Пікнік із шашликами -як організувати та не отримати за це штраф\nЯк організувати пікнік із шашликами та не отримати за це штраф\nПід час відпочинку на природі варто дотримуватися певних правил, щоб уникнути оплати штрафу\nНастала пора пікніків, тож любителі шашлику точно не проґавлять нагоди відпочити просто неба та посмакувати улюбленим м’ясом. Та як би вас не манило бажання нарешті скуштувати шашлик, передусім варто дізнатися, як правильно організувати відпочинок на природі. Тим паче, що до кінця 2017 року штраф за розведення багаття планують збільшити до 17 тис. грн.\nВІДПОЧИНОК НА ПРИРОДІ: ОСНОВНІ ПРАВИЛА\nУ лісах, на галявинах, будь-де на природі забороняється розводити багаття. Користуватися дровами чи вугіллям можна лише у спеціально відведених для цього місцях. Альтернатива багаттю – газовий гриль.\nВирушаючи на пікнік, прихопіть пакети, щоби прибрати за собою сміття. При цьому ліпше користуватися багаторазовим посудом для пікніку, адже одноразовий, хоч він і вигідніший для нашого гаманця, шкодить природі. Для того, щоб поліетилен розклався у природі знадобиться від 100 до 200 років.\nПринагідно ділимося порадами Гліба Репіча, експерта програми «Сніданок. Вихідний», як приготувати маринад, що є запорокую соковитого та смачного м'яса.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Що брати на природу, а що залишити вдома.\nГотуючи кислотний маринад, використовують оцет, лимон, вино тощо. Кислота пом'якшує колагенові волокна м'яса, завдяки чому шашлик стає м'яким та соковитим.\nГоловне не перетримати шашлик в оцті. Інакше м'ясо повністю втратить свою структуру. – підкреслює біохімік.\nТакі маринади готуються з мінеральної води чи пива. Газовані напої містять вуглекислий газ, який також пом'якшує м'ясо.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Пісні чебуреки з овочами.\nДля приготування фруктового маринаду використовується ананас, ківі чи папая. Окрім кислот, ці фрукти містять ферменти, які так само є у шлунковому тракті. Вони допомагають організму розщеплювати речовини.\nГрубо кажучи, ці ферменти перетравлюють продукт за нас. – пояснив біохімік.\nВажливо, як і у випадку з кислотними маринадами, не перетримати шашлик, адже за ніч м'ясо абсолютно втратить свою структуру.\nМ'ясний рулет із зеленню та горіхами до Великодніх свят від Руслана СенічкінаРЕЦЕПТ ГРУЗИНСЬКОГО МАРИНАДУ ВІД ШЕФА\nМАРИНАД ДЛЯ ШАШЛИКУ - ІНГРЕДІЄНТИ\n10 мг чорного перцю\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: 3 правила, як вибрати свіже м'ясо для шашлика.\n1. Поріжте м'со однаковими шматками.\n2. Заправте м'ясо сіллю та перцем.\n3. Наріжте цибулю напівкільцями і додайте до м'яса. Перемішайте.\nОбов'язково вичавіть сік із цибулі. – радить шеф-кухар.\n4. Нанизайте м'ясо на шампури та смажте до готовності.\n5. Прикрасьте готовий шалик свіжою цибулею та зеленню.\nНагадаємо, нещодавно ми розповідали, що треба їсти для прискорення метаболізму.\n#пікнік #рецепти #шашлики


Реферат: Дидактичні аспекти організації і реалізації самостійної роботи студентів технічних вузів | Образовательный портал - сочинения, рефераты, курсовые работы, дипломы, доклады.\nРеферат: Дидактичні аспекти організації і реалізації самостійної роботи студентів технічних вузів\nНазвание: Дидактичні аспекти організації і реалізації самостійної роботи студентів технічних вузів\nВивчення курсу загальної фiзики в технiчних вузах є одним з най важливих елементiв пiдготовки висококвалiфiкованих фахiвцiв, воно сприяє розвитку пошуково-творчого мислення, iнтелектуальних здiбностей, пiдвищенню загальнонаукового рiвня i виробленню навичкiв дослiдження прикладних питань в галузi майбутнього фаху.\nЯк зробити так, щоб теоретичні знання, одержані студентом з фізики, не iснували самi по собi, а максимально повно використовувалися їм в його практичній діяльності? Якщо до недавнього часу ця мета відносно успiшно досягалася засобами традицiйної дидактики, то зараз її реалiзацiя стає з кожним роком все складнiшою. Ми пiдiйшли до такого рубежу, коли кількість інформації з фізики стала настiльки величезною, що вона не може бути засвоєною за вiдносно короткий термін навчання (особливо в технiчному вузi, де кiлькiсть годин, якi відводяться на вивчення фізики кожного року зменшується), якщо її не упорядкувати на принципово нових засадах. В якостi основи для перебудови навчального процесу з фізики у вищiй технiчнiй школi ми пропонуємо концепцію інтенсивного формування i продуктивного функцiювання загальних теоретичних систем знань у розвиваючому навчанню.\nII. Iнтенсифiкацiя процесу формування системи фізичних знань та особистостi студентiв.\nШ. Активiзацiя i самоорганiзацiя дiяльностi студентiв в умовах посилення спiвробiтництва з викладачем i один з одним.\nДослiдження дидактiв, психологiв, представникiв конкретних методик переконують, що найважливiшою умовою успiшного пiдвищення якостi навчального процесу у вузi є цiлеспрямований i спецiально органiзований розвиток пiзнавальної дiяльностi i самостiйностi студентiв. Але в практицi навчання не завжди гiдно оцiнюється той факт, що високий рiвень пізнанавальної дiяльностi i самостiйностi студентiв чинить добродiйний вплив на весь хiд їхньої професiйної пiдготовки.\nДля вдосконалення організації i методичного забезпечення СРС методика завдань, на наш погляд, повинна вiдповiдати наступним вимогам:\n1. Завдання для СРС повиннi бути диференцiйованi, тому що початковий рiвень знань, умiнь та навичок, теоретична готовнiсть до виконання рiзних видiв робiт, а також досвiд самостiйної дiяльностi у студентiв рiзний.\n2. Завдання повиннi враховувати досягнутий рiвень умiнь та навичок творчого використання засвоєних знань у рiзних ситуацiях (внутрiшніх — i між предметних, прикладних та професiйних).\n3. В завданнях повиннi знайти своє вiдображення основнi iдеї розвиваючого навчання, iнтеграцiйнi процеси тощо.\nВ результатi проведеного дослiдження ми дiйшли до висновку про необхідність включення у СРС наступних типiв загальновiдомих в дидактицi завдань: репродуктивнi; за зразком; реконструктивно-варiативнi; частково-пошуковi та дослiдницькi.\nПiд час рiшення репродуктивних завдань пiзнавальна дiяльнiсть студента проходить у формi простого вiдтворення знань: студент згадує або знаходить (вiдшукує) у пiдручнику (конспектi) необхiдну формулу (рiвняння, закон), яка вiдображає (вiдтворює) суть явища, встановлює фiзичне тлумачення, пiдставляє їхнi численні значення та виконує обчислення. Завдання цього типу створюють для студентiв передумови для пiзнання, осмислення i запам`ятання тих чи iнших положень вивчаємого явища, закону, теорiї; сприяє накопиченню опорних знань, окремих фактiв та засобiв дiяльностi.\nДо другого типу завдань, якi вирiшуються згiдно зразку, належать завдання, рiшення яких може бути органiзовано згiдно вiдомих зразкiв або у виглядi зумовленої, заздалегiдь вiдомої послідовності дiй (алгоритму). Рiвень пiзнавальної самостiйностi в дiяльностi студентiв пiд час виконання цих завдань виявляється в пiдведеннi нового факту явища, зразка або засобу дiяльностi пiд уже вiдомi. Сприяючи накопиченню у студентiв опорних знань, умiнь та навичок, їх мiцному засвоєнню, цi роботи створюють необхiднi умови для переходу до виконання завдань бiльш високого рiвня самостiйностi.\nДля рiшення реконструктивно-варiативних завдань студент повинен не тiльки добре знати фiзичнi закони, якi описують розглянуте явище (або сукупнiсть явищ), але й вмiти реконструювати, перетворювати та застосовувати до нових ситуацiй тощо. Цi завдання нацiленi на вироблення у студента вмiнь та навичкiв комбiнувати та перетворювати новi i традицiйнi засоби дiяльностi для рiшення нових та традицiйних проблем, використовуючи при цьому рiзнi варiацiї та пiдходи. Все це сприяє формуванню у студентiв таких рис, якi є основою пошуково-творчої дiяльностi майбутнього фахiвця. Виконуючи завдання цього типу, студенти вчаться перебудовувати та комбiнувати ранiш вiдомi знання i вмiння для виконання нового завдання, аналiзувати рiзнi шляхи його виконання i обирати найбiльш рацiональнi.\nДо завдань частково-пошукового типу вiдносяться завдання, у яких бракує або зайвi початковi данi, такi, у яких не повнiстю визначенi початковi умови, а також такi, якi припускають рiзнi варiацiї та вимагають доробки. Студент сам доповнює, знаходить (вiдшукує) тi данi, яких бракує, остаточно формує умови завдання i накреслює шляхи його рiшення. Прикладом завдань такого типу можуть слугувати наступнi:\n1. Скласти i вирiшити завдання на визначення мiнiмального куту нахилу транспортерної стрiчки, при якому вугілля не буде осипатися?\n2. Яким повинен бути нахил бремсберга, щоб одна навантажена вагонетка масою М\nзмогла б пiдняти не менш як N\nпорожнiх вагонеток масою m\n? Коефiцiєнт тертя k\n, маси вагонеток та їх кiлькiсть узяти для конкретних умов конкретної шахти.\nСутнiсть цих завдань полягає в тому, що викладач або дає план-програму рiшення проблеми, або коректує рух студента до її рiшення, або будує аналогiчну проблему з бiльш малим полем пошуку, або подiляє проблему на декiлька пiдпроблем, якi у сукупностi дають рiшення основної проблеми i таким чином, студент розв’язує завдання.\nОбов`язковим елементом пiдготовки сучасних фахiвцiв є залучення студентiв до науково-дослiдницької роботи. У зв`язку з рядом об`єктивних причин ми поки що не в змозi залучити всiх студентiв до активної участi в НДРс, але вчити елементам дослiдницької дiяльностi ми повиннi всiх. Тому у якостi дослiдницьких завдань ми даємо студентам не тiльки такi, як наприклад, «З`ясувати вплив метану на показник заломлення повiтря», але й такi, як «Вивести залежнiсть показника заломлення повiтря вiд тиску», тобто, завдання на вивiд формул та пiдтвердження теорем, на обґрунтування яких-небудь положень теорiї, завдання ускладненої трудностi, якi виходять за межi програми тощо. Такi завдання для самостійної роботи студентiв повиннi бути складенi з усiх основних тем курсу фiзики. Методика застосування системи завдань з поступовим зростанням ускладнень та проблемностi є перспективною, виконує не тiльки навчальнi, але й розвиваючi функцiї, якi пiдвищують якiсть пiдготовки iнженерiв.\n«Вiд живого спостерiгання до абстрактного мислення i вiд нього до практики — такий дiалектичний шлях пiзнання iстини, пiзнання об`єктивної реальностi» (Гегель). Тому, у тих випадках, коли навчання здiйснюється з урахуванням майбутнього фаху студента, полiпшуються усi показники навчальної дiяльностi. Наприклад, оптимiзацiя процесу навчання фiзики у ДонНТУ. У цьому випадку також перероблено весь курс з акцентом на «використання фiзичних знань в iнженернiй практицi» для конкретної спецiальностi (гiрничої, металургiйної, механічної). Проте професiоналiзацiя завдань для СРС ще не має масового характеру, мабуть тому, що їхня розробка пов’язана з наявнiстю об`єктивних методичних труднощiв; визначенням перелiку професiйних знань, умiнь та навичок майбутнього фахiвця та формуванням його профiлю роботи, а також розробкою його професiограми.\nЗавдання викладачiв фiзики на кафедрi, на наш погляд, зводиться не тiльки до того, щоб дати фундаментальнi знання з предмету, здiйснити контроль за засвоєнням знань, але й прищепити студентам навички творчо, самостiйно мислити, пiзнавати, вирiшувати деякi, хоч i невеличкi, проблеми, суперечностi, тому що розвиток науки — це вирiшення суперечностей.\nВiдомо, що однiєю з найважливiших передумов самостійної роботи студентiв є чiтко налагоджений контроль за її виконанням. Вiн сприяє поглибленому вивченню предмета, створює широкi можливостi використання зворотного зв’язку для подальшого вдосконалення органiзацiї цієї роботи i методики викладання любого предмету та, зокрема, фiзики. На нашiй кафедрi протягом декiлька рокiв практикуються наступнi методи пiдсумкового та поточного контролю знань студентiв:\n1. Поточне опитування. Проводиться постiйно протягом семестру Мета — установити готовнiсть студентiв до засвоєння наступного матерiалу, виконання лабораторних та практичних завдань тощо.\n2. Контроль виконання домашнiх завдань. Мета — перевiрка загального рiвня засвоєння студентами знань та коректування подальшої роботи викладача пiд час вивчення даного роздiлу або курсу. Проводиться постiйно протягом семестра.\n3. Експрес-контроль. Проводиться постiйно на лекцiях протягом всього семестру. Цей засiб контролю має ряд переваг у порiвняннi з iншими формами контролю за самостiйною роботою студентiв. По-перше, вiн не займає багато часу (що має велике значення для спецiальностей, якi мають менш за все кiлькiсть годин на вивчення фундаментальних дисциплiн); по-друге, стимулює самостiйну дiяльнiсть студентiв; по-третє, примушує студентiв бути бiльш уважними на лекцiях, бiльш якiсно вести конспект, що у пiдсумку сприяє поглибленому вивченню фiзики. Провадження експрес-контролю не повинно займати бiльш 5 — 10 хвилин. Мета — що й у поточного контролю — пiдтримка одержаних ранiш знань, вмiнь та навичок шляхом постiйного повторення, виявленню тих студентiв, якi не працюють самостiйно з пiдручниками та навчальними посiбниками; контроль вiдвiдування лекцiй тощо.\n4. Взаємоконтроль (по В.Ф.Шаталову). Мета — вироблення свiдомостi у студентiв пiд час засвоєння знань, вмiнь та навичок протягом семестру.\n5. Самооцiнка (самоконтроль). Мета — робота над своїми помилками згiдно обумовленого алгоритму або вiдповiдi, оцiнка свого рiвня знань.\n6. Навчальний контроль. Суть цього метода мiститься у наступному: дається питання, яке побудовано з двох частин: перша частина — iнформацiя, друга частина — питання по отриманiй iнформацiї з метою вiдпрацьовування (обробки) додаткових навичкiв та знань, якi були отриманi протягом семестру.\n7. Атестацiя — фiльтрiвний (фiльтрувальний) щомiсячний контроль.\n11. Рейтингова система контролю, яка може включати в себе всi попереднi види контролю повнiстю або частково. Мета — перевiрка систематичностi та якостi роботи студентiв на аудиторних та поза аудиторних заняттях. Рейтингова система контролю включає в себе метод шкальних вiдмiток, кореляцiйний аналiз, метод конкордацiї . Проводиться постiйно протягом всього семестру.\nТаким чином, проведення протягом семестру вище згаданих методiв контролю за самостiйною роботою студентiв є важливою передумовою отримання стабiльних знань з фiзики. Успiх нашої дiяльностi в бiльшостi залежить вiд того, хто прийшов у вуз за знаннями, тих, хто вирiшив присвятити своє життя iнженернiй справi. Це означає, що сьогоднi не можна вчити студентiв так, як ми вчили вчора, а завтра не можна буде вчити їх так, як ми навчаємо сьогоднi. Але це не означає, що студент повинен бути кинутим напризволяще. Навпаки, дисциплiнованiсть, суровий попит за виконання кожного завдання, мотивацiйна i справедлива оцiнка наслiдкiв самостійної працi — важлива умова становлення та формування громадянської вiдповiдальностi студента за доручену йому справу. Але фiзику студенти починають вивчати на першому курсi. Студентської «кваліфікації» вони поки ще, зрозумiло, не придбали i орiєнтованi на повiльне сприйняття предмета. Цей факт необхiдно враховувати. Вiд викладача потрiбна достатня компетентнiсть викладання матерiалу тому, що першокурсникам важко буде зрозумiти зв`язки та висновки. Необхiдно на лекцiї давати найбiльш головне, найбiльш складне, систематизоване, залишаючи другорядне для самостiйної роботи студента. Проблемнiсть у викладаннi курсу фiзики на цьому етапi займає незначне мiсце: самi студенти ще в бiльшостi випадкiв проблем не бачать i не вiдчувають. Тому навчально-методичнi вказiвки для студентiв першого курсу з фiзики повиннi бути ґрунтовними, докладними i мати окреслену логiчну схему, яка мiстить у собi детальний перелiк всiх питань програми курсу, має професiйну спрямованiсть, а також зазначення тих роздiлiв, якi викладач розглядає на лекцiї i дуже скромна частина тих роздiлiв, якi необхiдно студенту розглядiти самостiйно в позаурочний час. Обов`язковим компонентом методичних вказiвок є наявнiсть питань для самоконтролю (самооцiнки), якi дуже цiкаво складенi. Для вiдповiдi на них студенту необхiдно буде не тiльки вивчити додаткову лiтературу, але й спробувати логiчно мислити. Поставити правильно питання — велика справа. Адже, самостiйна, навчальна праця студента — це сфера його особистої саморегуляцiї. Влаштована i керована викладачем, така праця є основою всього навчального процесу. Якiсть працi студентiв в бiльшостi випадкiв визначається можливостями скорiшого i бiльш якiсного виконання тих завдань, якi поставленi перед студентом. Тому на кафедрi повинен бути достатнiй аудиторний фонд, який має необхiдне обладнання, навчальна лiтература (посiбники, пiдручники, iнструкцiї тощо), технологiчнi засоби самонавчання, до складу якого входить i навчальне телебачення, обчислювальна технiка за допомогою якої студенти обробляють експериментальнi данi при проведеннi фiзичних практикумiв тощо.\nПредыдущая записьРеферат: Бджоли та продукти бджільництва\nСледующая записьРеферат: Суб єктивна картина життєвого шляху студентiв цiннiсний спектр


«Ми й не очікували багато»: на Луганщині пояснили, чому в області найменша кількість хворих на COVID-19 | Громадське телебачення\n12 травня, 2020 15:34\nУ Луганській області наразі найменша кількість підтверджених випадків коронавірусу в Україні — 42. Також це єдиний український регіон, де від COVID-19 не померла жодна людина. В області вважають, що це пов'язано з кількістю та структурою населення, а також своєчасними карантинними заходами.\nПро це на брифінгу у Сєвєродонецьку сказав заступник директора Луганського лабораторного центру МОЗ Володимир Жданов, передає кореспондент hromadske.\n«Ми й не очікували велику кількість хворих. Значну роль зіграло те, що командувач ООС ухвалив рішення про закриття області. Також ряд заходів прийняла ОДА — зокрема зупинила міжміське сполучення, закрила ринки з 18 березня. Усе це дозволило нам не допустити масового скупчення людей», — вважає Володимир Жданов.\nТакож серед факторів, які сприяли відносно невеликій захворюваності, він виділив: маленьку щільність населення та невелику кількість людей, які повернулись в область після початку карантину з інших країн.\nКрім того, у Луганській області не зафіксували жодного випадку захворюваності серед медиків.\nТакож не було жодного випадку, коли людина, яка повернулась з-за кордону, відмовлялась від тестування. Натомість у Краматорську на Донеччині відмовились від тестування 60% людей, які повернулись з інших країн.\nГоловним завданням зараз заступник голови обласного лабораторного центру вважає пошук тих, хто хворіє у безсимптомній формі: «В одному місті ми протестували весь підʼїзд, у якому захворів один з мешканців. Всі тести були негативними. Також ми зараз тестуємо на коронавірус усіх, у кого є хоча б найменший нетиповий перебіг респіраторної інфекції».


Цей майстер-клас буде присвячений чудовому квітки жоржини, який був найпопулярнішим серед дачників в минулому столітті. Як змінюється мода на одяг, так само вона безжально поводиться і з квітами. Зараз не особливо прийнято дарувати ці квіти. Але незважаючи на спад популярності селекціонери продовжували працювати над створенням нових сортів. Завдяки їм з’явилися сорти найфантастичніших забарвлень і форм. Мода на жоржини потихеньку повертається. Любителям квіткових прикрас з фоамірана пропонуємо сьогодні зробити чудовий жоржин своїми руками!\nМатеріали і інструменти для створення жоржини:\n— яскраво-рожевий фоаміран Шовковий ЛЮКС;\n— зелений іранський фоаміран;\n— форма пелюсток;\n— пастель фіолетова, жовта, зелена, червоно-коричнева;\n— бульки різного розміру;\n— фольга харчова;\n— клейовий пістолет і стрижень до нього;\n— акрилова біла фарба;\n— резіночка для волосся;\nФорма жоржини з фоамірана\nРобимо викрійку. Георгіна буде складатися з великої кількості пелюсток різного розміру. На викрійці кожна пелюстка пронумерований і дано кількість, яке потрібно вирізати з Фома. По клітинках ви можете судити про розмір даного пелюстки.\nВирізаємо з фоамірана пелюсточки і смугу 1,5х20 см, яку нарізаємо парканчиком.\nТонуємо фіолетовою пастеллю одну сторону смуги і проходимся по окату пелюсток.\nПочинаємо формувати пелюстки. Нагріваємо на прасці, скручуємо і розтираємо між пальчиками.\nПідстава пелюстки складаємо, як показано на фото, тримаємо однією рукою і прикладаємо цей кінчик до праски. Наше завдання зараз — розплавити фоаміран. Коли ви відчуєте, що фом досить прогрілося, здавлюємо пальцями цей шматочок. Він повинен склеїться між собою.\nПрогріваємо 1/3 частину пелюстки від кінчика і продавлюємо булькою.\nПрикладаємо до праски самий кінчик пелюстки (2 мм), очікуємо повного прогрівання. Робимо защип. Аналогічно робимо з усіма пелюстками.\nПрогріваємо зубчасту смугу. Робити це треба акуратно, щоб зубчики не склеїлися між собою.\nТонуємо кінчики білою фарбою.\nБеремо відрізок фольги приблизно 4,5х9 см.\nЗвертаємо в кульку.\nНанизуємо на зубочистку. Якщо плануєте робити жоржин на ніжці, то можна відразу вклеїти друт замість зубочистки.\nПриклеюємо на верхівку круглий шматочок фоамірана. Зайве відрізаємо, щоб не заважало.\nПочинаємо приклеювати смугу.\nНаклеївши один ряд, фіксуємо всі пелюсточки до середини.\nНакручуємо і приклеюємо залишилася смугу до серединки.\nПочаткова тонування виявилася не такою яскравою, тому підфарбовуємо ще раз.\nБеремо найменші пелюсточки під №1, тонуємо їх по центру фіолетовою пастеллю.\nРозподіляємо рівномірно і приклеюємо їх.\nПелюстки під №2 приклеюємо з невеликим заходом на підставу серединки (дивіться на фото).\nПелюстки під №3 приклеюємо в шаховому порядку.\nНаступні пелюсточки приклеюємо аналогічно.\nПелюстки під №5 тонуємо фіолетовим — проводимо лінію дрібному пастелі по центру (кінчик не чіпаємо).\nПриклеюємо все пелюсточки по колу.\nДодаємо ряд з пелюсток під №6, зміщуючи їх до центру квітки.\nНа фото видно, що по центру квітки (з виворітного боку) вийшло поглиблення. Його ми заллємо гарячим клеєм.\nТонуємо пелюсточки третього і четвертого кола жовтим (по лицьовій стороні). Робимо кілька мазків. Серединці можна надати трохи зелені.\nКвіточка жоржини зібраний.\nЯкщо ви хочете з квітки жоржини зробити прикраса для волосся, то продумайте яке саме ви бажаєте (від цього залежить спосіб кріплення).\nУ цьому майстер-класі ми покажемо, як закріпити жоржини на резиночку для волосся.\nЗ зеленого Фома викроює шість листочків у вигляді крапельок. Нагрівання на прасці, робимо посередині опуклість і прокручуємо гострий кінчик між пальчиками. Також робимо чашолисток і готуємо смужку 0,5х1,5 см для кріплення.


Політологія - страница 64 : Моя бібліотека\nЛ. Тупчієнко - Політологія - страница 64\nОднак досвід багатьох країн свідчить, що і за умов легального панування можуть виникати проблеми для влади. Найголовніша серед них — перетворення бюрократії зі слуги суспільства у закриту касту, яка стоїть над ним. Демократичні системи напрацювали значний і ефективний досвід подолання або мінімізації такої загрози. Це — висока заробітна плата чиновників (щоб не було спокуси на хабарі), регулярна ротація управлінських кадрів, контроль їхньої діяльності політичними інститутами, систематичне навчання, відкриті конкурси як основні засоби кар'єрного просування.\nВоля божественного провидіння і природне право, що звідси витікало, — історично перші способи легітимізації влади. Ще один з древніх способів легітимізації влади — її персоніфікація. Адже дуже часто мужність, хоробрість, героїзм у бою, рішучість в діях, мудрість і знання давали змогу їхнім носіям піднятися на вершину влади і, навіть більше, назавжди вписати свої імена в історію як вожді племен, "батьки" нації, засновники міст-держав, імперій, релігій, "рятівники" вітчизни.\nПравда, більш поширеними були намагання володарів найви-тонченішими засобами довести законність своєї влади чи підкори-\nТема 5 ВЛАДА І ВЛАДНІ ВІДНОСИНИ 101ти людей своїй волі. Серед цих засобів центральне місце в усі часи належало забороні на інформацію, яка якимось чином спроможна підірвати пануючу форму правління. Цій меті від самого початку служила цензура, покликана приховати від широкої громадськості невигідні правлячому режиму факти і відомості, закрити громадянам доступ до так званих підривних ідей. Ще Жан Поль Марат, один з діячів Французької революції, свідчив, що одні володарі "виганяють зі своїх держав літературу, другі забороняють своїм підданим подорожі, треті не дозволяють народу думати, постійно звеселяючи його парадами, видовищами, святкуваннями... Якщо ж доброчинність невдоволених не піддається підкупу, володарі висувають проти них найманих підлих писак, завжди готових виправдовувати гноблення, зводити наклепи на друзів вітчизни, чорнити з усією притаманною їм майстерністю захисників свободи, яких вони оголошують порушниками суспільного спокою". Нагадаємо, що це написано понад 200 років тому.\nСправа в тому, що забезпечити її (а саме — легітимність влади) лише насильницькими засобами неможливо. Ще Конфуцій наголошував, що держава в разі крайньої потреби може пожертвувати озброєнням, продовольством, але не може і не повинна відмов-люватися від довір'я народу, оскільки "без довір'я (народу) держава не зможе встояти". Показовим у цьому відношенні є приклад СРСР, де влада КПРС, не дивлячись на здавалось би могутність, фундаментальність, завалилася водночас у буквальному значенні слова саме тому, що більшість народу перестала вірити в її легітимність. Тим більше важлива віра громадян у владу, її спроможність забезпечити їх безпеку, добробут і справедливість для молодих, слабких держав, якою є Україна.\nВказуючи на особливе значення легітимності, М. Дюверже навіть настоює на тому, що владою взагалі можна вважати лише ту владу, за якої підлеглий вірить у те, що, корячись велінням влади, він чинить нормально, справедливо і на законних підставах. Тож влада передбачає і примус (у т.ч. фізичний) і віру в законність такого примусу.


Народилася 3 червня 1922 р. у м. Львові. До 7 класу навчалася в будинку Товариства взаємодопомоги приватних службовців на вул. Шимоновичів, 6 (тепер вул. А. Мельника), де в той час функціонував дитячий будинок. У 1936–1939 рр. здобувала освіту у жіночій вчительській семінарії у Львові за спеціальністю «Вчителька дошкільного виховання», але через початок польсько-німецької війни 1939 року навчання не закінчила. З 7 серпня 1941 р. до 30 квітня 1944 р. працювала завідуючою в магазині Крайової молочарської спілки «Маслосоюз», а 1945 р. працювала в гастрономі на вул. Підвальній у Львові. Через виказ однієї з продавчинь гастроному негативних суджень Варвари щодо Червоної армії 7 вересня 1945 р. була заарештована. Відвезена до Управління НКВС на вул. Дзержинського, а згодом – у львівську тюрму «на Лонцького», де перебувала до 28 листопада 1945 р. Засуджена за ст. 54-10 ч.2 КК УРСР «антирадянська пропаганда і агітація» до 8 років позбавлення волі у виправно-трудових таборах та позбавлення прав на 3 роки з конфіскацією майна. Після суду утримувалась у Львівській пересильній тюрмі №25. У грудні 1945 р. етапована до Магадану. На засланні працювала на швейній фабриці. Через сім років була переведена до м. Челябінськ на ремонтно-будівельні роботи, пов’язані з відновленням міста. Після смерті Сталіна з початком перегляду справ політув’язнених 7 вересня 1953 р. була звільнена й повернулася до Львова. Працювала у львівських дитячих садочках №34, 28, 23. У січні 1991 р. вийшла на пенсію. Навесні того ж року реабілітована. Мешкає у Львові.\nМіжетнічні стосунки у Львові, поч. 1930-х рр.\n«Ну мама зі всіма дружила. І з рускими, і з євреями. Зі всіма. Для неї всі були добрі. І не було ніколи ніякого конфлікту. І я також. Тому шо ходила в школу польську… Напримір, школа. В портфель дати шо-небудь. Ми дуже бідно жили. З чого вона могла дати? Так я сиділа, напримір, з полькою. А та полька все дивиться, шо я не маю шо їсти. І хоче мені дати. Я кажу: «Ні, я стидаюсь, Ви шо». Тоді, як я йшла на перерву, вона мені все булку, шинку. Знаєте, які за Польщі були булки і шинки прекрасні. І вона мені кожен раз давала.\nЯ мала такий характер, шо і вчителі мене любили дуже, жаліли. До Першого причастя я мусіла йти. Був такий Граб’я. Він священик. В третьому класі я мала йти до причастя. А він каже: «Москалів не треба нам». Я так плакала, тому шо я хотіла йти до Причастя, а він не дозволив. Тоді я приходжу до мами. Кажу: «Всі дівчата підуть, а я шо?» Мама тоді іде на Театральну, там мала знайому директоршу і просить. А також там до Причастя йшли. І мама каже: «Вигнали мою дитину. Не хочуть». А вона каже: «Най прийде до нас і разом з нашими дівчатами піде». Так шо я чула дуже часто такі слова, шо «українці», «українка». Як, напримір, перше вересня начиналось, то був такий, статистику робив: скільки українців, скільки поляків, скільки жидів. А я, як сказали «українці», я аж червона була. Тому шо всі дивились.»\nАрешт, 1945 р.\n«Я перейшла через Академічну, там такий двір був. Я перейшла до нашої хати. На четвертий поверх іду і думаю: «Мама є там». Я дзвоню – мама відкриває двері. І дивиться на мене страшно. Я говорю: «Мамо, шо сталось? Чого ти так дивишся на мене?» Вона мовчить. Я говорю: «Шо сталось, ти мені скажи?» Вона дальше мовчить і нічого не каже. Я тоді маму вбік – і йду. На кухні сидить кагебіст. Він побачив мене і каже: «Паспорт». Я йому показала паспорт. Ви підете разом зі мною. Мама в крик: «Де ви її берете?» – «Ну нічого-нічого. Вона вечером прийде». І він мене вів по Чайковського, по Нечуя Левицького і на Дзєржинського. Я не знаю, як тепер називається… На Дєржинського. На другий поверх. Приводять мене. А там сидить слідчий і каже: «Ви арестована». Я кажу: «За шо?» - «Ну там слідчий буде Вас допрашувати. На разі Ви арестована. І конвой Вас заведе на Лонцького». Ну я, знаєте, вже була така змучена. І серце в мене як камінь. Я вже не могла плакати. І послухала – і пішла з ним.»\nПеребування в тюрмі м. Харків, 1945 р.\n« – А в Харкові що було? – Було страшне. Ше гірше було. Я дивлюся, як на Лонцкого, напримір, а в Харкові – то ужас був. Тому шо там коридор і цемент. І на тим коридорі може з п’ятдесять людей. Всі покотом лежать. І тоді там дуже тиф кинувся. Я боялась дуже. А потом придумали щепи робити. В мене на одній руці є, а на тій не було. І до мене прийшли і щепи зробили. Мені рука опухла, червона. Значить, щепи добре прийнялись. Та мені ні з того температура. А я там вже важила сорок сім кілограм. І лікарка прийшла. Подивилась на мене, каже: «Тебе треба в стаціонар. Ти така худєнька. Не переживай. Хоть у нас в лікарні після тифу, – а вони все ночами буянять дуже, десь ходять, – ти не бійся. Вони тобі нічо не зроблять. Но ти віддихнеш». Я вже така змучена, шо мене впізнати не було. Я там побула. Нічого я не боялась. Вони, правда, трошки вставали. То є тиф страшний. Я там побула два тижні. І трошки до себе прийшла. І тоді дальше на етап. А дальше мене завезли в Магадан.»\nДовідка про реабілітацію Варвари Макарчук\nДата: 01.08.2005 р.


Як варто легалізувати зброю в Україні? Думка голови Асоціації власників зброї – Новини Здорової Людини\nЯк варто легалізувати зброю в Україні? Думка голови Асоціації власників зброї\n«МВС не дозволяє узаконити носіння вогнепальної або хоча б гладкоствольної зброї для самозахисту, бо не зацікавлене втратити корупційні схеми. Міністерство є монополістом на ринку надання озброєних охоронних послуг, а також продає дозволи на травматичну і нагородну зброю», розповів голова Української асоціації власників зброї Георгій Учайкін виданню UA.News.\nЧому це важливо. «Сьогодні українці вже можуть захищати власні домівки за допомогою мисливської зброї: дозволено зберігати і використовувати карабіни та гладкоствольну зброю для захисту помешкань. Але людям бракує пістолетів», — каже Георгій Учайкін.\nДетальніше. Україні потрібен новий закон про обіг зброї. Він мав би дозволити громадянам збройний самозахист від нападників не в помешканнях, а на вулицях, де імовірність атаки суттєво вища: «зброю варто переносити приховано, щоб не дратувати оточуючих, не показувати й не афішувати злочинцям, у кого зброя є, а в кого її нема. Зброя потрібна, щоб злочинці побоювалися ризикнути напасти на озброєну людину».\nІ от фракція «Слуга народу»розробила законопроєкт «Про обіг цивільної зброї і боєприпасів до неї». Але він, на думку голови Української асоціації власників зброї, не дозволяє громадянам захистити себе на вулицях. Бо МВС не зацікавлене втратити монополію на охоронні послуги і позбавитися вигідних корупційних схем.\nКонтекст. Минулого року Асоціація зареєструвала петицію на сайті президента. Коли вона набрала необхідну кількість голосів, 2 вересня 2019 року організація подала до парламенту проєкт закону №1222 «Про зброю». Міністерство внутрішніх справ подало свою альтернативну версію документу №1222-1. Опісля МВС намагалося відхилити перший варіант законопроєкту, узявши свій за основу, а згодом об’єднало два документи. Пізніше МВС виключило Асоціацію з робочої групи з розробки уніфікованого законопроєкту.\nЩо не так з новим законопроєктом?\nУ першому варіанті документу Асоціація пропонувала розділити повноваження МВС і передати частину Міністерству юстиції, зокрема щодо ведення реєстру власників зброї. Але у поданому «Слугою народу» законопроєкті така норма відсутня. Також у документі люди знову поділяються на категорії: хто має право володіти тим чи іншим видом зброї, а хто — ні. Це вирішує Кабінет міністрів.\nА от початкова версія документу передбачала зберігання і носіння вогнепальної зброї для самозахисту. Йдеться не про використання зброї, а про елемент її обігу, про право громадян на збройний захист.\nвогнепальна зброя МВС обіг зброї пістолет самозахист


«Полотна творчості» – Циклова комісія професійної та практичної підготовки (спеціальність «Дизайн»)\nУ пятницю, 01.06.2018 року у виставковій залі Івано-Франківської дитячої художньої школи (вул. Чорновола 25) відкрилася виставка живописних робіт «Полотна творчості» студентів ІІ і ІІІ курсів спеціальності Дизайн. На виставці представлено близько 40 робіт різних за жанрами та стилістичними проявами. Найбільше представлено пейзажів, натюрмортів,є жанрові картини та портрети, у більшості це копії творів відомих художників світового рівня.\nЦе перший такий захід за межами коледжу, тому, готуючи виставку, студенти відчували хвилювання, яке розвіялося, коли вони почули схвальні відгуки про свої роботи. На відкритті виставки виступили директор Івано-Франківського коледжу Юрій Михайлович Москаленко, який всіляко підтримав перші творчі кроки наших талановитих студентів. Ініціатор виставки, викладач живопису, доцент кафедри дизайну і теорії мистецтва Ірина Василівна Чмелик, яка наголосила на тому, що метою експозиції є показати певний взаємозв’язок між заняттями з живопису та історії мистецтва, яка читається студентам нашого відділення на першому курсі, а також ознайомити молодь з такими новими та цікавими техніками як олійний та акриловий живопис. Тетяна Вікторівна Полякова побажала креативній молоді нових досягнень, голова циклової комісії спеціальності «Дизайн» Ірина Веніамінівна Стребкова закцентувала увагу на вдалому виборі джерел творчості та успішній реалізації власних уподобань. Директор Івано-Франківської дитячої художньої школи Лілія Іванівна Присяжнюк звернула увагу на сміливості окремих ідей і побажала, щоб надалі співпраця між нашими закладами була більш тісною та плідною.\nВиставка триватиме до 15.06., тому кожен відвідувач зможе знайти для себе багато захоплюючого та цікавого в творах наших студентів.\nМи щиро вдячні Івано-Франківській дитячій художній школі за надану можливість представити свої полотна у чудовому виставковому залі та запрошуємо всіх бажаючих долучитися до прекрасного і в творах впізнати частинку себе.\nПопередня Попередня публікація: Огляд семестрових робіт\nНаступна Наступна публікація: День знань – урочисте, радісне і бентежне свято


Кубів: Лазорко - єдиний достойний кандидат від опозиції! *\n14 Лютого 2013 10:26\nЗвернення до лучан народного депутата України Верховної Ради 7 скликання від об’єднаної опозиції «Батьківщина», керівника виборчого штабу ОО «Батьківщина» у Львівській області Степана Кубіва.\nДорогі лучани! 17 лютого перед вами знову стоїть непростий вибір – за кого віддати свій голос на проміжних виборах до Волинської обласної ради, що відбудуться по Луцькому округу №37. Як народний депутат України від об’єднаної опозиції «Батьківщина», прошу Вас підтримати Олександра Лазорка!\nОлександра Лазорка знаю давно. Ми тісно співпрацювали, коли я був керівником великої фінансової установи, а він – успішним та ефективним менеджером спочатку Надвірнянського, а згодом Дрогобицького нафтопереробних заводів.\nВін – висококласний фахівець у своїй галузі: не було жодного випадку, коли б він не виконав своїх зобов’язань, кого-небудь підвів. Олександр Іванович сповідує християнські, демократичні цінності. Він патріот, державотворець, уміє внести реальні зміни у процеси самоврядування, визначити пріоритети, що показав під час роботи депутата обласної ради.\nОлександр Лазорко – молодий, перспективний. Він здатен впливати на державотворення, відстоювати свою думку. Для нього людина – найвища цінність. Тому він багато допомагає людям, підтримує спорт, започатковує проекти, які розвивають територію, де він живе.\nОлександр Лазорко – послідовний у своїх діях, щирий, відкритий до людей. Вважаю, що як депутат Волинської обласної ради, він багато зробить для Луцька та області. І вже добився того, щоб нафтопровід Одеса-Броди проліг через територію Волині.\nДорогі лучани! Якщо Ви - за демократичні, конструктивні зміни у Вашому місті та у державі, якщо Ви бажаєте жити в україномовній, квітучій державі - голосуйте 17 лютого за Олександра Лазорка.\nОлександр Лазорко - єдиний достойний кандидат від опозиції!\nСтепан Кубів, народний депутат України Верховної Ради 7-ого скликання від об’єднаної опозиції «Батьківщина», керівник виборчого штабу ОО «Батьківщина» у Львівській області.\nПазиняк: Лазорко - єдиний дієвий кандидат! * 13 Лютого 2013 11:33\n«Є різниця між міліцією, коли я був міністром і зараз», - Луценко 4 Серпня 2013 14:20\n«Колишні» хочуть «осідлати» владний трон 20 Січня 2014 14:56\nневір Показати IP 14 Лютого 2013 10:32\nЧого ж його не висунули у Львові, якщо він такий хороший? Там його видно краще знають.\n)) до невір Показати IP 17 Лютого 2013 19:08\nВін в Луцьку виріс, вчився, працював- це його рідне місто! То до чого тут Львів? Логічно бути депутатом нашої обласної ради.\nраціоналізатор Показати IP 14 Лютого 2013 10:35\nХай ще південний потік пустить через Луцьк. Що нам Одеса-Броди? Отоді й заживем.\nГолос Показати IP 14 Лютого 2013 10:41\nОлександр Лазорко - єдиний достойний кандидат від опозиції! ЗГІДНИЙ!!!!\nlll до Голос Показати IP 14 Лютого 2013 14:52\nпідтримую на всі 100%, працюю у садочку, так він нашим діткам такі хороші подарунки зробив, не так, що небуть, аби "засвітитись", а дійсно розвиваючі, моторику, увагу, так що якщо голосувати, лише за Лазорка!\nІгор Показати IP 14 Лютого 2013 10:46\nЗ яких це пір керівники виборчого штабу інших областей нам поради дають. На Волині вже відсутні свої представники "Батьківщини"? Цікаво, як Лазорко, з Києва з роботи збирається їздити в Луцьк на сесії?\nБаннед Показати IP 14 Лютого 2013 11:33\nМожет тогда Генсеком ООН его изберем, раз он такой классный?\nlll Показати IP 14 Лютого 2013 12:03\nхороший кандидат, взагалі про інших не чути, не видно, будем голосувати за нього\nххх до lll Показати IP 14 Лютого 2013 13:47\nти вже себе на ВИ називаєш?\nЛуч-Анин Показати IP 14 Лютого 2013 13:40\nКраще п..ниця лучанин ніж зрадливий галичанин\nРодина Показати IP 14 Лютого 2013 13:48\nМи також з чоловіком будемо голосувати за Лазорка. Бо турбуємося про долю своїх дітей. Лише на нього покладаємо надії. Вважаємо. що він допоможе створити нові робочі місця, для тих хто позакінчував виші і не має де приткнутися.\nмимокрокодил до Родина Показати IP 20 Лютого 2013 17:59\nХорошая попытка закосить под "благодарный электорат"\nПутінг Показати IP 14 Лютого 2013 15:22\nКубіва - поучи жену щи варить...\nlll Показати IP 14 Лютого 2013 15:26\nде ж мій коммент, ну гаразд повторю, так от я працюю у садочку, Лазорко подарив нашим діткам подарунки, і не просто так для "хай буде може поможе", а розвиваючі іграшки. Щасття в очах дітей не було кордонів. От за нього і будемо голосувати!\nмимокрокодил до lll Показати IP 20 Лютого 2013 18:02\nА завтра он обберет их родителей прнятием законов "под себя" или каой-нить прихватизацией. Неужели еще не ясно что сынок местного олигарха, в прошлом предводителя коммунистов кроме проблем для граждан ничего создать принципиально не может?\nПавло Показати IP 14 Лютого 2013 16:16\nНу а за кого ще голосувати??? За тих, про кого навіть не чули до початку агітації? Лазорко завжди щось робив для Волині, хоч про це мало пишуть, бо народу цікавіше плітки пускати! Свого голосу для нього не пожалію!\nПрагматик Показати IP 14 Лютого 2013 16:50\nАналогічно, ЗА ЛАЗОРКА. З нього буде толк! Він це доведе!\nАга Показати IP 14 Лютого 2013 17:23\nВо-вот, Павло, согласний, тільки і говорять про те хто там грошей більше в карманах має і в кого скільки заводів де є. Поцікавились хоча б, що ті роблять для простих людей, от тоді б знали, шо нічого. Про одного Лазорка чути, то дітям поможе, то змагання влаштує, навіть саме просте - дорогии почистить, а решта сидить і чекає, коли манна з неба впаде.\nпаші Показати IP 14 Лютого 2013 17:33\nПаша, а живота? Голос - не переконливо. Що там один голос?\nАндрій Показати IP 14 Лютого 2013 23:59\nШкода що коли добре робить, то всі кричать "це до виборів, до виборів"! То виходить що взагалі благодійністю не треба займатись, бо все спишуть "на вибори"! А скільки всього він зробив "без шуму і пилі", просто помагав, а не піарився!!!\nДебіл Боря Показати IP 20 Лютого 2013 06:51\nА ще він щоранку чистить зуби і робить фізарядку. Зробив шпаківню на весну і знає де є на карті Луцьк, а ще хоче бути генералом і президентом.


Стартова › Події › Зелені свята в 2022 році\nНехай урочистий церковний дзвін наповнить нашу душу натхненням і радістю, зміцнить віру і подарує надію на нашу якнайшвидшу Перемогу над ворогом, зцілить хвороби і нагородить терпінням, мудрістю, життєвими благами і щасливими миттєвостями.\nТрійця – одне із дванадцяти головних православних церковних свят.\nТрійця – це вшанування триєдиної творчої сили: вогню, води та зелені.\nОдна з головних прикмет цього величного літнього свята – прикрашання храмів та свого житла травами і квітами. Пахучим молодим гіллям прикрашають храми, а потім освячені у церкві пучки трав, зелені та квітів приносять додому і заквітчують будинки та ікони. Цей обряд символізує продовження життя, процвітання й оновлення душі.\nДля освячення беруть букети з чебрецю, м’яти, любистку, полину, материнки та гілок берези, липи і клена. Підлогу в хатах встеляють осокою або татарським зіллям. Вважається, що висушена Троїцька трава допомагає оберігати помешкання від нечисті.\nУ неділю на Трійцю в Україні зберігся звичай вшановувати пам’ять померлих.\nСьогодні, коли наша Україна бореться з ворогом, наразі буде доречно звернутися зі своїми молитвами до матінки Природи, до всіх її сил, аби ми дочекалися вигнання з нашої землі рашистської нечисті і в нашій Україні запанував мир.\nУ день святої Трійці ми згадаємо всіх захисників і мирних жителів, які загинули від рук війни.\nЗгадаємо з болем у душі і в серці усіх дітей, учнів, студентів, які більше ніколи не сядуть за парти, не будуть вчитися, бо їх вбила росія.\nТрійця – це своєрідний символ повернення до життя, це гімн життю, тому це і є основною сутністю цього свята. Життя продовжується заради життя, заради перемоги добра над злом, заради нашої перемоги.\nНехай гарні літні дні принесуть нашій рідній Україні мир, добро, радість, тепло й омріяну перемогу.


Главная База знаний "stud.wiki" История и исторические личности Іван Богун: історичний портрет\nПодії під Монастиринцем (1653 р.), похід Тимоша Хмельницького з полковником І. Богуном "на Мултяни", оборона Умані, політична та військова діяльність Богуна за гетьманування Виговського, П. Тетері. Формування військового мистецтва вінницького полковника.\n1. Джерельна база та історіографія проблеми\nДжерельну базу роботи складають архівні та опубліковані матеріали. До перших з них належать справи Інституту рукопису Національної Бібліотеки України ім. В. Вернадського НАНУ (фонд №2, спр. №15416, 15417). Вони містять листи за 1661-1663 рр. з описом військових подій, в яких брав участь І. Богун.\nВажливе місце серед опублікованих джерел займає збірник документів і матеріалів «Визвольна боротьба українського народу проти гніту шляхетської Польщі і приєднання України до Росії (1569-1654 роки)». Він містить великий обсяг матеріалу, який дозволяє з'ясувати військову діяльність І. Богуна у кампаніях 1651-54 років. Завдяки свідченням польських шляхтичів Станіслава Освенціма, Веспасіана Коховського, які були учасниками тих подій, маємо змогу чітко прослідкувати хід воєнних операцій, а також тактику ведення боїв, яку застосовував І. Богун. Дані джерела проливають світло і на відносини Б. Хмельницького з вінницьким полковником. Варто зазначити, що названі польські шляхтичі з повагою відзивалися про І. Богуна, характеризуючи його як відважну та завзяту людину. Так, В. Коховський писав: «Калиновському протистояла особа, досвідчена, в усіх воєнних випадковостях і - що рідко сполучається в одній людині - розумна і удачлива».\nВелика кількість інформації знаходиться у 3-х томнику «Воссоединение Украины с Россией». Зокрема, у 2-му томі міститься лист київського воєводи А. Кисіля польському королю Яну Казимиру про переговори з Б. Хмельницьким і взаємовідносини з Росією і кримським ханом. У ньому (12 серпня 1650 р.) вперше згадується як полковник І. Богун. А. Кисіль пише: «…потім все зіпсував один бунтівник якийсь полковник Богун, і моїй близкості до гетьмана так завадив, що я ледве зміг знову її відновити». Також із статейного опису посла російського правителя В. Унковського до Б. Хмельницького (вересень - грудень 1650 р.) ми дізнаємося про 16 полків, які існували на той час. Проте невідомим залишається те, чому при перерахуванні полків І. Богун постає полковником 2-х полків: Кальницького і Чернігівського. У томі 3-му вже згаданого збірника документів є дані про початок формування опозиції гетьману Б. Хмельницькому, у зв'язку із підписання гетьманом угоди під Білою Церквою, до якої належав і І. Богун. «В Брацлавському воєводстві черкаський полковник Богун збирає військо. А другий полковник, Полтора Кожух військо збирає за Дніпром. І хотять битися з Хмельницьким за те, що він помирився з поляками під Білою Церквою…».\nВартий уваги ще один збірник документів - «Документы об Освободительной войне украинского народа 1648-1654 гг.» (матеріали польських архівів). У ньому знаходимо відомості, що на січень 1651 р. І. Богун підписувався як «полковник Війська його королівської милості Запорізького». Збірник містить листи з описом військових подій під Вінницею (1651 р.), про похід до Молдови І. Богуна з Т. Хмельницьким (1653 р.) під час якого була розгромлена армія ставленика Волощини і Семиграддя, який «дуже сконфузився і ганебно втік», тощо.\nНами були частково використані документи 1648-1657 рр. Богдана Хмельницького, в яких також не одноразово згадується І. Богун.\nОкрім цього, нами були частково використані польські джерела, які зберігають інформацію про військові кампанії 1651 року, у яких важливу роль відіграв І. Богун. Зокрема, це щоденник Станіслава Освенціма, в якому особливо цінними для нас є матеріали за січень - березень 1651 р. Чимало цінного матеріалу містить щоденник подій від 19 лютого до 24 березня 1651 р., який опублікував польський історик Мирослав Нагельський, що описують події наступу польської армії на козацьку Україну, а точніше захоплення м. Красного, Мурафи, Шаргорода, також бої під Вінницею.\nНами були використані також матеріали про облогу українсько-татарськими військами Кам'янець-Подільського в травні 1651 року, в яких безпосередньо брав участь вінницький полковник.\nВелике значення у дослідженні теми мають літописи Самійла Величка, Самовидця, Г. Граб'янки. Так, у літописі С. Величка вказується, що І. Богун був кальницьким полковником, з лютого 1649 р. мав ще титул подільського полковника. Він описує події під Монастиринцем (1653 р.), розповідає про похід Тимоша Хмельницького з полковником І. Богуном «на Мултяни», оборону Умані (1654 р.), а також про політичну та військову діяльність І. Богуна за гетьманування І. Виговського, П. Тетері. На жаль пам'ятка дійшла до нашого часу в ушкодженому вигляді, бракує аркушів, де висвітлюються події від Пилявецької до Батозької битви - період розквіту військового мистецтва І. Богуна (з 1651 р.). Проте спостерігається використання ряду припущень та неточностей. Зокрема, літописець стверджує, що в 1657 р. Б. Хмельницький проти орди посилав І. Богуна на Ташлик. Але той ходив з А. Ждановичем у Польщу на підмогу Ракоці, а очолив військо, про яке йдеться Ю. Хмельницький. У літописі Самовидця знаходимо матеріали за 1664 р., які розповідають, що на цей час І. Богун був наказним гетьманом. «Становиско королевское в Острі місті, а Гуляницкій з Чернецким ходил городи приворочати, которим поздавалася уся Украина, бо йшол Богун наказний гетьман с козаками, которому ся здавали городи и зараз з ним до войска йшли…». А з літопису Г. Граб'янки дізнаємося, що у військових подіях 1648 року І. Богун участі не брав.\nІсторіографічний огляд розпочнемо із широко відомої «Історії Русів», в якій згадується чи не дід І. Богуна? Про повстання 1596 р. українських козаків і селян проти польського уряду читаємо у цьому творі, «Наливайко спершу виставив супроти них на підвищеному місці три білих хрещатих корогви, себто знамена з хрестами, на них вишитими, з написом або девізом «Мир християнству, а на призвідця - Бог і Його хрест». Поляки не супроти знамен, що до миру кликали, виставили на шибениці трьох Малоросійських урядників: Богуна, Войновича і Сулиму, Гетьманом у місто висланих, з написом: «Кара бунтівникам!» після такої з'яви почалася від Поляків атака на табір козацький!» Звичайно автор допускає ряд припущень, проте важливо, що він у к. ХVІІІ ст. або на поч. ХІХ ст. І. Богуна зараховує до козацького стану, що є найбільш прийнятною версією для нас щодо походження полковника. Також невідомий автор змальовує І. Богуна у найбільших воєнних операціях національної революції, проте спостерігається певна ідеалізація полковника. Слід зазначити, що ця тенденція до ідеалізації присутня майже у кожного дослідника, навіть на сучасному етапі розвитку історіографії.\nУ дорадянській історіографії більшість істориків, не займаючись дослідженням біографії І. Богуна, все ж торкалися її окремих сторін описуючи події, в яких полковник брав участь. Зокрема, В. Антонович у працях «Про козацькі часи в Україні» та «Короткій історії Козаччини», розповідаючи про боротьбу під Берестечком, згадує про обрання наказним гетьманом полковника І. Богуна.\nО. Єфименко, описуючи події під Вінницею (1651 р.), зазначала: «на цій території польський гетьман зустрів гідного ворога в особі полковника Богуна, одного із самих прекрасних діячів епохи Б. Хмельницького не тільки по розуму військовим талантам, але і по чистоті мотивів, що і виділяє його від 80 відмічених історією українських діячів Хмельниччини. Він зумів так вміло розпорядитись своїми невеликими силами, що польське військо залишило захоплену територію і пішло під Кам'янець». Говорячи про поразку українського війська під Берестечком, вказує, що під час цієї битви проявив військове мистецтво Іван Богун, завдяки якому було збережено основні сили війська.\nМ. Аркас в «Історії України-Русі» згадує І. Богуна як паволоцького полковника і висвітлює його політичні погляди у другій половині 50-х - поч. 60-х рр. На його думку, «Король…звелів постріляти Богуна і його товаришів. Таким чином Т. Тетеря позбувся небезпечних для себе людей».\nН. Полонська-Василенко у двотомнику «Історія України» теж висвітлює постать І. Богуна у подіях під Берестечком, зазначає, що у Переяславі (1654 р.) відмовилися від присяги Вінницький, Кропивницький, Полтавський, Уманський, Брацлавський полки. Дослідниця дотримується думку про приналежність І. Богуна до шляхетського роду, поряд із Виговськими, Кричевськими та ін.\nЧимало істориків займалося висвітленням окремих сторінок біографії І. Богуна. Дозволимо собі виокремити два підходи у тлумаченні походження І. Богуна та його ідентичності з Іваном Федоровичем. Адже через брак відомостей про життєвий шлях кальницького полковника вчені почали по-різному підходити до даної проблеми, дозволяючи собі різні припущення та здогади. Цей так званий «поділ» зберігся до сьогодні і присутній на сучасному етапі розвитку історіографії проблеми. Першим, хто висловив думку щодо ідентичності названих осіб був В. Липинський. З його висновками спочатку погодився М. Грушевський і в своїй «Історії України-Руси» ототожнював Богуна з Федоровичем. Проте був переконаний, що це питання заслуговує окремого дослідження. І. Крип'якевич, який детально вивчав старшину Гетьманщини, слідом за М. Грушевським також вважав Богуна і Федоровича однією особою. Інші аргументи висловили вчені які виступили проти ідентичності Богуна і Федоровича. Ці дослідження були проведені пізніше і відносяться до «радянської доби».\nСлід зазначити, що наукова творчість великого кола дослідників, котрі працювали у 20-х - на початку 30-х р. у радянській Україні, перебувала під помітним впливом концепції державницького напрямку. Саме в цей період (др. пол. 20х рр.) велику увагу вивченню проблеми революції 1648-76 рр. приділив М. Петровський. Він спромігся переконливо довести, що козацькі полковники Іван Богун та Іван Федоренко - це різні постаті, а не одна і та ж як це стверджували М. Грушевський, В. Липинський та інші вчені. Вчений наводить багато аргументів на користь своєї думки. Зокрема, що у 1653 р. джерела засвідчують, на початку грудня полковник І. Богун з військом був задіяний у бойових справах під Жванцем. Тоді ж полковник І. Федоренко перебував на Слобожанщині, в Путивлі й разом з російським посольством, яке очолив В. Бутурлін він мав супроводжувати російське посольство до Переяслава. М. Петровський висунув також інші докази проти ідентичності цих двох діячів. Так, у 20-х числах січня 1658 р. І. Федоренко вирушив до польського короля для переговорів. У той самий час І. Богун за наказом І. Виговського займався придушенням антигетьманського повстання на чолі з М. Пушкарем біля Полтави.\nЩодо поглядів М. Грушевського з цього приводу, то дійсно, спочатку він в статті «К истории Переяславской рады 1654 года» прийняв «здогад» В. Липинського, але пізніше, ознайомившись з думками М. Петровського, зауважив: «Тому що М.Н. Петровський працює тепер над біографією Богуна, я вважаю за краще зіставити се питання відкритим, до часу, коли з сею біографією в руках можна буде зважити всі аргументи за і проти тотожності Івана Богуна й Івана Федоренка і відповідно справляю се місце».\nХарактеризуючи історіографію радянської доби, варто зазначити, що історики трактували політичні погляди І. Богуна під впливом жорсткої політики радянської тоталітарної системи. У працях Д. Мишка та Л. Полухіна постійно наголошувалося на тому, щ І. Богун - герой визвольної боротьби. Проте полковник у їх працях виступає як борець за возз'єднання України з Росією, хоча нам відомо, що до протекції з Москвою І. Богун ніколи не тяжів, а навпаки був противником цього. Дослідники ідеалізують названу постать, дозволяючи собі перебільшення та використання неперевірених даних. Тому більшість праць радянської доби (наприклад, брошура Д. Мишка) мали популярний характер.\nОстаннє десятиріччя ХХ ст., яке припало на роки незалежності України, прикметне для розвитку історичної науки в багатьох відношеннях. Досить виразно окреслилися як його позитивні тенденції, так і окремі негативні аспекти. І якщо говорити про історіографію проблеми на сучасному етапі розвитку, то характерним є збільшення кількості дослідників, які працюють над біографічним вивченням постаті І. Богуна, висуваючи різні погляди стосовно досі невідомих фактів. Тому сучасну історіографію можна назвати «строкатою», адже «білі плями» у дослідженні біографії І. Богуна спричинили до розходження думок дослідників з приводу питання походження, смерті, ідентичності І. Богуна та І. Федоровича.\nПродовжуючи розглядати питання ідентичності Богуна і Федоровича, серед противників такої версії варто відзначити В. Борисенка, який у виданому «Курсі української історії» говорить, що в 1649 р. під Збаражем «сильне поранення дістав вінницький полковник І. Богун», що сталося також в Іваном Федоровичем. Думку ідентичності названих постатей поділяє видатний історик Гетьманщини Ю. Мицик. Він наводить на користь цього припущення список реєстрових полковників, складений невідомим поляком у липні-серпні 1649 р., в якому кальницьким полковником значиться «Іван Федоренко: Іван Богун». Ю. Мицик трактує це як пояснення - «Іван Федоренко, тобто Іван Богун», вважаючи, що двох полковників в одному полку, в один момент бути не могло. Проти ідентичності названих осіб виступив В. Шевчук у коментарях до т. 1 «Літопису» С. Величка і слідом за літописцем, розрізняє Богуна і Федоренка. О. Гуржій, займаючись цим питанням вважає, що І. Богун був головним полковником, а І. Федорович - наказним. Аналогічні дані наводить і В. Кривошея в «Генеології українського козацтва». Історик також розглядає питання про походження І. Богуна і на противагу В. Липинському, І. Крип'якевичу, В. Голобуцькому, Т. Яковлєвій, які вважають І. Богуна шляхтичем, він зазначає, що «вже 1649 р. Богуни - досить розгалужений козацький рід: Федір - козак Крилівської сотні, Степан - Сміловської…, Іван - у полковому товаристві канівському…». У праці Н. Яковенко «Українська шляхта з кінця ХІV до середини ХVІІІ ст.» серед сотень прізвищ відсутні дані про Богунів, тому дослідниця відносить їх до старшинсько-козацької еліти. Щодо позиції О. Гуржія, то він стверджує, що І. Богун народився в сім'ї дрібного українського шляхтича. Точки зору, що І. Богун «виходець з дрібної української шляхти» дотримується також такі українські історики як М. Капляр і С. Кульчицький.\nРоль вінницького полковника в історії національно-визвольних змагань окремо розглянуто Б. Сушинським в праці «Козацькі вожді України. Історія в образах її вождів та полковників ХV - ХІХ ст.\nНе потрібно забувати про ряд дослідників, які хоча не займалися окремо дослідженням біографії І. Богуна, проте з'ясували багато подій і фактів, важливих для нашого дослідження. Це історики, що працювали над проблемою національної революції 1648-1676 рр. В. Газін, В. Горобець, Г. Гуртовий, В. Смолій, В Степанков, Т. Чухліб та багато інших. Зокрема, В. Степанков, описуючи події 1649 р. згадує, що Б. Хмельницький послав на Бар «подільського полковника І. Федоровича / Федоренка, Теодоровича, якого часто безпідставно плутають з І. Богуном». Таким чином, дослідник відкидає твердження про ідентичність Івана Богуна і Федоровича.\nВарто звернути увагу і на сучасних зарубіжних істориків, які займалися питанням біографії Богуна. Велике значення для нас мають дослідження російського вченого Б. Флорі, який вивчав молоді роки Івана Богуна. Він детально дослідив питання полковника з весни 1641 року (найраніша звістка, з якою можна було би пов'язати ім'я Богуна) і до початку Національної революції.\nЗаслуговують на увагу дослідження російського історика Т. Яковлєвої, яка займається вивченням біографії вінницького полковника, написала ряд статей з цього приводу. Вона погоджується з твердженням ідентичності І. Богуна та І. Федоровича, і наводить чимало фактів, спираючись на дослідження вже названих В. Липинського, І. Крип'якевича та інших, на свою користь. Звертає увагу на докази ідентичності Богуна-Федоровича, які наводить Ю. Мицик - список реєстрових полковників, складений невідомим поляком у липні-серпні 1649 р., в якому стосовно Кальницького полку зазначено: «Іван Федоренко: Іван Богун». Т. Яковлєва стверджує, що ні в якому іншому полку не було постійного чергування двох людей - полковників і причому в жодному з джерел не зустрічається навіть намагання пояснити таку недоладність. На підставі ототожнення постаті І. Богуна з полковником І. Федоровичем (чого не приймають сучасні українські дослідник), історик прийшла до висновку, що І. Богун був «благородний шляхтич», який походив з старовинного православного роду Федоровичів. Хоча погляди російської дослідниці не співпадають із думками багатьох українських, потрібно наголосити на тому, що її праці збагачені нововідкритою джерельною базою українських, російських і польських архівів.\n2. Основні віхи життя\nОстаннім часом з'явилось чимало праць-біографій різних діячів епохи Української національної революції 1648-1676 рр., які заповнюють давній провал у вивченні козацької старшини того періоду. Зокрема, варто приділити увагу дослідженням присвяченим І. Богунові, який був однією з найяскравіших постатей в історії України 50-х - 60-х рр. ХХУП ст. До них належать статті О.І. Гуржія, Т.Г. Яковлєвої, Б. Флорі та інших істориків, які внесли корективи до загальносформованих тверджень щодо біографії і військово-політичної діяльності І. Богуна. Ця особа в усі часи викликала жвавий інтерес і неоднозначну оцінку. Дивно, до досі йому було присвячено лише кілька невеликих праць, більшість з яких (наприклад, брошура Д. Мишка) мала популярний характер. Тим часом у біографії цього видатного діяча Української революції, який відіграв важливу роль не тільки при Б. Хмельницькому, а й до своєї смерті в 1664 р., було і досі залишається ряд білих плям і суперечливих моментів.\nОкреслюючи рамки наших знань про І. Богуна, треба зазначити, що є досить обмеженими. Адже ми не знаємо, скільки років він прожив, не маємо ніяких відомостей про його родину. Ніхто не цікавився його політичними поглядами, задовольняючись яскравою, але поверховою характеристикою завзятого козака і сміливого полководця.\nПерш за все розглянемо питання походження І. Богуна. Значна частина істориків переконала у тому, що він належав до шляхетського роду. Зокрема І. Крип'якевич називав його серед полковників шляхтичів: Д. Нечая, С. Морозенка, М. Кричевського. В. Голобуцький також стверджував, що він народився у сім'ї дрібного українського шляхтича. Одна із сучасних російських дослідниць біографії славнозвісного воєначальника - Т. Яковлєва - переконала у том у, що він був «благородний шляхтич і лицар козак», який походив із «старовинного» православного роду Федоровичів. Історик дійшла такого висновку, оскільки ототожнює І. Богуна з полковником І. Федоровичем, котрий згідно з джерелами, діяв приблизно в той же час. Слідом за В. Липинським дослідниця схильна вважати Федора Богуна, згадуваного в 20-ті роки ХУП ст., батьком Івана. Хоча В. Липинський зазначає, що «Федорович» - це по батькові», адже й І. Виговський у реєстрі 1649 р. записаний як Іван Остаф'євич, а Т. Яковлєва дає інше пояснення. На її думку, Іван походив із «старовинного православного роду Федоровичів», але перебуваючи серед козаків, одержав прізвисько Богун (так само, як Вишневецький - Байда, Іскра-Остряниця).\nФормально це може відповідати дійсності. Проте дозволю собі висловити деякі сумніви щодо такого твердження. Адже відомо, що Федір Богун був полковником у Б. Хмельницького. Гетьман у 1648 р. направив його, після подій під Кам'янцем-Подільським, на прикордонні з Польщею та Литвою землі України для боротьби проти польської армії. Фактично обидва полковника діяли в один і той же час. Однак, ні документальні джерела, ні козацькі літописи чи польські хроніки не фіксують їх родинних зв'язків, навіть не згадують заслуг І. Богуна перед Б. Хмельницьким тоді, як І. Богун став чи не найлегендарнішою особою періоду національно-визвольної революції. А згідно з традицією саме цього слід було очікувати (варто згадати, зокрема, родичів Нечаїв, Виговських, Золотаренків).\nЩо ж до походження І. Богуна, ми також не впевненні у приналежності його до шляхетського роду. Адже якщо це так, тоді незрозуміло, чому польський і коронний гетьман С. Потоцький, пропонуючи в 1654 р. через довірених осіб І. Богунові перейти до них на службу і виступити проти Б. Хмельницького, обіцяли поряд з іншими привілеями ще й «шляхетство» З цією тезою не погоджується Т. Яковлєва: оскільки, мов, стверджує вона, шляхтичів, які брали участь у Хмельниччині, було оголошено банітами, і за Гадяцьким та Чудновським договорами їх знову нобілітовали (Остап Гоголь, Павло Тетеря та ін.). Проте такі твердження викликають сумніви. Адже не випадково, що у праці Н.М. Яковенко: «Українська шляхта з кінця ХІУ до середини ХУШ ст. серед сотень прізвищ відсутні дані про Богунів». Хоча її автор справедливо зазначила, що за «Хмельниччини» шляхта виступала у «Новій для себе якості вже не в ролі родовитої знаті, а в ролі старшинсько-козацької еліти, народженої з козацьких ватажків і енергійного аристократичного елемента, як брати Виговські, брати Нечаї, Іван Богун та багато інших». Козаків ж Богунів у ХУІ - на початок ХУШ ст. згадує автор «Історії Русів». Одного із Богунів (чи не діда І. Богуна?), він відносить до козацького стану.\nДеякі історики. Наприклад, Д. Мишко, припускали, що І. Богун народився в селянській родині, а тому «пізнав тяжке життя покріпаченного селянського населення». Ця думка не викликає особливої довіри, оскільки нічим не аргументована.\nЩодо позиції О.І. Гуржія з приводу цього питання, то він стверджує, що І. Богун походив, ймовірно, з української дрібної шляхти. Його думки не поділяє В. Кривошея, який наводить такі дані. - «Уже 1649 р. Богун - досить розгалужений козацький рід: Федір - козак Крилівської сотні, Михайло - Черкаської сотні; Іван - у полковому товаристві канівському,…», цим самим підкреслюючи козацьке походження І. Богуна. Тому, думаємо, було б доцільніше простежити родовід знаменитого полковника не від шляхтичів Федоровичів, а від козаків Богунів. І тим паче припустити, що Богун у нього було не прізвисько, як вважає Т. Яковлєва, а справжнє прізвище, досить поширене у той період (власне «богун» означає «жердина», на якій сушили рибу).\nПерші більш-менш вірогідні відомості про І. Богуна, як вважав Л. Полухін, відноситься до 1637-1638 рр., коли козацькі повстання під проводом Якова Остряниці і Павла Бута охопили величезну територію України. В праці В. Щербака, присвяченій розгортанню антифеодальної боротьби 30-х років, не має даних про участь у ній І. Богуна, хоча автор використав документальний матеріал не тільки з архіві України, а й Росії та Польщі. М. Петровський у біографії І. Богуна, лише зазначив, що він був учасником повстання 1637-38 рр. і пізніше «деякий час перебував у межах Російської держави». Д. Мишко доповнив дуже коротке повідомлення свого попередника цілим рядом нових фактів. Згідно з його твердженням, І. Богун провів свою молодість на Запорожжі, а після поразки повстання 1637-38 рр. поселився на Слобідської Україні. Пізніше перебрався на Дон і до початку 1645 року став отаманом донських козаків. Власне як донський отаман, він приходив до Валуйок у 1645 р, де він вів переговори з московськими воєводами про спільні дії проти татар. Лише наприкінці 1645 року він повернувся на Січ. На підтвердження сказаного вчений посилався на неопублікований архівний документ.\nБ. Флоря, який вивчав молоді роки життя І. Богуна, переконаний, що найперша звістка про нього датується 1641 роком і пов'язана з так званим «Азовським сидінням», коли донські козаки і запорожці захопивши турецьку фортецю у гирлі Дону, мужньо боролися проти могутньої Османської імперії. На думку історика, одним із загонів, який вів боротьбу із кримськими татарами на Боровському перевозі через Північний Донець, керував «отаман Иванец», тобто І. Богун. Тут йдеться про дуже розповсюдження ім'я, котре могло б належати рівночасно кільком козацьким ватажкам, але слід враховувати, що наступного, 1642 р. на тому ж Боровському перевозі стояв загін козаків на чолі з отаманом Іваном Богуном. Про це ми дізнаємось з «распросных речей черкашенина» Степана (Стеньки) з Острога, котрий служив в Валуйцях. Саме він повідомив важливі відомості про отамана: «…а Иван Богун служит польському королю на Кодаке на два ж кони, а емлют они (Богун та інші отамани) жалованья на польського короля на четверть года на коня по тридцать золотых».\nТаким чином, на початку 40-х рр. ХУП ст. І. Богун перебував на королівській службі, очевидно в районі фортеці Кодак. Також досить очевидним є те, що в цю місцевість, де знаходилась фортеця надсилали козаків на службу набраних з інших місцевостей. Отже питання про те, звідки походить один з головних полководців національно-визвольної революції так і залишається невирішеним. 20 травня 1643 р. джерела зафіксували сутичку в районі Козацького перевозу між російським загоном на чолі з В. Струковим, направленим з Воронежа на Дон і кінними «черкесами» в кількості 200 чол. Із «старійшиною» І. Богуном та Федьком. Після цього запорожці перейшли Північний Донець до р. Міус у Криму, а звідти відправились у «Литву». В 1644-1645 рр. Богун повернувся на береги Північного Донця, де брав участь у походах проти татар.\nВсі доступні відомості змальовують І. Богуна як керівника невеликого військового підрозділу, котрий нічим особливо не виділявся від інших «отаманів», які діяли в районі Кодака.\nЙмовірно, І. Богун залишався на Північному Донці аж до 1648 р. Можливо, саме тому і не брав участі в подіях початку національно-визвольної революції під проводом Б. Хмельницького. Не згадується він ні в битвах на Жовтих Водах, ні під Корсунем, ні під Пилявцями. Тому безпідставною, на наш погляд, є думка, нібито І. Богун «брав участь від 1648 р. в усіх битвах Визвольної війни». Цю тезу підтримав В. Замлинський, який відзначав: «уже ті перші битви (під Жовтими Водами і Корсунем) дарували Богданові на все життя побратимів - Максима Кривоноса, Данила Нечая, Івана Богуна, Івана Ганжу…., з ними були виграні всі наступні битви Визвольної війни». На основі козацьких літописів ми дотримуємось версії, що на перших етапах національно-визвольної революції І. Богун не був задіяний у військових кампаніях гетьмана. Зокрема, не називає його Г. Граб'янка, перераховуючи відомих героїв війни на кінець 1648 р. Проте заслуговує те увагу свідчення львівського міщанина Самуїла Кушевича, який у своєму історичному оповіданні (на яке інколи посилаються дослідники) розповідає про активну участь полковника І. Богуна в період боїв під Львовом (жовтень 1648 р.). Правда, це свідчення є досить сумнівним, адже: по-перше, ці записки він писав дещо пізніше, хоча очевидець подій брав за основу власні листи, а по-друге І. Богун не був тоді ще полковником, як стверджував автор.\nЗ приводу дати початку полковництва І. Богуна не маємо поки що жодного офіційного документу. У радянській історіографії панувала думка, що його призначення на цю посаду сталося в 1650 р. Проте М.П. Візир в енциклопедії історії України зазначав: на чолі Кальницького (з 1653 - Вінницького) полку були Остап Вінницький (1648-1649), І. Федоренко (1649-1651), І. Богун (1651-1658), І. Сірко (1658-1660), В. Лобойко (1660-1667). Дещо інші данні наводить В. Кривошея у своїй праці «Генеологія українського козацтва». Зокрема називає таких полковників Кальницького полку: Гоголь Остафій (? - липень 1648 - лютий 1649 - ?), Нечай Іван (серпень 1648), Федоренко Іван (? - квітень-жовтень 1649 - ?), Богун Іван (1650-1654), Федоренко Іван (1650-1654, нак.), Сірко Іван (? - 1659 - ?)\nта ін. Історик, таким чином, початок полковництва І. Богуна відносить до 1650 року. На противагу такому твердженню, В.О. Шевчук у коментаріях до Т.1 «Літопису С. Величка полягає на тому, що «Богун Іван - був полковником кальницьким з лютого 1649 р.; мав ще титул подільського полковника» Причому він, слідом за літописцем, розрізняє Богуна і Федоренка. А.Т. Яковлєва, посилаючись на працю вже згадуваного вище С. Кушевича, стверджує, що І. Богун-Федоренко був призначений полковником до наступу військ Б. Хмельницького на Львів. Тоді стає незрозумілим таке: чому в «Реєстрі Війська Запорозького 1649 року» І. Богун виступає як козак Чигиринського полку, а І. Федоренко - як кальницький полковник. І хоча Т. Яковлєва, спирається на дослідження В. Липинського, М. Грушевського, І. Крип'якевича, С. Томашівського, О. Пріцака, О Гуржій не погоджується із твердженням про ідентичність полковників І. Богуна та І. Федоренка. Щодо позиції М. Грушевського у цьому питанні, то дійсно в статті «К истории Переяславской рады 1654 года» він прийняв позиції В. Липинського. Але, пізніше, ознайомившись з думками М. Петровського, зауважив: «Тому що М.Н. Петровський працює тепер над біографією Богуна, я вважаю за краще зіставити се питання відкритим, до часу, коли з сею біографією в руках можна зважити аргументи «за» і «против» тотожності Івана Богуна й Івана Федоренка, і відповідно справляю се місце». Крім того, з джерел 1653 р. ми дізнаємось, що на початок грудня того року полковник І. Богун з військом перебував під Жванцем. Тоді ж полковник І. Федоренко перебував на Слобожанщині, в Путивлі й разом з російським посольством, яке очолював В.В. Бутурлін, вирішував питання щодо подальших відносин України та Росії. І надалі мав супроводжувати російське посольство до Переяслава.\nТакож відомо, що 18 січня 1654 р. на Переяславській раді цареві присягав колишній кальницький полковник І. Федоренко, а І. Богун такої присяги на вірність тоді не склав, його там не було.\nОтже, ми погоджуємось із твердженням Гуржія, що І. Богун і І. Федоренко це різні особи. І цілком можна припустити, що другий був спочатку полковником, а потім наказним кальницьким полковником під час відсутності І. Богуна, але це вже інше питання.\nПовертаючись до питання надання І. Богуну полковницького чину, то скоріш за все це відбулось в період між складанням «Реєстру Війська Запорізького» і початком серпня наступного року. І вже 10 січня 1651 р. І. Богун підписувався, як «полковник Війська його королівської милості Запорозького».\nЗ 1649 р., після підписання Зборівського договору між українським гетьманом та польським королем, І. Богун часто перебував поряд з Б. Хмелем і не лише мав певний вплив на нього, а й деякою мірою «визначав політику в країні. Про це, зокрема, йдеться в листі від 12 серпня 1650 р, сенатора і київського воєводи Адама Кисіля польському королю з приводу його переговорів із Б. Хмельницьким: «Здавалось би все було до ладу, раптом щось нове;… всьому завадив один бунтівник, якийсь полковник Богун, і моїй близькості з запорозьким гетьманом так помішав, що я ледве зміг знову її поновити. Можливо так високий урядовець проявляв зневагу до козацького старшини - «якийсь полковник Богун», а можливо, дійсно не знав про тільки-но призначеного полковника? Тому якби І. Богун був полковником із самого початку воєнних компаній 1648 р., то А. Кисіль, думаємо, у той час вже повинен був би знати його, як одного з визначних осіб у війську гетьмана.\nПочатком розквіту його військової кар'єри та підписанням авторитету стала блискуча перемога під час оборони Вінниці (березень 1651 рік). Саме з цього року, можна без сумніву зазначити що, І. Богун стає помічником Б. Хмельницького у національно-визвольній боротьбі. Оскільки військова діяльність полководця розглядається окремим питанням, то дозволимо собі лише перерахувати ті яскраві факти його біографії, які власне і відкривають багатогранність військового таланту вінницького полковника І. Богуна. Зокрема, окрім віще згаданої оборони Вінниці - це облога Кам'янця-Подільського (травень 1651 р.), де він мало не загинув - гарматна куля вбила під ним коня; відчайдушна боротьба, тоді вже наказного гетьмана І. Богуна під Берестечком (кінець червня-початок липня 1651 р.), участь у Батозькій битві (на чолі української кінноти), наслідком якої стала нищівна поразка польської армії (1-2 червня 1652 р); захист Монастирища, «протипоставивши Чарнецькому вал, рови і властиві йому хитрощі» (1653 р); а також оборона Умані, що прославила І. Богуна, як організатора будівництва оборонних споруд, яким навіть польські воєначальники дали високу оцінку (1654). Звичайно це не повний перелік діяльності кальницького полковника, проте цього достатньо аби переконатись у тому, що І. Богун - герой національно-визвольної боротьби.\nОкрім цього, варто згадати і про політичну діяльність, яка також відігравала не останню роль поряд з військовою справою полковника. Оскільки І. Богун був борцем за незалежність України, то на жодні контакти з Росією та Польщею, які б обмежували її, не йшов, і відповідно не підтримував тих, хто не робив. Це видно із подій 28 березня 1651 р, коли було підписано Білоцерківський договір, статті якого зводили автономію Української держави нанівець. Звичайно, що за таких умов І. Богун, хоча і знаходився на той час у Білій Церкви, не підписався під умовами названого договору. Відтоді й активізувалась опозиційна діяльність полковника щодо гетьманської політики. Аналогічна ситуація прослідковується у подіях 1654 року у Переяславі. Ідея політичної незалежності України під «протекцією» царя не влаштовувала І. Богуна. Тому він відмовляється присягнути цареві на вірність. «Старший полковник Богун, - пише В. Липинський, - один з найбільш заслужених і найбільш поважних провідників повстання, рішуче від такої присяги відмовився». […]. Тоді ж знову спостерігається зростання опозиційних настроїв щодо політики Б. Хмельницького, які підтримав І. Богун. Власне це і вплинуло на подальшу політичну діяльність вінницького полковника.\nНаприкінці травня 1655 р., розпочинаються інтенсивні дипломатичні зносини між Б. Хмельницьким та шведським королем - Карлом Х, до яких були залучені й союзники Швеції - семиградський князь Дьєрдь П Ракоці та бранденбурзький курфюст Фрідріх Вільгельм. Згідно з досягнутими домовленостями, армія разом з московським допоміжним корпусом В. Бутурліна виступила у похід на захід, до Львова. 29 вересня місто було взяте в облогу, яка мляво тяглася до початку листопада, аж доки звістка про появу в тилу татар змінила плани гетьмана. У цих подіях брав участь І. Богун. Українські-російські війська двічі - під Заложцями (14-15 листопада) та Озерною (20-21 листопада) - були атаковані татарами, проте успішно відбилися. Ця кампанія закінчилась підписанням угоди з кримським ханом Мехмед-Гіреєм (22 листопада).\nУ першій половині 1657 року, на чолі українських підрозділів І. Богун продовжує боротьбу проти Речі Посполитої. Так, на початку січня 1657 р на допомогу трансільванському війську Дьєрдя П Ракоці (вище згадана угода Трансільванією 1656 р.), український гетьман послав корпус під проводом наказного гетьмана А. Ждановича (понад 10 тис. осіб), а згодом ще кілька полків, очолюваних І. Богуном. Загальна чисельність українців становила 18-20 тис. осіб. В поході І. Богун одночасно був обозним і командував полком. Як відомо, похід закінчився поразкою. Б. Хмельницький наказав Антонія та інших воєначальників стратити, чого не було зроблено у зв'язку із смертю гетьмана. І. Виговський, зрозуміло, не страти в І. Богуна: в його непевному становищі варто було знайти підтримку в людині, яку знала вся козацька Україна. Мабуть, І. Богуна ще до цього позбавили командування полком, зате при новому гетьманові він активно працює «на дипломатичному фронті».\nПісля смерті Б. Хмельницького, становище козацької України значно погіршилось. Окрім кримських та ногайських спустошень, прагнення російського уряду обмежити її самостійність окреслювалась тенденція до загострення соціальних суперечностей. Зрозуміло, що за таких обставин недосвідченому Ю. Хмельницькому було не під силу самому управляти державою (гетьманство передавалось йому по-спадковості), тому ношу його опікуна взяв на себе І. Виговський. (з 15 вересня 1657 року старшинська рада в Чигирині обрала І. Виговського гетьманом на термін «поки змужніє син гетьманський Ю. Хмельницький» Власне ці обставини і вплинули на подальшу діяльність І. Богуна. І. Виговський добре знав непримеренність І. Богуна до польського впливу і знав його прагнення встановлення незалежності українського народу. Все це, звичайно не подобалось гетьманові. Але він боявся виступати прямо проти І. Богуна, щоб не збільшити число своїх відкритих противників.\nДо початку 1658 р. І. Виговський послідовно дотримався зовнішньополітичного курсу, спрямованого на реалізацію державної ідеї. Зокрема, в середині жовтня 1657 р був укладений договір зі Швецією, що передбачав визнанням Карлом Х незалежності України. У переговорах брав участь і І. Богун. Старшини разом з гетьманом успішно протидіяли намірам росіян обмежити державну самостійність козацької України. На Корсунській раді в жовтні 1657 р. було вирішено за вольності «стояти всім заодно, щоб нічого у них не відняти, а полковники І. Богун із М. Зеленським взагалі відверто висловили своє обурення політикою російського уряду». Отже, на той час І. Богун належав до найближчого оточення гетьмана, був прибічником І. Виговського.\nНа жаль з другого січня 1658 р., в політиці І. Виговського щодо Росії намітились негативні тенденції, гетьман став шукати підтримку з боку Росії. Це сталось після того, як Яков Барабаш та Мартин Пушкар апелювали за підтримкою до московського уряду, підкреслюючи, що І. Виговський замислив продати Україну Польщі: Тож, побачивши, що розпочинається громадянська війна і те, що царат уперше знайшов сили, на які міг спертися в своїй політиці в Україні, підбурюючи нижчі прошарки населення проти вищих, цим самим руйнуючи владу гетьмана та старшини, І. Виговський прийняв рішення «ударити першим». По-перше, у січні 1658 р відбулась зустріч з путивльським воєводою Микитою Зюзіним в прикордонному місті Констянтинові, на якій були присутні, разом з Григорієм Лісницьким (миргородський полковник) і І. Богун. Гетьман намагався виправдатися, що він не зрадник і всіляко переконував співрозмовника в своїй вірності Москві. А по-друге, розпочав каральну операцію проти М. Пушкаря (послано близько 1,5 - 2 тис. козаків і сербів-найманців). На початку лютого відбулася перша збройна сутичка з військом М. Пушкаря. Силами І. Виговського командував І. Богун. Його підрозділи зазнають поразки і змушені були відступити.\nУ березні - першій декаді квітня посольства Г. Лісницького та І. Богуна й Прокопа Бережицького були відряджені до Москви з дорученням клопотання перед царем про надання допомоги у втихомиренні Запорожжя й Полтавського полку. Так І. Виговський та його однодумці припустилися великого політичного прорахунку - звернулися по допомогу до Москви.\nНа початку травня 1658 р. І. Виговський виступає в похід на Лівобережжя, де в районні Полтави почалися сутички, спровоковані М. Пушкарем. Після двотижневої облоги Полтави І. Виговському вдалось виманити «строкате» військо повстанців М. Пушкаря й Я. Барабаша на урочище Жуків Байрак й вщент розгромити. Таким чином похід на бунтівного полковника, якого підтримувала Москва, показав, що «жереб кинуто». Антимосковські настрої генеральної старшини з оточення гетьмана, незадоволення вищого духівництва пришвидшило процес, коли українська дипломатія гарячково шукала шляхи нормалізації становища.\nСпочатку І. Богун підтримував спроби І. Виговського вести незалежну від Москви внутрішню і зовнішню політику, але коли той намагався остаточно розірвати стосунки з Росією і перейти на бік Польщі чи Туреччини, він виступив проти нього. Так, полковник відмовився підписувати Гадяцький трактат, укладений гетьманом І. Виговським з польським урядом 16 вересня 1658 р, за яким козацька Україна мала знову повернутися до складу Речі Посполітої. Гадяцький договір зводив нанівець державний суверенітет козацької України й істотно змінював її політичний лад, адміністративно-територіальний устрій і судову систему; унеможливлював досягнення незалежності й соборності, ось чому власне І. Богун був проти його укладання. З цього часу становище в Україні катастрофічно погіршується. На Лівобережній знову спалахнуло полум'я громадянської війни. Лідери опозиції - переяславський полковник Т. Цицюра, ніжинський полковник В. Золотаренко, Чернігівський полковник І. Силич і інші - поспішили заявити про своє підданство царю Олексію Михайловичу. На Правобережні теж склалися несприятливі для І. Виговського події, в яких одну із головних ролей відіграв І. Богун - тут старшинська опозиція - генеральний осавул І. Ковалевський, полковник І. Богун, польовий І. Сірко та інші - вирішили передати булаву Ю. Хмельницькому. На початку вересня гетьман змушений був залишити Чигирин і вирушив під захист жовнірів А. Потоцького. Спроба врятувати ситуацію на скликаній 21 вересня 1659 р козацькій раді під Германівкою зазнала повної невдачі. Його прибічники були вбиті. Розпочались переговори, в результаті яких І. Виговський погодився віддати булаву опозиційній старшині, яка перейшла до рук Ю. Хмельницького.\nЯкими ж були ідеали І. Богуна? Чому саме він став чи не ключовою людиною у сприянні встановлення гетьманської влади Ю. Хмельницького? Ми бачимо його непримиренним противником московських воєвод, які були для нього символом обмеження гетьманської влади і феодально-бюрократичних порядків. Не менш негативно він ставиться і до опозиції в особі М. Пушкаря. Це дозволяє нам зарахувати І. Богуна до лідерів - прихильників сильної і самостійної Гетьманщини. Саме тому він зближується з І. Виговським як лідером «державницької партії». Пошук найкращого шляху розвитку України (а не прагнення особистих вигод) змушував І. Богуна досить часто змінювати зовнішньополітичну орієнтацію, тривалий час підтримував І. Виговського, але влітку 1659 р переходить на промосковські позиції, вважаючи Москву «меншим злом» На доказ цьому у 1660 р. І. Богун виступає також проти положень Чуднівського трактату, що був укладений між Ю. Хмельницьким і польським урядом, який відновлював чинність Гадяцького договору, за винятком статті про перетворення козацької України в «князівство Руське».\nТака діяльність І. Богуна, зрозуміло, була не до вподоби королівської влади. Її вдалось схопити його 1662 р й відправити до в'язниці Мальборг (Марієнборг). Проте наступного року Ян П Казимир, виступаючи у похід на Лівобережну Україну і розраховуючи на авторитет та військовий талант І. Богуна, звільнив його і призначив наказним гетьманом козацьких підрозділів в складі війська гетьмана Т. Тетері. З архівних матеріалів дізнаємося про бій поляків з підрозділами І. Богуна, який стояв під Монастирищем. «Звідкіль хтів йти під Прилуки, війська козацького при цьому 6 тисяч…Король має стояти в Острі до 7 грудня, а з того числа пройде війною под городы». Під час облоги Глухова (кінець січня - початок лютого 1664 р.) Іван Богун разом із своїм підлеглим повідомив мешканців цього міста про плани короля. Внаслідок чого, облогу було зірвано. Це дало можливість зібрати сили для відсічі ворога й зумовило невдале завершення походу Яна Казимира. Його військо відійшло до Новгорода-Сіверського. І. Богун вступив в переговори з Ромодановським, який командував російською армією, домовляючись про оточення й повне знищення противника. Але коли це стало відоме полякам, вони його заарештували. 27 лютого 1664 р польовий військовий суд, - пише М. Костомаров, - що відбувався в Новгород-Сіверському, виніс постанову про смертну кару І. Богуна разом з кількома його прихильниками було розстріляно.\nЗ вище сказаного твердження випливають два запитання: де загинув І. Богун, і як він загинув - чи дійсно його було розстріляно? На перше запитання знаходимо відповідь з щоденника Я. Храповицького (очевидця подій), який детально описував ті події. Отже, литовська армія була біля монастиря, гетьман польний - у ньому самому, а козаки розмістилися у хатинках передмістя на другому боці міста. 27 лютого усі старшини були викликані на раду до Яна Казимира. Схопити І. Богуна могли лише на ній - єдиному місці, де біля нього не було відданих козаків. Там він мав бути присутній згідно із своїм званням.\nЩодо іншого - як загинув І. Богун, то тут виникають неясності. Російські, українські та польські джерела містять скупі відомості про його смерть. У літописах Самовидця, С. Величка, Г. Граб'янки - про це не згадується, хоча сам похід Яна Казимира описується. Про його загибель, як про факт, що він мав місце, без зазначення часу, говорить лише Брюховецький у своєму універсалі від 23 березня 1664 р. Що ж до російських джерел, то твердження, що І. Богун сидів під арештом чотири дні, суперечить фактам; тоді польське військо під командуванням короля стояло у відкритому полі, кожну хвилину чекаючи початку битви із військами І. Брюховецького і Г. Ромадановського, що підходили. Таким чином для з'ясування обставин загибелі І. Богуна доводиться звернутися і до польських джерел. Вважається, що І. Богуна заарештували і розстріляли, однак це виникає сумніви, через лист Яна Казимира до своєї дружині Марії Людовіці від 24 березня, де він пише: «Я наказав його арештувати з наміром покарати рукою ката… але Бог покрав його інакше».\nТому ця таємниця залишається нерозкритою. Як свідчать польські джерела, про причину та обставини смерті І. Богуна знала лише верхівка поляків і зберігала в таємниці. Отже, можемо лише припустити, знаючи характер І. Богуна, що під час арешту він учинив серйозний опір і його убили, можливо, навіть самі члени ради.\nПодії пов'язані з невдалим походом Яна Казимира у 1663-1664 рр. на Лівобережну Україну не привернули належної уваги істориків. Вони виділили лише один факт - загибель І. Богуна, героя визвольної боротьби. Але при цьому забували, що з ним розправились саме тому, що його дії перекреслили її плани. У вирішальний момент І. Богун знову виступив на захист самостійної козацької України. Поляки були приголомшені, коли дізналися про його справжні наміри. Вони назвали його «найбільш злобною людино на світі, король після цього практично не міг уже розраховувати на допомогу козаків Правобережної України.\nТаким чином, підсумовуючи наші міркування щодо біографії полковника І. Богуна, варто зазначити, що мають місце у розгляді цього питання, багато неточностей, невивчених так званих «білих плям» та спірних поглядів щодо багатьох даних життя та діяльності вінницького полковника. Так, наприклад, нам на жаль, навіть приблизно невідома дата народження І. Богуна, не маємо ніяких відомостей про його родину. А звідси випливає питання про походження полковника. Думки дослідників з цього приводу розійшлися. Одні стверджують, що він походив з шляхетського роду, інші - з козацького роду, а представники радянської історіографії взагалі зупинились на тому, що І. Богун виходець із простої селянської сім'ї. Проте ми все ж зупиняємось на думці приналежності І. Богуна до козацького роду. Т. Яковлєва намагається обгрунтувати припущення ідентичності Івана Богуна та Івана Федоровича. Однак, ми не погоджуємось із цим твердженням, підтримуючи М. Петровського, який стверджує, що на початку грудня 1653 р полковник І. Богун з військом був задіяний у бойових справах під Жванцем. Тоді полковник І. Федоренко перебував на Слобожанщині. Також відомо, що в січні на Переяславській раді цареві присягав колишній кальницький полковник І. Федоренко, а І. Богун такої присяги на вірність не склав і не знаємо, чи зробив це пізніше. А також М. Петровський наводить такі факти проти ідентичності цих двох діячів. У січні 1658 р. І. Федоренко вирушив до польського короля для переговорів. У той самий час І. Богун за наказом І. Виговського займався придушенням антигетьманського повстання на чолі з М. Пушкарем біля Полтави. І хоча ми не підтримуємо російську дослідницю у цьому питанні, тим не менш дана концепція варта подальшого вивчення.\nНеточності, недосліджені факти, заважають нам відкрити повну картину біографічних даних І. Богуна. Але попри це, із тих матеріалів, що нам відомі - листів, документів, спогадів однодумців і супротивників, вимальовується постать людини, непересічної, яскравої і в той же час загадкової, незбагненної навіть з погляду сучасності. Це був відважний воїн і політик, безкомпромісний у своїй відданості ідеї служіння Україні.\nПитання про об'єднання великого князівства Литовського з Польщею в єдину державу. Процес перетворення козацтва на важливий чинник історії українського народу. Іван Богун – один із соратників Б. Хмельницького. Поразка українського війська під Берестечком.\nдипломная работа [90,1 K], добавлен 08.01.2011\nФранциско Франко. Політична діяльність\nБіографія Франциско Франко, відомого під титулом Каудильйо - військового і політичного діяча Іспанії, фактичного диктатора від 1939 до 1975 року, генералісимуса. Військова кар'єра, політична діяльність під час Другої світової війни та в повоєнний час.\nпрезентация [4,4 M], добавлен 09.01.2016\nреферат [20,7 K], добавлен 21.10.2012


На Житомирщині триває масштабна профілактична робота в екосистемах\nВже третій день поспіль рятувальники разом із лісівниками та поліцейськими проводять рейдові перевірки у лісових масивах та найбільш відвідуваних місцях відпочинку області. Фахівці патрулюють парки, водойми, рекреаційні зони та ліси, аби запобігти повторній хвилі масштабних пожеж в екосистемах, які вирували на Житомирщині з квітня місяця.\nЗокрема, сьогодні вогнеборці спільно з патрульними проінспектували одне із найпопулярніших місць проведення дозвілля в обласному центрі – гідропарк. Під час обходу набережної та лісопаркової зони вони побачили значну кількість громадян. Проте ніхто з них не порушував правила пожежної безпеки. В основному, люди прогулювалися, або сиділи на лавках.\nФахівці ДСНС розповіли відпочиваючим основні правила безпечного поводження в лісі. Також нагадали про заборону спалювання сухої рослинності. Зауважили, що під час гасіння сухої трави цього року вже виявлено 3-х загиблих осіб. Окрім цього, вогонь з полів та відкритих територій вщент знищив не одне домоволодіння громадян. В свою чергу, поліцейські наголошували на дотриманні карантинних заходів, що продовжують діяти на території країни, усно попередивши порушників.\nАналогічна робота цього дня була проведена на околицях селищ Пулини та Ружин. У Малинському, Ємільчинському, Новоград-Волинському, Житомирському районах та селищі Народичі були залучені також фахівці лісового господарства.


Оголошення: Послуги екскаватора Рівне. Доступні ціни :: jarmarok - оголошення\nПослуги екскаватора Рівне. Доступні ціни\nСпец техніка • 16 днів тому • Рівне • 10 651 рази.\nПропоную Викопаємо траншею, ставок, басейн, котлован або просто яму Який екскаватор краще вибрати Ми надамо Вам послуги екскаватора (з доставкою) і проводимо земляні роботи: копаємо ями, траншеї, ставки, котловани, канали, фундаменти, і багато іншого. Вам не доведеться турбуватися про те де взяти екскаватор, як його доставити і що з ним робити далі ... Ми все зробимо за Вас і для Вас! Привеземо вчасно, викопаємо і відвеземо назад. Вам потрібно лише подзвонити і замовити екскаватор по телефону. Про ціну будемо домовлятися! Телефонуйте по вказаному номеру Читати далі\nОголошення подано 16 днів тому, в розділ Транспорт Спец техніка під номером 1 444 078. Оголошення вже переглянули 10 651 рази.\nПродам причіп лісовоз на колесах Спец техніка • Вчора о 16:43 • Рівне 10 000 грн Додати у вибране\nРучка JCB підрульвий перемикач Спец техніка • Минулої п’ятниці о 10:04 • Рівне 3 500 грн Додати у вибране\nПродам документи на трактор, new holland, john deere,case.096*l74*51*52. Спец техніка • Минулої середи о 14:00 • Рівне 9 999 грн Додати у вибране\nПродам навантажувач екскаватор "Карпатець" Спец техніка • Минулої середи о 13:01 • Рівне $6 000 Додати у вибране\nРозкидач мінеральних добрив РУМ 650 Jar-Met Разбрасыватель удобрений Спец техніка • Минулої середи о 10:06 • Рівне 10 200 грн Додати у вибране


Chalet 4 Edelweiss by Alpen Apartments в Вальд-ім-Пінцґау в Австрія - Найкращі знижки на перебування в готелях\nВальд-ім-Пінцґау закладів розміщення\nПоказати 99 всі помешкання в Вальд-ім-Пінцґау.\nTrattenbach 299/4, Вальд-ім-Пінцґау, Вальд-ім-Пінцґау, Австрія, 5741 - Показати на карті\nБільше про Chalet 4 Edelweiss by Alpen Apartments\nЯкщо ви шукаєте готель, що зручно розташований у Вальд-ім-Пінцґау, то не шукайтенічого, окрім Chalet 4 Edelweiss by Alpen Apartments. Саме звідси гості можуть насолоджуватися легким доступом до всього, що це чудове місто може запропонувати. Завдяки своєму зручному розташуванню, готель пропонує вам легкий доступ до визначних місць, які варто оглянути.\nChalet 4 Edelweiss by Alpen Apartments пропонує бездоганний рівень обслуговування та всі необхідні для туристів зручності. Цей готель пропонує численні послуги, щоб задовольнити потреби самих вибагливих гостей.\nКрім того, всі номери оснащені такими зручностями, як підігрів, балкон, супутникове / кабельне телебачення, холодильник, посудомийна машина, щоб задовольнити потреби найвибагливіших клієнтів. Готель пропонує багате розмаїття можливостей для відпочинку, таких як сауна. Насолоджуйтеся високоякісними послугами та насправді престижним місцем розташуання в Chalet 4 Edelweiss by Alpen Apartments.


Степовий район стане енергетичною столицею Херсонщини | Український Південь Степовий район стане енергетичною столицею Херсонщини – Український Південь\nНа роль енергетичної столиці Херсонщини незабаром зможе претендувати Нижньосірогозький район Херсонщини. Тут під чотири великих сонячних електростанції у райцентрі, біля залізничної станції Сірогози, а також села Першопокровка виділили в оренду, загалом, близько чотирьохсот гектарів землі, яку не обробляли місцеві аграрії. Голова Нижньосірогозької райдержадміністрації Павло Павлов каже, що в перспективі сумарна потужність СЕС у районі сягне двадцяти мегават. А це більше, ніж нинішня сумарна потужність усіх вітрових та сонячних електростанцій краю, і навіть Каховської ГЕС!\nНижньосірогозький район, новини херсон, сонячна енергія\nКоментар до: Степовий район стане енергетичною столицею Херсонщини\n05/06/2019 о 15:09\nна вики каховская гэс имеет электрическую мощность 351 МВт


Курс долара в Україні в листопаді може перевищити 29,5 грн - новини України | СЬОГОДНІ\nГривня в зоні ризику: прогноз курсу долара на листопад\n3 листопада 2020, 15:11\nАналітики не чекають поліпшення ситуації з національною валютою\nКурс долара в Україні, який вже побив рекорд з січня 2018 року, в листопаді коливатиметься в діапазоні мінімум 28,4-29,5 грн. Але гривня може опинитися під ще більшим тиском, якщо нерезиденти продовжать розпродавати українські активи. Тільки з початку жовтня вони знизили обсяги вкладень в гривневі ОВДП на 4,9 млрд гривень.\nТакий прогноз сайту "Сьогодні" озвучили аналітики ГК Forex Club.\nКрім цього, для гривні зберігаються такі ризики:\nзростаючий дефіцит торгового балансу;\nпідтримка економіки за рахунок емісії гривні;\nвисока захворюваність на COVID-19.\nЧитайте також: Зарплати зростають, а грошей більше не стає. Хто в Україні став реально багатшим?\n"Жорсткий карантин, до якого вже вдаються європейські країни, може бути реалізований і в Україні. В результаті зовнішніх локдаунів потреба в українських товарах на світових ринках знизиться, що стримуватиме експорт. Цей процес посилиться низьким порівняно з попереднім роком урожаєм, що знизить і аграрний експорт. При цьому імпорт до України може зберегтися на колишньому рівні у зв'язку з закупівлями товарів для поповнення запасів в зимовий період і перед розпродажами в новорічний період", – зазначають експерти.\nАналітики нагадали, що за жовтень курс безготівкового долара в Україні зріс на 0,78%, до 28,55 грн. Готівковий курс піднявся до 28,57 гривні за долар. Проти кошика валют долар зріс на 0,2% – тиск на світові валюти спровокувало посилення карантинних заходів на тлі рекордних рівнів захворювань на COVID-19, особливо в Європі.