монасите и попът от черквата, понеже хора не ходят в черквата, отиват в Звънарницата, решават да изгорят Звънарницата. И затуй събират сухи съчки, сухи дърва наблизо и една нощ хвърлят сухите дърва в Звънарницата, запалват я и Звънарницата гори. Изгаря Звънарницата и звънците всичките падат долу в пропастта и камбаната отгоре, право долу където е фабриката за гайтани. И каквото смазва, смазва, но камбаната там остава. Тежка камбана, от там не може да се извади по никой начин. С течение на времето народът кой каквото може - де звънче, де камбанка, де туй, или ги изнасят горе, или ги разграбват. Звънарницата отиде. Камбаната, камбаната стои. Не може да я издигнат, тя е тежка камбана. И тогава народа пък като чул, че камбаната, камбанния звън бил лековит, почва да си кърти от камбаната с чукове, кърти парчета от метала и всеки каквото може да вземе, взема. Така с течение на няколко години и камбаната отиде. Разнесе я народа, в народа. Тъй седи въпроса за камбаната. И се свърши и със самата Звънарница и не можа вече тази Звънарница да се възстанови втори път. Да.\nВ.К.: То няма и хора, няма и знание, няма и условия. Б.Н.: Няма, то никой не умее да свири (звъни). То особено изкуство - тежко. Звъниш ти с въженца, с камбанките и пееш. В.К.: Всеки звънец е вързан за връв, така ли? Б.Н.: Всяко звънче, връв ленена, ленена връв, която си правят селяните. Не каква да е, не конопена - ленена връв. И той като свири тук, около него връвчиците висят - зън, зън, зън, зън, зън, зън. Която връвчица дръпне, знае коя камбана ще звънне, кое звънче ще се обади. И така, туй изкуство е много трудно. Обаче отец Ероним е бил голям майстор! Той е прочут майстор в Атон, друг майстор като него на Звънарница не е имало. И даже затуй от Атонския манастир не са искали да го пуснат. Няма кой да поеме Звънарницата там. А отец Ероним построи Звънарница в Соколския манастир.\nВ.К.: Ти си ми разказвал някои интересни неща за женския метох. Б.Н.: Трябва и за него да ти разправя. В.К.: Сега от вашия род имало ли е някой там, учителка? Б.Н.: Има, има, даже една от моите баби е била игуменка на метоха. Метоха беше едно малко манастирче край река Янтра, в средата на Габрово. В центъра на града край реката, едно много красиво кътче, където идваше малката рекичка Синкювица се влива в Янтра. Където двете реки се събират, там беше построено едно метохче, дребно манастирче - само за жени монахини. И действително, с течение на времето, понеже всички богати хора от града правят дарения на метоха, на манастира, то беше богато манастирче. Но и те от своя страна пък отслужваха на всички жени в нужда. Да речем роди се детенце, няма кой да й помага на майката, няма кой да гледа детето. Заболее някой старец, няма кой да се грижи за него - от метоха ще пратят монахини, ще го приемат, ще се погрижат, ще се грижат за него като за роден баща. Други каквито нужди има в метоха, винаги се отзовават, каквито нужди и да се явят. Заболее някой от метоха, те умееха и да лекуват.\nИ метоха се ползваше с много хубаво име в Габрово. Като се каже метоха, всички с благоговение така. А тази игуменка на манастира се казваше Елисавета. Тя беше моя прабаба - от старите баби. В.К.: Прабаба по майчина или по бащина линия? Б.Н.: По майчина линия прабаба. Тя е сестра на Драгул - кафеджията, който е имал кафене в центъра на Габрово - кафене където се събират да пият кафенце и на разговор елита на Габрово. Той е бил обществен център, където са се разглеждали всички въпроси на града - кафенето на Драгул - кафеджията. То същевременно е било и ханче, имало и стаи за гости. И дядо Драгул е знаел няколко езика -турски, гръцки, английски и френски езици е знаел. И като дойдат чужденци в Габрово, минават през Шипченския проход. Къде ще минат? - През Габрово. Ех, ще останат да спят в Габрово. Къде ще спят? - В Драговия хан, значи Драговото кафене. Тъй че то е било важен обществен център, да. Сега това метохче, което столетия е служило на града и се ползваше с най-хубаво име - и за деца, майки. Няма къде да си остави детето, трябва нейде да отиде - в метоха. Каквото и да има, метоха се притичваше на помощ на всички хора в нужда в града. И се ползваше с много хубаво име. Монахините бяха така доблестни, честни, добри служители и познавачи, умееха да лекуват. Това беше много важно. Кой като закъса, някоя жена, къде ще отиде? - В метоха. Сега, сегашната власт благоволи да разруши манастирчето, събори църквата, махна сградите. И от хубавата градина на метоха, каквато нямаше друга по цветя и така по уредба, нямаше друга такава като градината на метоха. Е, направиха я сега бирария. В.К.: Значи това е Елисавета? Б.Н.: Игуменка на метоха е била. В.К.: Ти разказваше на времето, че имало много такива анекдоти по онова време. Б.Н.: Да, аз трябваше да си ги спомня. Сега изведнъж не мога да си ги спомня, но постепенно така като записваме, ще може да запишем и някои анекдоти така, истории така от габровския живот. В.К.: Като си припомниш и като дойда, ще ги запишем.\nБ.Н.: По билото на Стара планина отиват до Дубровник, където се заселват и остават там да живеят. В.К.: На някакъв остров, ти си ми разказвал -това са болярите от Търново. Б.Н.: Да, това е било болярството. Но имам да ти разправя нещо много интересно за боляри, което го знам от стар селянин, който живееше долу под Градището. В низината има едно селце малко, което наричат Търсиите, Търсигъбите го наричат те Търсигъзите го наричат, ама Търсигъбите. В.К.: Търсигъзите, защо? Като вървят нагоре, човек се изгъзва. Б.Н.: Аз ги познавах тези хора там. Те бяха десетина къщички, пръснати така между скалите и горите. И един от старците там, който беше стар овчар, много ме обикна. Кой знае как, по какви причини, обаче, аз като отида, той гъби набрал или каквото има, ще ме покани у тях, ще седнем. И той ми разправя: „Ще ти разправя казва една история, обаче, недей я разправя на други!” Ей сега ще ви я разправя.\nТърновските боляри като наближават турците вече към тях, напускат Търново - боляри с богатствата си, кервани и идват в Габрово, защото пътя е там през Габрово. Те не знаят сега къде да отидат. Те мислят да хванат билото и да бягат по билото на Балкана, защото в низините не може вече да се слезе. Като идват в Габрово, те отсядат в крепостта Градище - било голяма, хубава крепост. Сега я разкопаха и се видя какво нещо е Градището. И понеже турците също настъпват от юг, идват към Балкана, опасно е вече, че ще прехвърлят Балкана - не ги знаеш кога може да прехвърлят Балкана, ще нападнат долу селищата и града, и ще унищожат всичко и ще заграбят. И затуй болярите решават да заровят богатствата си в пещерата на Градището. Туй ми го каза сега стареца. На него му го е казал пък неговия дядо. На неговия дядо - неговия дядо. И така от дядо на дядо достига и до нас това. Че в пещерата на Градище, която долу е постлана с пясък и глина болярите са разкопали и са заровили богатствата си. И тогава тръгнали вече за билото на Балкана и за Дубровник. В.К.: Ти си ми разказвал, че те са откупили някакъв остров на Адриатическо море и там са се заселили. Б.Н.: Там се заселили и са направили, острова става техен. Да, богати хора. В.К.: Закупили са го? Б.Н.: С богатствата си, които са имали те, част от богатствата си, които не могат да носят, те заровили в пещерата на Градище. И сега пещерата на Градище пази тези богатства на болярите. Та ако един ден пещерняците решат, могат да разкопаят глината и тинята на пещерата с които е постлана, тя е може би два метра и повече дебела глина. Всичко туй да го изкопаят и каквото намерят там. Казах една тайна, която стареца каза: „Казвам я на теб, ама не искам да я казваш на никого!” Аз я разказвам обществено, да знаят всичките, че в пещерата на Градище има съкровище! Има и че когато болярите са били, са държали крепостта, там са си скрили съкровището като тези слуги, които са им помагали, които са копали, които са слагали, които са такова. Те ги избили всичките, да. Сега този негов дядо, пра-пра дядо, който е разправил тази легенда, единствения, който се е спасил от тях по чудо. Главата му останала. В.К.: Единствен се е спасил по чудо. Да.\nБ.Н.: Това е значи за Градището. Иска ми се като отидем в Габрово, Вергил, на Градище ще отидем да разгледаме и да ти покажа аз пещерата. Ще те заведа аз, защото ний в тази пещера на времето като ученици, като момчерлаци, тя ни беше център. И там вътре влезем, накладем огън, прекарваме цял ден в пещерата. Много ни беше приятно, защото и гледката от нея към Балкана е много хубава!\nТъй че сега значи Звънарницата ти разправих. Сега? В.К.: За Кулата, часовникарската Кула в Габрово. Б.Н.: Часовникарската Кула Верг


Ограничен е пожарът в Атика, опасността остава - DenNews.bg\nВ Атика пожарът е ограничен, но остава опасност от вторично възпламеняване на огнищата. По информация на посолството ни в Атина от днес се възстановява движението по участъка от пътен възел Агиос Стефанос в посока Ламия и жп-движението от Атина до Метеора. Засега са спрени единствено редовните жп-линии от Атина до Евбея. Продължават дейностите по възстановяване на електроподаването в най-засегнатите райони на Атика.\nЗабраната за посещения и пътуване в гористи местности и национални паркове в Гърция се удължава до 06:00 ч. на 13.08. Същото важи и за работни дейности на открито, които могат да предизвикат пожар.\nПожарни екипи са съсредоточени в района на селищата Каматриадес и Галатсадес в опит да попречат на пожара да достигне гористата местност след тях. Заради прекъснати доставки има недостиг на гориво за пожарната техника. Селищата Гераки, Галатсона и Истиеа остават под заплаха. Пожарните сили продължават да се борят с огъня в труднодостъпната планина Кандили. Организирани са редовни патрули на кораби на пристанищните власти и гръцката флота, които евакуират хората намерили убежище по плажовете на острова.\nОтносително стабилизирано е положението в повечето райони на Пелопонес, но и там остава опасността от ново подновяване на пожара. Затруднена е обстановката в Аркадия и Гортиния, където действа един хеликоптер и се очакват 2 самолета. Пожарът в района на полуостров Мани, Лакония продължава да е активен. Екипи на пожарната успяха да угасят огъня в Илия, където все още има риск от повторно възпламеняване. Огънят в района на Мелпия и Мегалополис продължава да е активен на два фронта.\nПосолството в Атина продължава да следи развитието на ситуацията.


"Ферари" заменя Фетел със Сайнс? | спортни новини от insport.bg\nPosted By Insport Admin on май 14, 2020\nИталианският отбор „Ферари“ ще подпише договор с Карлос Сайнс в близките дни, твърди Motorsport.\nМедията подчертава, че двете страни вече са постигнали споразумение и испанският пилот ще замени Себастиан Фетел и ще стане съотборник с Шарл Льоклер. Германецът напуска италианския тим в края на годината.\n25-годишният испанец е син на трикратния победител в „Рали Дакар“ Карлос Сайнс – старши.\nСайнс – младши пък направи първите си стъпки във Формула 1 през 2015 година, когато завърши шести в класирането при пилотите с болид на „Торо Росо“. След това той кара за „Рено“, а този сезон ще бъде последният му в „Макларън“.\nСред спряганите имена за заместник на Фетел са дори двамата пилоти на доминатора в момента Мерцедес – Люис Хамилтън (Вбр) и Валтери Ботас (Фин). Без договор от Нова година остава само финландецът, докато британецът едва ли ще напусне немците, след като от години разполага с най-добрата кола.\nВ медии се споменават още пилотите Нико Хюлкенберг (Гер), Серхио Перес (Мекс, Рейсинг Пойнт), Антонио Джовинаци (Ит, Алфа Ромео), Фернандо Алонсо (Исп) и синът на Михаел Шумахер – Мик.\nPosted in Моторни спортове Tagged Валтери Ботас, Карлос Сайнс, Люис Хамилтън, рали "Дакар", Себастиан Фетел, Ферари, Формула 1\nБългария стартира през ноември битката за световното по баскетбол →


Дете в кухнята – съвети за безопасност\nДетето ви изпитва афинитет към кухнята? Харесва му да прави закуска или да ви помага? Какво по-хубаво от това, да правите сладки или мъфини заедно? Въпреки че приготвянето на храна може да е много забавно, детето ви трябва да е в безопасност, когато готви. То трябва да знае, че се нуждае от вашата помощ. Ето и какво трябва да го научите, а ако вече чете само, тази статия е за него:\nПомощ от възрастен\nАко си гледал по телевизията предаване за готвене, сигурно вече знаеш, че най-хубаво се готви с асистент. Помощта от възрастен, не само ще улесни готвенето, но и ще те предпази от наранявания. Преди да започнеш с приготвянето на някоя рецепта, попитай някой от родителите си, дали може да я направиш. В случай, че рецептата изисква употребата на кухненски ножове, печка или други уреди, със сигурност ще ти трябва помощ от тях.\nНякои неща, които възрастните използват в кухнята, може би ти изглеждат много лесни за употреба. Когато обаче се наложи да ги използваш сам, ще се изненадаш колко трудно може да се окаже. С помощта на твоя помощник готвач, не само всичко ще стане вкусно и няма да се нараниш, а и ще се забавлявате заедно!\nКакво трябва да носиш?\nАко сложиш престилка, ще запазиш дрехите си чисти. Ако нямаш такава, можеш да носиш някоя стара тениска. Не носи дрехи, които са прекалено свободни и големи, защото ръкавите могат да се подпалят на газовия котлон или да бъдат уловени от миксера.\nГотвене без микроби\nЧистотата в кухнята е изключително важна - сигурно вече знаеш това. Ако микробите попаднат в храната, може дори да те разболеят. Винаги измивай ръцете си със сапун и вода, непосредствено преди да започнеш с рецептата. Особено важно е да го правиш при рецепти, които изискват директен допир на храната с ръце.\nЧетете още: Талантливи малки готвачи\nВинаги измивай ръцете си преди и след като пипаш сурово месо, яйца и рибни продукти, тъй като тези храни могат да съдържат бактерии. Не искаш тези бактерии по ръцете си, защото от там може да ги пренесеш и в устата си. Поддържай работните повърхности (като плот или дъска за рязане), чисти и сухи. Измий ги добре със сапун или веро и топла вода преди да започнеш да готвиш.\nАко ти останат продукти, помоли помощник готвача за помощ при съхраняването им. Те могат да бъдат охладени или замразени, за да останат свежи, но трябва да ги приготвите и хапнете в рамките на 3-4 дни. Когато се съхраняват за по-дълго от 3-4 месеца, замразените остатъчни продукти, може да изгубят вкуса си.\nИзползвай кухнята безопасно\nПодреди всички продуктите на плота и си приготви измерителни лъжички и съдове. Ръцете ти трябва да са чисти. Освен това трябва да научиш и няколко правила в кухнята, тъй като там е лесно да се нараниш, ако не си внимателен. Едно порязване или изгаряне, определено ще съсипе забавата от готвенето.\nАко се налага да използваш нож или други остри кухненски инструменти, винаги искай помощта на възрастен. Ако вече ти е позволено да използваш нож, винаги насочвай острието му далеч от себе си и дръж пръстите си далеч от него. Не гледай телевизия, не говори със сестра си, съсредоточи се само върху рязането. Наоколо трябва да има възрастен, за да държи всичко под око. Същото важи и за употребата на печката. Възползвай се от помощта на възрастен, а ако вече ти е позволено да работиш сам с фурната и котлоните, нека все пак наоколо има възрастен.\nКак да се предпазиш от изгаряния?\n• Използвай огнеупорни ръкавици, когато работиш с горещи съдове – тави, тенджери и тигани. Не ги хващай с кърпа!\n• Обърни тенджерата или тигана с дръжките към задната част на печката, за да не се удариш случайно в тях и да се изгориш.\n• Поискай помощ от възрастен, когато използваш котлон на газ. Никога не се опитвай да го включиш сам.\n• Никога не слагай в микровълновата печка метални или пластмасови съдове. Ако не си сигурен дали можеш да сложиш даден съд в микровълнова или не, първо попитай възрастен.\nЗнаеш, че някои възрастни ходят на специални курсове, на които се учат да готвят, нали? Това е така, защото готвенето е цяло изкуство, нужна е практика и знания, докато се получи наистина страхотно.\nАко тъкмо си започнал, не трябва да се отказваш, ако нещо не се получи от първия път. С времето ще се научиш колко време да вариш спагетите или как да приготвиш яйцата. С малко помощ, ще стане много лесно и бързо!\nСнимки: Yachichurova, mitikusa.net, elfsternberg, Namibnat Foter.com\nМамо, не ми харесва това!\nДецата и спорта – изборът за всяка възрастова група (част 2)\nКомбинирано столче за кола - група 0+/1 (за деца до 18 кг)\nРазговори на тема секс


Работна среща със заинтересованите страни, във връзка с представяне на концепцията за биосферните паркове и идеите за развитието на Биосферен парк „Сребърна”, се състоя днес /12. 12.2017 г. от 14.00 ч./ в Общинска администрация – Силистра. Срещата бе организирана от Община Силистра, с домакинството на кмета д-р Юлиян Найденов и неговия екип от заместник- кметове\nСлужителите от отдел “Инспекторат” към Община Силистра за пореден път са установили щети по уредите в спортната площадка в Дунавския парк. Нарушена е целостта на загражденията, спортните уреди и вратите. Взети са мерки и площадката не бива да се използва до края на отстраняването на повредените части. С цел опазване живота и здравето на хората\nДнес и утре в Дунавския парк на Силистра от 10 до 18 часа е изложбата на открито на млади художници, родени в Силистра. Те са група младежи, членове на СНЦ – Клуб „Първи ноември”, което работи и подпомага усилията за развитието на българската национална култура. Изложбата е под мотото „Младото вдъхновение на древна Силистра“, а


Филип Топов: Свидетели сме на безхаберие, облечено във власт | Отзвук I Смолян\nНачало/ИНТЕРВЮ/Филип Топов: Свидетели сме на безхаберие, облечено във власт\nФилип Топов: Свидетели сме на безхаберие, облечено във власт\nЗарко Маринов Send an email 13.09.2018\n5 927 4 минути четене\nНа заседанието на ОбС – Смолян, проведено във вторник (11.09.2018 г.) бяха приети от новото мнозинство редица спорни решения, сред които отчетът на бюджет 2017 година, бюджетната прогноза за следващите три години и др.\nКметът Мелемов не отговори на депозираното от общинските съветници Кирил Хаджихристев и адвокат Филип Топов на 31.08.2018 година (десет дни преди заседанието) питане за неизпълнение на взетото на 29.03.2018 година решение на общинския съвет за „обходния път Тикале-Влахово”. Председателят на ОбС Данчо Киряков заяви, че кметът се възползва от правото си да отговори на следващо заседание. „Отзвук” потърси за становище единият от вносителите на питането Филип Топов как възприема този „отказ”.\nГ-н Топов, как ще коментирате нежеланието на кмета Николай Мелемов да отговаря на питания на общински съветници за срутището край Тикdле?\nНе можах да присъствам на заседанието по обективни причини. Нямам никакво логическо обяснение за този отказ. Преди нашето питане имаше друго от групата на колегите от КРОС пак във връзка със срутището и по него не последва отговор. Овладяването на срутището и затварянето на обходния път преди зимата, са много важни въпроси. Създаде се висока нетърпимост сред обществото. Най-важното обаче е да не се допускат пътно-транспортни произшествия по видимо опасния обходен път „Тикале-Влахово”. Пак казвам въпросът тук е не дали, а кога ще настъпи пътно-транспортно произшествие на този изграден и пуснат в експлоатация в нарушение на закона обходен път. Това всички го виждат, но… Дано компетентните контролни органи този път се самосезират и те, съгласно техните задължения, също да потърсят отговори на зададените въпроси. Въпреки че беше обявено бедствено положение, въпреки че беше допуснато предварително изпълнение на решението с единствените мотиви за спешното решаване на проблема, кметът мълчи и отлага с месец. Щял да ни отговаря на следващото заседание.\nРешение беше взето на 29.03.2018 г. и към 11.09.2018 г. да не си наясно какво се прави по него и какво е извършено до момента… просто нямам думи, пълно безхаберие. Остава да се молим да не се случи някоя катастрофа с непредвидими последици. Тук не става въпрос нито за политика, нито за популизъм, нито за дребни „заяждания”. Всички обективно разсъждаващи хора, преминаващи по този път, искат спешни и неотложни мерки за недопускане на пътно-транспортни произшествия.\nНа заседанието станахме свидетели и на едно странно гласуване по т. 21, свързана със замяна на имот в Дълбокото дере с „ТЕРРА НОСТРА БЪЛГАРИЯ“ ЕАД. Първоначално докладната на кмета Николай Мелемов беше отхвърлена . След няколко други точки и взета почивка, общинските съветници „размислиха”, председателят на ОбС Данчо Киряков я подложи на гласуване отново и тя беше приета. Какъв е вашият коментар като юрист и като бивш председател на Общинския съвет?\nЗапознат съм отчасти с този „казус” от преди това, защото на миналото заседание (02.08.2018 г.) в дневния ред беше внесена докладна записка под №13 . Там се искаше сключване на предварителен договор по чл.15, ал.3 и ал.5 от ЗУТ за ПРОДАЖБА на 262 кв.метра от поземлен имот 67653.917.607, целият с площ 2913 кв.м. (който е публична общинска собственост). На комисиите преди заседанието изложих съображения защо считам, че в този вид докладната записка не следва да се приема.\nЗа мое удовлетворение кметът оттегли тази докладна записка. На въпроса на общинския съветник Михаил Генчев защо го прави, кметът му отговори, защото така е решил, което е негово право.\nСега на заведението на 11.09.2018 г. отново е внесена докладна записка, но този път с искане на ЗАМЯНА на реални (подчертавам израза реални) части , чрез ПРИСЪЕДИНЯВАНЕ на 305 кв.м. от един имот (собственост на едно дружество) към друг имот (публична общинска собственост), срещу което частното дружество получава в замяна 262 кв. м. от общинската собственост. При тази доста „сложна” според мен ситуация общинските съветници са възложили на кмета да сключи договор за замяна.\nМоето мнение е, че областният управител би следвало да върне това решение за ново обсъждане, по две причини.\nПърво, заради неясната бих казал схема, по която от имот с площ 2913 кв.м. ( публична общинска собственост), СА ОБОСОБЕНИ само 262 кв. м. в частна общинска собственост. Не става ясно защо само на 262 кв. м. е отпаднала необходимостта да бъде публична собственост? Как тези 262 кв. м. са обособени (индивидуализирани) като отделни реални части? Вярно е, че с решение на Експертен съвет от 30.05.2018 година е допуснато изработване и частично изменение на ПУП –план за регулация и застрояване на УПИ XXXVII, УПИ VI и улична регулация , кв.1 по плана на гр. Смолян. Възниква въпросът има ли извършено застрояване , и ако има, от кога е то – преди или след решението на Експертния съвет? В докладната записка на кмета липсват еднозначни отговори по тези и редица други въпроси, за да се прецени законосъобразността на едно такова решение. Казусът е сложен. В интерес на всички е да не се допусне приемане на решение, което в последствие може да бъде отменено.\nВторо, считам, че това „повторно” приемане на решението е в нарушение на предвидената в правилника на ОбС процедура по начина на гласуване, и приемане на решенията от Общинския съвет. Визирам чл.83 ал.1 и алинея 2, където се казва, „Председателят на общинския съвет обявява резултата от гласуването ВЕДНАГА!!! Когато процедурата по гласуването или резултатът от него бъдат оспорени ВЕДНАГА, след приключването му, председателят на общинския съвет разпорежда то да бъде повторено. Обръщам внимание и в двата случая на израза ВЕДНАГА.\nТова „прегласуване” на точка 21 след като тя първоначално е отхвърлена, и след като вече са разгледани следващите няколко други докладни записки, независимо по какви причини са се „върнали”, образно казано, на т. 21, според мен е в нарушение на процедурата, предвидена в правилника ни. Разписаната процедура по начина на приемане на едни решения следва да се спазва стриктно. За това се приема и утвърждава дневен ред. Нямам информация дали докладна записка с №21 „повторно”с изрично решение на общинския съвет е включена за разглеждане чрез допълване на вече утвърдения дневния ред. Вероятно не е прието такова решение, което пък води до извода, че е разглеждано нещо (независимо от нуждата и мотивите за повторното му разглеждане) без да е прието в дневния ред. В случая е нарушен един от основните принципи за СТАБИЛНОСТ на вече приетите актове от общинския съвет. Те са факт до възникване на доказана необходимост за тяхната отмяна, изменение или потвърждение, по предвидения в закона ред и начин, а не по „хрумването на някой” пост фактум. Иначе едно решение ще може да бъде променено (изменено) многократно в едно заседание на общинския съвет по волята на мнозинството. Възниква въпроса под кой номер ще бъдат изведени двете решения (първото за отхвърляне и после за приемане). Гласуването по него не е оспорено ВЕДНАГА след приемането му, и това е записано в протокола.\nТези две съображения според ме няма да убягнат от вниманието на областния управител и вероятно той ще разпореди по-задълбочена проверка по начина на гласуване и приемане на решенията по т. 21 от дневния ред.


Факти Всеки играч трябва да знае за мобилен Jackpot Slots\nМобилно казино / Новини / Факти Всеки играч трябва да знае за мобилен Jackpot Slots\nСлот джакпоти игри са сред най-популярните и възнаграждаване на казино игри. В тази статия, като по този начин, споделя обективна оценка на мобилни джакпоти слотове.\nМногобройни приложения се освобождават при големите смартфон платформи, включително IOS и Android, които са за джакпот слотове. Такива приложения позволяват на играчите да играят по време на път, още от своите смартфони. Повечето игри джакпот слот са добре проектирани и персонализирани за мобилна употреба, като предлага най-добрите условия практическа работа на потребителите.\nПо-голямата част от приложенията за джакпот слот са от компании, които притежават онлайн казина. Приложенията могат да бъдат разглеждани като по-достъпна достъп до онлайн казина, което е това, което прави възможно да се печелят реални пари. Удобството, която идва с приложенията, е без прецедент. Те дори се увеличи от забавлението, свързани с джакпот слотове.\nКак да играя Mobile Jackpot Slots\nОпитът на геймплей на различни игри джакпот слот може да се различава в някои отношения, но концепцията на играта остава същата. За да играете с реални пари, играчите трябва да започнете, като парични депозити. След това играчът добавя пари в наградния фонд, преди той да може да играе.\nНаградният фонд непрекъснато расте, а играчите продължават да депозирате пари. Джакпотът след това може да спечели на случаен принцип, посочен от специални игрални символи. Победителят получава цялата сума на начислените пари. Някои джакпот слот игри могат да предложат и бонус кръга за възможности за играчи да спечелят награди, различни от джакпота.\nЗащо Mobile Jackpot Slots са популярни\nПопулярността на мобилните джакпот слотове се дължи основно на високите шансовете за спечелване на реални пари, което предлага. За популярни игри джакпот слот, много играчи от цял свят допринасят за вземане на размера на джакпот огромен и по-привлекателни. Сумата, залогът може да бъде променяща живота.\nДруга причина зад популярността на мобилните слотове "е удобство, предлагани от смартфони. Да бъдеш в състояние да маркирате вашия смартфон заедно с вас, където и означава, че можете да се насладите на игра джакпот слот игри по всяко време и от всяко място. Трябва само надеждна интернет връзка, за да играят с истински пари.\nИзборът Джакпот Ротативки\nПървото нещо, което един играч трябва да се вземат предвид при избора на мобилен джакпот слот игра е банкрол или бюджета. Това е така, защото различните игри позволяват използването на различни размера на залозите. За по-малък бюджет, един играч трябва да изберете джакпот игра, която дава възможност за вземане на по-малки залози.\nИграчът трябва също така да проверите на структурата и оформлението на игрите при избора. Една добра игра трябва да бъде доста лесно да се играе, което позволява отлична работа на потребителите, без да добавя сложност на играта. Играчът също трябва да помисли за бонуси и други налични оферти, както и минималната граница на сумите на отнемане.


Полицаи и пожарникари цяло денонощие издирват малко дете | Вестник СТРУМА\nДата: 23.10.2019 / 19:51\nПолицаи и пожарникари цяло денонощие издирват малко дете. Момченцето, на година и половина, изчезва във вторник вечерта от дома си в село Николаево да Стражица. Детето е обявено за общодържавно издирване.\nСтоян и Галя живеят в стражишкото село Николаево от 20 години, предава Нова ТВ. Около 18 часа във вторник вечерта, бащата изпуска от погледа си момченцето и повече не го намира. „За десет минути съм го изпуснал от поглед. Ей, тук си играеше до тухлите. Обърнах се, звънна ми телефонът. Пет минути поговорих, после пет минути също се занимавах с нещо. Станах да го проверя. Изчезна и дотам. Няма глас, кола да е да е минала. Безследно изчезнал и не съм спирал да го търся досега самичък”, каза Стоян – баща на изчезналото дете.\n„Имаше тук хора, но те не са го забелязали кога е излязъл на пътя”, каза Галя – майка на изчезналото дете.\nВече денонощие полицаи със следови кучета, пожарникари и роднини издирват в района изчезналото момченце. Следа – няма. Родителите и хора от селото предполагат, че детето може да е отвлечено. „Мисля, че е или е скрито, или е откраднато. Сигурен съм. То, не може да ходи. Ако е отишло някъде ще е на 100 метра най-много”, каза още Стоян. „Той сам не може да слезе по този баир надолу. Ще падне и ще плаче”, допълни той.\n„Вероятно е прибрано. Затова предполагаме, че не е открита никаква следа. За половин час, хлапето да се отдалечи толкова и да не намерят следа”, коментира съсед.\nДетето вече се води за общодържавно издирване. А майка му иска само едно – детето й да се намери.\nПредишна : 3 случая, в които не трябва да пиете вода\nСледваща : Волейнадеждите на Разлог отново изпуснаха трофей в Дряново


Край на постите! Обилно меню за коледната трапеза - Любопитно - Стандарт Нюз\nКрай на постите! Обилно меню за коледната трапеза\nНа Рождество Христово свършват постите и обядът е блажен и много богат. На него задължително се поднася баница с най-различни плънки - месо, зеле, гъби, праз, тиква и др. Основните ястия през този и следващите са приготвени от свинско месо.\nЯстията са топли и тежки, особено вкусни за спазвалите постите до Бъдни вечер. Традиционно на масата има пълнени чушки с кайма, капама, свинско (печено прасенце, бут, пържоли, свинско със зеле), боб на фурна, сарми (с кайма или с хапки месо), а напоследък популярност придобиват и пълнената пуйка и пълнено пиле, които са ефектни, вкусни и могат да нахранят голяма компания.\nНа Коледната трапеза могат да се видят хлябове и питки с различни форми и шарки, които също са свързани с големия празник, а са и възпети в песните на коледарите. Много от тях според старите традиции са с формата на различни селскостопански сечива, с които се обработва земята, за да се роди житото, или върху тях са изрисувани и обозначени селските сечива, занаяти, покъщнина, домашни животни, без които животът в селото е немислим.\nНякои от тези важни за семейството фигури са очертани с орехови ядки, с ябълкови резени, други са оцветени, съобразно вкуса и въображението на стопанката. Освен тях се омесват и изпичат краваи или малки питки с кръстове, които се дават на коледарите, когато запеят на пътната врата. Върху някои от тях се поставя и по една паричка - символ на благоденствие и богатство.\nСпоред най-старите традиции, брашното за тези религиозни хлябове или питки се пресява три пъти, за да стане "копринено", както се пее за него, а водата, с която се замесва, трябва да бъде донесена в бяло менче от девойка или млада булка в къщата, която още не е раждала.\nНа Коледа всички ходят на църква. Прави се традиционното общоселско хоро. По традиция Коледа се празнува в нашата страна три дни. Според народните вярвания, ако вземеш сол на заем по Коледа и не я върнеш, ще те болят очите. Ако ти писне ухото на Коледа, означава, че ангел небесен е минал край теб. Затова трябва да се прекръстиш три пъти и каквото си намислиш ще се сбъдне.\nТагове: Ястия Ядене Коледа\nРуска медсестра спасила живота на Елтън Джон\nТя успяля да се наложи над страха на певеца от игли и да му постави успокоително\nМечо Пух празнува рожден ден\nЕто пет любопитни факта за любимеца на поколения читатели Мечо Пух, който днес става на 93 години. Да си спомним за забавното произведение на А. А. Милн, което и днес радва малки и големи.\nНай-старата костенурка в Африка почина\nНай-старата костенурка в Африка издъхна след кратко боледуване.\n7,5 млн. долара искат за къщата на Кърт Кобейн\nПродава се къщата, в която фронтменът на „Нирвана“ се самоуби през 1994 г.\nЛейди Гага се боядиса в розово\nПевицата празнува поредния успех на „Роди се звезда“


Италия сложи край на временните трудови договори и рекламите за хазарт - DenNews.bg\nHoвoтo пpaвитeлcтвo нa Итaлия щe oгpaничи вpeмeннитe тpyдoви дoгoвopи и щe нaĸaжe пpeдпpиятиятa, ĸoитo пpeмecтвaт пpoизвoдcтвoтo cи в чyжбинa. Toвa пpeдвиждa нoвo иĸoнoмичecĸo зaĸoнoдaтeлcтвo, ĸoeтo имa зa цeл пoвишaвaнe нa cигypнocттa нa paбoтнoтo мяcтo.\nΠpoмeнитe ca пo идeя нa миниcтъpът нa тpyдa и лидep нa aнтиcиcтeмнoтo движeниe "5 звeзди" Лyиджи Ди Maйo и бяxa чacт oт пpeдизбopнaтa мy ĸaмпaния, пpeдaвa Rеutеrѕ.\nЗa дa ce възпpaт тaĸивa дoгoвopи, пaĸeтът yвeличaвa paзxoдитe зa фиpмитe, ĸoитo ги изпoлзвaт, и нaмaлявa пътитe в, ĸoитo мoгaт дa бъдaт пoднoвявaни дo мaĸcимyм 2 гoдини oт нacтoящитe 3.\nΠocтaнoвлeниeтo, ĸoeтo тpябвa дa бъдe oдoбpeнo oт пapлaмeнтa в paмĸитe нa 60 дни, имa зa цeл дa изпълни eднo oт пpeдизбopнитe oбeщaния нa Ди Maйo дa cпpe злoyпoтpeбaтa c вpeмeнни дoгoвopи, cлeд ĸaтo бившият пpeмиep Maтeo Peнци пpoĸapa зaĸoн зa пo-лecнoтo им изпoлзвaнe.\n"Koйтo нe e изпoлзвaл тeзи дoгoвopи и нe ce e възпoлзвaл oт xopaтa, нямa ĸaĸвo дa ce cтpaxyвa", зaяви пpeд RАІ coциaлният миниcтъp.\nΠoвeчeтo итaлиaнcĸи paбoтoдaтeлcĸи opгaнизaции, чиитo члeнoвe чecтo изпoлзвaт вpeмeннитe дoгoвopи, ĸpитиĸyвaт плaнoвeтe.\n"Mиcля, чe e гpeшĸa, нe yвeличaвaтe paбoтaтa, ĸaтo пpaвитe пpaвилaтa пo-cтpoги", зaяви Bинчeнцo Бoĸия, pъĸoвoдитeл нa индycтpиaлнoтo лoби Соnfіnduѕtrіа.\nИтaлия нeeднoĸpaтнo пpoмeня пpaвилaтa зa нaзнaчaвaнe и ocвoбoждaвaнe нa paбoтa пpeз пocлeднитe гoдини, нo нe ycпя дa пpeoдoлee "двoйния" пaзap нa тpyдa. Bъзpacтнитe paбoтници, нaeти пo cилaтa нa пpeдишни cтpoги пpaвилa, ce пoлзвaт cъc cилнa зaщитa нa paбoтнoтo мяcтo, дoĸaтo млaдитe xopa oбиĸнoвeнo нaмиpaт caмo вpeмeннa paбoтa c мaлĸo пpaвa и пoлзи.\nΠpeз пocлeднитe 12 мeceцa ca cъздaдeни oĸoлo 434 000 вpeмeнни paбoтни мecтa, пoĸaзвaт пocлeднитe дaнни, нo пocтoяннитe дoгoвopи cтaгнaтиpaт, ĸaтo ce yвeличaвaт caмo c 5000.\nOпитвaйĸи ce дa зaпaзят ĸoмпaниитe и paбoтнитe мecтa в Итaлия, мepĸитe пpeдвиждaт фиpмитe, ĸoитo ca пoлyчили дъpжaвнa финaнcoвa пoмoщ или дaнъчни oблeĸчeния, a cлeд тoвa мecтят пpoизвoдcтвoтo cи в чyжбинa, дa въpнaт пoлyчeнитe cpeдcтвa, ĸaтo мoгaт дa бъдaт и глoбeни.\nTeзи, ĸoитo ce пpeмecтвaт извън Итaлия в paмĸитe нa 5 гoдини oт пoлyчaвaнeтo нa дъpжaвни cpeдcтвa, тpябвa дa изплaтят мeждy 2 и 4 пъти пoлyчeнaтa cyмa.\nЗaбpaнa нa peĸлaмaтa нa xaзapт\nΠaĸeтът oт мepĸи, ĸoйтo Ди Maйo нapeчe "yĸaз нa дocтoйнcтвoтo", вĸлючвa и зaбpaнa зa peĸлaмиpaнe нa вcяĸaĸви фopми нa xaзapт. Cпopeд движeниeтo пpoмoтиpaнeтo нa xaзapтa вpeди нa финaнcитe нa ceмeйcтвaтa и e нacoчeнo ĸъм нaй-cлaбитe члeнoвe нa oбщecтвoтo.\n"Toвa бeшe извънpeднo coциaлнo пoлoжeниe, ĸoeтo тpябвaшe дa бъдe пpeoдoлянo нeзaбaвнo", ĸaзa Ди Maйo пpeд дъpжaвнaтa тeлeвизия RАІ.\nPeĸлaмнитe дoгoвop, ĸoитo вeчe ca пoдпиcaни, ocтaвaт в cилa, нo нe мoгaт дa бъдaт пoднoвявaни.\nвременни трудови договори


Първа развръзка за убийството на Кокала в Александрово – Таран.Нюз\nПърва развръзка за убийството на Кокала в Александрово\n5 декември 2019, четвъртък 5 декември 2019, четвъртък Христо Христов\tАлександрово, деца, Димо Димчев - Кокала, новини, побой, полиция, ТВУ, убийство\nСамо десетина дни след убийството на Димо Димчев – Кокала, вече има развръзка, научи Taran.news. Възпитателна мярка е наложена на 13-годишния Дончо, който заедно с братовчед си Васил, бяха посочени от полицията и прокуратурата за извършители на престъплението в хасковското село Александрово.\nКокала бе убит след жесток побой и захвърлен на улицата в края на ноември. Криминалистите уличиха двете деца. По-големият е задържан под стража с решение на съда.\nМалолетният е наказателно не отговорен и с него се занимава специализираната комисия към община Хасково. Според решението възпитателната мярка за Дончо е да прекара следващите 3 години в ТВУ. Това е максималният срок на наказание.\nРазследването на случая е в самото си начало. Засега няма информация как е взето толкова бързо решението и какво е установено. Наши източници твърдят, че по-малкия е бил много по-жесток при нанасянето на побоя и не е признавал с часове в полицията.\nПредстои Районен съд Хасково да разгледа предложението за тази мярка на комисията и да се произнесе дали тя да остане, дали да я измени и дали изобщо да я наложи. Това ще стане с дело, което вече е насрочено.\n← Микрогравитацията убива раковите клетки\nГоранов: Няма договорка ГЕРБ-БСП за увеличение на партийната субсидия →\nИдея: Държавата да плаща таксите на студенти с трудови договори с работодатели\n3 декември 2020, четвъртък 2 декември 2020, сряда Taran.News\nОт днес ходим на море в Гърция


Диета за една седмица - Подробно описание на диета за една седмица - Както правилно\nДиета за една седмица — Подробно описание на диета за една седмица — Както правилно\nДиета за една седмица — подробно описание и полезни съвети. Препоръки за диета за седмица и примери меню.\nДиета за една седмица — подробно описание, коментари, полезни съвети\nВ интернет постоянно се появяват все по-сложни система за отслабване – различни чудо диета, даващи магически резултати. Но защо-това те плаши със своите научни дефиниции, и да ги следват съвсем не е желателно. А старите изпитани начини остават популярни и ефективни. Защо се получава така?\nМоно-диета за една седмица\nВземете, например, често срещани моно-диета. Да отслабнете, на тях може много бързо, достатъчно е да изберете за себе си продукт и да се придържаме към моно меню в продължение на една седмица. Защо е толкова трудно да изпълни всички предназначението? Всъщност отговорът е прост – почти всяка диета за отслабване може да даде своите резултати. Спира ни само това, че тези възможности, повече приличат на извънредния глад.\nБрой продукти, които предлага да изядете за ден – просто нищожни, в сравнение с това, което сме свикнали да консумираме. Ябълкова, кефирная, шоколад, диня и много други варианти предполагат само употребата на едно полезно нискомаслено на продукта в рамките на една седмица. Издържат на такъв стрес за организма е доста трудно, да не кажа невъзможно. От дълго консумация храни могат да причинят дори отвращение, така че моно-диета е най-добре да използвате не повече от 3-4 дни, и това не е в никой случай не ги използват повече от 7 дни . Има много по-разнообразни и дори и вкусни диети. Препоръчително е да вземете комплекс от витамини и всеки ден го приемате успоредно с ястия.\nДиета за една седмица — примери меню\nНо най-бърза диета за една седмица се смята за програма за намаляване на телесното тегло, основана на намаляване на калории храни. Ако помислите меню най-подробно, и следвайки го, замени продукти само ясно, също така, може да загубите 6 -10 килограм.\nЗакуска: чаша мляко, филийка ръжен хляб с масло, салата сервиране на салата.\nВтора закуска: филийка черен хляб, ниско съдържание на мазнини извара (100 грама),\nОбяд: салата от зеленчуци с растително масло, супа в зеленчуковия бульон, хляб и ръжен хляб. Следобедна закуска: отрова или да се готви в двойно дъно риба, ( 150 грама), парче ръжен хляб.\nВечеря: овесена каша смилане (грис не се използва), мляко — половин чаша, парче черен хляб.\nЗакуска: гответе твърдо сварено яйце, нарязани зеленчуци и се подготвяме зелена салата, черен хляб с масло — 1 парче.\nВтора закуска: малка филийка ръжен хляб с мляко (200+25 грама).\nОбяд: супа в зеленчуков бульон без месо, салата , филийка ръжен хляб и варено месо.\nСледобедна закуска: нискомаслено сирене — 100 гр.\nВечеря: салата от зеленчуци , чаша прясно мляко, филийка ръжен хляб.\nЗакуска: зеленчуци, варени или под формата на салата, пълнозърнест хляб с парче масло и сирене, 10 гр мед.\nВтора закуска: мляко (половин чаша) с ръжен хляб — 100гр, ръжен хляб — 25гр.\nОбяд: порция супа вегетариански, салата от зеленчуци сварете месото ( 100 гр), малко парче ръжен хляб.\nСледобедна закуска: 150-170 грама нискомаслено сирене.\nВечеря: зеленчукова салата (тип салата), чаша чай от билки. Парче черен хляб с масло.\nВ следващите дни менюто се повтаря, т.е. подготвяме за пореден път едни и същи ястия по определено вече е наред. Последен ден на диета – постене. Калорийност на храната снижаем до 600 калории (2, 5 пъти).\nМесо диета: основни принципи\nЖените са повече мъже са заложници на вкусовите рецептори. Фигура губят формата по-голямата част от гастрономически изкушения – как да се задържи при такова изобилие от кулинарни шедьоври. За това да изглежда привлекателен — седна на диета. Но не на изнуряющую, а хранителна. При това може да се яде месни и зеленчукови ястия, решавайки за себе си – кой от тях да се готви точно днес. В резултат на тази седмица-дълго месо диета можете да отслабнете с 6 кг:\n— Всеки ден трябва да ядете по 300-500 грама зеленчуци (картофи и моркови – по изключение);\n— белтъчната храна — консумацията на ден за не повече от 450 грама месо, риба или яйца. Препоръчително е дневното количество на консумираните калории да не надвишава 1500 калории.\n— позволени напитки: чай без захар, кафе. Водата е минерална, без газове.\nНо не си мислете, че това е твърде лесен начин — всички останали храни са забранени. Дажба трябва да се раздели на равни интервали между храненията. За 2, 5 часа преди сън по-добре изобщо да не се яде нищо. Ястия могат да се готви, готви или да се готви на пара, но ник в никакъв случай не се изпържи. Максимален ефект се получава при пълен отказ от мазнини, както например, зеленчукови салати, отговаря лимонов сок. Добро обслужване, може да направи при такава диета аэрогрили, или котел.\nДиета «7 кг за една седмица»\nЖестока диета е стрес за организма. Без съмнение, тази диета е стресиращо, особено тогава, когато теглото и тъй ниско, и да е излишно, са само тези 7 кг., Но ако отделите време и все пак са решили да я изпробват върху себе си, не се опитвай в това време да правят допълнителни физически натоварвания. Най-добре ограничи простите разходки на открито и лесно зареждане, тъй като бързо намаляване на теглото може да доведе до лошо самочувствию. Този вариант се основава на менюто на белтъци.\n1 ден – Варени рохко 6 яйца и има по 1 яйце в рамките на ден през 2-3 часа,\n2 ден – групирани в 5 пъти по 1 килограм мазнини извара,\n3 ден – 500 грама варено пиле (без кожата),\n4 ден – Варени 100 гр ориз. Разпределете на 3 пъти, докато пие вода и чай без захар,\n5 ден – се Пече в униформи 6 сварени картофа,\n6 ден – 1 кг ябълки\n7 ден – цял ден може да се пие само кисело мляко или вода.\nНиско въглехидратната диета за една седмица\nАко се счита за тази диета, тъй като системата на хранене, може да се очаква нормализиране на теглото и поддържането му за цял живот. Особен дискомфорт е налице само при привыкании, на първо място, това е. Така че да издържат на диета трудно е само в първите дни. Тя е по-лека, а с течение на времето може да се превърне в навик. За една седмица може да хвърли до 5 кг.\nПърво е необходимо намаляване на количеството консумирана от нишесте и захар. Благодарение на това в организма се образува глюкоза и се използват кетони от запасите на мазнини и протеини, присъстващи в организма. Вътре в организма намалява количеството на мазнини, тъй като те участват в синтеза, тялото започва да използва тези мазнини, които и съставляват наднорменото тегло.\nТози процес се постига изключение, преди всичко, сладкарски изделия сладкиши и тестени изделия. Всички тестени храни трябва да се ограничи, както и плодове и нишесте. Неограничено могат да се консумират само пресни билки, зеленчуци, ядки и семена, бобови култури. Не са забранени също така месо и риба, само да ги подготви да се налага отделно от други продукти. за предпочитане бяло месо, птиче месо, немазна свинско и говеждо месо.\nКакто при всяка диета, е задължително да издържат на режима на пиене (по 2 литра на ден чиста вода). Адаптира организма към правилния обмен на веществата по-бързо ще мултивитамини.\nЗакуска: извара е в размер от 200 грама, малка ябълка, кафе или чай без захар. Допълни закуска може да бъде след няколко часа салата от зеленчуци, заправленым лимонов сок и една лъжица зехтин.\nОбяд: за да направите салата от варено месо и зеленчуци маруля, сезон сок, лимонов сок или да го смесват с растително масло.\nВечеря: вегетарианска зеленчукова супа с броколи и парче сирене.\nДиета за една седмица — полезни съвети и мнения\nМного диети е задължително да са свързани с всекидневната употреба на порции, салати от зеленчуци с лимонов сок. Използва растително малко и малко количество сол. Вместо сол може да се използва чесън, ако няма специални противопоказания. Ако седемдневна диета ви изглежда твърде продължително, опитайте за един ден да се готви жиросжигающий лучена супа.\nЗа да направите това, да вземе лук ( 6 броя), целина (зелените), зеле (една малка глава), домати ( 2 бр), български чушки (2 бр), нарязани зеленчуци на ситно и ги залейте със студена вода. Вари 10 минути и се готви още 40 минути. Този ниско съдържание на калории супата може да се яде цяла седмица, добавят всеки ден всяко количество сурови зеленчуци и плодове. Някои диетолозите не съветват да се ядат много сурови зеленчуци и плодове, за да не се разтягат стените на стомаха, но заедно с лук супа, това не е страшно — все пак похудеете на няколко килограм.


Станислава Стоянова и Генчо Генчев откриха в Свищов нови спортни площадки | Янтра ДНЕС live\nСтанислава Стоянова и Генчо Генчев откриха в Свищов нови спортни площадки\nНародният представител от ГЕРБ и член на парламентарната комисия по образование и наука Станислава Стоянова, заедно с кмета на община Свищов Генчо Генчев приветстваха учениците, учителите и родителите в свищовските училища СУ “Димитър Благоев” и СУ “Николай Катранов”. Новата учебна година там започна с двойно празнично настроение, тъй като в тях бяха изградени съвременни спортни съоръжения на открито.\nСтоянова изрази своята благодарност към учителите за усилията, които положиха през изминалата учебна година и им пожела здраве и сили в благородната мисия да бъдат просветители. Към учениците тя се обърна с пожелание за много успехи в учението и неуморим стремеж към покоряване на нови върхове на знанието.\nВ приветствието си кметът Генчо Генчев заяви, че образованието ще продължава винаги да бъде основен приоритет в Свищов. Генчев припомни, че подобряването и осъвременяването на образователната среда в крайдунавския град се случва благодарение на доброто взаимодействие с държавата и правителството, като изрази увереност, че модернизацията да продължи и в бъдеще.\nПо-късно кметът и народният представител прерязаха лентата на новоизграденото многофункционално игрище в СУ “Димитър Благоев”. Двамата открита и ново футболно игрище в средно училище “Николай Катранов”, като символично разиграха първата топка на него. И двата обекта са изградени със средства по програма “Красива България” и са плод на усилия, положени от администрацията на кмета Генчо Генчев и приоритетното насърчаване на сектора образование от страна на правителството.\nХотелиери искат да бъдат освободени от наем за паркоместа за два месеца