Link til "Romerriget - historie"\nOprindelige forfattere POErs og TDam Seneste forfatter Redaktionen\nRomerrigets historie inddeles traditionelt i fire perioder: kongetid, republikansk tid, kejsertid og den senere kejsertid, først og fremmest ud fra forfatningsmæssige kriterier.\nKongetiden strækker sig frem til 509 f.Kr., da den sidste etruskiske konge, Tarquinius Superbus, blev fordrevet, og den romerske republik etableret.\nEssensen i skiftet fra kongedømme til republik var, at kongens magt nu blev delt og uddelegeret, således at den lovgivende magt kom til at ligge hos folket på folkeforsamlingen (comitia), den udøvende hos de valgte embedsmænd (magistratus), mens en form for rådgivende myndighed tillagdes et råd af afgåede embedsmænd, Senatet (senatus). I de følgende århundreder frem til kejsertiden udvikledes dette system. Romerne betragtede tredelingen af magten som fundamental og mente, at den var den egentlige årsag til den styrke, som lå bag skabelsen af riget.\n-509 f.Kr. kongetid\n509-27 f.Kr. republikansk tid\n509 f.Kr. den sidste etruskiske konge fordrives fra Rom\n387 f.Kr. gallerne hærger Rom\n272 f.Kr. den græske by Tarento erobres af romerne, som herefter har kontrol med hele Den Italiske Halvø\n264-241 f.Kr. 1. Puniske Krig; resulterer bl.a. i etablering af Sicilien som den første romerske provins\n218-201 f.Kr. 2. Puniske Krig; romerne besejres i 218 f.Kr. af Hannibal ved Cannae, men ender med at vinde krigen\n149-146 f.Kr. 3. Puniske Krig; krigen ender med Karthagos totale ødelæggelse. Romerriget er herefter eneste magtfaktor i Middelhavsområdet\n133-121 f.Kr. Graccherne forsøger at gennemføre jordreformer, men dræbes\n91-89 f.Kr. Forbundsfællekrigen. Krigen ender med udbredelsen af romersk borgerret til hele Italia\n88-82 f.Kr. borgerkrig mellem Marius og Sulla\n60 f.Kr. det såkaldte 1. triumvirat (Pompejus, Crassus og Cæsar)\n58-50 f.Kr. Cæsar erobrer Gallien\n49-45 f.Kr. borgerkrig mellem Cæsar og Pompejus\n44 f.Kr. Cæsar myrdes\n31 f.Kr. Slaget ved Actium,Octavian besejrer Marcus Antonius\n27 f.Kr.-ca. 250 e.Kr. kejsertid\n27 f.Kr. Octavian antager titlen Augustus\n9 e.Kr. tre romerske legioner udslettes i Teutoburgerskoven\n69 borgerkrig, det såkaldte firekejserår\n96 adoptivkejsersystemet indføres\n166-173 og 177-180 markomannerkrige\n212 Caracalla tildeler borgerret til alle frie mænd i Romerriget\n250-480 den senere kejsertid\n312 Konstantin anerkender og støtter kristendommen\n330 Konstantinopel bliver hovedstad på linje med Rom\n378 Slaget ved Adrianopel, hvor goterne besejrer romerne\n380 kristendommen bliver eneste tilladte statsreligion\n395 deling af Romerriget i en vestlig og en østlig rigshalvdel\n410 visigoterne under Alarik erobrer Rom\n451 Slaget ved De Katalauniske Marker, hunnerkongen Attilas angreb standses\n480 Julius Nepos dør, den sidste vestlige kejser\nPå folkeforsamlingen, som bestod af alle våbenføre mandlige borgere, blev lovene til, og her valgtes også embedsmændene. Afstemningsproceduren var betinget af formue, og i praksis havde de rige langt større indflydelse end de fattige. Antallet af valgte embedsmænd steg langsomt, og allerede ret tidligt aftegnedes et hierarkisk administrativt system.\nFornemme romere, som var rige nok til at påtage sig de ulønnede job som embedsmænd, indledte deres politiske karriere med det laveste trin på embedsstigen, kvæsturen. Kvæstors opgave var at forestå det offentliges regnskaber. Det næste trin var valg som ædil, hvilket indebar opsyn med selve byen Rom, afholdelse af offentlige fester og almindelige politiopgaver. Prætor, det tredje trin i karrieren, tog sig af retsvæsenet, og endelig kunne man, med de krævede intervaller mellem de enkelte embeder, i en alder af 42 år, nå det øverste trin, konsulatet. De to konsuler havde den øverste udøvende magt. De kunne give ordre ned i systemet, lede folkeforsamlingen og føre hæren i krig. Som afslutning på en lang karriere, men lidt uden for den normale magistratur kunne man blive censor. Censorerne fungerede omkring halvandet år og forestod offentlige licitationer, især af byggeri og skatteopkrævning. De kontrollerede også senatslisten og kunne udelukke senatorer.\nAlle embeder, på nær embedet som censor, var etårige. En afgørelse krævede enighed, det såkaldte kollegialitetsprincip. I intervallerne mellem de enkelte embeder blev de afgåede embedsmænd sendt ud for at administrere de romerske provinser som guvernører, de såkaldte promagistrater.\nDet er med denne relativt demokratiske struktur som basis, af romerne sammenfattet under betegnelsen senatus populusque romanus ('Senatet og det romerske folk'), at regionen omkring byen Rom, Latium, langsomt udvidedes. I en række kampe stækkedes de nærmestboende sabinere og volskere, og etruskerne trængtes tilbage mod nord. Den vigtige rival, Veji, blev erobret i 396 f.Kr., ni år senere var det endnu uudviklede Rom nær blevet løbet over ende af kelterne (gallerne). Internt var denne periode præget af stænderkampene mellem de indflydelsesrige patriciere og de fattige plebejere; de blev først bragt til ophør i 367 f.Kr. med de to stænders ligestilling. Ekspansionen fortsatte og gav anledning til en voldsom konfrontation mellem Rom og latinerne i 341 f.Kr., som endte med latinernes nederlag i 338 f.Kr.\nDet romerske kerneland var hermed både politisk og socialt i ro, og i de følgende hundrede år udstrakte Rom sin magt til at dække hele Den Italiske Halvø (Italia). Det skete i ofte voldsomme kampe med især samnitterne 326-304 f.Kr., og kort efter, i 296 f.Kr., slog romerne en alliance af en lang række italiske folk ved Sentinum. I 272 f.Kr. faldt den sidste ikke-romerske by, den græske Tarento, som var blevet støttet fra Epeiros af grækeren Pyrrhos. Han var blevet slået afgørende allerede i 275 f.Kr., men hans forsøg på indblanding viser, at Romerriget nu blev betragtet som en magtfaktor i Middelhavsområdet. Hele Italia op til Pofloden i nord var nu romersk, og perioden frem til 146 f.Kr. blev præget af Roms ny status som stormagt.\nRomerne kom nu i konflikt med Middelhavets anden store magtfaktor, Karthago, hvis indbyggere romerne kaldte punere. I alt udkæmpedes tre puniske krige (264-241, 218-201 og 149-146 f.Kr.). Især Den 2. Puniske Krig, som fra punisk side lededes af Hannibal, pressede romerne. I 218 f.Kr. led de et katastrofalt nederlag ved Cannae, men med en dristig strategi forlagde Scipio d.æ. krigsskuepladsen til Africa og afsluttede krigen til romernes fordel i Slaget ved Zama i 202 f.Kr. Karthago ødelagdes dog først i 146 f.Kr. ved afslutningen af Den 3. Puniske Krig, og på det tidspunkt havde romerne ganske langsomt bidt sig fast i hele Middelhavsområdet.\nUnder og i forlængelse af denne ekspansionsproces, som også omfattede omfangsrige kampe i Grækenland og Makedonien i begyndelsen af 100-t. f.Kr., oprettede romerne provinser, bl.a. Sicilien (241 f.Kr.), Sardinien (238 f.Kr.), i Spanien (198 f.Kr.), i Grækenland og i Nordafrika (146 f.Kr.). Snart efter havde romerne også provinser i Lilleasien (133 f.Kr.) og i Sydfrankrig (121 f.Kr.).\nOmkring slutningen af 100-t. f.Kr. tegnede konturerne sig af et verdensrige, som dog netop nu rystedes kraftigt af social uro og borgerkrige. De dybere årsager hertil skal ses netop i den voldsomme udvidelse af den romerske magtsfære. Republikkens institutioner var indrettet efter at lede en relativt lille bystat, ikke et verdensrige. Brødrene Gracchus forsøgte sig med socialt orienterede jordreformer i 133 og 123 f.Kr., men begge brødre blev dræbt, da de gik det jordejende aristokratis interesser for nær. Som en udløber heraf gjorde italikerne oprør mod Rom for at opnå ligestilling 91-89 f.Kr. Denne såkaldte Forbundsfællekrig endte med, at romersk borgerret blev udstrakt til hele Italia, men gav også stødet til fortsat uro. Tiden prægedes af en række magtkampe, hvorunder den romerske hær kom til at spille en stadig større politisk rolle.\nMed Sullas kamp mod Marius indledtes en 50-årig periode med borgerkrige. Sulla besejrede i 88 f.Kr. Marius og lod sig udråbe til diktator, men formåede ikke at reformere styret. I 60 f.Kr. forsøgte Pompejus, Crassus og Cæsar gennem en alliance, det såkaldte 1. triumvirat, at stabilisere forholdene, men i 49 f.Kr. brød en ny borgerkrig ud, denne gang mellem Pompejus og Cæsar. Efter sin sejr lod Cæsar sig udråbe til diktator, men blev myrdet i 44 f.Kr. uden at have formået at løse problemerne. Der var således åbnet for et nyt internt opgør.\nCæsars adoptivsøn, Octavian, og Marcus Antonius, som var i alliance med Egyptens dronning Kleopatra, tørnede sammen i Slaget ved Actium i 31 f.Kr. Octavian sejrede og stod nu over for den opgave at modernisere den romerske forfatning. At gribe til diktatoriske beføjelser, som Cæsar havde gjort, var udelukket. I 27 f.Kr. fik Octavian titlen Augustus, og i årene frem til sin død i 14 e.Kr. etablerede han langsomt en ny ledelsesform.\n27 f.Kr.-14 e.Kr. Augustus\nde flaviske kejsere\n238 Gordian 1.\n238 Gordian 2.\n238-244 Gordian 3.\n268-270 Claudius 2. Goticus\n285/286-305 og 307-310 Maximianus\n293/305-306 Constantius 1.\n305/310-313 Maximinus Daia\n306-337 Konstantin 1. den Store\n317/337-340 Konstantin 2.\n324/337-361 Constantius 2.\n364-375 Valentinian 2.\n364-278, i Øst Valens\n375-392, i Vest Valentinian 2.\n379-395, i Øst og efter 392 i Vest Theodosius den Store\n421 Constantius 3.\n425-455 Petronius Maximus2\n461-465 Libius Severus2\n475-476 Romulus Augustulus2\nVedrørende de østromerske kejsere, se herskerliste til Det Byzantinske Rige\n1 Årstallet før skråstreg vil efterfølgende angive, hvornår personen er blevet cæsar, efter skråstregen, hvornår han er blevet augustus\n2 Ikke anerkendt af kejseren i Konstantinopel\nUnder borgerkrigene var rigets ekspansion fortsat. Cæsar havde indlemmet Gallien 58-50 f.Kr., og Augustus havde skudt grænsen frem mod nord og øst gennem anneksion af bl.a. det nuværende Schweiz, Østrig, Ungarn, Slovenien, Kroatien og Bulgarien. Et forsøg på at skyde grænsen fra Rhinen frem mod Elben måtte opgives, efter at hele tre romerske legioner i 9 e.Kr. blev massakreret i Teutoburgerskoven ved det nuværende Kalkriese SV for Bremen af cheruskerhøvdingen Arminius. Nordgrænsen konsolideredes herefter langs Rhinen og Donau, den såkaldte limes. Varige udvidelser af Romerriget skete herefter kun, da Claudius erobrede Britannia fra 43, og da Trajan gjorde Dacia til provins først i 100-t.\nDet 1. årh. e.Kr. prægedes på det indre plan af forsøget på at centralisere den politiske magt i én person. Det skete gennem en nedtoning af Senatets og folkeforsamlingens indflydelse og ved at stramme grebet om hær, provinser og finanser. Det hørte med til det nye systems ideologi i al fald frem til Marcus Aurelius (i midten af 100-t. e.Kr.), at riget stadig betragtedes som en republik, det såkaldte principat: Folk og Senat var nok i princippet suveræne, men flere og flere beføjelser blev langsomt og legalt overdraget til en førstemand, princeps.\nMed fastholdelse af et republikansk grundlag blev et af det ny styres største problemer kejserens valg af efterfølger. De julisk-claudiske kejsere (Augustus, Tiberius, Caligula, Claudius og Nero) og de flaviske (Vespasian, Titus og Domitian) udpegede i praksis selv familiemedlemmer som arvtagere. Dog stod det allerede næsten fra begyndelsen klart, at den romerske hær nu spillede en væsentlig rolle i den politiske magtkamp.\nClaudius blev i 41 valgt til kejser med prætorinergardens støtte, og i 69 udbrød regulær borgerkrig mellem rigets store generaler. Tre kejsere opnåede kejsermagten inden for dette såkaldte firekejserår, inden den sejrende Vespasian bragte ro.\nEfter mordet på Domitian i 96 indførtes det såkaldte adoptivkejsersystem, som bestod i, at den siddende kejser i god tid valgte og sikrede sin efterfølger gennem adoption. Det gjaldt Trajan, Hadrian, Antoninus Pius og Marcus Aurelius; sidstnævnte brød dog traditionen ved at lade sin søn Commodus efterfølge sig.\nDe enkelte kejsere, med Vespasian som den første, kom ikke længere fra byen Rom, men først fra Italia og senere med Trajan fra provinserne. Det gjaldt også mange af senatorerne, rigets rigeste mænd. Således udvidedes grundlaget for den politiske magt langsomt fra Rom mod provinserne.\nI erkendelse af de problemer, som administrationen af kæmperiget gav, indførtes allerede ved Antoninus Pius' død i 161 den praksis, at flere kejsere delte magten. Med Severerne (Septimius Severus, Geta, Caracalla, Elagabal og Alexander Severus) begyndte den ellers så stærke centralmagt at smuldre. Antagelig for at skabe et mere homogent og dermed stærkere samfund gav Caracalla i 212 romersk borgerret til alle mandlige, frie indbyggere i Romerriget.\n200-t. hærgedes af en alvorlig økonomisk krise, bl.a. forårsaget af det stadig stigende pres på grænserne, især fra de germanske stammer i nord. De forårsagede en voldsom overførsel af resurserne fra syd mod nord og en generel kraftig forøgelse af skattetrykket, og fra Alexander Severus' død i 235 hærgedes riget af en lang række borgerkrige. Kejserne blev nu valgt ikke kun fra, men også af hæren. Riget blev kastet ud i en voldsom økonomisk, social og politisk krise, ofte benævnt det tredje århundredes krise eller soldaterkejsernes tid.\nRomerriget blev på overfladen holdt sammen af en kombination af en lokal administration, som havde sæde i de enkelte byer, og en central administration i selve Rom. Det er ofte blevet fremhævet, at den romerske verden, fra i al fald Augustus og frem, var en verden af selvstyrende bystater. Administrativt bestod disse af en bykerne med opland, som blev styret af lokale embedsmænd (duoviri), en folkeforsamling og et byråd (ordo), hvilket var en kalkering af systemet i Rom. Byerne havde ikke samme status og indgik i et hierarki. Nederst fandtes civitates stipendiariae, som før 212 med tildeling af borgerret til alle mandlige, frie indbyggere var beboet af peregrini. Som belønning kunne disse byer få status som municipia og eventuelt senere som coloniae; i de sidste var indbyggerne fuldstændig ligeberettigede med romerne.\nBetinget af klimatiske, etniske og politiske forhold organiseredes disse tusindvis af ofte meget små bystater i en overordnet administrativ ramme, en provins (provincia). I takt med ekspansionen var antallet nået op på ca. 45 i 100-t. e.Kr. Administrationen af provinserne var fra Augustus' tid delt mellem kejser og Senat. Af magtpolitiske grunde styrede kejseren de provinser, som husede langt hovedparten af den romerske hær (grænseprovinserne), mens Senatet stod for de fredelige, men også økonomisk vigtigste, fx Asia (Lilleasien), Baetica (Sydspanien), Gallia Narbonensis (Sydfrankrig) og Africa Proconsularis (Tunesien). I spidsen for hver provins stod en guvernør, som i Senatets provinser kaldtes proconsul, i kejserens legat. I begge tilfælde havde de en stab under sig og udøvede den fulde militære og civile myndighed i provinsen, dog med direkte ansvar over for hhv. Senat og kejser. Trods misbrug, især i republikkens tid, fungerede dette decentrale system udmærket i størstedelen af kejsertiden. Kejseren, som både teoretisk og i praksis havde den højeste civile og militære myndighed både i Rom og i provinserne, styrede systemet centralt vha. frigivne slaver og en række nye poster.\nDette var i virkeligheden en fortsættelse af det republikanske system. Augustus ikke blot effektiviserede strukturen, men supplerede den også med en række praefecti og procuratores, som alle havde ad hoc-opgaver. Det kunne fx være vigtige og politisk tunge poster som ledelsen af kornforsyning, opsyn med skatteopkrævning, byen Rom, kejserens garde i Rom, brandkorps, vejvæsen, minedrift og vandforsyning.\nFinansieringen af hær og administration skete gennem opkrævning af skatter. Det foregik under opsyn af embedsmændene, i republikansk tid af censor og i kejsertiden af procuratores. Både de offentlige indtægter og udgifter blev varetaget af publicani, privatpersoner, som ved en auktion bød på statslige opgaver og derefter indgik en forpagtningsaftale med det offentlige. Den, som bød lavest på udgifterne til fx byggeri, leveringer til det offentlige eller vedligeholdelse af offentlig ejendom, vandt disse opgaver. Omvendt fik den, som bød højest på indtægterne (fx opkrævning af skatter), kontrakter herpå. Romerne opkrævede primært jordskatter, men også kopskatter og en række indirekte afgifter, fx arveafgift (5%), afgift på frigivelse af slaver (5%) og en almindelig omsætningsafgift (1%). Især tolden, portorium, var en vigtig indtægtskilde. Den opkrævedes først og fremmest af fiskale grunde ved en lang række toldstationer ved rigets grænser (5% af varens værdi) og ved import og eksport til og fra Italia (2% eller 2,5%). I perioder suppleredes indtægterne med rent rov, især i de ekspansive faser, fx kejser Trajans erobring af det guldrige Dacia i 106. Disse penge indgik i provinskassen i den givne provins, og overskuddet blev derefter overført til den centrale kejserlige kasse i Rom, fiscus; i republikansk tid til den egentlige statskasse, aerarium Saturnini.\nDa romerne på intet tidspunkt skabte en egentlig offentlig sektor, men næsten alle offentlige opgaver udførtes ved licitation, og når byernes selvstyre tages i betragtning, var den romerske administration frem til senantikkens bureaukratisering af yderst ringe omfang.\nDen romerske hær og flåde beskyttede riget mod ydre fjender, og den romerske hær udgjorde datidens mest effektive krigsmaskine. Fra at være ekspansionens fortrop i republikkens tid blev den i kejsertiden i det store og hele placeret ved grænserne, især ved Rhinen og Donau. Den oprindelige bondehær, som byggede på almindelig værnepligt fra 17-års-alderen, var opbygget i legioner. I princippet var den det romerske folk under våben, struktureret i enheder (centuriae) efter den enkeltes formue, dvs. efter hvilke våben man havde råd til at stille med. I slutningen af det 1.årh. f.Kr. reorganiserede Marius hæren og gav den den form, som stort set var gældende frem til kejser Konstantin 1.s reformer i begyndelsen af 300-t. e.Kr.\nTegning: Beth Beyerholm.\nDen romerske legionærs udrustning bestod af et brystharnisk med vandrette metalbånd, hertil kom skulderbeskyttere også af metal. Under rustningen bar han en knælang tunika af uld eller linned, på hovedet havde han en bronzehjelm med nakkeskærm, kindbeskyttere og en inderhjelm af jern, og på fødderne bar han lædersandaler; benene var udækkede af hensyn til bevægeligheden. Legionærens våben udgjordes af et kastespyd (pilum) med en længde på ca. 2 m, et tveægget sværd (gladius) på 50 cm og en dolk. Til at beskytte sig havde han et skjold.\nDen romerske hær, der skulle sikre rigets grænser, hvor de var stationeret, bestod af hhv. legioner, der udgjordes af romerske borgere, og auxiliartropper (hjælpetropper), der bestod af ikke-romerske borgere; ved hjemsendelsen blev de romerske borgere.\nEn legion bestod af ti kohorter; hver kohorte bestod af seks centurier på hver 100 mand. Fuldt bemandet bestod en legion af 6000 mand, men sjældent var der så mange. Legionen blev ledet af legatus legionis.\nAuxiliartropperne opdeltes i alae og kohorter. En ala udgjordes af kavaleri (rytteri) og bestod normalt af 500 mand opdelt i 16 turmae, evt. af 1000 mand i 24 turmae, og blev ledet af en præfekt. Kohorten bestod af infanteri (fodfolk), opdelt i enheder på 500 eller 1000 mand, som igen var underopdelt i centurier; de blev ledet af en præfekt eller en tribun.\nTjenestetiden for en legionær var 20 år, for en soldat i hjælpetropperne 25 år.\nEfter afslutningen på de senrepublikanske borgerkrige reducerede Augustus det samlede antal af legioner til ca. 30, som næsten alle lå i faste, stenbyggede standlejre ved grænserne mod nord. Det er ved disse legionslejre, at byer som Köln, Strasbourg, Augsburg, Regensburg, Wien, Budapest og Beograd senere voksede frem. Legionerne suppleredes med et tilsvarende antal hjælpetropper, auxilia, som rekrutteredes blandt provinsboerne, og som i modsætning til legionerne bestod af mænd, der ikke var romerske borgere. Den samlede hær vurderes til at have bestået af omkring 300.000 mand.\nDen romerske legionær tjente forholdsvis godt og kunne derudover regne med del i bytte og donationer ved kejserskift og jubilæer. Allerede under Augustus etableredes en pensionskasse for de hjemsendte soldater.\nFlåden, som aldrig blev særlig stor, var placeret ved Ravenna, Misenum, Alexandria og Fréjus. Formålet var primært at beskytte og kontrollere Middelhavet, især mod pirater. Flådeafdelinger etableredes også på Donau og Rhinen og i Britannia.\nI fredstid løste både hær og flåde civile opgaver, fx i forbindelse med byggeri af bl.a. veje og broer. Også almindelige politiopgaver var pålagt hæren, herunder beskyttelse af administrationen, ikke mindst skatteopkrævningen, af vejanlæg og af handelen.\nRomerriget var et agrarsamfund. Det antages, at befolkningstallet i tidlig kejsertid har ligget på omkring 60.000.000, hvoraf måske højst 20% har boet i byerne. Kun få, som Rom, Alexandria og Antiochia, har været store med op til måske en million indbyggere. I kraft af rigets størrelse var befolkningen meget heterogen, sammensat af mange forskellige etniske grupper, fx italikere, grækere, illyrere, berbere, keltiberer og germanere. Alle talte de forskellige sprog, dyrkede jorden på forskellig måde og havde forskellig religion. Riget trak sine resurser primært fra disse menneskers arbejde i landbrug, minedrift og fiskeri. Hovedafgrøderne var oliven, vin og korn med de mest frugtbare regioner centreret omkring de store floder: Guadalquivir (Sydspanien), Rhône (Provence), Medjerda (Tunesien) og Nilen (Egypten). Men også de gamle kerneområder, Den Italiske Halvø, Sicilien og Sardinien, var vigtige. Kvægdrift, herunder får og geder, fandtes overalt. Rige guld-, sølv- og jernforekomster udvandtes især på Balkan, i Rumænien og i Spanien. Også jagt og fiskeri spillede en væsentlig rolle og skabte langs kysterne en helt speciel økonomi. Selve landbruget var for en stor dels vedkommende sammensat af større gårde, villae rusticae. De fungerede som hovedgårde, hvis jord blev forpagtet ud i mindre, familiebaserede enheder til coloni (lat. 'dyrkere') eller, især i Italia i 2. og 1. årh. f.Kr., drevet med slaver som arbejdskraft. Mindre, selvstændige brug eksisterede dog, selvom der til stadighed skete en udvikling frem mod en større koncentration af jord på færre hænder. Således blev de senere kejsere rigets største jordejere, hvis jord gik i arv til efterfølgeren og dermed langsomt fik karakter af krongods (patrimonium).\n© Den Kgl. Mønt- og Medaillesamling/Weiss & Wichmann\nEn egentlig industriel produktion fandtes ikke. Ganske vist produceredes store mængder af sten, metal, keramik og redskaber i forbindelse med arbejdsgange i byggeri og landbrug og til almindeligt forbrug, men den basale karakter af agrarsamfund formede en ikke-forbrugsorienteret mentalitet.\nOmfanget og karakteren af handel med landbrugsprodukter og andre produkter er et omdiskuteret emne, men især fjernhandel vurderes i dag at have haft et mindre omfang. Landområderne var i høj grad præget af subsistensøkonomi, men byerne og den romerske hær skulle forsynes. Dette skete enten lokalt og direkte eller mere indirekte over periodiske markeder (nundinae), hvor handelsmænd, som kunne komme langvejs fra, dukkede op med deres varer. De stod som regel også for transporten, der for det meste skete ad vandveje, hvilket var måske op til fem gange billigere end landtransport. Vigtige varegrupper var den såkaldte terra sigillata, rød bordkeramik, som fra produktionscentrene især i Italia (1. årh. f.Kr.) og senere Gallien (1.-2. årh. e.Kr.) blev spredt over hele Romerriget. Derudover kan nævnes tekstiler, redskaber og visse konsumvarer, især vin og oliven, samt mere forarbejdede varegrupper som fx fiskesovs og saltvarer. Handelen var organiseret i collegia, dvs. sammenslutninger, der ofte repræsenterede både selve produktionen og transporten og salget. Sammenlignet med moderne forhold befandt den romerske økonomi sig generelt på et beskedent niveau og var ofte præget af kriser, især i 200-t. e.Kr. med inflatoriske tendenser forårsaget af de stadig stigende udgifter til hæren og af betalinger til germanerne for at afholde sig fra at angribe riget.\nGenerelt var møntcirkulationen lav; kun udgifter til hær, byggeri og administration bragte mønter i omløb, og naturalieøkonomi spillede i hele Romerrigets historie en stor rolle, især i landområderne.\nFlere dybe og ofte konfliktskabende skel prægede dagligdagen. Mest afgørende var forskellen mellem den relativt lille jordejende, meget rige overklasse på måske kun 1-2% af befolkningen på den ene side og en meget stor fattig, ofte besiddelsesløs underklasse på den anden. Denne forskel afspejledes i den enkeltes personretlige status. Bunden i samfundshierarkiet udgjordes af slaverne, som var ufrie og i romerretten defineredes som en "ting". Især i republikkens sidste århundreder udgjorde de en stor del af arbejdskraften som tjenestefolk i rigmandsfamilier og især som arbejdskraft i landbruget. Da slaver primært blev købt i forbindelse med krige, svandt slaveriet langsomt ind i takt med ekspansionens ophør; det eksisterede dog i hele perioden. Blandt slaverne fandtes store sociale forskelle med de betroede husslaver (fx læger, sekretærer og forretningsførere) som det ene yderpunkt og storgodsernes og minernes arbejdskraft som det andet (se også slaveri). Som frigivne (liberti) gled de mest privilegerede tidligere slaver ind i det romerske stændersystems laveste gruppe, plebs (almuen). Ud over frigivne slaver bestod plebs enten af coloni eller daglejere på landet eller af proletariat og daglejere i byerne. Slaverne fik som frigivne, hvad mange kunne regne med at blive efter et vist antal år, borgerlige romerske rettigheder og kunne i princippet deltage i det romerske politiske og økonomiske liv på de fleste områder. Ofte fastholdt de frigivne en tæt tilknytning til deres tidligere herre og indgik i dennes forretninger som bestyrere, handelsfolk o.l. I få tilfælde kunne de og andre fattige frie overskride den formuegrænse, som skilte plebs fra næste stand, ridderstanden (ordo equester). Det må dog understreges, at den sociale mobilitet generelt var meget lav. Ridderstanden var en eksklusiv gruppe, som skulle besidde en anseelig formue på over 400.000 sestertser, hvilket bragte dem ind i den romerske overklasse. Ridderstandens folk fungerede ofte som skatteopkrævere og administratorer og adskilte sig kun fra den øverste og fornemste gruppe, senatorstanden (ordo senatorius), ved ikke at deltage aktivt og direkte i Roms politiske liv. Kriteriet for at tilhøre senatorstanden var både en formue på over 1 mio. sestertser (disse formuegrænser skiftede dog) og opnåelse af stilling som kvæstor, embedsstigens laveste trin, som automatisk gav sæde i Senatet.\nDe ovenfor nævnte grupper var alle romerske borgere bortset fra slaverne. Kun fuld romersk borgerret gav adgang til at deltage aktivt i det offentlige statslige politiske og økonomiske system. Kun borgerne havde valgret og var valgbare, kunne blive legionærer og kunne tage kontrakter fra det offentlige. Hvor fattige de end kunne være, udgjorde de altså en art elite. Man skelnede således mellem en oprindelig meget lille gruppe af romerske borgere (cives romani) og alle andre, som kaldtes peregrini (de fremmede). Denne sondring faldt i det store og hele fra begyndelsen af 1. årh. f.Kr. sammen med skellet mellem Italia, hvor alle havde fået romersk borgerret i 89 f.Kr., på den ene side og provinserne på den anden. Efter en langsom udbredelse af borgerretten fik alle mandlige, frie indbyggere som nævnt romersk borgerret i 212 e.Kr.\nRomerne betragtede disse sociale skel som naturgivne og private. Følgelig så hverken det offentlige eller private det som deres opgave at forsøge at udjævne dem. Der fandtes intet offentligt skolesystem, ingen sygehuse eller alderdomshjem og kun få tegn på et offentligt socialt ansvar. Overvejende af politiske og sikkerhedsmæssige grunde uddeltes dog gratis korn til Roms og andre storbyers befolkning. Dette kombineredes med cirkuslege og forestillinger i amfiteatrene, hvilket allerede i antikken afkastede den satiriske vending "brød og skuespil" om kejserens forsøg på at holde den fattige befolkning i ro (se panem et circenses). Fra Nervas tid omkring 100 e.Kr. oprettedes dog også et system, de såkaldte alimentarstiftelser, hvorefter store jordejere forpligtedes til at understøtte ubemidlede børn på landet.\nDet egentlige sociale ansvar og omsorgen lå således i private rammer, i familien, hvor mater familias, den romerske hustru, var den væsentligste sociale institution i forholdet til mand, børn og de gamle. Kvinden havde ligesom slaverne ingen politiske rettigheder, hvilket dog ikke betød, at hun var undertrykt i ordets moderne betydning. Hendes domæne var husets interne affærer. Udadtil havde familiens økonomiske overhoved, pater familias, uindskrænket magt over den samlede husstand. Det indebar, at han varetog alle funktioner uden for huset.\nSporadiske forsøg på at overskride de mange sociale og politiske skel forekom yderst sjældent. Der var ganske vist alvorlige slaveoprør, fx Spartacus-oprøret i 73 f.Kr., samt forsøg på løsrivelse fra riget, fx det pannoniske oprør i 6 e.Kr., og forsøg på dannelser af særimperier, fx Det Galliske Imperium i 200-t. e.Kr.; efter den første erobringsfase var det dog kun få provinser, som ikke forholdt sig i ro: Jøderne gjorde flere gange oprør, og der er også eksempler herpå fra Nordafrika. Men generelt blev den romerske påtvungne fred sat højt. Man skal dog ikke forledes til at tro, at Romerriget var noget sikkert sted at færdes. Røverbander huserede i de mere øde landområder. Også etnisk betingede og senere religiøse konflikter skabte uro. Under den økonomiske krise i 200-t. opstod desuden modsætninger mellem by og land og delvis også mellem hær og civilbefolkning. Uroligheder i de få meget store byer var hyppige i hele perioden, men skyldtes primært svigtende forsyninger af fødevarer.\nIngen af disse forskellige former for oprør, kampe og uro synes motiveret af forsøg på at ændre det romerske samfunds strukturer, men blot på at bringe sig selv i en bedre position i forhold til det bestående. Forskningen i slutningen af 1900-t. tager i det store og hele afstand fra, at der skulle have fundet en egentlig klassekamp sted, og i store træk kan man hævde, at især perioden fra slutningen af 1.årh. f.Kr. til slutningen af 100-t. e.Kr. var en rolig og stabil periode præget af den romerske fred, pax romana.\nDen senere kejsertid (dominatet)\nLige fra Augustus' tid var kejserne i rigets østlige provinser blevet opfattet som halvt guddommelige herskere i lighed med deres forgængere, de hellenistiske konger. Fra 100-t. trængte dette syn igennem overalt, og den forfatningsmæssige fiktion med kejseren som første borger (princeps) blev opgivet. Hofceremoniel, herskerinsignier og -dragt udformedes i stigende grad efter Nærorientens gamle traditioner. For at understrege denne forskel betegnes den senere kejsertid ofte i moderne fremstillinger som dominatet (af lat. dominus 'herre'). Overgangen til kristendommen i 300-t., hvorefter kejserne ikke længere ansås for guder, men under Guds særlige beskyttelse, gjorde ingen forskel i dette.\nI 200-t.s anden halvdel lykkedes det en række handlekraftige kejsere at genoprette rigets stabilitet, samtidig med at styret nu åbenlyst var centreret i selve kejsermagten. Gallienus opgav provinsen Dacia og trak grænsen tilbage til Donau, udelukkede senatorer fra officersposter og besejrede derpå de gotiske angribere på Balkan. Siden 100-t. havde der normalt været flere kejsere, som regerede kollegialt og fordelte de militære opgaver regionalt imellem sig. Diokletian udbyggede dette til et fast system med fire kejsere (tetrarkiet), men ordningen opløstes hurtigt under magtkampene efter hans abdikation i 305. Konstantin 1. den Store samlede på ny hele magten i sin person, men efter hans død i 337 deltes riget mellem hans tre sønner.\nUnder Diokletian og Konstantin 1. gennemførtes en række reformer af administration, hær, skatte- og pengevæsen. Den græske by Byzantion blev under navnet Konstantinopel udbygget og anerkendt som rigshovedstad ved siden af Rom. Nogle kortvarige forfølgelser af kristendommen i 250'erne blev under Gallienus afløst af en halvofficiel tolerance, hvorefter denne religion vandt stærkt frem. Diokletian og Galerius forsøgte fra 303 atter at undertrykke den; men i 311 indførtes officiel tolerance, og under Konstantin 1. og hans kristne efterfølgere begunstigedes de kristne. Et omfattende religionsskifte fandt sted; efter 380 var kristendommen eneste statsreligion, og rigets øvrige kulter forsvandt efterhånden.\nMed Sasanideriget udkæmpedes flere krige, som dog ikke førte til varige grænseændringer. I 370'erne bevirkede det asiatiske hunnerfolks fremtrængen fra øst, at begge riger fik andre grænseproblemer. Romerriget invaderedes atter af goterstammer, som i 378 vandt en afgørende sejr ved Adrianopel (nuv. Edirne i Tyrkiet). Theodosius 1. tildelte visigoterne jord på Balkan og gav dem status som selvstændige forbundsfæller. I de urolige år omkring år 400 under hans sønner og efterfølgere, Arkadios og Honorius, havde den østlige og den vestlige regering i hhv. Konstantinopel og Ravenna, der nu var residensstad i stedet for Rom, nok at gøre med at holde nogenlunde sammen på deres egen rigshalvdel, og de to ophørte efterhånden med at samarbejde. En faktisk adskillelse indtrådte, selvom Romerriget formelt vedblev at være en enhed med fælles ret. Efter 395 skelner man derfor mellem Det Byzantinske Rige og Det Vestromerske Rige, som omtales i det følgende.\nI 410 erobrede og plyndrede visigoterne Rom under stor opmærksomhed i samtiden, hvorefter de oprettede et varigt rige i Sydgallien og Spanien. 406-407 gik vandaler, alanere, svebere og burgundere over Rhingrænsen. Hæren i Britannia blev sat ind imod dem med det resultat, at det romerske styre i denne del af riget ophørte. Burgunderne etablerede sig som forbundsfæller i Østgallien, og vandalerne fortsatte til Nordafrika, hvor de skabte et selvstændigt rige, som i 455 på ny angreb og plyndrede Rom. Få år i forvejen, i 451, var hunnerkongen Attilas nomadeherredømme over Centraleuropas germanske stammer blevet brudt ved Slaget på De Katalauniske Marker, hvor visigoternes alliance med Romerriget var afgørende for sejren.\nDet Vestromerske Riges historie i 400-t. prægedes af en række ubetydelige, til dels mindreårige kejsere, som i stigende grad blev marionetter for de ledende, oftest germanske hærchefer. De sidste romersk styrede provinser i Gallien og nord for Alperne gjorde sig efter århundredets midte selvstændige eller blev opgivet, og reduceret til Italien kunne riget ikke fortsat bestå. Ved den sidste vestlige kejser Julius Nepos' død i Dalmatia i 480 ophørte det.\nAdministration og hær\nUnder Diokletian øgedes provinsernes antal ved deling til ca. 100, som igen samledes i 12 større forvaltningsenheder, dioceser, hver styret af en vikar for prætorianerpræfekten, der igen var direkte ansvarlig over for en af kejserne; diocesernes antal voksede senere til 15. Hver kejser havde således det direkte styre i en del af riget, men den rangældste udøvede den fælles lovgivning alene. Fra Konstantin 1.s sønners tid var riget fast delt i tre præfekturer, hvoraf det største, der omfattede Italien, Afrika og Illyrien, i 395 deltes mellem de to rigshalvdele. Hele dette forvaltningssystem skulle sikre ro og orden, skatteinddrivning samt forsyninger til hæren.\nOmkring år 300 reorganiseredes den civile centraladministration, hvis chefer nu udgjorde kejserens stående rådsforsamling (consistorium). Retsvæsen, kancelli, finansvæsen og administrationen af statens jordbesiddelser bemandedes med et fast personale, der var organiseret, uniformeret og aflønnet på samme måde som militæret. Rigsenheden styrkedes ved et veludbygget kurer- og transportsystem (cursus publicus), som udelukkende måtte bruges af embedsmænd og officerer, fra Konstantin 1.s tid også af de kristne biskopper.\nOpretholdelsen af denne offentlige sektor, som var opstået siden 200-t. og stadig voksede, påhvilede fortsat rigets byer, hvis rådsmedlemmer blev gjort personligt ansvarlige for inddrivelsen af de uophørligt voksende skatter. Det ældre romerske pengevæsen rystedes af en inflation, som efter 250 næsten fjernede mønternes sølvindhold. Det blev derfor nødvendigt både at opkræve skatter og udbetale sold til hær og administration i naturalier. Under Diokletian ordnedes dette ved en matrikulering (indictio), som omfattede hele riget. Derudover opkrævedes særskatter af byerhvervene og senatorstanden. Konstantin 1.s nye, guldbaserede møntsystem (se romersk møntvæsen) muliggjorde i tiden omkring år 400, at naturalskatter og -lønninger konverteredes til penge.\nI den senere kejsertid opbyggedes en mobil hær ved siden af grænseforsvaret. Rytteriet fik større betydning, og kommandoen gik fra provinsstatholderne over til et fast officerskorps. Germanere o.a. indvandrere kom til at præge begge hærens hoveddele, samtidig med at de nærmestboende stammer uden for riget systematisk søgtes knyttet til det som forbundsfæller. Dette element fik overvældende betydning, da de samme stammer opnåede selvstændig status inden for grænserne i tiden efter 380. Til gengæld svandt grænseforsvaret ind pga. manglende forsyninger og ophørte efter 400-t.s midte i Det Vestromerske Rige.\nØkonomi og sociale forhold\nDiokletian prøvede uden held at standse inflationen ved maksimalpriser. Derimod førte guldmøntfoden til stabile eller faldende priser, og naturaløkonomi vandt frem. Fjernhandelen inden for riget aftog i omfang, men der var en konstant ædelmetaludførsel til nabofolkene som betaling for fred og forbund med dem og for den stadige import, bl.a. af slaver.\nTrods en vis teknologisk udvikling i kejsertiden, især ved udnyttelse af vandkraft, var mangel på arbejdskraft et konstant problem. Slavernes retsforhold forbedredes, samtidig med at provinsernes bondebefolkning delvis blev trykket ned til en halvfri status, der mange steder udløste oprør og lokalt samarbejde med folkevandringens invasionshære.\nDen senere kejsertid karakteriseres ved de gentagne forsøg på at binde arbejdskraften ved lovbestemmelser, der skulle sikre, at erhverv gik i arv; dette gjaldt både i landbrug og byerhverv, også for byrådsmedlemmernes vedkommende. Bureaukratiets og hærens vækst sammen med opbygningen af den kristne kirkes præsteskab betød dog, at en vis social mobilitet trods alt var mulig. Mange steder måtte dyrkningen af marginaljorder opgives, byerne forarmedes, og de mest velhavende fandt optagelse i de privilegerede højeste samfundsgrupper, ridder- og senatorstanden, som nu forenedes i ét rangsystem. Disse ofte hovedrige godsejere overtog lokalt retsbeskyttelsen af såvel individer som hele byer eller korporationer. I Det Vestromerske Riges opløsningstid i 400-t. blev det ofte biskopperne, der alene havde autoritet til at opretholde ordnede samfundsforhold. I kraft af religionsskiftet kom den kristne kirke derudover til at udøve en egentlig socialforsorg, hvis omfang og betydning var stadig stigende.\nÅrsager til Det Vestromerske Riges ophør\nRomerrigets fremtidige fald og de mulige årsager dertil diskuteredes allerede i republikken. Mange forfaldstegn var genstand for opmærksomhed, og størstedelen af denne litterære tradition blev fremdraget, da nyere europæisk historieskrivning fra oplysningstiden tog emnet op igen. Politiske, moralske og religiøse forhold har været fremhævet; i løbet af 1900-t. har forklaringerne oftere været af naturvidenskabelig og økonomisk art: fødselsunderskud, raceblanding, jordudpining, klimaforværring, blyforgiftning, sociale interessekonflikter, mangel på arbejdskraft og den offentlige sektors uhæmmede vækst er alle typiske for den tid, hvori de har været foreslået. Som en modstrømning til de traditionsbestemte katastrofeteorier har man i slutningen af 1900-t. i højere grad interesseret sig for kontinuitet og fundet de egentlige kulturforandringer uafhængige af selve det romerske rigsstyres ophør (se også senantikken).\nPrøven på bærekraften af en historisk forklaring må være, at den — i modsætning til de fleste nævnte, meget generelle teorier — samtidig forklarer Det Vestromerske Riges opløsning og ophør og Det Byzantinske Riges fortsatte beståen. Væsentligt i så henseende må det blive, at de to rigshalvdele i 400-t. hver havde nok at gøre med at klare egne problemer, at de materielle resurser og især den sociale homogenitet var størst i Det Byzantinske Rige, så de germanske invasioner mødte mindre modstand i Vestriget, samt ikke mindst at overklassens samfundsbevidsthed her i højere grad var knyttet til regionerne (Gallien, Italien osv.) end til det fælles styre, der i forvejen bar stærkt præg af det ikke-romerske islæt i hærledelsen. Når folkevandringsstammerne ikke hurtigere kunne assimileres, var den religiøse modsætning mellem arianere og katolikker en hovedårsag.\nDet Vestromerske Rige ophørte med at eksistere, da de germanske hærchefer, passivt støttet af de rige senatorer, foretrak den fjerne byzantinske kejsers overhøjhed i det, der var tilbage, nemlig Italien, for de ubetydelige, skiftende kejsere i Ravenna.\nLæs videre om romerigets arkitektur, eller om romerriget generelt.\nPeter Ørsted, Torben Damsholt: Romerriget - historie i Den Store Danske, Gyldendal. Hentet 11. december 2018 fra http://denstoredanske.dk/index.php?sideId=152417\nRomerriget. Tegning af legionær fra midten af 1. årh. e.Kr. © Beth Beyerholm\nRomerriget. En romersk by bestod af selve bykernen og territoriet... © Gyldendal\nRomerriget. Sesterts, slået i 223 e.Kr. under kejser Alexander Se... © Den Kgl. Mønt- og Medaillesamling/Weiss & Wichmann\nAntal visninger31471 besøg


Nemt at rette tidsregistreringer med omkontering af tid\nNy funktion: Omkontering af tid\nEr du også blandt de brugere, som længe har savnet hurtige måder at rette tidsregistreringer foretaget af medarbejdere på dit projekt tid eller i din afdeling?\nI forlængelse af version 5.4 har vi frigivet en lille stærk nyhed til omkontering af tid mellem projekter og indenfor det enkelte projekt. Vi kalder funktionen "Omkontering af tid" og den findes i menuen projektadministration.\nSom projektleder er du afhængig af, at dine projektdeltagere registrere tid på de korrekte faser, hvis afstemning af budgetter skal være let. Hvad gør du så, hvis det ikke er tilfældet? I tidligere versioner af TimeLog var du tvunget til:\n- at logge ind som den enkelte medarbejder og rette timerne selv eller\n- at bede medarbejderen rette sine timer eller\n- at kontakte en bruger med koordinatorrettigheder for at få foretaget rettelsen\nMed funktionen Omkontering af tid kan du omkontere et ubegrænset antal tidsregistreringer på et ubegrænset antal medarbejdere i en handling. Det kan eksempelvis være hvis flere medarbejdere har registreret på den samme men forkerte fase i dit projekt eller hvis et antal timer skal flyttes fra dit fakturerbare projekt til et internt ikke-fakturerbart projekt.\nDu har endda mulighed for at splitte en tidsregistrering i 2 tidsregistreringer, hvis du kun ønsker at flytte en del af registreringen til en ny fase eller et nyt projekt.


Heden Kirke | Historisk Atlas\nFra Heden Kirke.\nCarl Nielsen blev konfirmeret d. 20. april 1879 i Heden Kirke.\nSelve konfirmationshandlingen blev forestået af Pastor Frederik Jørgen Briand de Crévecoeur (1808-96). Af Nørre Søby Kirkebog fremgår det, at Briand vurderede både Carl Nielsens kundskaber og opførsel som værende ”gode”. Dette var formentlig begrundelsen for, at han kunne opnå dispensation til at blive konfirmeret endnu inden, han var fyldt 14 år.\nSamtidig siges det dog også om Carl Nielsen, at han som knægt var en temmelig vild krabat, der på selve konfirmationsdagen kom op at slås lige uden for kirken. Om denne tid har han selv gengivet følgende erindring i ”Min fynske Barndom”:\n”Da jeg nærmede mig konfirmationsalderen, gik jeg sammen med en del drenge og piger til forberedelse hos den gamle, fine pastor Briand. Jeg hørte næppe, hvad han sagde, og lærte vist ingenting, for jeg kunne ikke få mine øjne fra hans skikkelse, der bragte mig ind i en skønnere verden. Jeg så op på hans hvide hår, ned på hans blanke støvler og hen på hans sorte klædesfrakke, ind i folderne af hans snehvide sløjfe, på hans hage, hans fine smalle mund, de alvorlige brune øjne, overskygget af mørke buske, folderne på hans hals henimod ørene og de fornemme hængende kinder…”\nMaren Kirstine, Carl Nielsens mor, havde i sin tid tjent som stuepige hos Pastor Briand, der var præst i Nørre Søby fra 1839-1885. Således mindes Carl Nielsen med glæde i ”Min fynske Barndom” også, hvordan præstens datter Anna hvert år til jul kom med gaver til ham og hans søskende.


Bæredygtighed | Møns Klint Feriepark\nMøns Klint Feriepark skal kunne certificeres efter den høje certificering, DGNB-guld for at fremtidssikre byggeriet, minimere ressourcespild og sikre et byggeri med høj livskvalitet.\nEt bæredygtigt løft af infrastrukturen på Møn\nEn essentiel del af etableringen af Møns Klint Feriepark bliver at opgradere infrastrukturen på Møn på en bæredygtig måde, så øen kan rumme og nyde godt af flere turister i fremtiden.\nEn af de løsninger handler om kollektiv transport.\nGratis, eldrevne shuttlebusser vil således transportere gæsterne mellem Møns Klint Feriepark og Stege by, når de f.eks. skal ind til byen for at handle lokale specialiteter eller besøge byens spisesteder.\nI videoen kan du høre mere om den bæredygtige løsning med gratis, eldrevne busser mellem ferieparken og Stege by.\nCertificeres med DGNB-guld\nBæredygtigt byggeri certificeret efter den internationalt anerkendte DGNB-standard er betegnelsen for byggeri, der lever op til FN’s kriterier for bæredygtighed, i både miljømæssig, økonomisk og social forstand.\nAmbitionen fra Cliffs of Denmark, er, at Møns Klint Feriepark skal kunne certificeres med den høje certificering, DGNB-guld. Kriterierne i DGNB er fastlagt af den tyske organisation, Deutsche Gesellschaft für Nachhaltiges Bauen – men er tilpasset danske forhold.\nI Danmark er det organisationen Green Building Council Denmark, der står for certificeringen. Generelt bidrager DGNB til et bæredygtigt byggeri ved at skabe mere værdi, fremtidssikre byggeriet, minimere ressourcespild og på den måde sikre et byggeri med høj livskvalitet.\nDet eksisterende landskab syd for Lindegården, hvor parken skal ligge, består i dag af store opdyrkede marker med levende hegn i et flot terræn mod syd og ned mod vandet.\nFor at styrke det bæredygtige i projektet, bevares landskabets smukke variation med flade enge på den lange skrånende grund med et væld af træer og buske. Herudover vil der primært være grusveje og smalle ride-, cykel- og gangstier, i det høje græs.\nPå markerne omkring parken, skal der være fritgående heste, får og køer, som afgræsser områderne. Her opsættes der såkaldte færiste og låger mellem stier og veje, for både at passe på dyrene og feriegæsterne.


Elverhøj – Randers Egnsteater\nRanders EgnsTeater Kor\nBørneteaterfestival med kunstprogram\n120 minutter inkl pause\n15/04 – 17/04/20\nFigaros har endnu en gang kastet sig over et klenodie i dansk teaterhistorie. Denne gang er det selveste Elverhøj.\nHandlingen er nogenlunde, som den plejer:\nWalkendorf har ladet to spædbørn bytte, og han udgiver sin broderdatter for at være Elisabet Munk. Den rigtige Elisabet (nu under navnet Agnete) opdrages i fattigdom af mor Karen. Ved Elverhøjen møder Agnete ridder Ebbesen, der kommer til at elske hende. Men han skal – mod sin vilje – holde bryllup med jomfru Munk. Kong Chr. 4 har befalet det!\nMen den revideres (kraftigt) af de medvirkende, og ud over de allerede indlagte sange tilsættes der mere musik og komik. Og så kan det nok ikke undgås, at en kendt forbryder-bande blander sig, ikke bare i ouverturen, men i selve handlingsforløbet.\nOBS: Forestilling med mulighed for spisning. Buffet skal købes senest fem hverdage før forestillingen. Grundet praktiske hensyn, kan vi ikke sælge lige så mange buffetbilletter som teaterbilletter. Det betyder, at der godt kan blive udsolgt af buffeterne, længe inden forestillingen spiller. Man kan altså ikke være sikker på, at kunne købe en buffetbillet, selv om man har en teaterbillet. Heller ikke selv om man er ude i god tid.\nMedvirkende: Hans Dueholm, Lisbeth Kjærulff, Rasmus Krogsgaard, Allan Dahl Hansen\nKomponist: F. Kuhlau mfl.\nDramatiker/forfatter: J.L.Heiberg, Kjærulff, Krogsgaard og Dueholm\nRanders EgnsTeater holder lukket, og alle forestillinger er aflyst til og med 10. maj\nTelefonerne er åbne som sædvanligt på hverdage mellem 10 og 15.\nKunder med billetter til forestillinger i denne periode vil få nærmere besked.\nVi henviser i øvrigt til Sundhedsstyrelsens anbefalinger på sst.dk.\nRanders EgnsTeater blev etableret i år 2000 som egnsteater for Randers Kommune. Vi er et af landets største egnsteatre med fire sale og en produktion på 3-5 professionelle teaterforestillinger årligt. Der produceres primært teater for børn og unge, men også for voksne i form af den årlige vinterkabaret. Vi turnerer herhjemme og i udlandet, og hvert år afvikles der flere end 700 forestillinger, som enten er produceret af, eller indkøbt af teatret\nVed at bruge hjemmesiden accepterer du brugen af cookies...OkCookie- og privatlivspolitik


Seks grunde til, at de krige, vi fører, ofte går galt | Maternidad y todo\nSeks grunde til, at de krige, vi fører, ofte går galt\nDenne artikel er mere end 9 år gammel.\nBillede af AFP/Getty Images via @daylife\nDrømmene slår til lyd for en forebyggende krig for at udrydde sådanne atomare anlæg, som Iran måtte have. Men betydelig forsigtighed er på sin plads, for dette er grundlæggende den samme historie, som amerikanerne hørte for ikke så længe siden, i 2003, for at fremme forebyggende krig mod Irak. Selv om USA “vandt” den krig, viste det sig, at efterretningerne om Iraks påståede masseødelæggelsesvåben var forkerte, drabene har stået på i næsten et årti, sunni- og shiamuslimske fraktioner ser ud til at gå på hinanden igen, og med Saddam Hussein væk er der et politisk/militært vakuum, som Iraks større nabo Iran utvivlsomt er ivrig efter at udnytte.\nOpfordringerne til endnu en forebyggende krig er særligt ironiske i betragtning af, at Iran plejede at være en ven af USA. Vores CIA hjalp shahen med at sikre sin magt i 1953, fordi han hjalp med at forhindre Sovjets indtrængen i Mellemøsten. Men shahen fortsatte med at etablere et sekulært, autoritært regime, som skaffede sig masser af fjender. Ayatollah Khomeini blev en af shahens mest frygtindgydende fjender allerede i 1960’erne. Fordi USA støttede shahen, blev hans fjender vores fjender, og de greb uventet magten i 1979. USA bekræftede sin status som fjende ved at støtte Saddam Hussein, efter at han året efter angreb Iran i det, der blev et otteårigt blodbad.\nDen iranske ledelse har gjort stort set alt for at overbevise verden om, at de er en flok farlige fanatikere, så udsigten til et Iran med atomvåben er skræmmende. Men nu burde vi have lært, at en forebyggende krig kan mangedoble komplikationerne.\nDet skyldes, at krig er det mest omkostningstunge, voldelige og uforudsigelige, som regeringer foretager sig. Igen og igen kan selv afgørende sejre vise sig at være alvorlige fejltagelser, hvis ikke katastrofer, på grund af utilsigtede konsekvenser. Selv om vi måske kan kontrollere, hvad vi gør, kan vi ikke kontrollere, hvordan andre mennesker reagerer på det, vi gør.\nHer er 6 grunde til, at krige går galt:\n1. Nationer i krig forsøger ofte at hævne deres lidelser, hvilket betyder, at de sandsynligvis vil opildne til had, der varer ved i lang tid og fremprovokerer flere krige.\nI april 1917 førte præsident Woodrow Wilson USA ind i Første Verdenskrig. Han hævdede, at det var “krigen, der skulle gøre en ende på krige”. Han svor, at den ville “gøre verden sikker for demokratiet”. På det tidspunkt havde krigen været fastlåst i tre år – ingen af siderne var i stand til at gennemtvinge sin vilje over for den anden. Ved at gribe ind på briternes og franskmændenes side gjorde Wilson det muligt at bryde dødvandet, vinde en afgørende sejr og diktere vilkårene for taberne.\nWilson forestillede sig, at han kunne forhandle fred på ædle principper, som han udtrykte i sin tale om de “fjorten punkter” i januar 1918 foran en fælles kongresmøde. Men næsten en million britiske soldater og civile døde i krigen. Næsten 1,7 millioner franske soldater og civile døde. Hundredtusinder af soldater bukkede under for influenzapandemien. Ud over den kamprelaterede ødelæggelse af ejendom ødelagde de tilbagetrædende soldater stort set alt, hvad der kunne være nyttigt for deres modstandere. De kraterede veje, brændte huse, nedbrændte fabrikker, forgiftede brønde, oversvømmede miner, ødelagde afgrøder og slagtede husdyr.\nWilson, som havde mere formel uddannelse end nogen tidligere amerikansk præsident, forstod ikke, hvor fast besluttet den britiske premierminister David Lloyd-George og den franske premierminister Georges Clemenceau var på at hævne deres klagepunkter over Tyskland. Clemenceau erkendte for eksempel, at “mit livs had har været mod Tyskland på grund af det, som det har gjort mod Frankrig”. Wilson blev håbløst udmanøvreret under efterkrigsforhandlingerne, og resultatet blev den hævngerrige Versaillestraktat, der intet havde med de fjorten punkter at gøre.\nTraktaten, der blev påtvunget tyskerne, udløste en nationalistisk ildstorm, der gjorde det muligt for en galning som Adolf Hitler at tiltrække tusindvis af tilhængere ved at fremme had og vold. Hvis USA havde holdt sig ude af krigen, ville den højst sandsynligt være endt med en eller anden form for forhandlingsløsning og bedre langsigtede udsigter til fred.\n2. De overvældende belastninger fra krig kan udløse økonomisk kaos, politiske kriser og totalitære regimer.\nSå længe Woodrow Wilson var neutral under Første Verdenskrig, havde han ingen grund til at bekymre sig om, hvad russerne gjorde. Men da han gik ind i krigen, havde han et incitament til at holde Rusland i kamp på østfronten. Det bandt de tyske soldater der. Hvis russerne havde forladt krigen, som de gerne ville, ville Tyskland have været i stand til at flytte nogle af deres soldater til vestfronten, hvilket ville have skabt flere problemer for briterne, franskmændene og amerikanerne. Så Wilson lagde pres på den russiske regering. Hans politik var “Ingen kamp, ingen lån”. Han bestak de økonomisk trængte russere.\nMen Rusland var begyndt at gå i opløsning fra den dag, det gik ind i krigen i august 1914. Harvard-historikeren Richard Pipes rapporterede, at “hæren havde hver måned brug for mindst 100.000 til 150.000 nye rifler, men den russiske industri kunne i bedste fald kun levere 27.000”. Et stort antal russiske soldater blev sendt ubevæbnet til Østfronten, og russiske mødre var forargede. Regeringen indkaldte omkring 11 millioner bønder til hæren, hvilket affolkede gårdene og forårsagede kronisk fødevaremangel. Under alle omstændigheder var der ikke jernbanekapacitet nok til både at sende soldater til fronten og sende mad til befolkningen – tre fjerdedele af de russiske jernbanelinjer havde kun ét spor. Massiv korruption underminerede den politiske støtte til regeringen. “Der er intet, der tyder på, at Ruslands mørke og voldelige historie nogensinde har optaget Wilson,” bemærkede den amerikanske diplomat og historiker George F. Kennan i Russia Leaves The War (1956), som vandt en Pulitzerpris.\nVed at holde Rusland i krigen fremskyndede Wilson ufrivilligt opløsningen af den russiske hær. Kennan rapporterede, “ikke alene var Rusland blevet involveret i en stor intern politisk krise, men det havde i processen mistet sin reelle evne til at føre krig. Den interne krise var af en sådan alvor, at der ikke var nogen chance for en sund og konstruktiv løsning på den, medmindre krigsindsatsen kunne afsluttes med det samme.” At blive i krigen, tilføjede Kennan, “gav næring til agitatorerne og fanatikerne: de sidste mennesker, som man ville have ønsket at opmuntre på et så farligt tidspunkt.” Lenin forsøgte at gribe magten tre gange i løbet af sommeren 1917, men det lykkedes ham ikke, selv om hundredtusindvis af russiske soldater deserterede. Lenin lykkedes først med sit fjerde kupforsøg i oktober 1917, da den russiske hær stort set var brudt sammen.\nDen 23. august 1939 godkendte Lenins efterfølger Josef Stalin en pagt med Hitler, hvori han lovede (1) at Tyskland og Sovjetunionen ikke ville angribe hinanden, og (2) at de ville opdele Polen. “Ved at befri Tyskland for risikoen for at føre krig på to fronter”, bemærkede den franske historiker Stéphane Courtois, “førte pagten direkte til udbruddet af Anden Verdenskrig.” En uge efter at pakken blev godkendt, invaderede Hitler Polen, og krigen var i gang. Vi var måske blevet sparet for alt dette, hvis Woodrow Wilson ikke havde været så ivrig efter at få Rusland til at fortsætte med at kæmpe i Første Verdenskrig.\n3. Hvis allierede har modstridende mål, vil en krig sandsynligvis få modstridende udfald.\nDen amerikanske præsident Franklin Delano Roosevelt og den britiske premierminister Winston Churchill omfavnede Stalin som en allieret, efter at Hitler beordrede invasionen af Sovjetunionen i juni 1941, selv om Hitler og Stalin indtil da havde været afskyelige allierede. FDR og Churchill mente, at de havde brug for al den hjælp, de kunne få.\nMen dette fornuftsægteskab ændrede Anden Verdenskrigs karakter. Det var ikke længere en kamp for frihed, for Stalin hørte til blandt historiens værste massemordere – ca. 42 millioner døde. Desuden udviklede nazisterne koncentrationslejre på baggrund af det, de havde lært om tidligere sovjetiske koncentrationslejre. Rudolf Hess, der organiserede Auschwitz, citerede nazistiske rapporter, der “beskrev forholdene i og organiseringen af de sovjetiske lejre meget detaljeret, som de blev leveret af tidligere fanger, der havde formået at flygte. Der blev lagt stor vægt på den kendsgerning, at Sovjet ved deres massive anvendelse af tvangsarbejde havde udslettet hele folkeslag.”\nStalin udnyttede flere muligheder for at udvide sit sovjetiske imperium, efter at han havde allieret sig med FDR og Churchill, end før. Hundredvis af millioner af mennesker blev befriet fra nazisterne, men de fleste blev igen gjort til slaver af Stalin. Han erobrede Estland, Letland, Litauen, generøse dele af Polen, Finland og Rumænien. Desuden blev Polen, Bulgarien, Tjekkoslovakiet, Østtyskland, Ungarn og Rumænien sovjetiske satellitter.\nDen 8. august 1945, to dage efter at USA havde kastet en atombombe over Hiroshima, erklærede Sovjetunionen krig mod Japan og greb endnu mere territorium. Sovjetunionen erobrede Manchuriet, det indre Mongoliet, Sakhalin-øen, Kurilerne og Korea. Desuden hjalp Stalin Mao Zedong, som kæmpede for at etablere et kommunistisk regime i Kina. Alt i alt steg antallet af mennesker, der var underlagt kommunistisk undertrykkelse i Europa og Asien, inden for fem år efter Anden Verdenskrig fra 170 millioner til omkring 800 millioner.\n4. En sårbar modstander kan blive uovervindelig, hvis den uventet får en stor allieret.\nI National Press Club den 12. januar 1950 holdt udenrigsminister Dean Acheson en tale, hvor han identificerede nationer, som USA forpligtede sig til at forsvare mod et angreb. Achesons “forsvarsperimeter” omfattede navnlig ikke Sydkorea. Denne nation havde trods alt længe været indblandet i konflikter med sine naboer Kina, Rusland og Japan.\nDa den 25. juni 1950 angreb den nordkoreanske kommunistiske diktator Kim Il Sung Sydkorea. Nordkoreanske soldater krydsede den 38. breddegrad og trængte ind i Sydkorea. Præsident Harry Truman besluttede at forsøge at stoppe denne kommunistiske aggression, selv om Sydkorea var et langt mindre problem end Kina, som allerede var faldet til kommunisterne året før. Den 19. juli bad Truman Kongressen om 10 milliarder dollars i nødbevillinger til finansiering af en “politiaktion” i Korea – han ønskede ikke at bede Kongressen om en krigserklæring og risikere at få den forkastet.\nUSA’s styrker under ledelse af general Douglas MacArthur gik i land bag de nordkoreanske linjer ved Inchon – et meget dristigt træk – og i løbet af få uger rykkede han ind i Nordkorea. Han klarede sig så godt, at Truman lod ham få stort set frie hænder. I slutningen af 1950 fortalte MacArthur journalisterne, at krigen næsten var forbi.\nHan kunne have gjort klogt i at nøjes med at besætte Nordkoreas hovedstad, Pyongyang, men han pressede lykken, da han fortsatte sin vej nordpå mod Yalu-floden ved den kinesiske grænse. Så kom der rapporter, der viste, at sydkoreanske soldater var “stærkt optaget af en fjende, der gjorde voldsom modstand”. De amerikanske styrker tog nogle fanger til fange, som viste sig at være kinesere. MacArthur begyndte at høre, at kinesiske “frivillige”, som formand Mao kaldte dem, havde krydset grænsen. MacArthur kommenterede, at situationen var “ikke alarmerende”. Men det stigende antal skyderier tydede på, at et stort antal kinesiske soldater måske befandt sig i Nordkorea. Så rapporterede New York Times, at “kinesiske kommunistiske horder, der angreb til hest og til fods til lyden af hornlyde, skar amerikanere og sydkoreanere i stykker i en massakre i indianerstil.”\nI virkeligheden var omkring 300.000 kinesiske soldater strømmet over grænsen og havde tvunget MacArthur til at trække sig tilbage. Kineserne erobrede Seoul, Sydkoreas hovedstad. Til sidst kæmpede MacArthur sig tilbage til den 38. breddegrad, og krigen gik i hårdknude. En våbenhvile blev underskrevet den 7. juni 1953. USA’s væbnede styrker var fordoblet til 3 millioner, militærudgifterne var firedoblet, krigen havde kostet anslået 75 milliarder dollars (rigtige penge dengang), og 54.246 amerikanske liv var gået tabt. Seks årtier senere befinder de amerikanske styrker sig stadig i Sydkorea.\n5. Stormagter kan modarbejdes af folk, der kæmper for deres hjemland, som kender deres territorium godt og ikke har andre steder at tage hen.\nEfter at have stillet op som fredskandidat ved valget i 1964 godkendte præsident Lyndon Johnson optrapningen af Vietnamkrigen. Han tilsluttede sig “dominoteorien” om, at en kommunistisk magtovertagelse i et land som Vietnam kunne resultere i, at andre asiatiske lande faldt til kommunisterne. Men som nævnt var den største dominobrik – Kina – allerede faldet.\nPresident Johnson syntes at betragte Vietnam som om det var et socialt velfærdsprogram. Han erklærede: “Vores udenrigspolitik må altid være en forlængelse af vores indenrigspolitik” – nemlig hans Great Society-rettigheder. “Jeg ønsker at efterlade fodsporene af Amerika . Jeg vil have dem til at sige: ‘Dette er, hvad amerikanerne efterlod sig – skoler og hospitaler og dæmninger.'” Johnsons vicepræsident Hubert Humphrey blev endnu mere revet med af drømmen om at gøre noget godt i Vietnams jungle: “Vi burde være begejstrede for denne udfordring, for her kan vi sætte nogle af ideerne om … nationsopbygning … nye koncepter for uddannelse, udvikling af lokale myndigheder, forbedring af sundhedsstandarderne … og virkelig opnåelse og opfyldelse af fuld social retfærdighed.”\nJohnson begik mange fejl ud over at have urealistiske forventninger. Han mikroforvaltede krigen og begrænsede i høj grad, hvad de militære kommandanter kunne gøre. Hans politik med gradvis optrapning syntes at overbevise de kommunistiske nordvietnamesere om, at USA var en modvillig kriger, som kunne besejres, hvis de holdt ud længe nok. Johnson og hans topfolk overvurderede de amerikanske fordele ved overlegne våben, især luftvåben.\nSådan politik fik mange iagttagere til at tro, at hvis blot militæret var blevet sluppet løs, kunne de have vundet Vietnamkrigen, men der er grund til at tvivle på det. Vietnameserne kæmpede på deres hjemland. De kendte junglerne godt, de havde ingen andre steder at tage hen, og deres overlevelse var på spil. Amerikanerne kendte ikke junglerne, alle regnede med, at vi til sidst ville tage hjem, og amerikanernes overlevelse var ikke på spil, fordi USA var mere end 8.000 miles væk. Da de nordvietnamesiske oprørere desuden bar almindeligt civilt tøj, og de blandede sig blandt sydvietnameserne, kunne de amerikanske soldater aldrig være sikre på, hvilke mennesker de forsøgte at hjælpe, og hvilke der var fjender, som planlagde mord og ødelæggelse. Det er afgørende fordele, som den indfødte befolkning altid har, når den har at gøre med en fremmed militær tilstedeværelse. Sådanne fordele er i høj grad med til at forklare, hvorfor stormagter er kørt fast i guerillakrige.\n6. Folk ønsker ikke, at andre skal opbygge deres nation, selv når de laver rod i den – især ikke under en borgerkrig.\nI 1957 arrangerede USA’s Central Intelligence Agency parlamentsvalg i Libanon. Den tidligere CIA-officer Victor Marchetti huskede: “CIA havde hjulpet med at vælge så mange pro-amerikanske kandidater, at de etablerede arabiske nationalistiske politikere blev rasende, da de indså, at snyderiet var ved at udhule deres magtbase. Den fejde, der havde været under opsejling mellem de arabiske nationalister og de pro-vestlige kristne, brød ud i en borgerkrig. Præsident Eisenhower sendte marinesoldaterne ind. De blev trukket tilbage efter et par måneder, men det, der måske havde været den mest stabile stat i Mellemøsten, var på vej mod total polarisering og eventuel opløsning.”\nEt kvart århundrede senere var amerikanske og franske styrker igen i Libanon. De forsøgte at fungere som fredsbevarende styrker midt i den borgerkrig, der rasede videre. I oktober 1983 ramte to lastbilbomber kasernen – et indbydende stationært mål – i oktober 1983. Blandt de døde var 58 franske soldater og 241 amerikanere. Det amerikanske dødstal omfattede tre soldater fra hæren, 18 søfolk fra flåden og 220 marinesoldater. I 1993 forestillede Bill Clinton sig, at USA kunne opbygge en nation i Somalia – eller som Clintons daværende FN-ambassadør Madeleine Albright udtrykte det – at USA kunne opbygge en nation i Somalia: “intet mindre end genoprettelsen af et helt land”. Det første skridt skulle være at afvæbne krigsherrerne. Selvfølgelig ville de ikke være krigsherrer uden deres våben, så USA blev indblandet i endnu en borgerkrig. Tragisk nok blev amerikanske soldater dræbt for noget, der ikke havde noget med USA’s vitale interesser at gøre, og i hvert fald ikke noget, som en velmenende intervention kunne løse. Clinton erkendte det nyttesløse i interventionen og trak de amerikanske styrker tilbage.\nDet følgende år var Clinton imidlertid i gang igen. Han beordrede 20.000 amerikanske soldater til Haiti, så de kunne hjælpe med at afhjælpe sulten og etablere et demokrati. Otte år senere var fattigdomsgraden i Haiti højere, læse- og skrivefærdigheden var lavere, end da missionen var begyndt, og den politiske uro var fortsat. Hvorfor var der nogen, der var overrasket over, at denne intervention var nyttesløs? Siden Haiti blev uafhængigt i 1804, beskrev historikerne Robert Debs Heinl, Jr. og Nancy Gordon Heinl landet som “et land med næsten 200 revolutioner, kup, oprør og borgerkrige.”\nEfter den 11. september beordrede præsident George W. Bush amerikanske styrker ind i Afghanistan for at ødelægge de lejre, hvor al-Qaeda-terrorister blev trænet. Denne mission blev et årti-langt (og tællende) nationsopbygningsprojekt. Selv om næsten 2.000 amerikanske soldater er døde der, og der er blevet brugt hundredvis af milliarder af dollars på at kæmpe, fortsætter afghanerne med at dyrke opium, stene kvinder og deltage i blodige magtkampe. Man kunne have troet, at vores ofre i det mindste ville have købt en loyal allieret. Men den afghanske præsident Hamid Karzai erklærede, at hans land ville tage parti for Pakistan i tilfælde af en konflikt med USA. Briterne var ikke i stand til at reformere Afghanistan, og det kunne russerne heller ikke, og det er tvivlsomt, om vi vil være i stand til at gøre det bedre.\nDet er klart, at hvis regeringsindgreb ikke kan redde relativt små nationer som Libanon, Somalia, Haiti eller Afghanistan, er der ingen grund til at tro, at verden kan reddes ved at lade vores regering bruge flere penge og beordre flere amerikanske soldater ud i farezonen. Washington ville gøre det godt, hvis det kunne redde sig selv fra konkurs som følge af løbsk forbrug og gæld.\nDet, som folk overalt har brug for, er mere frihed og frie markeder. Vi kan ikke tvinge disse ting på andre, men vi kan vende den erhvervsfjendtlige politik, der har kvalt den amerikanske økonomi. Når USA igen bliver en dynamo, vil flere mennesker i udlandet finde det i deres egen interesse at indføre den slags politikker, der virker for os, ligesom millioner af mennesker har taget engelsk til sig som hovedsprog i erhvervslivet, videnskaben, teknologien og populærkulturen.\nVi har brug for mindre indblanding i udlandet, ikke mere, for at undgå at skabe fjender uden grund og bidrage til vanskelige situationer, som vi står over for med Iran nu. Det betyder, at vi skal begrænse den statslige sektor – sektoren for krigerisk retorik, beslaglæggelser, embargoer, blokader, sanktioner og krige. Vi er nødt til at tilskynde til mere frivillige, mellemfolkelige internationale forbindelser fra virksomheder og almennyttige organisationer samt enkeltpersoner. Regeringen kan hjælpe med at gøre dette ved at reducere restriktionerne på bevægelighed for mennesker, varer og kapital.\nI mellemtiden skal vi være opmærksomme på at opretholde et stærkt nationalt forsvar, der kan beskytte os mod aggression, og måske endnu vigtigere, et stærkt nationalt forsvar, der på overbevisende vis kan afskrække aggressioner. Afskrækkelse er sandsynligvis vores bedste bud over for Iran, ligesom det viste sig at være det over for Sovjetunionen og Kina. Storbritanniens premierminister Margaret Thatcher gav Ronald Reagan en stor kompliment, da hun erklærede, at “han vandt den kolde krig uden at affyre et skud.”\nJim Powell, der er Senior Fellow ved Cato Institute, er forfatter til FDR’s Folly, Bully Boy, Wilson’s War, Greatest Emancipations, Gnomes of Tokyo, The Triumph of Liberty og andre bøger.


Træflis Vojens pristjek » Store besparelser\nVarerne der er vist på denne side blev genereret af hjemmesidens produktrobot. Denne har nemlig ledt en stor mængde tilbud med det formål at finde de tilbud der minder om træflis, og som søgemotoren derfor regner sig frem til matcher din søgning bedst.\nForuden din søgetekst har den samtidig medregnet søgefraser, som den kan se at andre søgende med stor sandsynlighed bruger i forbindelse med det, eksempelvis træflis biomasse og træflis biomasse foruden søgeudtryk som hvordan laver man træflis og træflis hammel.\nDen data bruger algoritmen som yderligere information for at kunne præsentere de mest aktuelle tilbud. Det ses også at mennesker eksempelvis søger efter træflis kolding, junckers træflis og træflis gørlev. Den her information har søgemotoren også taget i brug for, at finde vej igennem et utal af varer.\nDesuden kan det ses i data, at søgefraserne barkflis eller træflis, energiindhold i træflis og træflis mørk er aldeles populære, og som følge heraf er disse ligeledes indregnet af søgerobotten ligesom søgeordene træflis løs vægt, køb træflis horsens og gratis træflis til afhentning. Vores håb er at du ikke blev skuffet over de præsenterede tilbud, ved at mindst ét af dem kan bruges.\nTræflis findes ved almindelige online butikker, f.eks. 10-4, Jem og Fix, XL-Byg, Silvan, Bygma, Davidsen, Stark og Bauhaus.\nEn masse online selskaber udlover til alt held diverse leveringsmidler. En der er meget almindelig er i øjeblikket pakkeshoppen, fordi du så nemt kan hente din bestilling i Vojens når du har mulighed for det. Leveringsmetoden er jo rigtig ukompliceret, og ofte derudover den mest prisbevidste leveringsmodel.\nDu kan også foretrække at vælge at få udbragt hjem til dig privat i Vojens eller til adressen hvor du arbejder. Leveringstypen bliver i regelen en sjat mere pebret, men endda usædvanlig let. Den mest betalelige mulighed for levering er uden tvivl at hente produkterne selv, som desværre beroer på at du har bopæl i nærheden af træflis internet virksomhedens arbejdslager.\nFragttiden kan vise sig at være usædvanlig udslagsgivende hvis man har brug for træflisen om få sekunder, og herved er det virkelig relevant at vi ser nærmere på den forventede leveringsdato for Vojens ved det pågældende produkt.\nEn række webbutikker annoncerer 1 dags levering i Vojens på mange af deres produkter, men husk at det påkræver at bestillingen anbringes før et fastslået tidspunkt, sådan at de har udsigt til at kunne nå at få træflisen afsted forinden pakkemedarbejderne har fri.\nIndtil flere træflis internet shops byder på levering uden beregning, men ofte er det under betingelse af at der købes for en fastsat pris. Alternativt må du foretrække den mest prisbevidste metode til levering, hvilket ofte vil blive at få kørt træflisen til et afhentningssted.\nTræflis til Vojens\nDet er i dag ualmindeligt simpelt for købere at sammenligne priser (via fx PriceRunner) på træflis i blandt diverse e-shops, og følgelig har flere internet selskaber i Danmark i Vojens fundet det nødvendigt at nedbringe prisniveauet på træflis en hel del, og endda nogle gange garantere fragt uden betaling.\nMen det kan immervæk være nyttigt at checke nogle e-forhandlere nær Vojens efter rabatkoder på træflis før du placerer ordren, så du er velinformeret til at få den skarpeste pris.\nMan skal ikke desto mindre ikke glemme, at hvis en internet virksomhed reklamerer træflis i Vojens til en udsalgspris som virker overordentlig beskeden, er det ofte være et tegn på en snydagtig e-forretning. Kortbestillinger er imidlertid omfattet af en lovbestemmelse, som bistår dig overfor falske netbutikker.\nVi anbefaler generelt køb med gængse betalingskort eller mobilbetaling. Som en alternativ mulighed kan du anvende en afbetalingsordning på træflisen fra f.eks. ViaBill, forudsat du ser en fordel i at afbetale regningen over et længere tidsrum.\nForinden nogen bestiller træflis hos en shop på nettet i Vojens bør man i reglen gennemlæse e-shoppens betingelser, det er dog gerne et tidskrævende arbejde.\nEn nem løsning kunne være at granske om internet webshoppen i Vojens er verificeret af e-mærket, grundet at det bør være et billede på at online firmaet opererer i overensstemmelse med de opstillede regler, og at online forretningen af og til monitoreres af specialister som har ekspertise inden for reglerne. Desuden giver det dig mulighed for hjælpende service, ifald du udsættes for dilemmaer med træflisen ved din shopping.\nYderligere er det prisværdigt at køberen er påpasselig med de grundlæggende forhold der har betydning for ordren, eksempelvis hvilken returrettighed på træflis webshoppen lover. På grund af dette er det desuden essesentielt, at man altid sikrer ens kvittering på e-mail, så man altid vil kunne eftervise bestillingen, om man shopper til en mand eller kvinde.\nShops på nettet i Vojens\nTrustpilot indebærer fuldstændig hæderlige løsninger til at gennemgå en stor portion aktuelle træflis køberes anmeldelser og derfor er det prisværdigt, at du undersøger internet webshoppens omtaler inden du shopper.\nFacebook frembringer på samme måde en række fremragende chancer for at få kendskab til træflis internet virksomhedens kundetilfredshed. Foruden det ser vi mange internet forhandlere hvor man kan udfærdige en anmeldelse af deres købsoplevelse, som ydermere må udnyttes til afvejning af tilfredsheden hos kunderne.\nVores side finansieres af annoncer. Vi hjælper diverse firmaer på nettet hvor vi markedsfører forretningernes produkter, og modtager provision forudsat en af vores brugere fuldfører et køb.\nInformationer om varer og online firmaer værnes om tit, men det er ikke muligt for os at give garantier imod rettelser der potentielt er realiseret efter seneste opdatering af de anvendte data.\nTræflis Vojens – Få 1000 liter træflis leveret til Marstrupvej i Vojens\nMarstrupvej 29, 6500 Vojens


Monster Jam - Monster Truck Legetøj - 1:64 Single Pack - Hurricane Force → Køb billigt her\nMonster Jam - Monster Truck Legetøj - 1:64 Single Pack - Hurricane Force\nMonster Jam Hurricane Force Truck: Dominer alt på din vej med den helt nye Monster Jam 1:64 scale die-cast monster truck! Udvid din samling med denne seje og helt nye monster truck i fede... Læs mere.\nMonster Jam Hurricane Force Truck: Dominer alt på din vej med den helt nye Monster Jam 1:64 scale die-cast monster truck!\nUdvid din samling med denne seje og helt nye monster truck i fede farver!\nInternethandel skal være helt sikker for vores brugere. Vi vil derfor aldrig gå på kompromis med sikkerheden. NETS er den primære garanti for sikker betaling på Internettet, og vores løsning for online betaling er selvfølgelig NETS godkendt. Så når du køber og betaler via Internettet hos os, er det sikkert.\nUanset hvilke produkter du køber hos os, yder vi altid 30 dages fuld returret. Det betyder, at hvis du af den ene eller anden årsag alligevel ikke ønsker din vare, så kan du uden videre sende den uønskede vare retur til os, og så refunderer vi pengene. Vi står naturligvis til rådighed med svar og rådgivning, hvis du måtte ønske at returnere din vare.\nVi er klar over, at du venter på din vare, og vi har derfor skruet op for leveringshastigheden, så produktet kommer hurtigt og sikkert frem til dig. Hvis din vare er på lager, vil du typisk modtage varen indenfor 1-2 hverdage. Lagerstatus fremgår tydeligt i shoppen ved hvert produkt. I tvivl om lagerstatus og/eller leveringstiden? Så hold dig ikke tilbage med at tage fat i os.\nHandler du hos Gucca, så kan vi tilbyde dig at vælge blandt flere forskellige former for betaling. Der er frit valg blandt vores betalingsformer - du vælger den, der passer bedst til dig. Du er altid garanteret en sikker og tryg handel, og det er uanset hvilke af vores betalingsmuligheder du ender med at vælge. Du kan se alle betalingsmuligheder her. Først når din vare er afsendt, bliver beløbet trukket fra din bankkonto.\nSkulle der opstå spørgsmål undervejs, er du selvfølgelig velkommen til at tage kontakt til os. Bemærk at vi er åben for henvendelser på hverdage imellem klokken 10-15, og vi er altid parat til at give dig den hjælp, du efterspørger, med et smil på læben og godt humør.\nHvis du har behov for det, har du mulighed for at tracke din forsendelse, fra det sekund vi afsender din ordre, til den er fremme hos dig. Når dit køb er helt fuldendt, kan du bagefter få adgang til din egen personlige ordreside. På ordresiden kan du følge med i, hvornår vi sender dit produkt. Når produktet forlader vores lager og er på vej til dig, får du en mail fra os.\nDin anmeldelse af Monster Jam - Monster Truck Legetøj - 1:64 Single Pack - Hurricane Force\nproduct_stock_no product_offer_no product_preorder_no\tproduct_buyable_yes product_group_ path__forside path__legetøj path__køretøjerogfly path__biler path__spinmaster path__monsterjammonstertrucklegetøj1:64singlepackhurricaneforce\n1.169,95 krMonster Jam - Fjernstyret Monster Truck - Mega Grave Digger - 72 Cm


→ Køb 43 Tum Tv » Fri fragt\nHjem43 Tum Tv\n43 Tum Tv\nStørstedelen af e-shops tildeler til alt held alverdens leveringsmuligheder. En sikker vinder er på nuværende tidspunkt at få sendt til en pakkeshop, og så kan du blot hente de nyindkøbte varer når det passer dig bedst. Metoden er altså ret smart, samt typisk desuden den mest betalelige mulighed for fragt ved køb af 43 Tum Tv.\nDu burde ligeledes planlægge at få pakken leveret hjem til dig selv eller til adressen hvor du arbejder. Leveringsformen viser sig tit en lille smule mere bekostelig, men endda meget nem. Den mest letkøbte leveringsmanér er unægtelig selv at hente ordren, men den løsning forudsætter at du lever nærved e-shoppens tilholdssted.\nFragttiden på er selvfølgelig ualmindeligt vigtig i tilfælde af at man mangler din pakke med det samme, og i det øjemed er det virkelig væsentligt at du undersøger det estimerede leveringstidspunkt på det respektive produkt.\nMange webshops giver 1 dags fragt på de fleste af deres varenumre, eksempelvis 43 Tum Tv, som trods alt påkræver at transaktionen gennemføres forinden et fastsat tidspunkt, således at de har mulighed for at nå at få dit nye produkt fikset inden lagerpersonalet får fri.\nVisse e-butikker præsterer fri fragt, men oftest er det betinget af at man handler for en bestemt sum. Alternativt bør man overveje den mindst kostelige leveringsmanér, hvilket i de fleste tilfælde – uafhængig om man er i Holstebro, Frederikssund eller Bjerringbro – er at få fragtmanden til at levere din pakke til et udleveringssted.\nDet er jo særdeles bekvemt for folk at søge sig frem til priser i blandt forskellige internet selskaber, og til tak har utallige internet firmaer ikke kunne slippe for at presse priserne på mange af deres varer – til børn, samt også til mænd og kvinder – voldsomt, og endda nogle gange sikre fragt uden betaling.\nDet kan alligevel blive gavnligt at efterse nogle enkelte online butikker efter rabat på 43 Tum Tv forinden du færdiggør din shopping, sådan at man er usvigeligt sikker på at skaffe sig den bedste pris.\nMan skal trods alt ikke glemme, at i tilfælde af at en netshop sælger produkter for en salgspris som kan ses som hamrende fremragende, kunne det ofte være et karakteristika der viser en uærlig online webshop. Køb med kort er på den anden side inkluderet i en foranstaltning, der garanterer dig som køber imod falske e-butikker.\nVi tilråder generelt bestillinger med betalingskort eller MobilePay. Som et alternativ burde du anvende en løsning på afbetaling fra f.eks. ViaBill, såfremt du vil afbetale betalingen senere.\nFør folk handler på en e-handler behøver man egentlig tage stilling til netshoppens forretningsaftale, dog er det ofte en omfattende opgave.\nEt nemmere alternativ kan derfor være at bemærke hvorvidt online shoppen er e-mærket medlem, hvilket almindeligvis er en angivelse af at e-firmaet følger den officielle danske lovgivning, udover at online webshoppen nu og da kontrolleres af eksperter som er meget bekendte med de gældende vilkår. Desuden får du chance for at blive assisteret, ifald du får udfordringer med din handel.\nEndvidere er det godt at køber er hensynstagende til de mest centrale betingelser der gør sig gældende i forbindelse med bestillingen, som eksempelvis hvilken ombytningsrettighed hjemmesiden lover. På grund af dette er det samtidig afgørende, at man permanent opbevarer ens kvitteringsmail, så man når som helst vil kunne dokumentere ordren af 43 Tum Tv, uden hensyn til om du efterspørger produkter til en herre eller dame.\nTrustpilot indebærer altid ærlige chancer for at undersøge en hel del forhenværende køberes anmeldelser og derved er det at foretrække, at du bliver klogere på internet shoppens vurderinger af 43 Tum Tv før du lægger din bestilling.\nFacebook frembringer tillige en del strålende metoder til at få indtryk af online webshoppens popularitet. Herinde møder vi mange internet butikker hvor kunder kan udforme en evaluering af deres købsoplevelse, hvilket ligeledes burde tages i brug til at få et indblik i tilfredsheden hos kunderne.\nVores hjemmeside finansieres af reklameindtægter. Vi har et fast samarbejde med en mængde internet butikker idet vi annoncerer virksomhedernes produkter, og indtjener betaling for så vidt den person vi sender videre realiserer et køb.\nAnvisninger omkring produkter og online outlets vedligeholdes jævnligt, men vi kan ikke garantere imod justeringer der muligvis er iværksat siden vi sidst opdaterede sidens oplysninger.


kbh Relationer KBH\nWorkshop i København // oktober 2016\nDato: 7 - 9 oktober 2016\nKontakt os endelig, hvis du har spørgsmål eller gerne vil vide mere. Du kan skrive til: mette@shri.dk\nMette Munk Andresen har arbejdet som tangodanser og\nunderviser de sidste 11 år, bl.a. som medejer af M2tango Studio. Hun er uddannet yogalærer, psykoterapeut og coach og er på en evig opdagelsesrejse i The Work.\nLæs mere her: www.shri.dk


Evan Lynnerup kaldte Roskilde for et godt og naturligt valg til landets første bykomponist og sagde, at han glæder sig til at slippe Frederik løs i Roskilde. (Foto: Erling J.)\nRoskilde kan som den første by i landet bryste sig af at have fået en bykomponist. Den nye komponist blev præsenteret torsdag\nAlsidig, kreativ og uddannet tonekunstner var de ord Evan Lynnerup, formand for Kulturudvalget, satte på Roskildes nye bykomponist Frederik Thaae, inden han torsdag eftermiddag præsenterede ham på en fyldt Gimles Café. Efter Ivan Lynnerups flotte ord fortsatte Juliana Hodkinson, formand for Statens Kunstfonds Tonekunstudvalg, med rosende ord: - Han har ikke bare et tværgående virke, der kan forbinde forskellige musikgenrer og koncertformer, men igennem sin legesyge iver og sit alsidige produktionsværktøj evner han at gøre nærmest alle elementer fra musiklivet til sine musikalske byggeklodser. Frederik Thaae kan give Roskilde nye, vigtige kunstneriske indsprøjtninger, der vender op og ned på de kendte strukturer både overordnet og helt inde i musikken, sagde Juliana Hodkinson. Og efter de to korte taler kunne den 31-årige multimusiker officielt bryste sig af titlen som Roskildes bykomponist. Han kaldte det selv et lykketræf, at Roskilde Kommune og Statens Kunstfond søgte efter lige netop hans evner. Og kunstneren ser frem til at begynde sit arbejde med musikken i Roskilde. - Det bliver utroligt morsomt, sagde en glad Frederik Thaae efter de rosende ord. - Det går mere og mere op for mig, hvor mange spøjse enheder i kommunen, jeg skal arbejde på kryds og tværs med, sagde multimusikeren, som forsøger at forene pop, metal og jazz. Bykomponistens opgaver bliver ifølge ham selv at vende de kasser på hovedet, som folk tager for givet. For eksempel vil han skrive musik til Roskilde Garden, som henvender sig mere til de unge, og han vil lære eleverne på Glim Skole at udforske gråzonerne i musikken i stedet for at arbejde i kasser. I udgangspunktet er multikunstneren åben for alt, men vil gerne styre uden om den gammeldags kunstfondstøttede lyd. - Jeg skal ikke bare skrive sange om Domkirken. Langt fra, sagde Frederik Thaae, som gerne vil arbejde med det folkelige, men samtidig tiltrækkes af musik med et ekstremt udtryk. Og kunstneren understreger, at han ikke er kommet til byen for at gennemtrumfe sin musik. - Jeg er her lige så meget for at lære. Man får ikke noget ud af at komme tromlende, sluttede Frederik Thaae. Fakta Roskilde bliver den første by i Danmark, der får en bykomponist. Det er et nyt forsøg, som Statens Kunstfonds Tonekunstudvalg og Roskilde Kommune sammen står bag. Statens Kunstfond bidrager med 240.000 kroner til projektet, mens Roskilde Kommune bidrager med 150.000 kroner. Kommunen og kunstfonden har netop indgået en aftale om et 2-årigt samarbejde med Frederik Thaae som bykomponist i Roskilde Kommune. Frederik Thaae skal i de næste to år skabe musik, iscenesætte og formidle sine ideer i Roskilde. Frederik Thaae er multimusiker, sangskriver, producer og står i spidsen for A Kid Hereafter. Han skal skabe mindst tre større værker eller manifestationer til kulturplatforme forankret i kommunen. De konkrete aktiviteter fastlægges i den nærmeste fremtid i et tæt samarbejde med Roskildes aktører og institutioner.


⇒ Køb Bæresele - DK's bedste udvalg på nettet - Frk og frue\nHjem⇒ Køb Bæresele – DK’s bedste udvalg på nettet\n⇒ Køb Bæresele – DK’s bedste udvalg på nettet\nMini Monkey - Tvilling bæresele\nMini Monkey Mini Sling bæreslynge - Hvid\nMini Monkey Mini Sling bæreslynge - Sort\nBoba slynge - Grå\nBeco Gemini bæresele - grey\nBeco Gemini bæresele - Arrow\nBeco Gemini bæresele - Cool Navy\nBeco Gemini Metro økologisk bæresele - Black\nBoba combobox m. bæresele og slynge - Grå\nBeco Gemini Metro bæresele - Black\nBoba slynge økologisk - Mørkegrå\nBoba slynge - Sort\nBoba slynge - Navy\nMinimonkey - Baby Sling - Sort\nMinimonkey - Baby Carrier - 100% Bomuld - Grå\nMinimonkey Baby Carrier i vandtæt stof - Sort/Mørkgrå\nMinimonkey - baby Sling - Unlimited Organic 7i1\nForhandlere på nettet med bæresele\nEr du på udkig efter bæresele? Vi anbefaler følgende webshops…\nBurberry ParfumerButterfly Til MændBvlgari ParfumerBækkenbundskuglerBækkenbundstrænerBølgejernBørstehovederBørsterCalendula CremeCalvin Klein Beauty\nNiceHair.dk er pt. imellem de mest benyttede online virksomheder inden for beauty-produkter. Firmaets udvalg spænder over over 14000 varer fra en række producenter. Forhandlerens Trustpilot-bedømmelse på 9,4 af 10 indikerer god kundetilfredshed. Ratingen er baseret på 37612 anmeldelser, hvoraf 31933 af disse giver topkarakter. På Facebook er 225196 personer tilhængere af NiceHair.dk, og her har virksomheden modtaget 4607 evalueringer med en middel vurdering på 4,1 ud af 5, som lige så vel er ualmindeligt overlegent.\nMade4men.dk er nu imellem de mest populære internet selskaber inden for beauty-produkter. Forhandlerens udvalg rummer omtrent 3000 varer fra diverse mærker. Deres Trustpilot-vurdering på 9,4 ud af 10 demonstrerer enorm tilfredshed hos kunderne. Ratingen er baseret på 6942 anmeldelser, hvoraf 5800 af disse er 5-stjernede. På Facebook er 6276 brugere tilhængere af Made4men.dk, og herpå har de modtaget 75 vurderinger med en middel score på 4,1 af 5, hvilket ligeså er ret så imponerende.\nLookfoxy.dk er nu imellem de mest populære internet webshops med beauty-produkter. Forretningens udvalg favner omtrent 300 varer fra flere mærker. Webbutikkens Trustpilot-vurdering på 6,9 ud af 10 demonstrerer en høj grad af kundetilfredshed. Bedømmelsen er baseret på 43 vurderinger, hvoraf 14 af dem giver topkarakter. På Facebook er 608 brugere fans af Lookfoxy.dk, og her har forretningen modtaget 10 evalueringer med en gennemsnitlig score på 3,9 ud af 5, hvilket tillige er virkelig beundringsværdig.\nMatas.dk er aktuelt imellem de bedste internet webshops med beauty-produkter. Webbutikkens sortiment omfatter flere end 90000 varer fra flere brands. Netshoppens Trustpilot-bedømmelse på 8,2 af 10 tilkendegiver god kundeloyalitet. Bedømmelsen er baseret på 12075 evalueringer, hvoraf 8851 af disse giver topkarakter. På Facebook er 279941 personer fans af Matas.dk, og herpå har de modtaget 549 evalueringer med en gennemsnitlig score på 3,8 af 5, hvilket tillige er yderst beundringsværdig.\nLuxplus.dk er aktuelt en af de bedste e-handler med beauty-produkter. Forretningens sortiment består af over 40000 produkter fra forskellige producenter. Deres Trustpilot-rating på 9,6 ud af 10 tilkendegiver en høj grad af tilfredshed hos kunderne. Ratingen er baseret på 27258 anmeldelser, hvoraf 23476 af disse giver topkarakter. På Facebook er 108766 mennesker fans af Luxplus.dk, og her har netshoppen modtaget 5451 bedømmelser med en middel bedømmelse på 4,8 af 5, hvilket ligeledes er yderst beundringsværdig.\nBæresele købes på nettet\nMange internet firmaer udlover heldigvis en lang række forskellige leveringsmuligheder. En sikker vinder er for øjeblikket at få sendt til en pakkeshop, fordi du så nemt kan hente dine nye produkter lige når det passer dig. Løsningen er nemlig usædvanlig enkel, samt oftest ydermere den prisbilligste slags levering.\nDu kan alternativt beslutte dig for at vælge at få leveret til din adresse eller ud til dit arbejdes adresse. Fragtformen bliver sædvanligvis en smule mere pebret, men endda ret uproblematisk. Den prisbilligste fragtmulighed af bæresele er uden tvivl selv at hente produkterne, som jo beroer på at du bor lige ved bæresele e-firmaets lager.\nLeveringstidspunktet kan være usædvanlig vigtig såfremt vi skal bruge din pakke om kort tid, og med det formål er det rimelig på sin plads at du finder den anslåede leveringsdato ved det respektive produkt.\nEn lang række bæresele online firmaer annoncerer 1 dags fragt på deres primære varer, men vær på vagt da det antager at transaktionen realiseres tidligere end et bestemt klokkeslæt, så at de kan nå at få bæresele afsted før personalet tager hjem.\nNogle enkelte internet varehuse garanterer fragt uden beregning, men tit er det så nødvendigt at der aftages for et konkret beløb. Derudover kan du overveje den mindst kostelige leveringsmulighed, som gerne – uden hensyn til om man opholder sig i København, Vordingborg eller Ribe – er at få fragtmanden til at bringe bestillingen til en pakkeshop.\nDet er jo vældig ukompliceret for alle og enhver at finde de laveste priser på bæresele i blandt diverse online firmaer, og af den grund har masser af internet virksomheder set sig tvunget til at formindske salgspriserne på produkterne – til børn, og yderligere også til kvinder og mænd – drastisk, og endda nogle gange frembyde fragt uden omkostninger.\nTil gengæld kan det til hver en tid vise sig lukrativt at efterprøve forskellige internet butikker efter bæresele tilbud før du bestiller, således at du er sikret at få fat i den bedste pris.\nDu må trods alt ikke glemme, at hvis en shop sælger bæresele til en salgspris der virker grænseløst lav, så kunne det undertiden være et symbol på en uærlig shop. Køb med kort er dog indbefattet af en orden, som sikrer folk overfor bedrageriske forretninger på nettet.\nVi tilråder generelt shopping med kort eller mobilbetaling. Som alternativ kunne du overveje et afdragstilbud som f.eks. ViaBill, hvis du gerne vil honorere pengene over en periode.\nInden folk bestiller bæresele på en online shop bør de for at være sikker tyde webshoppens regler, dog er det oftest ikke særlig morsomt.\nEn nemmere løsning kan være at se hvorvidt internet virksomheden er e-mærke tilsluttet, eftersom det ofte er et kendetegn for at internet firmaet tilslutter sig de gældende danske regler, udover at internet forhandleren ofte besigtiges af specialister der har indsigt i de gældende regulativer. Dette er desuden din mulighed for en håndsrækning, når du skulle få vanskeligheder som følge af din ordre.\nDerudover tilrådes det at køberen er vaks omkring de mest essentielle betingelser der spiller ind i forbindelse med handlen, til eksempel den returpolitik på bæresele webshoppen anvender. Derfor er det tilmed vigtigt, at man permanent beholder sin faktura, så man en anden gang kan bevise sin shopping, uanset om man leder efter et produkt til en herre eller dame.\nTrustpilot bringer dig uden sammenligning fornemme muligheder for at besigtige flere eksisterende konsumenters meninger og på grund af dette er det en hjælp, at du efterforsker internet shoppens bæresele ratings forud for at du bestiller.\nFacebook forærer dig lige så vel evigt ønskværdige metoder til at få indtryk af internet selskabets kundefokus. I øvrigt ser vi faktisk online forretninger som tilbyder folk at publicere en kritik af virksomhedens service, som lige så vel må drages fordel af til at få et indtryk af kundernes tilfredshed.\nVores side finansieres af reklamer. Vi har faste samarbejder med et hav af butikker på nettet hvori vi introducerer firmaernes varer, og tager imod honorar når en af vores brugere realiserer en handel.\nVejledning angående bæresele og online firmaer opdateres fra tid til anden, men vi tager ikke ansvar for reguleringer der er foretaget siden vi senest opdaterede de viste informationer.