Language of document : Bulgarian Spanish Czech Danish German Estonian Greek English French Italian Latvian Lithuanian Hungarian Maltese Dutch Polish Portuguese Romanian Slovak Slovene Finnish Swedish Croatian ECLI:EU:C:2020:143\nfremsat den 3. marts 2020(1)\nGewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen\nOrganisatie voor Duurzame Energie Vlaanderen VZW\n(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad voor Vergunningsbetwistingen (domstol i sager om forvaltningsretlige tilladelser, Belgien))\n»Præjudiciel forelæggelse – direktiv 2001/42/EF – vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet – strategisk miljøvurdering – begrebet »planer og programmer« – betingelser vedrørende opstilling af vindmølleparker fastsat i en bekendtgørelse og i en administrativ cirkulæreskrivelse – retsvirkninger af manglende strategisk miljøvurdering – den nationale rets beføjelse til midlertidigt at opretholde virkningerne af nationale retsakter«\n1. Vurderingen af visse »projekters« eller af bestemte »planers og programmers« indvirkning på miljøet er et af de vigtigste instrumenter i EU-retten med henblik på at opnå et højt miljøbeskyttelsesniveau.\n2. Miljøvurdering af projekter er omfattet af direktiv 2011/92/EU (2) og miljøvurdering af planer og programmer af direktiv 2001/42/EF (3). Medmindre jeg tager fejl, har Domstolen med hensyn til sidstnævnte afsagt 17 domme, og en betydelig andel af disse omhandler præjudicielle spørgsmål rejst af belgiske domstole.\n3. Raad voor Vergunningsbetwistingen (domstol i sager om forvaltningsretlige tilladelser, Belgien) har forelagt Domstolen en række spørgsmål vedrørende SMV-direktivets anvendelsesområde og har navnlig foreslået, at Domstolen korrigerer praksis efter dom af 22. marts 2012, Inter-Environnement Bruxelles m.fl. (4).\n4. Den forelæggende ret ønsker oplyst, om de nationale retter midlertidigt kan opretholde virkningerne af den nationale lovgivning, der er omtvistet i sagen, såfremt den ikke er forenelig med EU-retten i overensstemmelse med praksis efter dom af 28. februar 2012, Inter-Environnement Wallonie og Terre wallonne (5).\nA. EU-retten. Direktiv 2001/42\n5. Artikel 1 bestemmer:\n6. Artikel 2 er affattet således:\na) »planer og programmer«: planer og programmer, herunder sådanne, der medfinansieres af Det Europæiske Fællesskab, samt ændringer deri\nb) »miljøvurdering«: udarbejdelse af en miljørapport, gennemførelse af høringer, hensyntagen til miljørapporten og til resultaterne af høringerne ved beslutningstagning samt underretning om afgørelsen i overensstemmelse med artikel 4-9\n7. Artikel 3 bestemmer:\n»1. Der skal for de i stk. 2-4 omhandlede planer og programmer, som kan få væsentlig indvirkning på miljøet, gennemføres en miljøvurdering, som skal være i overensstemmelse med dette direktivs artikel 4-9.\na) som udarbejdes inden for landbrug, skovbrug, fiskeri, energi, industri, transport, affaldshåndtering, vandforvaltning, telekommunikation, turisme, fysisk planlægning og arealanvendelse, og som fastlægger rammerne for fremtidige anlægstilladelser til de projekter, der er omhandlet i bilag I og II til direktiv 85/337/EØF, eller\nb) for hvilke det på grund af den sandsynlige indvirkning på lokaliteter er besluttet, at der kræves en vurdering i medfør af artikel 6 eller 7 i direktiv 92/43/EØF.\nB. Belgisk ret\n1. Afdeling 5.20.6 i VLAREM II (6)\n8. Den flamske regerings bekendtgørelse af 1. juni 1995 om almindelige og sektorbestemte bestemmelser på miljøbeskyttelsesområdet (herefter »VLAREM II«), som blev vedtaget til gennemførelse af nævnte regerings tidligere bestemmelser (7), gennemgik en større ændring i 2011 (8), hvor der blev tilføjet en afdeling 5.20.6 med overskriften »Anlæg til produktion af elektricitet ved hjælp af vindenergi«.\n9. I afdeling 5.20.6 fastsættes bestemmelser om vindmølleparker, som vedrører slagskygge, visse sikkerhedsaspekter og støjen fra disse anlæg til produktion af vindenergi.\n2. Administrativ cirkulæreskrivelse af 2006 (9)\n10. Cirkulæreskrivelsen henvender sig til kommunalbestyrelser, rådmænd, provinsguvernører, medlemmer af de faste (provins)forsamlinger samt de embedsmænd, der beskæftiger sig med tilladelser.\n11. Cirkulæreskrivelsen indeholder den flamske regerings retningslinjer og har til formål at skabe tilstrækkeligt med muligheder for udvikling af vindenergi på land og nedsætte indvirkningen på forskellige områder (bl.a. naturen, landskabet, naturtyper og miljøet, økonomien, støj, sikkerhed, energieffektivitet).\n12. For hvert af disse områder fastsættes bestemmelser, der – som i VLAREM II-bestemmelserne – nærmere vedrører vindkraftanlæggenes støj, slagskygge, sikkerhed og natur.\n13. Cirkulæreskrivelsen hviler på søjler, der består i bæredygtig fysisk udvikling, et bæredygtigt energiforbrug samt fordelene og merværdien ved vindenergi i forhold til andre energikilder.\n14. Det fysiske planlægningsprincip om dekoncentrerede klynger, eller clustering, står i centrum på den måde, at man ved så vidt muligt at opføre vindturbiner i klynger sikrer, at de resterende åbne landskaber i det bymæssigt prægede Flandern bevares.\n15. Cirkulæreskrivelsen beskriver endelig de såkaldte Windwerkgroep’ (vindarbejdsgrupper) rolle, hvis opgave er at udvælge lokaliteter til store vindmølleparker til forelæggelse for Minister van Ruimtelijke Ordening (den flamske regerings minister for fysisk planlægning). Desuden afgiver arbejdsgrupperne udtalelser ved konkrete ansøgninger om tilladelse.\nII. Hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål\n16. Den 25. marts 2011 indgav NV Electrabel (herefter »Electrabel«) en ansøgning til den kompetente myndighed om en byggetilladelse til at opføre otte vindturbiner. I løbet af proceduren blev en turbine trukket tilbage fra ansøgningen.\n17. Ved afgørelse af 30. november 2016 meddelte den kompetente embedsmand (10) en betinget tilladelse til at opføre fem vindturbiner langs motortrafikvejen E40 på kommunerne Aalters og Neveles område (11). I denne afgørelses begrundelse henvises til den gældende lovgivning, herunder VLAREM II og cirkulæreskrivelsen.\n18. Tilladelsen blev givet efter gennemgang af de indsigelser og bemærkninger, der var blevet indgivet, som bl.a. omhandlede virkningen på den landskabelige værdi, støjforurening, den fysiske planlægning, slagskygge og sikkerheden (12).\n19. Fem sagsøgere nedlagde påstand for den forelæggende ret om annullation af afgørelsen af 30. november 2016. De anførte, at denne afgørelse støttede sig på et lovgivningskorpus (VLAREM II og cirkulæreskrivelsen), som er uforeneligt med SMV-direktivets artikel 2, litra a), og artikel 3, stk. 2, litra a), idet det er blevet vedtaget uden den obligatoriske miljøkonsekvensvurdering.\n20. Den flamske myndighed er af den opfattelse, at dette lovgivningskorpus ikke udgør en plan eller et program som omhandlet i SMV-direktivet, eftersom det ikke indfører et sammenhængende eller et tilstrækkeligt komplet system for gennemførelse af vindprojekter.\n21. På trods af præciseringerne i dommen i sagen D’Oultremont m.fl. (13) har den forelæggende ret rejst tvivl om gyldigheden af den flamske retlige ramme (VLAREM II og cirkulæreskrivelsen) og om retsgrundlaget for de omtvistede tilladelser til opførelse af vindturbiner, hvis det fastslås, at den nævnte retlige ramme skulle have været underkastet en miljøvurdering.\n22. Den forelæggende ret har desuden anmodet Domstolen om at genoverveje sin faste praksis, som er blevet fastlagt siden dommen i sagen Inter-Environnement Bruxelles m.fl., vedrørende formuleringen »som kræves ifølge love og administrative bestemmelser« i SMV-direktivets artikel 2, litra a) (14).\n23. Ifølge den nationale ret bør Domstolen give forrang til en fortolkning, der er mere i tråd med EU-lovgivers hensigt, hvilket indebærer, at denne bestemmelse kun anvendes på retsakter, hvis vedtagelse er obligatorisk for den nationale lovgiver, og ikke blot til retsakter, der indgår i en ramme af nationale ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser. Den forelæggende ret har anført, at dette er den fortolkning, som generaladvokat Kokott oprindeligt foreslog i sit forslag til afgørelse i sagen Inter-Environnement Bruxelles m.fl. (15).\n24. På denne baggrund har Raad voor Vergunningsbetwistingen (domstol i sager om forvaltningsretlige tilladelser, Belgien) forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:\n»Følger det af SMV-direktivets artikel 2, litra a), og artikel 3, stk. 2, litra a), at artikel 99 i Besluit van de Vlaamse regering van 23 december 2011 tot wijziging van het besluit van de Vlaamse regering van 6 februari 1991 houdende de vaststelling van het Vlaams reglement betreffende de milieuvergunning en van het besluit van de Vlaamse regering van 1 juni 1995 houdende algemene en sectorale bepalingen inzake milieuhygiëne [den flamske regerings bekendtgørelse af 23.12.2011 om ændring af den flamske regerings bekendtgørelse af 6.2.1991 om fastsættelse af det flamske reglement for miljøtilladelser og af den flamske regerings bekendtgørelse af 1.6.1995 om almindelige og sektorbestemte bestemmelser på miljøbeskyttelsesområdet] med henblik på disse bekendtgørelsers tilpasning til den tekniske udvikling, afdeling 5.20.6 om anlæg til produktion af elektricitet ved hjælp af vindenergi, indført i VLAREM II, og Omzendbrief »Afwegingskader en randvoorwaarden voor de inplanting van windturbines« [cirkulæreskrivelsen »Vurderingsramme og krydsoverensstemmelse med hensyn til opførelse af vindturbiner« fra 2006, herefter under ét […] »de foreliggende instrumenter«], der begge indeholder talrige bestemmelser om vindmøller, herunder bestemmelser om sikkerhed og alt efter omstændighederne de for de enkelte planzoner beregnede normer for slagskygge og støjniveau, skal kvalificeres som en plan eller et program i direktivets forstand? Såfremt det viser sig, at der burde være gennemført en miljøvurdering, før de foreliggende forskrifter blev udstedt, kan retten da foreløbigt opretholde de ulovlige dele af disse forskrifter? I så henseende må der stilles en række delspørgsmål:\n1) Kan et politisk instrument som den foreliggende cirkulæreskrivelse, der beror på den pågældende myndigheds skøn og politiske frihed, hvorfor der ikke er tale om, at den kompetente myndighed er tildelt en egentlig kompetence til at udfærdige »planen eller programmet«, og der heller ikke findes en formel fastsættelsesprocedure, betragtes som en plan eller et program som omhandlet i SMV-direktivets artikel 2, litra a)?\n2) Er den omstændighed, at et politisk instrument eller en almindelig regel som de foreliggende instrumenter for en del fastsætter en begrænsning af den skønsmargen, der tilkommer den myndighed, der udsteder tilladelser, tilstrækkeligt til, at disse forskrifter kan anses for en plan eller et program som omhandlet i SMV-direktivets artikel 2, litra a), selv om disse forskrifter ikke er noget krav, henholdsvis en nødvendig betingelse for at meddele en tilladelse eller ikke har til formål at udgøre en ramme for fremtidige tilladelser, uanset EU-lovgiver har anført, at dette formål er en del af definitionen af »planer og programmer«?\n3) Kan et politisk instrument, hvis fastsættelse beror på retssikkerhedshensyn og således udgør en fuldstændig frivillig afgørelse som den foreliggende cirkulæreskrivelse, defineres som en »plan eller et program« som omhandlet i SMV-direktivets artikel 2, litra a), og går en sådan fortolkning ikke imod Domstolens retspraksis, hvorefter en formålsbestemt fortolkning af et direktiv ikke må afvige væsentligt fra EU-lovgivers klart udtrykte vilje?\n4) Kan afdeling 5.20.6 VLAREM II, hvilken der ikke var pligt til at fastsætte, defineres som en »plan eller et program« som omhandlet i SMV-direktivets artikel 2, litra a), og går en sådan fortolkning ikke imod Domstolens retspraksis, hvorefter en formålsbestemt fortolkning af et direktiv ikke må afvige væsentligt fra EU-lovgivers klart udtrykte vilje?\n5) Kan et politisk instrument og en normativ regeringsbekendtgørelse som de foreliggende instrumenter, der har en begrænset vejledende værdi, eller i det mindste ikke opstiller nogen ramme, hvoraf der kan udledes nogen ret til gennemførelse af et projekt, og hvoraf der ikke kan afledes nogen ret til en ramme, inden for hvilken der stadig kan tillades projekter, betragtes som »en plan eller et program« [..., som] udgør rammerne for meddelelse af fremtidige tilladelser som omhandlet i SMV-direktivets artikel 2, litra a), og artikel 3, stk. 2, og går en sådan fortolkning ikke imod Domstolens retspraksis, hvorefter en formålsbestemt fortolkning af et direktiv ikke må afvige væsentligt fra EU-lovgivers udtrykte vilje?\n6) Kan et politisk instrument såsom cirkulæreskrivelse EME/2006/01- RO/2006/02, der udelukkende har en vejledende værdi og/eller en normativ regeringsbekendtgørelse såsom afdeling 5.20.6 i VLAREM II, som udelukkende fastsætter mindstegrænser og i øvrigt har en fuldstændig selvstændig virkning som almindelig regel, hvorved begge udelukkende omfatter en række kriterier og nærmere bestemmelser, men intet enkelt kriterium eller enkel betingelse for begges vedkommende i sig selv er afgørende, og med hensyn til hvilke det således kan hævdes, at det på basis af objektive kriterier kan udelukkes, at de kan have væsentlige miljøindvirkninger, betragtes som »en plan eller et program«, når de ses i sammenhæng med SMV-direktivets artikel 2, litra a), og artikel 3, stk. 1 og 2, og dermed kan betragtes som retsakter, der, idet de fastsætter de for den pågældende sektor anvendelige regler og kontrolprocedurer, således fastsætter en hel pakke af kriterier for godkendelse og gennemførelse af et eller flere projekter, der kan have væsentlig indvirkning på miljøet?\n7) Kan en retsinstans, såfremt det foregående spørgsmål besvares benægtende, selv fastslå dette, efter at bekendtgørelsen eller pseudo-lovgivningen (som de foreliggende VLAREM-normer og cirkulæreskrivelsen) er blevet udstedt?\n8) Kan en retsinstans, såfremt den kun bliver kompetent via en indsigelse, hvis resultat gælder inter partes, og såfremt det af besvarelsen af de præjudicielle spørgsmål fremgår, at de foreliggende instrumenter er retsstridige, beslutte at opretholde retsvirkningerne af den retsstridige bekendtgørelse og/eller den retsstridige cirkulæreskrivelse, såfremt de retsstridige instrumenter bidrager til gennemførelse af et miljøbeskyttelsesformål, således som det også tilstræbes i et direktiv i den i artikel 288 TEUF omhandlede forstand, og de EU-retlige krav (som omhandlet i [dom af 28.7.2016,] Association France Nature Environnement, [C-379/15, herefter »dommen i sagen Association France Nature Environnement«, EU:C:2016:603]) til en sådan opretholdelse er opfyldt?\n9) Kan en retsinstans, såfremt det ottende spørgsmål besvares benægtende, beslutte at opretholde retsvirkningerne af det anfægtede projekt og således indirekte opfylde de krav (som er opstillet i dommen i sagen Association France Nature Environnement), som EU-retten stiller til at opretholde retsvirkningerne af den plan eller det program, som ikke er i overensstemmelse med SMV-direktivet?«\n25. Der er indgivet skriftlige indlæg af A m.fl., den belgiske regering, den nederlandske regering, Det Forenede Kongeriges regering og Kommissionen.\n26. A m.fl., der er interveneret i hovedsagen, Organisatie voor Duurzame Energie Vlaanderen VZW (organisation for vedvarende energi i Flandern), den belgiske regering, den nederlandske regering og Kommissionen deltog i retsmødet den 9. december 2019.\nIII. Gennemgang af de præjudicielle spørgsmål\nA. Indledende bemærkning\n27. Den forelæggende ret har udformet ni spørgsmål, som kan deles i to grupper:\n– Med de første syv spørgsmål ønskes det oplyst, om begrebet »planer og programmer«, der har en væsentlig indvirkning på miljøet, som kræver miljøvurdering [SMV-direktivets artikel 2, litra a), og artikel 3, stk. 2, litra a)], omfatter en national lovgivning som den i hovedsagen omtvistede.\n– Med de to sidste spørgsmål ønskes det oplyst, om det er muligt at tidsbegrænse virkningerne af en eventuel ophævelse af denne nationale lovgivning samt af de tilladelser, som er givet i henhold hertil.\n28. Eftersom Raad voor Vergunningsbetwistingen (domstol i sager om forvaltningsretlige tilladelser, Belgien) for første gang har forelagt Domstolen et præjudicielt spørgsmål, må det inden besvarelsen af disse spørgsmål afgøres, om dette organ er en ret som omhandlet i artikel 267 TEUF (16).\n29. Ifølge de forelagte oplysninger er dette organ en ret, der blev oprettet i 2009 ved artikel 4.8.1 i Vlaamse Codex Ruimtelijke Ordening (den flamske lov for fysisk planlægning), som træffer afgørelse i sager anlagt til prøvelse af afgørelser om registrering og meddelelse af eller afslag på byplanmæssige tilladelser eller udstykningstilladelser samt af afgørelser om miljøtilladelser og ekspropriation.\n30. Der er tale om en uafhængig ret, der består af otte forvaltningsdommere, hvis afgørelser kan prøves ved Conseil d’État (appeldomstol i forvaltningsretlige sager). Den afgør tvisterne ved hjælp af en kontradiktorisk procedure, idet den anvender regionen Flanderns retsregler på området for miljø og byplanlægning.\n31. Alt yder således på, at førnævnte organ kan anses for en ret, som kan gøre brug af artikel 267 TEUF.\nB. Indledende bemærkninger til SMV-direktivet\n32. SMV-direktivet anvender princippet om integrering af miljøbeskyttelseskrav og miljøbeskyttelse (artikel 11 TEUF og 191 TEUF), som kræver vurdering af virkningerne på miljøet ved udarbejdelsen og vedtagelsen af planer og programmer, som kan få væsentlig indvirkning på miljøet.\n33. Selv om ordet »strategisk« hverken fremgår af direktivets titel eller dets ordlyd, betegnes det ofte som »direktivet om strategisk miljøvurdering«, fordi sidstnævnte befinder sig på et højere (mere strategisk) niveau end miljøvurderingen i VVM-direktivet.\n34. SMV-direktivet indeholder ikke materielle betingelser for tilladelser til projekter, men har derimod til formål først og fremmest at sikre, at der ved vedtagelsen af bestemte planer og programmer tages hensyn til deres indvirkning på miljøet. Dermed er der i det væsentlige tale om et proceduredirektiv, der oplyser medlemsstaterne om de skridt, de skal tage for at fastlægge og vurdere bestemte planer og programmers indvirkning på miljøet.\n35. På dette grundlag har den strategiske miljøvurdering (herefter »SMV«) til formål at hjælpe de ansvarlige politikere til at træffe velinformerede beslutninger på grundlag af objektive oplysninger og resultaterne af høringer af offentligheden, de interesserede parter og de kompetente myndigheder.\n36. SMV-direktivet og VVM-direktivet komplementerer hinanden: Førstnævnte har til formål at fremskynde analysen af miljøvirkningerne (17) til de nationale myndigheders strategiske planlægning af tiltag. Den undersøgelse af miljømæssige indvirkninger, som det kræver, er således mere omfattende eller overordnet end undersøgelsen i forbindelse med undersøgelsen af et konkret projekt.\n37. På denne baggrund er det vanskeligt at præcisere omfanget af kravet om SMV. Det står klart, at det befinder sig på et niveau over vurderingen af enkeltstående projekter, men også, at det ikke bør udvides til at omfatte al lovgivning i en medlemsstat, der påvirker miljøet.\n38. Det er naturligvis ikke enkelt at sondre mellem: i) projekter, som har indvirkning på miljøet, og som er omfattet af VVM-direktivet, ii) planer eller programmer, som har væsentlig indvirkning på miljøet, og som er omfattet af SMV-direktivet, og iii) nationale ordninger, der har en vis indvirkning på miljøet, og som ikke er omfattet af analyser af miljøindvirkningen. Grænserne mellem disse tre kategorier ligger til grund for den forelæggende rets præjudicielle spørgsmål.\n39. Anvendelsen af SMV-direktivet har givet anledning til udfordringer for medlemsstaternes myndigheder, som Kommissionen har forsøgt at afhjælpe (18). Nøglen er at afklare, hvad der forstås ved planer og programmer, og derefter identificere de planer og programmer, der har væsentlig indvirkning på miljøet.\nC. De syv første præjudicielle spørgsmål: begrebet »planer og programmer« i SMV-direktivet\n40. De bestemmelser, der fastlægger SMV-direktivets anvendelsesområde, findes hovedsageligt i to indbyrdes forbundne artikler:\n– Artikel 2, litra a), definerer de kumulative betingelser, som planer og programmer skal opfylde for at være omfattet af direktivet: a) De skal udarbejdes og/eller vedtages af en national, regional eller lokal myndighed eller udarbejdes af en myndighed med henblik på vedtagelse af parlament eller regering via en lovgivningsprocedure, og b) de skal kræves ifølge love og administrative bestemmelser.\n– Artikel 3, stk. 2, litra a), fastsætter betingelserne for blandt planerne og programmerne at identificere dem, der sandsynligvis har væsentlig indvirkning på miljøet, og som derfor skal underkastes en SMV: a) De skal være udarbejdet inden for bestemte sektorer og økonomiske aktiviteter, og b) de skal fastlægge rammerne for fremtidige tilladelser til projekter.\n41. Kombinationen af disse bestemmelser udmønter sig i fire betingelser, som jeg vil behandle i det følgende, såvel for at beskrive deres omfang generelt som for at afklare, om en regional ordning som den i denne sag omtvistede opfylder dem.\n1. Udarbejdelse eller vedtagelse af planen eller programmet af en medlemsstats myndighed\n42. Den første betingelse, hvis vurdering som regel ikke giver anledning til fortolkningsmæssige vanskeligheder, er, at den nationale ordning skal være vedtaget eller udarbejdet af en medlemsstats myndighed på nationalt, regionalt eller lokalt plan.\n43. Den forelæggende ret har anført, at de flamske regionale myndigheder vedtog afdeling 5.20.6 i VLAREM II til gennemførelse af miljøtilladelsesdekretet. Den forelæggende ret har også anført (19), at såvel afdeling 5.20.6 som cirkulæreskrivelsen blev vedtaget til gennemførelse af direktiv 2009/28/EF (20).\n44. Den belgiske regering er imidlertid af den opfattelse, at denne første betingelse ikke er opfyldt med hensyn til afdeling 5.20.6 i VLAREM II, ikke fordi der ikke er tale om bestemmelser, der kan tilskrives den regionale myndighed, men fordi de ikke har en program- eller planmæssig dimension. Sidstnævnte argument vil jeg behandle på et senere tidspunkt, men jeg vil allerede nu anføre, at der efter min opfattelse ikke kan herske nogen tvivl om denne afdelings lovgivningsmæssige karakter.\n45. For så vidt angår cirkulæreskrivelsen tilkommer det den forelæggende ret at præcisere dens kendetegn i national ret, hvilke kendetegn parterne har været uenige om.\n46. Ifølge de oplysninger, som Domstolen råder over, forekommer cirkulæreskrivelsen at være blevet udarbejdet og vedtaget som en administrativ handling, men dette betyder ikke i sig selv, at regionen Flandern har udøvet sin lovgivende eller udøvende magt. Hermed udtrykkes den flamske myndigheds hensigt om (på de i cirkulæreskrivelsen fastsatte betingelser) at anvende bestemmelserne om opstilling af vindmølleparker.\n47. Ifølge den belgiske regering indeholder cirkulæreskrivelsen nærmere bestemt de retningslinjer, som den regionale myndighed har til hensigt at følge, når den udøver sin skønsbeføjelse i konkrete tilfælde, som f.eks. ved udstedelse af tilladelser til opstilling af vindmøller.\n48. Med forbehold for den forelæggende rets vurdering, understreger jeg, er jeg af den opfattelse, at såfremt cirkulæreskrivelsens indhold er bindende for den regionale flamske myndighed, som har vedtaget det som en regel for sin fremtidige adfærd (21), kan den være omfattet af begrebet plan eller program i SMV-direktivet. Dette vil ikke være tilfældet, hvis der er tale om en tekst uden nogen form for retlig binding, herunder ad intra.\n2. Planer eller programmer, som kræves ifølge love og administrative bestemmelser\na) Generelle betragtninger\n49. I henhold til SMV-direktivets artikel 2, litra a), andet led, er planer eller programmer, som vedtages af en medlemsstats myndigheder, og som er omfattet af bestemmelsens anvendelsesområde, dem, »som kræves ifølge love og administrative bestemmelser«.\n50. Siden dommen i sagen Inter-Environnement Bruxelles m.fl. skal planer og programmer, hvis vedtagelse er reguleret ved nationale love og administrative bestemmelser, som fastlægger, hvilke myndigheder der har beføjelse til at vedtage dem samt proceduren for deres udarbejdelse, betragtes som »krævet« i henhold til og for anvendelsen af SMV-direktivet (22).\n51. Med denne fortolkning foretog Domstolen en generøs læsning af SMV-direktivet, hvorefter det finder anvendelse på planer og programmer, der er omhandlet i nationale love og administrative bestemmelser, uanset om det er obligatorisk eller fakultativt at vedtage dem.\n52. I sagen Inter-Environnement Bruxelles m.fl. foreslog generaladvokat Kokott en mere restriktiv fortolkning: Der kræves kun gennemførelse af en SMV for planer og programmer, hvis vedtagelse er obligatorisk, idet den kræves af en bestemmelse i national ret (23).\n53. Den forelæggende ret har opfordret Domstolen til at ændre praksis og bringe den i overensstemmelse med denne mere restriktive fortolkning. Det Forenede Kongeriges regering har støttet op om dette forslag, som Supreme Court (Det Forenede Kongeriges øverste domstol) tidligere har slået til lyd for i dommen i sagen HS2 Action Alliance (24). Den belgiske regering støttede det også subsidiært i sit skriftlige indlæg, men tilbagekaldte sin støtte i retsmødet. A m.fl., Kommissionen og den nederlandske regering har modsat sig denne idé og har gentaget deres støtte til førnævnte retspraksis: Ingen af dem, heller ikke den belgiske regering i sidste ende, har slået til lyd for en ændring i retspraksis, således som den forelæggende ret har foreslået.\n54. Bør Domstolen opgive eller derimod konsolidere sin fortolkning af formuleringen »kræves ifølge love og administrative bestemmelser«?\n55. Jeg anerkender, at der i forbindelse med polemikken om dette punkt er tungtvejende argumenter for begge opfattelser (25). Hvis jeg i sidste ende foreslår, at Domstolen bekræfter sin praksis, er det fordi, at der, således som det fremgik af retsmødet, ikke er blevet fremført nye argumenter, der får vægten til at tippe til fordel for en ændring af denne praksis.\n56. Den omstændighed, at der ikke er fremsat nye argumenter, svarer til, at den forelæggende ret og tilhængerne af dette synspunkt gentager de argumenter, som generaladvokat Kokott allerede har fremført, og som Domstolen i flere domme siden 2012 ikke har tilsluttet sig (26).\n57. Under disse omstændigheder er der efter min opfattelse ikke et tilstrækkeligt grundlag for at foreslå en anden løsning. Jeg har ved lignende lejligheder fastslået (27), at det i situationer som denne efter min opfattelse er mest forsigtigt at fastholde kontinuiteten i retspraksis, dvs. at give princippet om stare decisis forrang, idet det er mere i overensstemmelse med hensynet til retssikkerheden.\n58. Roden til problemet skyldes den form for fortolkning af SMV-direktivet, der vælges:\n– Hvis der gives forrang til en ordlyds- og historisk fortolkning af artikel 2, litra a), andet led, kan det gøres gældende, at alene planer og programmer, hvis vedtagelse er obligatorisk ved lov, kræver en miljøvurdering.\n– Hvis der omvendt gives forrang til en systematisk og formålsbestemt fortolkning af denne bestemmelse, er også planer og programmer, hvis vedtagelse er frivillig, men som er fastsat ved lov eller administrativt, omfattet af SMV-direktivets anvendelsesområde og kræver gennemførelse af en SMV, når de har væsentlig indvirkning på miljøet.\n59. Med fare for at gengive indholdet af en polemik, der som nævnt ikke bibringer meget nyt, vil jeg blot fremhæve det fortolkningsgrundlag, der understøtter den fortolkning, som Domstolen indtil nu har fastholdt.\n60. En ordlydsfortolkning af artikel 2, litra a), andet led, forekommer ikke overbevisende. Ordet »kræves« kan betyde »nødvendige«, »påkrævede« eller »pålagte« planer og programmer, men er tvetydigt med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt det udelukkende omfatter planer og programmer, som det er obligatorisk for de nationale myndigheder at vedtage (28). Maksimen in claris non fit interpretatio finder ikke anvendelse her.\n61. Eftersom samtlige sproglige versioner af en EU-retsakt har den samme værdi, er det af hensyn til en fortsat ensartet fortolkning af EU-retten vigtigt, at den pågældende bestemmelse, når der er uoverensstemmelse mellem versionerne, fortolkes på baggrund af den almindelige opbygning af og formålet med det regelsæt, som den indgår i (29). Derfor må de systematiske og formålsbestemte fortolkningskriterier anvendes, men først vil jeg se nærmere på den historiske fortolkning af SMV-direktivets artikel 2, litra a), andet led.\n62. Med hensyn til denne bestemmelses tilblivelse fandtes formuleringen »kræves ifølge love og administrative bestemmelser« hverken i Kommissionens oprindelige forslag (30) eller i en senere ændret version (31). Den blev tilføjet af Rådet i den fælles holdning, der blev vedtaget den 30. marts 2002, og blev ikke ændret af Europa-Parlamentet (32).\n63. Det kan på baggrund af Rådets tilføjelse udledes, at Rådet ønskede at underkaste bestemte planer og programmer en SMV, men ikke, at Rådets udtrykkelige hensigt var at begrænse dem til udelukkende de planer og programmer, hvis vedtagelse er obligatorisk. Planer og programmer, hvis vedtagelse er frivillig, og som er fastsat i love og administrative bestemmelser, kan have en lige så væsentlig indvirkning på miljøet som, eller endda en større indvirkning end dem, hvis vedtagelse er obligatorisk. Det er risikabelt at antage, at Rådet havde til hensigt at udelukke dem fra en SMV, blot fordi nogle medlemsstater anførte, at en sådan vurdering kunne afskrække de nationale myndigheder fra at vedtage dem (33).\n64. Eftersom hverken ordlydsfortolkningen eller den historiske fortolkning forekommer overbevisende, må der foretages en systematisk og formålsbestemt fortolkning.\n65. Ud fra et systematisk synspunkt finder SMV-direktivet kun anvendelse på »bestemte« planer og programmer med væsentlig indvirkning på miljøet, men ikke på alle. Undtagelserne i SMV-direktivets artikel 3, stk. 8 og 9, nævner ikke planer og programmer, hvis vedtagelse er frivillig, som er fastlagt i de nationale lovgivninger, men derimod:\n– planer og programmer, som alene tjener et nationalt forsvarsformål og et civilt beredskabsformål\n– finansielle og budgetmæssige planer og programmer og\n– samfinansierede planer og programmer under EU’s strukturfonde.\n66. En bred fortolkning af verbet »kræves« gør det lettere at lade SMV-direktivets anvendelsesområde omfatte planer og programmer, hvis vedtagelse og udarbejdelse i henhold til de nationale lovgivninger vanskeligt kan sammenfattes i modpolerne obligatorisk/fakultativ, idet der findes adskillige tilfælde, der befinder sig mellem de to yderpunkter.\n67. Forskelligartetheden i medlemsstaternes praksis med hensyn til udarbejdelsen af disse planer og programmer (34) taler for, at der anlægges en bred fortolkning af formuleringen »kræves«. Dette argument er endnu mere relevant, idet det anføres, at ændringer af planer og programmer, som skal behandles på samme måde som deres vedtagelse og udarbejdelse, kræver en miljøvurdering, under forudsætning af, at de i direktivet fastsatte kriterier overholdes (35).\n68. Disse ændringer vedtages normalt af medlemsstaternes myndigheder, uden at der foreligger en retlig forpligtelse til at gennemføre dem. En restriktiv fortolkning af formuleringen »kræves« ville de facto udelukke dem fra SMV-direktivet, selv om deres indvirkning på miljøet er væsentlig.\n69. En formålsfortolkning af SMV-direktivets artikel 2, litra a), andet led, taler ligeledes for en bred fortolkning af formuleringen »kræves«, som omfatter de planer og programmer, som de nationale myndigheder frivilligt vedtager.\n70. Henset til formålet med SMV-direktivet (som består i at sikre et højt miljøbeskyttelsesniveau) skal bestemmelser, der afgrænser dets anvendelsesområde, og særligt bestemmelser, der fastsætter definitioner på de retsakter, der er omfattet heraf, ikke fortolkes restriktivt (36).\n71. En fortolkning pro medioambiente af SMV-direktivet understøttes desuden af den primære ret:\n– Artikel 191, stk. 2, TEUF (efterfølger til artikel 174, stk. 2, EF) bestemmer, at Unionens politik på miljøområdet tager sigte på et »højt beskyttelsesniveau« under hensyntagen til de forskelligartede forhold, der gør sig gældende i de forskellige områder i Unionen.\n– Det fastsættes i artikel 3, stk. 3, TEU, at Unionen tilstræber et »højt niveau for beskyttelse og forbedring af miljøkvaliteten« (37).\n72. Formålet med SMV-direktivet (der som nævnt er at sikre et højt miljøbeskyttelsesniveau) kan gå tabt ved en fortolkning af formuleringen »kræves«, der udelukker planer og programmer, som er fastsat ved lov eller administrativt, men hvis vedtagelse er frivillig, fra SMV-direktivet. Denne fortolkning ville i det mindste delvist begrænse dette direktivs effektive virkning (38), hvilket er i strid med dets formål om at indføre en procedure for kontrol med retsakter af lovgivningsmæssig karakter, der har en potentiel væsentlig indvirkning på miljøet.\n73. Domstolens hidtidige tilgang forekommer mig ikke at være til hinder for eller i strid med denne hensigt hos lovgiver. Muligheden for også at anvende SMV-direktivet på planer og programmer, som er fastsat ved lov eller administrativt, men hvis vedtagelse er frivillig, betyder ikke, at disse planer altid skal underkastes en sådan vurdering: De skal desuden opfylde betingelserne i SMV-direktivets artikel 3.\n74. Kravet om, at disse planer og programmer skal fastlægge den lovgivningsmæssige ramme for fremtidige tilladelser til projekter med væsentlig indvirkning på miljøet, bør især fremhæves. Jeg er af den opfattelse, at dette er det punkt, der er afgørende for at finde den gyldne middelvej for anvendelsen af SMV-direktivet uden at gøre for store indgreb i medlemsstaternes lovgivningsarbejde.\n75. For at opnå en rimelig, effektiv og ensartet anvendelse af SMV-direktivet bør Domstolen efter min opfattelse således præcisere sin praksis på grundlag af denne lovgivningsmæssige ramme frem for formuleringen »kræves ifølge love og administrative bestemmelser«.\nb) Anvendelsen af disse kriterier på sagen\n76. Den forelæggende ret ønsker oplyst, om afdeling 5.20.6 i VLAREM II og cirkulæreskrivelsen kan betegnes som planer eller programmer, »som kræves ifølge love og administrative bestemmelser«.\n77. Den forelæggende ret har med hensyn til afdeling 5.20.6 i VLAREM II bekræftet, at dens vedtagelse var fastlagt i artikel 20 i miljøtilladelsesdekretet samt i artikel 5.1.1 i DABM. Den forelæggende ret har også bekræftet, at førnævnte afdeling, som var fastsat ved lov, imidlertid ikke var obligatorisk for de flamske regionale myndigheder, som ikke nødvendigvis har vedtaget den.\n78. I overensstemmelse med Domstolens fortolkning, som jeg tidligere har opridset, og som efter min opfattelse bør fastholdes, skal det forstås således, at afdeling 5.20.6 i VLAREM II indfører en plan eller et program, som kræves ifølge love og administrative bestemmelser som omhandlet i SMV-direktivets artikel 2, litra a).\n79. Hvad angår cirkulæreskrivelsen har Kommissionen anført, at den ikke henhører under denne kategori, da de gældende bestemmelser om miljøbeskyttelse i regionen Flandern vedrørende opstilling af vindmølleparker ikke specifikt omhandlede dens vedtagelse. Cirkulæreskrivelsen er resultatet af en fri, politisk beslutning truffet af den flamske regionale myndighed og er ikke fastsat ved lov (39).\n80. Det tilkommer den forelæggende ret at afgøre, om cirkulæreskrivelsen på grund af sit indhold bygger på og supplerer afdeling 5.20.6 i VLAREM II i en sådan grad, at den opnår karakter af lovgivningsmæssig bestemmelse, som er mere eller mindre skjult (40). Hvis cirkulæreskrivelsen i overensstemmelse med belgisk ret begrænser myndighedens aktivitetsområde og fastsætter adfærdsnormer, som også privatpersoner skal overholde, kan det fastslås, at den var fastsat af miljøtilladelsesdekretet af 1985 og af DABM.\n3. Plan eller program for en aktivitet eller en økonomisk sektor, der er omfattet af SMV-direktivet\n81. Det fremgår af SMV-direktivets artikel 3, stk. 2, litra a), at der med forbehold af stk. 3 gennemføres en miljøvurdering for alle planer og programmer, som bl.a. udarbejdes »inden for […] energi, […] fysisk planlægning og arealanvendelse«.\n82. Afdeling 5.20.6 i VLAREM II og cirkulæreskrivelsen omhandler energisektoren, nærmere bestemt opstilling af vindmølleparker. De gældende støjregler for vindmøller har indflydelse på deres placering i beboelsesområder og påvirker dermed også den fysiske planlægning og arealanvendelsen.\n83. Der hersker således ingen tvivl om, at genstanden for dette lovgivningskorpus er omfattet af SMV-direktivet.\n4. Plan eller program, der har karakterer af en referenceramme for tilladelse til projekter, der er omfattet af VVM-direktivet\n84. Ud over at skulle vedrøre en af de i artikel 3, stk. 2, litra a), nævnte sektorer kræver samme bestemmelse, for at der skal gennemføres en SMV for planer og programmer:\n– at de fastlægger rammerne for fremtidige anlægstilladelser til gennemførelse af projekter, og\n– at der er tale om de projekter, der er omhandlet i bilag I og II til VVM-direktivet (41).\n85. Med hensyn til den anden betingelse vedrører afdeling 5.20.6 i VLAREM II og cirkulæreskrivelsen en type af anlæg, der udtrykkeligt er nævnt i bilag II, punkt 3, litra i), til VVM-direktivet under overskriften »Anlæg til udnyttelse af vindkraft til energiproduktion (vindmølleparker)« (42).\n86. Med hensyn til den første betingelse kræver SMV-direktivets artikel 3, stk. 2, litra a), at planen eller programmet fastlægger en referenceramme for fremtidige tilladelser til projekter, som en ufravigelig betingelse for, at der skal gennemføres en SMV for planen eller programmet.\n87. Domstolen har fastslået, at begrebet »planer og programmer« vedrører enhver retsakt, der, idet den definerer regler og kontrolprocedurer, fastlægger en betydningsfuld helhed af kriterier og fremgangsmåder for tilladelse og iværksættelse af et eller flere projekter, der kan have væsentlige indvirkninger på miljøet (43).\n88. Derfor anses en retsakt for en ramme for fremtidig tilladelse til gennemførelse af projekter og dermed en plan eller et program, der skal underkastes en SMV, hvis den indeholder en betydningsfuld helhed af kriterier og fremgangsmåder (regler og procedurer) for gennemførelse af projekter, der kan have væsentlige indvirkninger på miljøet (44).\n89. Denne fortolkning »har […] til formål at sikre, at bestemmelser, som kan få væsentlig indvirkning på miljøet, underlægges en miljøvurdering« (45) i forbindelse med lovgivningsprocessen; modsætningsvis undgås det, at kriterier eller fremgangsmåder, der pålægges isoleret, indebærer, at der skal gennemføres en SMV.\n90. Derfor skal begrebet »betydningsfuld helhed af kriterier og fremgangsmåder« (referenceramme) forstås kvalitativt og ikke kvantitativt. Det er tilstrækkeligt, at helheden er betydningsfuld, og ikke udtømmende, for at planen eller programmet, som fastlægger den, kræver en SMV. Således undgås mulige strategier til omgåelse af de forpligtelser, der fremgår af SMV-direktivet, f.eks. ved en opdeling af foranstaltninger, hvorved den effektive virkning af dette direktiv reduceres (46).\n91. Denne retspraksis skal anvendes på den omtvistede flamske lovgivning (afdeling 5.20.6 i VLAREM II og cirkulæreskrivelsen, hvis sidstnævnte har retsvirkninger), idet nedenstående elementer tages i betragtning.\n92. Domstolen har først og fremmest fastslået, at en lovgivning (som i den pågældende sag er vallonsk) vedrørende opstilling af vindmølleparker, som delvis svarer til den i denne sag omhandlede flamske lovgivning, var en ramme for vedtagelse af projekter med væsentlig indvirkning på miljøet. Dette blev klart fastslået i D’Oultremont-dommen (47).\n93. Det er korrekt, at der er visse forskelle på disse lovgivninger, men den omtvistede flamske lovgivning i denne sag fastsætter minutiøse forskrifter, der minder om dem, som den vallonske anordning fastsatte i forbindelse med en række følsomme spørgsmål (vedrørende vindturbinernes støj, slagskygge, sikkerhed og natur).\n94. Der kan i princippet ikke gives tilladelse til et projekt vedrørende opstilling af en vindmøllepark i Flandern, uden at det opfylder de betingelser, der er fastsat i den nævnte lovgivning. Derfor indikerer de foreliggende oplysninger, at der er tale om en referenceramme, som ikke er udtømmende, men dog betydningsfuld med henblik på tilladelser til vindmølleparkprojekter, hvis indvirkning på miljøet ikke kan bestrides.\n95. Den belgiske regering har indirekte erkendt, at afdeling 5.20.6 i VLAREM II og cirkulæreskrivelsen udgør en betydningsfuld referenceramme for tilladelser til vindmølleparkprojekter, idet den i forbindelse med spørgsmålet om begrænsning af dommens virkninger ratione temporis har anført, at en erklæring af, at de er ulovlige, vil medføre, at der ikke længere foreligger retsgyldige miljøbetingelser for vindkraftanlæg (48).\n96. Kommissionen har anført, at alene bestemmelserne i afdeling 5.20.6 i VLAREM II om vindmøllernes støj er relevante med henblik på tilladelser til vindmølleparkprojekter, fordi de er direkte afgørende for deres placering i forhold til boliger og beboelsesområder. Dette gør sig ikke gældende for bestemmelserne om vindmøllernes slagskygge og sikkerhed, som vedrører de respektive vindmølleparkers driftsfase: Analysen af deres indvirkning bør ske i henhold til VVM-direktivet, ikke SMV-direktivet.\n97. Jeg kan ikke tilslutte mig dette synspunkt, da det bygger på en individuel analyse af planens eller programmets bestemmelser og ikke af planen eller programmet som helhed. Kravene vedrørende vindmøllernes slagskygge og sikkerhed skal desuden også tages i betragtning i forbindelse med deres opstilling, uagtet at de senere har indvirkning på driften af vindmølleparken (ligesom det i øvrigt er tilfældet for støjreglerne).\n98. For det andet er Domstolen af den opfattelse, at begrebet »planer og programmer« kan omfatte retsakter, der er vedtaget ved lov eller administrativt.\n99. Domstolen har afvist at udelukke lovgivningsmæssige foranstaltninger fra begrebsparret »planer og programmer«, eftersom disse foranstaltninger udtrykkeligt indgår som led i definitionen i SMV-direktivets artikel 2, litra a), første led (49). Domstolen har også afvist analogien til kategorierne i Århuskonventionen (50) og Kievprotokollen (51), idet den har fastslået, at dette direktiv adskiller sig fra disse internationale aftaler, »for så vidt som [det] […] netop ikke indeholder særlige bestemmelser vedrørende politikker eller generel lovgivning, der for disse ville kræve en afgrænsning i forhold til »planer og programmer«« (52).\n100. Ifølge den belgiske regering er afdeling 5.20.6 i VLAREM II en generel lovgivning, som ikke har en program- eller planmæssig dimension, og som ikke har til formål at ændre den eksisterende ramme for opstilling af vindmølleparker. Denne afdeling kan ikke henføres under begrebet plan eller program og kræver dermed ikke gennemførelse af en SMV (53).\n101. Disse argumenter fører reelt til en ny læsning af SMV-direktivet i lyset af Århuskonventionen og Kievprotokollen, hvorefter love og administrative bestemmelser er fritaget for vurdering af deres indvirkning på miljøet.\n102. Domstolen forkastede som nævnt denne fortolkning i D’Oultremont-dommen. Således kræver en national bestemmelse af lovgivningsmæssig karakter (som her) gennemførelse af en SMV, når den fastlægger en betydningsfuld referenceramme for gennemførelse af vindmølleparkprojekter. Jeg har allerede nævnt, at dette var tilfældet for de bestemmelser, der blev undersøgt i D’Oultremont-dommen, hvis forskrifter som nævnt delvis svarer til de i denne sag omtvistede.\n103. For det tredje kræver Domstolen ikke, at planerne og programmerne »skal have til formål at planlægge et bestemt område«, men derimod, at »disse i bredere forstand omhandler planlægning af områder eller zoner generelt« (54).\n104. Ligesom den vallonske lovgivning i D’Oultremont-sagen vedrører afdeling 5.20.6 i VLAREM II en regions område (Flandern) som helhed. De støjgrænseværdier, som den fastsætter, har en tæt forbindelse til dette område, eftersom de fastsættes i forhold til de forskellige anvendelsestyper, som de pågældende geografiske zoner har. Ved at anvende dem identificeres de steder, hvor der kan opstilles vindmøller, f.eks. i kommunerne Aalter og Nevele.\n105. Domstolen har endelig fastslået, at det bør undgås, at den samme plan eller det samme program gøres til genstand for flere SMV’er. På betingelse af, at der tidligere er foretaget en vurdering af dens miljøpåvirkning, er planer og programmer, der indgår i et hierarki af retsakter, som selv har været genstand for en vurdering af deres miljøpåvirkning, og i forhold til hvilke det med rimelighed kan antages, at der er taget tilstrækkeligt hensyn til de hensyn, som SMV-direktivet tilsigter at beskytte, derfor ikke omfattet af ordningen i SMV-direktivet (55).\n106. Hvis afdeling 5.20.6 i VLAREM II og cirkulæreskrivelsen udgjorde en del af en lovgivningsmæssig sekvens, hvis vedtagelse allerede havde været genstand for en SMV, skulle de i overensstemmelse med denne praksis ikke nødvendigvis gøres til genstand for en yderligere specifik vurdering.\n107. Sagen indeholder ikke oplysninger, der kan bekræfte dette. Afdeling 5.20.6 i VLAREM II støtter sig på miljøtilladelsesdekretet, men de betingelser, som fastsættes med henblik på opstilling af vindmøller, er slet ikke sammenfaldende med betingelserne i basisretsakten. Som Kommissionen anførte i retsmødet, er afdeling 5.20.6 i VLAREM II en ny plan eller et nyt program med henblik på SMV-direktivet.\n108. Jeg har tidligere fremhævet, at det tilkommer den forelæggende ret at afgøre, om cirkulæreskrivelsen på grund af sit indhold bygger på og supplerer afdeling 5.20.6 i VLAREM II som en skjult lovgivningsmæssig bestemmelse (56). Hvis dette er tilfældet, bør cirkulæreskrivelsen også være omfattet af SMV-direktivet, eftersom den ved første øjekast indeholder miljøkvalitetskrav om støj, der er mindre strenge end afdeling 5.20.6 i VLAREM II og tillader opførelse af vindturbiner på steder, som i henhold til sidstnævnte bestemmelse ikke er egnet hertil.\n109. Cirkulæreskrivelsen giver de administrative myndigheder i Flandern mulighed for lettere at fravige de gældende bestemmelser i VLAREM II i forbindelse med opførelsen af vindturbiner. Dette understøtter, at cirkulæreskrivelsen i overensstemmelse med Domstolens praksis kan være omfattet af SMV-direktivets artikel 3, stk. 2, litra a) (57).\n110. Sammenfattende er et lovgivningskorpus som det i denne sag omtvistede, hvis bestemmelser fastsætter rammen for adgang til tilladelser til vindmølleparker for så vidt angår slagskygge, sikkerhed og støj, omfattet af begrebet »planer og programmer« i SMV-direktivets artikel 2, litra a), og kan have væsentlig indvirkning på miljøet. Samtidig kræves det, at der gennemføres en SMV, jf. nævnte direktivs artikel 3, stk. 2, litra a).\nD. Det ottende og det niende præjudicielle spørgsmål\n111. Den forelæggende ret ønsker en præcisering af, hvordan Domstolens dom påvirker planer og programmer (og de individuelle afgørelser, der træffes på grundlag heraf), hvis afdeling 5.20.6 i VLAREM II og cirkulæreskrivelsen skal underkastes en SMV. Den forelæggende ret ønsker nærmere bestemt oplyst, om det er muligt at begrænse virkningerne af en eventuel annullation og midlertidigt opretholde virkningerne af disse bestemmelser med henblik på at beskytte miljøet og sikre elforsyningen.\n112. Desuden ønsker den forelæggende ret oplyst, om denne tidsmæssige begrænsning kan gøre sig gældende såvel for (direkte) annullationssøgsmål vedrørende planer og programmer, der er vedtaget uden en SMV, som for (indirekte) søgsmål, hvori disse planer og programmers påståede ugyldighed er grunden – eller en af grundene – til anfægtelse af individuelle afgørelser om tilladelse til projekter, der anvender dem.\n113. Jeg fremhæver, at den forelæggende ret har forelagt dette spørgsmål og samtidig har anført, at den i henhold til belgisk ret ikke har kompetence til at annullere afdeling 5.20.6 i VLAREM II og cirkulæreskrivelsen (58). Den forelæggende ret skal kun træffe afgørelse om annullationssøgsmålet vedrørende en individuel afgørelse om tilladelse til vindmøller (59), men i den sag er der blevet rejst en ulovlighedsindsigelse i form af spørgsmålet om, hvorvidt afdeling 5.20.6 i VLAREM II og cirkulæreskrivelsen er ugyldige.\n114. Domstolen har fastslået, at »da der i [SMV-direktivet] ikke er bestemmelser om de konsekvenser, der skal drages af en tilsidesættelse af dets processuelle bestemmelser, tilkommer det medlemsstaterne inden for rammerne af deres kompetence at træffe alle de almindelige eller særlige foranstaltninger, der er nødvendige for, at alle planer og programmer, som kan have væsentlig indvirkning på miljøet i […] direktiv [2001/42’s] forstand, underkastes en miljøvurdering i overensstemmelse med fremgangsmåden og kriterierne i direktivet, inden deres vedtagelse« (60).\n115. Det følger af Domstolens faste praksis, at medlemsstaterne skal bringe ulovlige følgevirkninger af en tilsidesættelse af EU-retten til ophør, og at en sådan forpligtelse påhviler enhver myndighed i den pågældende medlemsstat inden for rammerne af dens kompetence.\n116. For så vidt angår forpligtelsen til at råde bod på, at der ikke er blevet foretaget den ved SMV-direktivet krævede vurdering, kan følgende udledes af denne retspraksis:\n– Suspension eller annullation af den akt, der er behæftet med en sådan fejl, påhviler ligeledes de nationale retsinstanser, for hvem der er indbragt en sag til prøvelse af en sådan national retsregel, der er vedtaget i strid med SMV-direktivet.\n– De processuelle regler, der finder anvendelse på et sådant søgsmål, henhører under hver medlemsstats nationale retsorden, dog på betingelse af, at disse regler ikke må være mindre gunstige end dem, der gælder for tilsvarende interne forhold (ækvivalensprincippet), og at de i praksis ikke må gøre det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at udøve de rettigheder, der hjemles i Unionens retsorden (effektivitetsprincippet).\n– De nævnte nationale retsinstanser skal træffe foranstaltninger på grundlag af national ret med henblik på suspension eller annullation af en plan eller et program, der er vedtaget i strid med forpligtelsen til at foretage den SMV, der er påkrævet i henhold til nævnte direktiv (61).\n117. I henhold til denne generelle forpligtelse bør den nationale ret suspendere, annullere eller undlade at anvende en plan eller et program, der er vedtaget uden en SMV i strid med SMV-direktivet, for at give EU-retten forrang i praksis. De tilladelser til projekter, som støtter sig herpå, bør så meget desto mere lide samme skæbne.\n118. Domstolen har imidlertid fastslået, at »der undtagelsesvis og af tvingende retssikkerhedsmæssige hensyn kan træffe[s] bestemmelse om en midlertidig suspension af den fortrængende virkning, som en direkte anvendelig EU-bestemmelse har i forhold til national ret, der er i strid hermed« (62).\n119. Domstolen har forbeholdt sig selv denne enekompetence, idet den har fastslået, at hvis nationale retsinstanser havde beføjelse til at give nationale bestemmelser forrang for EU-retten, der er til hinder for sådanne bestemmelser, også selv om det blot er midlertidigt, ville det være til skade for den ensartede anvendelse af EU-retten.\n120. Domstolen har således fastslået, at en national ret, når dette er muligt i henhold til de nationale retsregler, undtagelsesvis og i hvert enkelt tilfælde ratione temporis kan begrænse virkningen af en afgørelse om, at en bestemmelse i national ret, der blevet vedtaget under tilsidesættelse af de forpligtelser, der er fastsat i SMV-direktivet, er ulovlig.\n121. For at gøre brug af denne mulighed i sager som denne skal en sådan begrænsning være nødvendig, idet der foreligger et tvingende hensyn til miljøbeskyttelsen, og der skal tages hensyn til de særlige omstændigheder i den sag, der er indbragt for den nationale ret. Denne mulighed, der har karakter af en undtagelse, kan imidlertid kun benyttes, hvis alle de betingelser, der fremgår af Inter-Environnement Wallonie-dommen (63), som jeg senere vil nævne, er opfyldt (64).\n122. Med hensyn til VVM-direktivet har Domstolen ligeledes fastslået (65), at i tilfælde af at en miljøkonsekvensvurdering som krævet i henhold til dette direktiv ikke er blevet foretaget, gælder det, at selv om det påhviler medlemsstaterne at bringe de ulovlige følgevirkninger af denne undladelse til ophør, er EU-retten ikke til hinder for, at en sådan vurdering foretages med henblik på en lovliggørelse, når projektet er ved at gennemføres eller selv efter dets gennemførelse, på visse betingelser (66).\n123. Det fremgår af denne retspraksis, at Domstolen undtagelsesvis tillader, at de nationale retter midlertidigt og på strenge betingelser suspenderer »den fortrængende virkning« af SMV-direktivets forrang på grund af et tvingende alment hensyn som f.eks. miljøet eller et lands elforsyningssikkerhed.\n124. Denne mulighed er indtil videre blevet anerkendt i forbindelse med annullationssøgsmål for nationale retter vedrørende planer og programmer, der er omfattet af SMV-direktivets anvendelsesområde, hvis vedtagelse ikke var blevet underkastet en SMV (67). Den forelæggende ret ønsker oplyst, om denne mulighed også kan udvides til at omfatte søgsmål vedrørende individuelle afgørelser om tilladelse til opførelse af vindturbiner, som anvender disse planer og programmer (68).\n125. De parter, der har afgivet indlæg, har givet udtryk for forskellige synspunkter desangående:\n– Kommissionen er af den opfattelse, at muligheden for undtagelsesvis at opretholde virkningerne af planer og programmer, der er i strid med SMV-direktivet, kun foreligger i forbindelse med et direkte annullationssøgsmål vedrørende disse planer og programmer. Ifølge Kommissionen er der ikke grundlag for at udvide denne mulighed til at omfatte individuelle afgørelser om tilladelse.\n– Den belgiske regering er af den modsatte opfattelse. Efter dens opfattelse taler de nærmere processuelle omstændigheder ved ulovlighedsindsigelsen (hvorved planen eller programmet, fordi de tilsidesætter SMV-direktivet, indirekte bestrides som et middel til at anfægte gyldigheden af tilladelsen til et enkeltstående projekt) for, at denne praksis fra Domstolen kan anvendes (69).\n126. Den belgiske regerings argumentation forekommer mig mest overbevisende i teorien. I sidste ende forfølger de to former for anfægtelse (direkte eller indirekte søgsmål) det samme formål, dvs. at rense lovgivningen for afgørelser og bestemmelser, der, for så vidt som det er relevant her, er i strid med EU-retten.\n127. En af de betragtninger, som har fået Domstolen til at udvikle sin praksis vedrørende midlertidig opretholdelse af virkningerne af en national retsakt, der er uforenelig med EU-retten, er hensynet til retssikkerheden. Den retsusikkerhed (eller det retlige tomrum), som en ugyldighedserklæring af denne retsakt ville medføre, forøges ved at tage (direkte) annullationssøgsmål til følge erga omnes, men opstår også i forbindelse med indirekte søgsmål, når ulovlighedsindsigelser tages til følge (70). Et stigende antal af sidstnævnte søgsmål kan således medføre de samme konsekvenser som en direkte annullation af den relevante bestemmelse (71).\n128. Anvendelsen af den parallelitet, som Domstolen tog højde for i Winner Wetten-sagen, begrunder således, at en national rets midlertidige suspension af den fortrængende virkning af princippet om EU-rettens forrang også kan finde sted i forbindelse med ulovlighedsindsigelser ved individuelle afgørelser om anvendelse af planer eller programmer, der er vedtaget i strid med SMV-direktivet (72).\n129. Det bør desuden fremhæves, at forpligtelsen til at gennemføre en SMV er et processuelt krav, som skal overholdes ved vedtagelsen af bestemte planer og programmer. Det kan forekomme, at sidstnævnte, selv om de ikke har overholdt dette krav, har et materielt indhold, der vidner om et højt miljøbeskyttelsesniveau.\n130. Denne omstændighed (som til dels forklarer førnævnte »lempelige« praksis hos Domstolen) gør sig gældende for såvel direkte annullationssøgsmål vedrørende den plan eller det program, der er vedtaget uden den påkrævede SMV, som indirekte søgsmål, hvori der rejses spørgsmål om en tilsidesættelse af EU-retten ved hjælp af en ulovlighedsindsigelse mod individuelle afgørelser, som anvender planen eller programmet.\n131. Miljøbeskyttelse og en medlemsstats elforsyningssikkerhed er endelig tvingende almene hensyn, som Domstolen har accepteret som begrundelse for at suspendere den fortrængende virkning af princippet om EU-rettens forrang frem for national lovgivning, der er blevet vedtaget i strid med SMV-direktivet.\n132. I denne sag kan mindst et af disse tvingende hensyn (miljøbeskyttelse) (73) begrunde en midlertidig opretholdelse af virkningerne af tilladelserne til opførelse af fem vindturbiner i kommunerne Aalter og Nevele og, indirekte, af de regler, som de har støttet sig på.\n133. Denne mulighed, der har karakter af en undtagelse, som Domstolen kan indrømme den nationale ret, kan kun benyttes, hvis alle de betingelser, der fremgår af Inter-Environnement Wallonie-dommen (74), er opfyldt, dvs. at:\n– Den anfægtede nationale bestemmelse skal udgøre en foranstaltning til korrekt gennemførelse af EU-retten på miljøbeskyttelsesområdet.\n– Vedtagelsen og ikrafttrædelsen af en ny national bestemmelse gør det ikke muligt at undgå de skadelige virkninger på miljøet, som følger af annullationen af den anfægtede nationale bestemmelse.\n– Annullationen af den anfægtede nationale bestemmelse medfører, at der skabes et retligt tomrum for så vidt angår gennemførelsen af EU-retten på miljøområdet, som ville være mere skadeligt for miljøet i den forstand, at annullationen ville betyde ringere beskyttelse og således ville modvirke selve EU-rettens væsentligste formål.\n– En undtagelsesvis opretholdelse af virkningerne af en sådan bestemmelse må alene omfatte en tidsperiode, som er begrænset til det strengt nødvendige for- vedtagelse af foranstaltninger, der kan afhjælpe den konstaterede uregelmæssighed.\n134. Ifølge den forelæggende rets oplysninger og de afgivne indlæg er disse betingelser opfyldt i denne sag:\n– Afdeling 5.20.6 i VLAREM II og cirkulæreskrivelsen udgør en foranstaltning til korrekt gennemførelse af EU-retten på miljøbeskyttelsesområdet, nærmere bestemt direktiv 2009/28. Udviklingen af elproduktionen ved hjælp af vindmølleparker er et vigtigt element i den belgiske stats strategi for at opnå en stigning i elproduktionen på grundlag af vedvarende energikilder for 2020.\n– Afdeling 5.20.6 i VLAREM II og cirkulæreskrivelsen har været vigtige elementer i den belgiske lovgivning om opstilling af vindmølleparker og har ifølge den forelæggende ret siden den 31. marts 2012 i vidt omfang dannet grundlag for tildeling af individuelle tilladelser til opførelse af vindturbiner.\n– Vedtagelsen og ikrafttrædelsen af en ny national bestemmelse gør det ikke muligt at undgå de skadelige virkninger på miljøet, som følger af annullationen af afdeling 5.20.6 i VLAREM II og cirkulæreskrivelsen. Denne annullation ville give mulighed for at stille en kaskade af spørgsmål ved lovligheden af de tilladelser til opstilling af vindmøller i regionen Flandern, som er givet siden den 31. marts 2012, eventuelt med den følge, at det vedtages at stille tilladelserne i bero.\n– Annullationen af afdeling 5.20.6 i VLAREM II og cirkulæreskrivelsen ville medføre, at der skabes et retligt tomrum for så vidt angår gennemførelsen af EU-retten på miljøområdet, som ville være mere skadeligt for miljøet. Regionen Flandern ville nærmere bestemt miste rammebestemmelserne om vindmøllernes støj, slagskygge og sikkerhed og risikere, at vindmøller kunne opstilles med lavere standarder for miljøbeskyttelse.\n135. Sammenfattende forekommer det mest logisk, at Domstolen tillader, at den nationale ret, såfremt den nationale ret tillader dette (75), undtagelsesvis opretholder virkningerne af afdeling 5.20.6 i VLAREM II og cirkulæreskrivelsen samt af de tilladelser, der er blevet tildelt med henblik på opførelse af vindturbiner på grundlag af disse bestemmelser, i en periode, som er begrænset til det strengt nødvendige til vedtagelse af foranstaltninger, der kan afhjælpe den konstaterede uregelmæssighed, dvs. den periode, der er nødvendig for, at de kompetente regionale myndigheder underkaster dette lovgivningskorpus en SMV.\n136. Hvis denne vurdering er positiv, kan den flamske lovgivning desuden fortsat anvendes som en plan eller et program, der er i overensstemmelse med SMV-direktivet, når den manglende SMV er blevet gennemført.\nIV. Forslag til afgørelse\n137. På baggrund af det ovenstående foreslår jeg, at Domstolen besvarer de af Raad voor Vergunningsbetwistingen (domstol i sager om forvaltningsretlige tilladelser, Belgien) forelagte spørgsmål således:\n»1) En national lovgivning, der indeholder præcise bestemmelser om vindmølleparkers slagskygge, sikkerhed og støj og fungerer som en referenceramme i forbindelse med vedtagelsen af placeringen af og kendetegnene for fremtidige projekter vedrørende opstilling af vindmøller til elproduktion, er omfattet af begrebet »planer og programmer« i artikel 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42/EF af 27. juni 2001 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet og har væsentlig indvirkning på miljøet, således at der kræves en forudgående gennemførelse af en strategisk miljøvurdering i overensstemmelse med nævnte direktivs artikel 3, stk. 2, litra a).\n2) Den nationale ret kan begrænse virkningerne ratione temporis af sin dom i hovedsagen, hvis sagsøgerne gives medhold, og ulovlighedsindsigelsen mod den omtvistede nationale lovgivning tages til følge, og midlertidigt opretholde virkningerne af tilladelserne til opførelse af vindturbiner med henblik på at beskytte miljøet og, om nødvendigt, at sikre elforsyningen. Denne mulighed forudsætter opfyldelse af de betingelser, der er fastsat i dom af 28. februar 2012, Inter-Environnement Wallonie og Terre wallonne (C-41/11, EU:C:2012:103), som, for så vidt som det er relevant i denne sag, vedrører Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/28/EF af 23. april 2009 om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder og om ændring og senere ophævelse af direktiv 2001/77/EF og 2003/30/EF.«\n2 – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 13.12.2011 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (EUT 2012, L 26, s. 1, herefter »VVM-direktivet«).\n3 – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 27.6.2001 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet (EUT 2011, L 197, s. 30). Dette direktiv benævnes også »direktivet om strategisk miljøvurdering« (herefter »SMV-direktivet«).\n4 – Sag C-567/10 (herefter »dommen i sagen Inter-Environnement Bruxelles m.fl.«, EU:C:2012:159). Ifølge denne dom omfatter SMV-direktivet nærmere bestemt ikke kun planer og programmer, som kræves af en national lovgivning, men også planer og programmer, som er fastsat, men hvis vedtagelse ikke er obligatorisk.\n5 – Sag C-41/11 (herefter »Inter-Environnement Wallonie-dommen«, EU:C:2012:103).\n6 – Besluit van de Vlaamse regering van 1 juni 1995 houdende algemene en sectorale bepalingen inzake milieuhygiëne.\n7 – Vlaams decreet van 5 april 1995 houdende algemene bepalingen inzake milieubeleid (det flamske dekret af 5.4.1995 om almindelige bestemmelser vedrørende miljøforvaltning, herefter »DABM af 1995«), som ændrede Vlaams decreet betreffende de milieuvergunning van 28 juni 1985 (det flamske dekret om miljøtilladelser af 28.6.1985, herefter »miljøtilladelsesdekretet«).\n8 – Artikel 99 i besluit van 23 december 2011 tot wijziging van het besluit van de Vlaamse Regering van 6 februari 1991 houdende de vaststelling van het Vlaams reglement betreffende de milieuvergunning en van het besluit van de Vlaamse regering van 1 juni 1995 houdende algemene en sectorale bepalingen inzake milieuhygiëne (bekendtgørelse af 23.12.2011 om ændring af den flamske regerings bekendtgørelom se af 6.2.1991 om fastsættelse af det flamske reglement for miljøtilladelser og den flamske regerings bekendtgørelser af 1.6.1995 om almindelige og sektorbestemte på miljøbeskyttelsesområdet).\n9 – Omzendbrief van 12 mei 2006 EME/2006/01 – RO/2006/02 »afweginskader en randvoorwaarden voor de inplanting van windturbines« (cirkulæreskrivelse af 12.5.2006 EME/2006/01 – RO/2006/02 om vurderingsramme og krydsoverensstemmelse ved opførelse af vindturbiner, herefter »cirkulæreskrivelsen«). Blev erstattet af omzendbrief R0/2014/02 van 25 april 2014 betreffende het afwegingskader en randvoorwaarden voor de oprichting van windturbines (cirkulæreskrivelse nr. R0/2014/02 af 25.4.2014 om vurderingsramme og krydsoverensstemmelse ved opførelse af vindturbiner).\n10 – Nærmere bestemt De gewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen (afdeling Oost-Vlaanderen) (den ansvarlige embedsmand for det regionale byplanlægningskontor for departementet Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen, herefter »den flamske myndighed«).\n11 – De parceller, hvorpå vindmøllerne skulle opføres, ligger på grund af den gældende regionale fysiske planlægning dels i et landbrugsområde, dels i et i landskabelig henseende værdifuldt landbrugsområde.\n12 – Der blev foretaget en indgående gennemgang af vandprøver, en miljøindvirkningsrapport, vurderingen af den fysiske planlægning samt af forskellige indhentede udtalelser.\n13 – Dom af 27.10.2016 (C-290/15, herefter »D’Oultremont-dommen«, EU:C:2016:816).\n14 – Dommen i sagen Inter-Environnement Bruxelles m.fl., præmis 31.\n15 – Forslag til afgørelse af 17.11.2011, Inter-Environnement Bruxelles m.fl. (C-567/10, EU:C:2011:755, punkt 14-20).\n16 – For at bedømme, om det forelæggende organ er en »ret« som omhandlet i artikel 267 TEUF, tager Domstolen en række forhold i betragtning, bl.a. om organet er oprettet ved lov, har permanent karakter, virker som obligatorisk retsinstans, anvender en kontradiktorisk sagsbehandling, træffer afgørelse på grundlag af retsregler, og om det er uafhængigt (jf. bl.a. dom af 17.7.2014, Torresi (C-58/13 og C-59/13, EU:C:2014:2088, præmis 17), af 6.10.2015, Consorci Sanitari del Maresme (C-203/14, EU:C:2015:664, præmis 17), og af 16.2.2017, Margarit Panicello (C-503/15, EU:C:2017:126, præmis 27).\n17 – Udtrykket miljøvurdering skal her forstås i bredeste forstand (som omfattende såvel planer og programmer som projekter) og begrundes i behovet for, at den kompetente myndighed inden sin afgørelse tager indvirkningen af alle tekniske planlægnings- og beslutningsprocesser på miljøet i betragtning. Formålet hermed er fra starten at undgå eventuel dannelse af miljøforurening eller ‑gener frem for senere at forsøge at modvirke deres virkninger. Jf. dom af 3.7.2008, Kommissionen mod Irland (C-215/06, EU:C:2008:380, præmis 58), af 26.7.2017, Comune di Corridonia m.fl. (C-196/16 og C-197/16, herefter »dommen i sagen Comune di Corridonia m.fl.«, EU:C:2017:589, præmis 33), af 31.5.2018, Kommissionen mod Polen (C-526/16, ikke trykt i Sml., EU:C:2018:356, præmis 75), og af 12.11.2019, Kommissionen mod Irland (Vindmøllepark i Derrybrien) (C-261/18, EU:C:2019:955, præmis 73).\n18 – Europa-Kommissionen, Vejledning om gennemførelse af direktiv 2001/42 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet, 2006 (https://ec.europa.eu/environment/archives/eia/pdf/030923_sea_guidance_da.pdf). Jf. desuden dok. COM(2017) 234 final af 15.5.2017, Rapport fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet i henhold til artikel 12, stk. 3, i direktiv 2001/42/EF om visse planer og programmers indvirkning på miljøet. Se også retslitteraturen: J. McGuinn, L. Oulès, P. Banfi, A. McNeill, S. O’Brien, Z. Lukakova, W. Sheate, S. Kolaric og R. Sadauskis, Study to support the REFIT evaluation of Directive 2001/42/EC on the assessment of the effects of certain plans and programmes on the environment (SEA Directive), 2019 (https://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/REFIT%20Study.pdf).\n19 – Forelæggelsesafgørelsens præmis 10.2.\n20 – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 23.4.2009 om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder og om ændring og senere ophævelse af direktiv 2001/77 og 2003/30/EF (EUT 2009, L 140, s. 16).\n21 – Jf. analogt dom af 8.3.2016, Grækenland mod Kommissionen (C-431/14 P, EU:C:2016:145, præmis 69 og den deri nævnte retspraksis), hvoraf det fremgår, at »Kommissionen med vedtagelsen af sådanne vejledende regler og med offentliggørelsen heraf, hvorved det tilkendegives, at den fremover vil anvende dem på de af reglerne omhandlede tilfælde, har pålagt sig selv en begrænsning i udøvelsen af nævnte skøn og i princippet ikke kan fravige disse regler uden i givet fald at blive mødt med en sanktion for en tilsidesættelse af almindelige retsgrundsætninger, såsom ligebehandlingsprincippet eller princippet om beskyttelse af den berettigede forventning«.\n22 – Dommen i sagen Inter-Environnement Bruxelles m.fl., præmis 31, af 7.6.2018, Thybaut m.fl. (C-160/17, EU:C:2018:401, præmis 43, herefter »dommen i sagen Thybaut m.fl.«, og af 12.6.2019, CFE (C-43/18, EU:C:2019:483, præmis 54, herefter »CFE-dommen«).\n23 – Generaladvokat Kokotts forslag til afgørelse af 17.11.2011, Inter-Environnement Bruxelles m.fl. (C-567/10, EU:C:2011:755, punkt 18 og 19). I sit forslag til afgørelse af 25.1.2018, Inter-Environnement Bruxelles ASBL m.fl. (C-671/16, EU:C:2018:39, punkt 41 og 42), gentog generaladvokat Kokott sit synspunkt og anførte, at Domstolen har udvidet anvendelsesområdet for SMV-direktivet i videre omfang, end lovgiver havde tilsigtet og medlemsstaterne kunne have forudset.\n24 – R på vegne af HS2 Action Alliance Ltd mod The Secretary of State for Transport & Anor  UKSC 3, præmis 175-189.\n25 – Jf. en analyse af retspraksis fra S. Ricketts, og J. Munn, »The Meaning of »Required by Legislative, Regulatory or Administrative Provisions««, i G. Jones, E. Scotford, (red.), The Strategic Environmental Assessment Directive. A plan for success? Hart Publishing, Oxford, 2017, s. 63-79.\n26 – Med hensyn til de synspunkter, der blev fremført i sagen Inter-Environnement Bruxelles m.fl., har retslitteraturen anført, at »for AG Kokott, the focus was upon the Directive as a legal instrument negotiated by the Member States. By contrast, the Court focused on the Directive as an effective legal device that operates according its own legal integrity« (E. Fisher, »Blazing Upstream? Strategic Environmental Assessment as »Hot« Law«, G. Jones og E. Scotford, (red.), The Strategic Environmental Assessment Directive. A plan for success?, Hart Publishing, Oxford, 2017, s. 174.\n27 – Senest i forslag til afgørelse La Quadrature du net m.fl. (C-511/18 og C-512/18, EU:C:2020:6, punkt 123).\n28 – Ordene »exigé« på fransk og »exigido« på portugisisk indeholder den samme tvetydighed som på spansk. Formuleringerne på engelsk (»required«), rumænsk (»impuse«) og tysk (»erstellt werden müssen«) synes at henvise til planer og programmer, hvis vedtagelse er obligatorisk. Det italienske adjektiv »previsti« taler derimod for, at planer og programmer, hvis vedtagelse ikke er obligatorisk, også er omfattet.\n29 – Jf. i denne retning dom af 2.4.1998, EMU Tabac m.fl. (C-296/95, EU:C:1998:152, præmis 36), af 20.11.2003, Kyocera (C-152/01, EU:C:2003:623, præmis 32 og 33), og af 20.2.2018, Belgien mod Kommissionen (C-16/16 P, EU:C:2018:79, præmis 48 og 49).\n30 – Forslag til Rådets direktiv om vurdering af bestemte planers og programmers virkning på miljøet /* KOM/96/0511 endelig udg. – SYN 96/0304 */ (EFT 1997, C 129, s. 14).\n31 – KOM(1999) 73 endelig udg. af 22.2.1999 (EFT 1999, C 83, s. 13).\n32 – Fælles holdning (EF) nr. 25/2000 af 30.3.2000 fastlagt af Rådet i henhold til fremgangsmåden i artikel 251 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet (EFT 2000, C 137, s. 11). Heri fastslås, at »[d]efinitionen af »planer og programmer« blev ændret ved at gøre det tydeligere, at kun de planer og programmer er omfattet, som kræves ifølge love og administrative bestemmelser, og som udarbejdes og/eller vedtages af en myndighed eller udarbejdes af en myndighed med henblik på en lovgivningsprocedure i forbindelse med medlemsstaternes forskellige procedurer og regler«.\n33 – Generaladvokat Kokott gjorde det modsatte synspunkt gældende i sit forslag til afgørelse af 17.11.2011, Inter-Environnement Bruxelles m.fl. (C-567/10, EU:C:2011:755, punkt 15-21).\n34 – SMV-direktivet definerer ikke begreberne »planer« og »programmer«, som behandles ens. Med henblik på en beskrivelse af disse to begreber, som imidlertid er upræcis på grund af forskellene mellem medlemsstaterne, kan følgende dokument være brugbart: [Kommissionens] Vejledning om gennemførelse af direktiv 2001/42 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet, 2006 (https://ec.europa.eu/environment/archives/eia/pdf/030923_sea_guidance_da.pdf), hvoraf det fremgår, at »[d]en type dokument, der i nogle medlemsstater betegnes en plan, er et, der beskriver, hvorledes det foreslås at iværksætte eller gennemføre et tiltag eller en politik. Dette kunne f.eks. inkludere arealanvendelsesplaner, der angiver, hvorledes jorder skal udstykkes, eller fastsætter regler eller retningslinjer for, hvilken form for udvikling der kunne være hensigtsmæssig eller tilladelig i bestemte områder, eller opstiller kriterier, som der skal tages højde for i forbindelse med byggemodning. Affaldshåndteringsplaner, vandressourceplaner osv. […] I nogle medlemsstater forstås normalt ved program en plan, der rummer en samling projekter inden for et givet område; f.eks. kan et tiltag til sanering af et byområde, som omfatter en række separate byggeprojekter, kategoriseres som et program«.\n35 – Domstolen har gentagne gange fastslået, at begrebet »planer og programmer« ikke blot omfatter deres udarbejdelse, men ligeledes ændringer af disse, og har til formål at sikre, at bestemmelser, som kan få væsentlig indvirkning på miljøet, underlægges en miljøvurdering (dom af 8.5.2019, »Verdi Ambiente e Società – Aps Onlus« m.fl., C-305/18, EU:C:2019:384, præmis 52, og CFE-dommen, præmis 71).\n36 – Dommen i sagen Inter-Environnement Bruxelles m.fl., præmis 37, dommen i sagen Thybaut m.fl., præmis 38-40, CFE-dommen, præmis 36 og 37, og dom af 12.6.2019, Terre wallonne (C-321/18, EU:C:2019:484, præmis 23 og 24).\n37 – Dom af 21.12.2016, Associazione Italia Nostra Onlus (C-444/15, EU:C:2016:978, præmis 41 og 42).\n38 – Dom af 22.9.2011, Valčiukienė m.fl. (C-295/10, EU:C:2011:608, præmis 42).\n39 – Muligheden for at vedtage administrative cirkulæreskrivelser er naturligvis anerkendt generelt i den belgiske forvaltningsret. Se fodnote 56.\n40 – Den forelæggende ret har endog betegnet den som »pseudolovgivning«.\n41 – Betydningen af dette krav fremgår også af den omstændighed, at SMV-direktivets artikel 3, stk. 4, bestemmer, at »[m]edlemsstaterne afgør, om planer og programmer, som ikke falder ind under stk. 2, men som fastlægger rammerne for fremtidige anlægstilladelser til projekter, kan forventes at få væsentlig indvirkning på miljøet«.\nFor at være udtømmende bør det bemærkes, at der findes mindst én yderligere forpligtelse til at gennemføre en strategisk miljøvurdering af planer og programmer, som ikke afhænger af, at de fastlægger en ramme for tilladelser til projekter. Det drejer sig om SMV-direktivets artikel 3, stk. 2, litra b), hvorefter der skal foretages en vurdering af planer og programmer, som er underlagt den specifikke vurdering af virkninger på lokaliteten i artikel 6, stk. 3, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21.5.1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (EFT 1992, L 206, s. 7), som kun omfatter en del af indvirkningen på miljøet.\n42 – Domstolen udtalte sig i samme retning i D’Oultremont-dommen, præmis 42-44.\n43 – Dom af 11.9.2012, Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias m.fl. (C-43/10, EU:C:2012:560, præmis 95), D’Oultremont-dommen, præmis 49, dom af 8.5.2019, »Verdi Ambiente e Società – Aps Onlus« m.fl. (C-305/18, EU:C:2019:384, præmis 50), og CFE-dommen, præmis 61.\n44 – Den vidtrækkende karakter af denne fortolkning fremhæves i E. Gonthier, »La Cour de justice de l’Union européenne définit la notion de »plan et programme««, Aménagement-Environnement, 2017, nr. 3, s. 184 og 185.\n45 – Dom af 7.6.2018, Inter-Environnement Bruxelles m.fl. (C-671/16, EU:C:2018:403, præmis 54).\n46 – D’Oultremont-dommen, præmis 48, dommen i sagen Thybaut m.fl., præmis 55, og dommen i sagen Inter-Environnement Bruxelles m.fl., præmis 55, samt generaladvokat Kokotts forslag til afgørelse af 17.11.2011 i sidstnævnte sag (EU:C:2011:755, punkt 25 og 26).\n47 – D’Oultremont-dommen, præmis 50: »[…] anordningen af 13. februar 2014 […] vedrører [navnlig] tekniske regler, nærmere bestemmelser for driften (herunder de stroboskopiske skygger), forebyggelse mod ulykker og brand (herunder standsning af vindmøllen), regler for støjniveauet, reetablering og sikkerhedsstillelse for vindmøllerne. Sådanne regler har en betydning og rækkevidde, der er tilstrækkeligt væsentlig for fastlæggelsen af de betingelser, der skal gælde for den pågældende sektor, og de valg, navnlig af miljømæssig art, der kan træffes i henhold til de nævnte regler, skal afgøre de betingelser, hvorunder de konkrete projekter vedrørende opførelse og drift af vindmøllelokaliteter kan tillades i fremtiden.«\n48 – Punkt 97 i den belgiske regerings skriftlige indlæg.\n49 – Dom af 17.6.2010, Terre wallonne og Inter-Environnement Wallonie (C-105/09 og C-110/09, EU:C:2010:355, præmis 41), og D’Oultremont-dommen, præmis 52.\n50 – Konvention af 1998 om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klager på miljøområdet (EUT 2005, L 124, s. 4), godkendt ved Rådets afgørelse 2005/370/EF af 17.2.2005 (EUT 2005, L 124, s. 1).\n51 – Protokol af 2003 om strategisk miljøvurdering til FN/ECE Espookonventionen af 1991 om vurdering af virkningerne på miljøet på tværs af landegrænserne (EUT 2008, L 308, s. 35), godkendt ved Rådets beslutning 2008/871/EF af 20.10.2008 (EUT 2008, L 308, s. 33).\n52 – D’Oultremont-dommen, præmis 53. Se desuden Generaladvokat Kokotts forslag til afgørelse af 25.1.2018, Inter-Environnement Bruxelles m.fl. (C-671/16, EU:C:2018:39, punkt 32-37).\n53 – Den belgiske regering har til støtte for sit synspunkt henvist til en dom fra den belgiske forfatningsdomstol (dom nr. 33/2019, af 28.2.2019, sag nr. 6662, s. 43 ff., tilgængelig via adressen https://www.const-court.be/public/f/2019/2019-033f.pdf), og to domme fra Raad van State (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Nederlandene) (nr. 201709167/1/R3 og 201807375/1/R3) af 3.4.2019 (ECLI:NL:RVS:2019:1064).\n54 – D’Oultremont-dommen, præmis 45 og 46.\n55 – Dom af 10.9.2015, Dimos Kropias Attikis (C-473/14, EU:C:2015:582, præmis 55), dommen i sagen Inter-Environnement Bruxelles m.fl., præmis 42, og CFE-dommen, præmis 73.\n56 – Jeg er ikke i stand til at udtale mig om karakteren og retsvirkningerne af cirkulæreskrivelser i belgisk ret, og i forbindelse med dette spørgsmål skal Conseil d’États (appeldomstol i forvaltningsretlige sager) praksis overholdes.\n57 – I forbindelse med et byplanlægningsperimeter vedrørende Orp-le-Petit, der er en lokalitet i kommunen Orp-Jauche (Belgien), som ændrede sektorplanen, den kommunale arealanvendelsesplan og den kommunale byplanlægningsforordning (som i sig selv udgør planer og programmer som omhandlet i SMV-direktivet), fastslog Domstolen, at det skulle kvalificeres på samme måde og underlægges den samme retlige ordning, idet den fremhævede, at »selv om en sådan retsakt ikke indeholder og ikke kan indeholde positive krav, ændrer den beføjelse, som den indfører til lettere at foretage fravigelser af de gældende byplanlægningskrav, det juridiske system og bevirker, at det i hovedsagen omhandlede BPP henhører under anvendelsesområdet for artikel 2, litra a), og artikel 3, stk. 2, litra a), i SMV-direktivet« (dommen i sagen Thybaut m.fl. præmis 57 og 58).\n58 – Jf. fodnote 68.\n59 – Den tilladelse, som Electrabel har fået til at opstille fem vindmøller i kommunerne Aalter og Nevele.\n60 – Inter-Environnement Wallonie-dommen, præmis 42, dommen i sagen Association France Nature Environnement, præmis 29, dommen i sagen Comune di Corridonia m.fl., præmis 34, og dom af 12.11.2019, Kommissionen mod Irland (Vindmøllepark i Derrybrien) (C-261/18, EU:C:2019:955, præmis 75).\n61 – Dommen i sagen Inter-Environnement Wallonie, præmis 43-46, dommen i sagen Association France Nature Environnement, præmis 30-32, dommen i sagen Comune di Corridonia m.fl., præmis 35, og dom af 29.7.2019, Inter-Environnement Wallonie og Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C-411/17, EU:C:2019:622, præmis 171 og 172).\n62 – Dom af 8.9.2010, Winner Wetten (C-409/06, EU:C:2010:503, præmis 66 og 67, herefter »Winner Wetten-dommen«), og dommen i sagen Association France Nature Environnement, præmis 33.\n63 – Præmis 59-63. Jf. i samme retning dommen i sagen Association France Nature Environnement, præmis 43.\n64 – I en nyere undersøgelse analyseres lighederne og forskellene mellem retspraksis efter Winner Wetten-dommen, som fastsætter en centraliseret procedure under Domstolens kontrol med henblik på suspension af den fortrængende virkning, som princippet om EU-rettens forrang har i forhold til national ret, der er i strid hermed, og retspraksis efter dommen i sagen Association France Nature Environnement, som indfører en decentraliseret procedure med henblik på denne suspension, som det tilkommer de nationale retter at foretage på meget strenge betingelser. Denne undersøgelse fremhæver, at denne retspraksis er afgørende for at undgå de retlige tomrum, som en streng anvendelse af den fortrængende virkning af princippet om EU-rettens forrang kan medføre (M. Dougan, »Primacy and the remedy of disaplication«, Common Market Law Review, 2019, nr. 4, s. 1490-1505).\n65 – Dommen i sagen Comune di Corridonia m.fl., præmis 43, samt dom af 28.2.2018, Comune di Castelbellino (C-117/17, EU:C:2018:129, præmis 30), og af 29.7.2019, Inter-Environnement Wallonie og Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C-411/17, EU:C:2019:622, præmis 175).\n66 – På betingelse af dels, at de nationale bestemmelser, der tillader denne lovliggørelse, ikke giver de berørte anledning til at omgå EU-reglerne eller til at undlade at anvende dem, dels at vurderingen foretaget med henblik på lovliggørelse ikke kun begrænses til dette projekts fremtidige indvirkninger på miljøet, men tager alle de indvirkninger på miljøet, der har været siden projektets gennemførelse.\n67 – Inter-Environnement Wallonie-dommen og dommen i sagen Association France Nature Environnement.\n68 – Den forelæggende ret har som nævnt oplyst, at den belgiske lovgivning vedrørende den ulovlighedsindsigelse, der er blevet rejst i den sag, som er indbragt for den, kun beføjer den til at annullere individuelle afgørelser, men ikke planer og programmer.\n69 – Den belgiske regering har i denne forbindelse anført, at direkte annullationssøgsmål vedrørende planer og programmer skal anlægges inden for et kort tidsrum, mens ulovlighedsindsigelser kan rejses uden tidsbegrænsning. I sidstnævnte tilfælde har retssikkerheden et mere vidtrækkende handleområde, eftersom planerne og programmerne er blevet anvendt i et større antal individuelle afgørelser.\n70 – I nogle medlemsstater tillader de processuelle mekanismer, at virkningerne af en annullationsdom, som er afsagt i forbindelse med et indirekte søgsmål, udvides til at omfatte andre lignende tilfælde. Hvis en af disse mekanismer findes i belgisk ret, kan ugyldigheden af tilladelsen »udvides« til at omfatte andre tilsvarende tilladelser, henset til den omstændighed, at afdeling 5.20.6 i VLAREM II og cirkulæreskrivelsen er ugyldige, hvilket svarer til at forhindre anvendelsen af sidstnævnte med erga omnes-virkning, efter det er blevet fastslået, at de ikke er forenelige med SMV-direktivet.\n71 – Følgende fremgår af Winner Wetten-dommen, præmis 65: »Domstolen kan ved udøvelsen af denne kompetence bl.a. beslutte at suspendere retsvirkningerne af annullationen eller den fastslåede ugyldighed af en sådan retsakt indtil vedtagelsen af en ny retsakt, som afhjælper den konstaterede ulovlighed.«\n72 – Winner Wetten-dommen, præmis 67 og 68.\n73 – Selv om det tilkommer den nationale ret at foretage denne vurdering, forekommer ophøret af aktiviteten i de fem vindturbiner i Aalter og Nevele ikke at ville have en væsentlig indvirkning på elforsyningen i Belgien, således som Kommissionen anførte i retsmødet. Det er et andet spørgsmål, om annullationen på grund af et stigende antal sager vedrørende lignende tilladelser påvirker alle vindkraftanlæg i Flandern.\n74 – Præmis 59-63. Jf. i samme retning dommen i sagen Association France Nature Environnement, præmis 43.\n75 – Ifølge forelæggelsesafgørelsens præmis 10.1 råder den forelæggende ret i denne henseende over mekanismer såvel i lovgivningen som i retspraksis.


Venner, eller mere (Jb) ((N)) - Kapitel 1 - Movellas\nVenner, eller mere (Jb) ((N))\nPubliceret: 17 mar. 2011\nOpdateret: 17 mar. 2011\nHej, det her er en af mine første movellaer..\njeg håber i kan lide den og movellaen hanlder self. Om Justin drew bieber.\nJeg har skrevet novellen på forhånd så der kommer hurtigt flere kaptler^^\nHovedpersonen: Amalie_Bliver kald Malle._16 år. har lyst hår, lidt krøller, håret går lidt uder skulderne - og hun har blå øjne.\nJustin Bieber: Ja, i ved jo hvordan han ser ud(-: Resten finder i ud af under-vejs.\n''Kom så Malle, vi køre nu!” sagde min mor, jeg stod og var ved at lægge de sidste ting ned. For det var i dag jeg skulle flytte til USA. ”jaer, jeg kommer om lidt!” Sagde jeg. ”Okay, du for 2 minutter!” da jeg var færdig, gik jeg ned med mine ting og tog et æble på vej ud til min mor. Min mor havde fået et bedre arbejde i USA. Jeg glædet mig, for jeg ville bare væk for London. Det var noget skod at bo her, ”her mor, her har du de sidste ting.!” Sagde jeg. Jeg satte mig ind i bilen og det sammen gjorde min mor. Min mor begyndte at køre bilen, Jeg sad og kiggede det meste af tiden ud af vinduet. Men til sidst faldt jeg i søvn ” vi er her nu Malle.!” Jeg vågnede med det samme.” Mor er det her?” ”ja!” svarede hun ”jamen det er jo ikke et hus, det er et hotel!” ”Nej, men se det på den lyse side. Det er et fedt hotel!” ”Når ja, så lad gå!” Jeg gik ud af bilen, og kiggede lidt op på hotellet. Det var nu meget flot. Jeg gik ind på hotellet ”Wow, hvor er det flot!” sagde jeg ”når, nu er det måske ikke så slemt alligevel?” ”Nej mor, det er jo herre fedt!” Min mor fik nøglen til det værelse vi skulle bo i. Vi skulle op på 7 etage, vi kom til døren. Og jeg åbnede døren, ”Wow!” det var helt vildt flot, jeg havde slet ikke forstillet mig sådan noget. ”når hvad syntes du så?” ”det er vildt fedt mor!” jeg gik ind og da jeg skulle til at gå ind ad døren sagde min mor ”det er dit værelse!” jeg gik ind og det var meget flot. Der var en dobbelt seng og et skrive bord og et stor skab og mit eget badeværelse.\nMin mor stod i stuen og kiggede lidt ud. Det var en flot udsigt. ”mor jeg går lidt udenfor og kigger mig omkring!” ”ja, gør du bare det!” jeg gik ud og ned af gange, jeg tog elevatoren og kom ned i lobbyen.\nJeg gik ud af døren. Og der var mange biler, jeg ville bare gå en tur så jeg gik bare et sted hen. Jeg så En masse piger skrige. Men jeg lod det være, jeg gik hen ad vej. Men jeg nåede ikke og se så meget før jeg støttede ind i en. Jeg fik en hånd, så jeg tog fat i så jeg kunne komme op igen. ”Det må du virkelig undskylde!” Kunne jeg høre en sige, jeg kunne se han havde en kasket på og han havde brune øjne brunt hår, og sorte solbriller på. ”Det gør ikke noget!” mumlede jeg.\njustin bieber, kærlighed, emze


Forståelse for aktiesplit - Invested.dk\nLad os sige, at du havde en 100-kroneseddel, og en person tilbød dig to 50’ere for den. Ville du sige ja til dette tilbud? Dette lyder måske som et meningsløst spørgsmål, men et aktiesplit stiller dig faktisk i samme situation. Vi vil i denne artikel tale om, hvad et aktiesplit er, hvad der sker, og hvad det betyder for investoren.\nEt aktiesplit er simpelthen, når en børshandlet virksomhed øger antallet af udestående aktier. Virksomhedens samlede markedsværdi ændres ikke. Derfor justeres prisen på hver enkelt aktie tilsvarende. Ligesom værdien på din 100-kroneseddel ikke mister værdi ved at bytte den for to 50’ere. Med et 1:2 aktiesplit, for eksempel, får du som aktionær en ekstra aktie pr. aktie du ejer, de har, men værdien af hver aktie bliver halveret. To aktier har nu samme værdi som den ene aktie, aktionæren havde før aktiesplittet.\nLad os antage, at aktien ABC handles til 40 kr. og har 10 mio. aktier udstedt, hvilket giver os en markedsværdi på 400 mio. kr. Virksomheden vælger nu at lave et 1:2 aktiesplit. For hver aktie som aktionærerne på nuværende tidspunkt har, får de nu en ekstra aktie, som ryger direkte ind på deres depotkonto. De har nu to aktier for hver aktie, de tidligere havde, men kursen på aktien er nu nedskåret med 50% fra 40 kr. til 20 kr. Bemærk at markedsværdien forbliver den samme – selskabet har fordoblet antallet af udestående aktier til 20 mio., mens på samme tid at reducere aktiekursen med 50% til 20 kr. til en markedsværdi på 400 mio. Den reelle værdi af virksomheden har slet ikke ændret sig.\nDe mest hyppige aktiesplits er 1:2, 2:3 og 1:3. En nem måde at bestemme den nye aktiekurs på er, at dividere den forrige aktiekurs med splitværdien. I vores eksempel skal vi dividere de 40 kr. med 2 for at få 20 kr. Hvis aktiesplittet eksempelvis var 2:3 skulle vi sige 40/(3/2) = 26,6 kr.\nDet er også muligt at lave et omvendt aktiesplit: Et 10:1-aktiesplit betyder, at for hver 10. aktie du ejer, vil du i stedet få en aktie. Nedenfor har vi illustreret, hvad der præcist vil ske med de mest populære aktiesplits med hensyn til antallet af aktier, aktiekurs og markedsværdi hos de virksomheder, hvor splittet foregår.\nHvad er pointen med et aktiesplit?\nDer er adskillige grunde til, hvorfor en virksomhed ville ønske at lave et aktiesplit.\nDen første grund er psykologi. Når prisen på en aktie bliver højere og højere, vil nogle investorer måske føle, at prisen er for høj til, at de vil købe den, eller mindre investorer vil måske mene, at de ikke har råd. Ved at splitte aktien, ryger kursen ned til et mere ”attraktivt” niveau. Denne effekt er psykologisk. Den faktiske værdi af aktien ændres overhovedet ikke, men den lavere aktiekurs vil måske påvirke den måde, aktien opfattes på og derfor tiltrække investorer. At splitte aktien giver også de eksisterende aktionærer en følelse af, at de nu har flere aktier mellem hænderne.\nEn anden (og nok mere logisk) grund til at lave aktiesplit er for at øge aktiens likviditet, hvilket øges, når antallet af de udestående aktier øges. Når aktiers kurser ryger op i meget høje beløb, kan der forekomme store spredninger på bud/udbud, ofte over 100$. Et perfekt eksempel er Warren Buffett’s Berkshire Hathaway (BRK-A), som aldrig har lavet et aktiesplit. I marts 2022 kostede aktierne ca. 490.000 $ hver.\nIngen af disse grunde eller potentielle effekter er dog enige med finansiel teori. Hvis du spørger en finansprofessor, vil han/hun sandsynligvis fortælle dig, at aktiesplits er totalt irrelevante – virksomheder gør det dog alligevel. Splits er en god demonstration af, hvordan virksomhedernes beslutninger og investorernes adfærd ikke altid stemmer overens med finansiel teori. Dette faktum åbnede op for at meget bredt og relativt nyt finansielt studie kaldet finansadfærd.\nDer er masser af argumenter for, hvad end et aktiesplit er til investorernes fordel eller ej. Nogle mener, at aktiesplits er en god købsindikator, som signalerer, at virksomhedens aktiekurs stiger og derfor gør det godt. Dette er måske sandt, men på den anden side har et aktiesplit simpelthen ikke nogen effekt på den fundamentale værdi af aktien og indeholder derfor ikke nogen reel fordel for investorer. Til trods for dette faktum er der faktisk guides og strategier til at overvåge aktier, der vil splittes, og derved forsøge at profitere fra den optimistiske natur af aktiesplits. Kritikerne ville mene, at denne strategi overhovedet ikke er tidstestet og er tvivlsomt succesfuld.\nHusk, at aktiesplits ikke har nogen effekt på værdien af virksomheden. Et aktiesplit bør ikke være en besluttende faktor i købet af en aktie. Mens der er nogle psykologiske grunde til, hvorfor virksomheder vil splitte deres aktie, ændrer det ikke de fundamentale faktorer. Hvad end du har én 100 kr. seddel eller to 50’ere i banken er lige meget.\nPosted in Basal investering, Guides, Investering | 1 Comment


Brun stue læder sektionsopdelte sofaer producenter og leverandører Kina - engros pris - PT møbler\nHjem > Produkt > Dagligstue Møbler > Sectionals\nBrun stue læder sektionsopdelte sofaer\nBeskrivelse/kontrol: Den klassiske stabile farve hjem indretning design fuld af retro stil, både nostalgisk stil og konservative kvalitet over tid erfaring. Naturlig, nostalgisk, udstråler en rig jord duft af farve. At finde de kulturelle rødder af nye nostalgi og ekstravagance uden at miste den...\nDen klassiske stabile farve hjem indretning design fuld af retro stil, både nostalgisk stil og konservative kvalitet over tid erfaring. Naturlig, nostalgisk, udstråler en rig jord duft af farve. At finde nye nostalgi og ekstravagance kulturelle rødder uden at miste den stemning, afslappet og casual. Legemliggør den rolige atmosfære, med en følelse af historie, glæden ved høst og dybe kulturelle arv. Kan ikke hjælpe men lad os smag, kærlighed og liv har en dybere forståelse.\n1. Hvis du ikke kan lide vores farve, Freedom of Choice\n2. Customization(OEM) er accepteret---vores fabrik har den kvalificerede Designer Team.\n3. for at kontrollere kvaliteten af kontor møbler---velkommen til at besøge vores showroom.\nHyggelig levende lænestole og soveværelse stole\nContermporary brun læder King Size seng ramme til so...


Ting At Gøre I Manchester, New Hampshire: Se Science Center - 2021\nSEE Science Center ligger i Manchester, New Hampshire, og er et interaktivt uddannelsescenter, der tilbyder videnskab, teknologi, teknik og matematikudstillinger og aktiviteter for børn og familier. Historien om SEE Science Center går tilbage til 1984, med tilskudsmidler, der er afsat til det sydlige New Hampshire Services med det formål at skabe et videnskabscenterfacilitet til fremme af STEM-uddannelse til Manchester's børn.\nEn placering i byens Millyard-område blev valgt, og efter to års planlægning og konstruktion af udstillingen blev museet åbnet for offentligheden i 1986. Et mobiloplysningsprogram, SEEmobile, blev også etableret samme år med det formål at bringe udstillinger til områdeskoler og ungdomsorganisationer. Yderligere udstillinger blev føjet til anlægget i hele 1990'erne, herunder rejseudstillinger med det formål at turnere museesamlinger i hele New Hampshire, og i 1998 flyttede museet til et større anlæg i Manchester's centrum. I 2011 blev museet en uafhængig nonprofit-organisation, der tilbyder udvidet udstillingsplads og programmering.\nI dag er SEE Science Center en medlemsorganisation for Association of Science and Technology Centers, New England Museum Association og American Association of Museums. I 2015 blev museet kåret til det bedste sted at tage dine børn i Manchester af læserne af Hippo magasin. Museet byder mere end 150,000 årlige besøgende velkommen og er åben syv dage om ugen med undtagelse af større nationale helligdage og en årlig renoveringsperiode i begyndelsen af september.\nDer tilbydes en række interaktive udstillinger på museet med fokus på at introducere STEM-principper for unge besøgende. Museets populære Moonwalk udstilling gør det muligt for børn at opleve en simulering af månens lave tyngdekraft ved hjælp af sikre hoppeseler. Et ledsager-spil til Moonwalk-udstillingen, kaldet Tyngdekraftekspedition, tilbydes på museets websted. Det LEGO Millyard-projekt udstilling, føjet til museet i 2006, er verdens største permanente minifigureinstallation, der viser århundredeskiftet af Manchester's Amoskeag Millyard, den tidligere placering af Amoskeag Manufacturing Company. Udstillingen er konstrueret i en skala fra 55 til en ved hjælp af over tre millioner LEGO-klodser, næsten lige så mange som de originale klodser, der blev brugt til opførelsen af Jefferson Mølle i 1886. 8,000-minifigure skildrer også millyardens arbejdere i scener fra det daglige arbejdsliv. Udstillingen blev belønnet med en Historic Preservation Award fra Manchester Historic Association i 2006.\nAndre museumsudstillinger fokuserer på fysik, astronomi, lys og lyd og elektricitetsprincipper, herunder en hviskende sendemaskine, en stolrullesystem og et fungerende periskop. En gavebutik på museet tilbyder pædagogiske gaver, tøj og videnskabelige tema-souvenirs til besøgende i alle aldre, og en online museumsbutik sælger brugerdefinerede uddannelsesbøger skrevet af centret, samt gavekort på museet og årlige medlemskab. Snacks og drikkevarer leveres på koncessionsstande i hele museet, og det er tilladt at spise udenfor på stedet.\nLevende videnskabelige demonstrationer præsenteres dagligt overalt i museet med fokus på en række STEM-emner. Guidet og selvstyret turnéprogrammering er tilgængelig for folkeskolegrupper og ungdomsorganisationer med 15 eller flere deltagere, med alt tourindhold, der indeholder New Hampshire-studieplankrav og kan skræddersys til de specifikke aldersniveauer og behov for hver turnégruppe. Alle turgrupper tilbydes gratis efterforskningstid ud over overvåget brug af større udstillinger, herunder Moonwalk og Van de Graaf Static Electricity Generator. Lab-programmering er tilgængelig for studerende på grundskolen og mellemskolen med alle aktiviteter under opsyn af SEE-medarbejdere. Lab-programmeringsemner inkluderer Slimy Science og kemiske reaktioner. Outreach-programmering er også tilgængelig, hvilket bringer centrets SEEmobile direkte ind i klasselokaler i New Hampshire-området til timeslange præsentationer om emner som optiske illusioner, polymerer og genbrug.\nÅrlige ugeslange sommervidenskabelige lejre er tilgængelige for studerende i alderen 8-14, der tilbyder praktiske aktiviteter i forbindelse med kreativ leg og videnskabelig innovation. Mini-kursus programmering er tilgængelig hele året, der tilbyder aktiviteter for hjemmeskole studerende. Et Technology Academy-program tilbydes i februar, hvori der lægges vægt på teknologidesignprincipper for studerende på mellemskolen, og sommermatematikaktiviteter giver praktiske læringsoplevelser for familier. Begivenheder for voksne besøgende inkluderer en Science on Tap-serie, der bringer videnskabelige eksperter til museet for foredrag og tilbyder drikkevarer fra lokale bryggerier. Museet kan også lejes til private fødselsdags-festpakker, der giver adgang til et festlokale i to timer, udforskning af museets udstillinger og astronautis og et gavekort til museets gavebutik for alle festdeltagere.\n200 Bedford St, Manchester, NH 03101, Telefon: 603-669-0400\nFlere ting at gøre i Manchester