Автор : Горбенко Любов Петрівна Методист Будинку дитячої та юнацької творчості 2013\n1 .Вступ. РОЗДІЛ 1. Якісна позашкільна освіта та відповідність її сучасним життєвим потребам розвитку країни. 1.1\nРозділ 11. Науково- методична діяльність як ефективний засіб оптимізації навчально- виховної та методичної роботи в позашкільних навчальних закладах. 2.1.\nРОЗДІЛ 1. Якісна позашкільна освіта та відповідність її сучасним життєвим потребам розвитку країни.\n1.1. Організація життєдіяльності вихованців на основі особистісно- орієнтованого навчання в позашкільному закладі.\n1.3. Роль моніторингу професійної компетентності для підвищення якості освіти.\nРозділ 11. Науково- методична діяльність як ефективний засіб оптимізації навчально- виховної та методичної роботи в позашкільних навчальних закладах.\nНАУКОВО-МЕТОДИЧНА РОБОТА У ПОЗАШКІЛЬНОМУ НАВЧАЛЬНОМУ ЗАКЛАДІ ЯК ЗАСІБ РОЗВИТКУ ПРОФЕСІЙНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ ПЕДАГОГІВ.\nГорбенко Любов Петрівна\nМетодист Будинку дитячої\nУкладач : Горбенко Любов Петрівна. Науково- методична робота в позашкільному навчальному закладі як засіб розвитку професійної компетентності педагогів.\nРекомендовано засіданням методичної ради Немирівського Будинку дитячої та юнацької творчості. Протокол № 1 від 27.09.2013 р\nРецензія кандидата психологічних наук, доцент кафедри філософії і освіти дорослих, ДВНЗ «Університет менеджменту освіти» Катюк Ярослави Мирославівни.\nВ методичному посібнику в теоретичній і практичній формі доведено роль методичної служби у професійному зростанню педагога. Адже якість позашкільної освіти залежить від методичного забезпечення навчально – виховного процесу. Сучасні особистісно орієнтовані методики і технології , запропоновані у посібнику спрямовують діяльність закладу на постійне підвищення професійної компетентності та удосконалення професійної майстерності педагогів.\nПосібник рекомендований для керівників гуртків та методистів ПНЗ.\n1.2. Роль професійної компетентності педагога в умовах позашкільного навчального закладу.\n2.1. Науково-методичне забезпечення позашкільного педагогічного процесу в Немирівському Будинку дитячої та юнацької творчості.\n2. 2. Роль методичної Ради в оновленні змісту роботи позашкільного закладу.\n2.3 .Роль методичних об’єднань керівників гуртків у підвищенні професійної майстерності рівня педагогів.\nРозділ ІІІ. Методичний супровід зростання професійної майстерності керівників гуртків Немирівського Будинку дитячої та юнацької творчості.\nФорми роботи з педагогами.Школа педагогічної майстерності.Педагогічна лабораторія.Школа молодого педагога- початківця. Створення можливостей для презентації досвіду. Педагогічний клуб молодих спеціалістів.\nДержавну політику щодо функціонування та розвитку позашкільної освіти в Україні, а також її соціально-економічні, організаційно-педагогічні засади визначено низкою нормативно-правових актів (закони України «Про освіту», «Про позашкільну освіту», «Про охорону дитинства», Національною доктриною розвитку освіти, Положенням про позашкільний навчальний заклад та ін.). Концептуальні положення щодо змісту позашкільної освіти, форм її організації, стратегії розвитку розкрито в Державній національній програмі «Освіта» (Україна XXI століття), Концепції позашкільної освіти та виховання, Державній цільовій соціальній програмі розвитку позашкільної освіти на період до 2014 року.\nУтвердження позашкільної освіти як складової системи освіти України вимагає переосмислення ролі взаємодії науки й практики для вдосконалення теоретико-методологічних основ діяльності позашкільних навчальних закладів, раціональної організації науково-методичної роботи педагогів-практиків.\nСучасні соціальні запити спрямовують педагогічні колективи позашкільних навчальних закладів на використання досягнень психолого-педагогічної науки. Зокрема, для формування концепцій організації освітньо-розвивальної та виховної роботи в позашкільних навчальних закладах важливими є праці Л. Виготського, Д. Ельконіна, Г. Пустовіта, В. Роменця, С. Рубінштейна, В. Сухомлинського, К. Ушинського та ін., де визначено теоретичні засади формування творчої особистості; теорія особистісно орієнтованого виховання, що розроблена І. Бехом; наукові доробки Ш. Амонашвілі, В. Давидова, П. Гальперіна, А. Запорожця, О. Леонтьєва, Б. Нікітіна та інших, що висвітлюють положення теорії розвивального навчання; дослідження В. Вербицького, Л. Ковбасенко, Л. Павлової, Г. Пустовіта, В. Редіної, Т. Сущенко, що розкривають організаційно-педагогічні засади діяльності системи позашкільної освіти України.\nЗавдяки діяльності позашкільних навчальних закладів в Україні забезпечено доступність позашкільної освіти, функціонування та розвиток її різноманітних форм. Робота означених закладів організовується відповідно до індивідуальних можливостей, інтересів, здібностей вихованців і здійснюється за різними напрямами позашкільної освіти (художньо-естетичний, науково-технічний, еколого-натуралістичний, туристсько-краєзнавчий, фізкультурно-спортивний, соціо-гуманітарний та інші).\nУ дослідженнях провідного українського науковця і психолога І. Беха наголос ставиться на тому, що повноцінний розвиток особистості дитини може відбуватися лише тоді, коли вона стає суб’єктом практичної діяльності .\nСучасне позашкілля є саме тим освітньо-виховним простором, де діти мають змогу постійно реалізовувати набуті під час занять за інтересами знання.\nТеорія позашкільної освіти має постійно перебувати в органічній єдності з практикою, оскільки ґрунтується на ній, узагальнює її та обґрунтовується нею . Теорію і практику навчально-виховної роботи поєднує методика, спрямована на узагальнення перспективного педагогічного досвіду, способів, прийомів доцільної реалізації завдань позашкільної освіти як у позашкільних навчальних закладах, так і в інших соціальних інституціях .\nЗазначене зумовлює важливість поєднання зусиль учених і педагогів-практиків щодо обґрунтування необхідності збереження та розвитку позашкільної освіти в Україні як цінної педагогічної спадщини – унікальної пострадянської соціально-педагогічної системи, спрямованої на формування духовно зрілої, творчої, соціально активної та компетентної особистості .\nВ умовах відродження національної системи освіти позашкільні заклади стають невід'ємним компонентом освітньої структури, який сприяє всебічному, гармонійному розвитку особистості учня, його соціальній адаптації та самореалізації в суспільстві.\nПозашкільні заклади, що працюють у соціально-культурній та освітній сферах, доповнюють шкільну освіту та створюють позитивне виховне середовище для учня. Вони виступають гнучкими виховними інфраструктурами, спроможними здійснювати виховання громадянина незалежної держави України - творчої особистості, здатної вдосконалювати себе та свою країни.\nОстанні десятиріччя значно підвищилися вимоги до позашкільної освіти як рівноправного інституту в загальній системі освіти, відповідно до чого постало питання щодо переосмислення стратегічних питань оновлення або реформування діяльності позашкільних навчальних закладів. При цьому головним залишається визначення, що позашкільна освіта - це спеціально організована діяльність, яка має яскраво виражену власну специфіку впливу, що дає їй певні переваги перед іншими засобами виховання. Це, передусім, добровільність участі дітей у позашкільній роботі; диференціація її за інтересами і спрямованістю на певний тип діяльності; постановка конкретних практичних завдань перед кожним вихованцем у його творчому становленні; оволодіння знаннями та уміннями за індивідуальними планами.\nВ умовах модернізації освіти, яка веде до зростання конкуренції серед позашкільних навчальних закладів (ПНЗ), постає проблема забезпечення своїх вихованців якісною освітою. Оновлення системи позашкільної освіти передбачає вирішення ряду системних завдань: нормативно-правових, економічних, змістових тощо. Першочерговим з них є досягнення нової сучасної якості освіти.\nПід якістю освіти в загальному плані ми розуміємо відповідність її сучасним життєвим потребам розвитку країни. В педагогічному плані, для позашкільних навчальних закладів, — орієнтацію не тільки на засвоєння вихованцями певних знань, умінь та навичок, а головне, на розвиток та соціалізацію особистості. Тобто, позашкільний заклад має формувати систему універсальних знань, умінь і навичок, а також досвід самостійної діяльності, особистої відповідальності, творчої праці вихованців.\nЩоб оцінити ефективність усіх інноваційних процесів у закладі, визначити перспективу їх розвитку як цілісної освітньої системи, ефективність управління, обґрунтованість рішень щодо управління якістю освіти, слід створити оптимальний механізм відстеження результатів роботи всіх ланок цієї системи, який би успішно впливав на якість освітнього процесу і створив умови успішності навчання та розвитку. Це стане можливим лише за наявності необхідної, достовірної, своєчасної та корисної інформації. Отримання такої інформації можливе при здійсненні моніторингу.\nСучасна педагогічна наука і практика постали перед необхідністю переходу від традиційних способів збору відомостей про діяльність закладу до педагогічного моніторингу. Під цим терміном слід розуміти спеціально організоване безперервне стеження за функціонуванням та розвитком освітнього процесу або його окремих елементів з метою своєчасного прийняття оптимальних управлінських рішень на основі аналізу зібраної інформації та педагогічного прогнозу.\nЗавдання створення єдиного освітнього простору, надання можливостей творчої реалізації, духовного становлення, безперервної освіти особистості тощо є пріоритетними в діяльності кожного ПНЗ.\nУсе це визначає гостру потребу в точних об’єктивних виміркованнях якості освітнього процесу, його результативності і розробці ефективної методики експертної оцінки діяльності позашкільного закладу в цілому.\nТеорія позашкільної освіти має постійно перебувати в органічній єдності з практикою, оскільки ґрунтується на ній, узагальнює її та обґрунтовується нею . Теорію і практику навчально-виховної роботи поєднує методика, спрямована на узагальнення перспективного педагогічного досвіду, способів, прийомів доцільної реалізації завдань позашкільної освіти як у позашкільних навчальних закладах, так і в інших соціальних інституціях , систематизованій науково-методичній діяльності педагогічних колективів. Це забезпечить оптимізацію всіх напрямів навчально- виховної , організаційної та методичної роботи, інтеграцію компетентнісного та загальнокультурологічного підходів, сприятиме підвищенню ефективності позашкільного освітньо- виховного простору в цілому.\nПолітичні, соціальні й економічні перетворення в Україні зумовлюють важливість більш ефективної організації позашкільного освітньо-виховного простору (середовища). Життя вимагає розглядати цей процес не лише в контексті гуманізації освіти, виховання творчої особистості, її соціалізації, а й перегляду теоретико-методологічних основ позашкільної освіти, розроблення й практичного впровадження новітніх освітньо-розвивальних і виховних технологій, переорієнтацію на компетентнісний підхід.\nМетою особистісно- орієнтованого навчання ( за О.М.Пєхотою ) є процес психолого- педагогічної допомоги дитині в її соціалізації. Він поєднує виховання та освіту в єдиний процес допомоги, підтримки, соціально- педагогічного захисту, розвитку дитини, підготовки її до життєтворчості.\nВлучно з цього приводу висловився А.Н. Леонтьев : « Сучасний навчальний процес насичений знаннями, які повинен засвоїти учень,і має бути сповнений розуміння». На думку прихильників використання в педагогіці технологій особистісно- орієнтованого навчання - саме формування культури життєдіяльності особистості є найвищою метою особистісно- орієнтованих систем та технологій.\nЖиттєдіяльність у нашому закладі позашкільної освіти передбачає наповнення життя вихованців розмаїттям суспільно-корисних справ, причому, різними: навчальними, трудовими, благодійними, творчими, спортивними, ігровими, пошуковими, краєзнавчими тощо. Зусилля директора, педагогів, методиста спрямовані на те, щоб кожен знайшов собі справи по серцю, відчув радість успіху, впевненість у собі, самоповагу. Слід зазначити, що саме в позашкільному навчальному закладі є оптимальні можливості для забезпечення справжньої життєдіяльності всіх сфер.\nГоловний критерій результативності роботи нашого позашкільного навчального закладу - це організація ефективності та різноманітної діяльності вихованців, причому, в усіх сферах життя. Як відомо, життя кожної людини – це п’ять основних сфер її життєдіяльності: навчання, виробництво( професія), дозвілля, суспільне оточення, спілкування, сімейні відносини. Вони обов’язково мають бути присутніми в житті кожної дитини: а в майбутньому – дорослої людини.\nЦе цілком можливо реалізувати в освітній практиці позашкільного закладу, не виділяючи, а синтезуючи всі сфери життя. Звичайно, школа теж має забезпечити їх раціональне функціонування, але в реальному житті виразно виокремлюється і домінує над усіма сферами навчання. Всі інші лише підпорядковуються їй, доповнюють її. На противагу, в позашкільному закладі є об’єктивна змога рівноцінно забезпечити функціонування всіх сфер життєдіяльності дітей. Звісно, певна спеціалізація має бути. Якщо вчитель спрямований більш на першу сферу – навчання, бо ж його функція і полягає саме в цьому, то педагог позашкільного закладу – в першу чергу на сферу суспільного оточення , спілкування, дозвілля.\nОсновні зусилля педагогічних працівників позашкільного навчального закладу спрямовані на забезпечення участі дітей у різних видах діяльності: пізнавальній, громадській, ціннісно-орієнтаційній, спортивно-оздоровчій, туристсько-краєзнавчій, художньо-естетичній, дозвільно-розважальній. Причому, ми намагаємося у своєму закладі, щоб один і той же вихованець мав змогу брати участь у різноманітних заходах і видах діяльності, особливо у тих, котрі відповідають його індивідуальним потребам, інтересам і запитам душі та розуму. Кожен педагог і методист закладу чітко усвідомлюють, їм необхідно творчо діяти вже тепер і тут. Слід зазначити, що організацією життєдіяльності вихованців займаються всі працівники позашкільного закладу, як мета та результат педагогічного процесу, виховним „ Співпраця педагогів і батьків в особистісно-орієнтованому навчанні і вихованні гуртківців”.\nОсвітня технологія – це модель спільної роботи педагога і гуртківця з планування, організації і проведення навчально-виховного процесу за умови забезпечення комфортності для всіх суб’єктів освітньої діяльності. Найновітніша технологія не принесе бажаних результатів до тих пір, поки вона не стане особистим надбанням педагога – позашкільника, об’єктом його методичної роботи.\nІ дійсно, саме він, її професійний реалізатор, запланує і опрацює технологію з огляду на можливості гуртка, передбачить нормативний зміст і форми діяльності, сформує спільно з дітьми потрібні прийоми і спроби виконання дій, підбере необхідні засоби навчання, а найчастіше сам виготовить дидактичний матеріал і нестиме відповідальність за досягнуті результати.\nВиходячи з вищезазначеного, можна сказати, що предметом роботи РБДЮ має бути формування потрібного професійного забезпечення, новий зміст технологічного потенціалу педагога, прогнозування змісту, форм і способів організації та проведення педагогічного процесу, характер діяльності педагогів, особливості пізнавального спілкування, особистісні характеристики. Адже провідним суб’єктом навчально-виховного процесу є педагог з притаманними йому педагогічними вимогами і впливами, особливостями фахової самореалізації.\nРозвиток творчого потенціалу педагога вимагає формування у нього мотивів пошукової діяльності через усвідомлення власної та єдиної науково-методичної проблеми закладу, стимулювання розвитку тих потреб, які сприяють його самореалізації через інноваційну та самоосвітню діяльність. Адже, творче ставлення до педагогічної діяльності – це один з найважливіших якостей фахівця.\nУ сучасних умовах розвитку позашкільної освіти важливими і необхідними є розробка і впровадження нових підходів, що сприяють підвищенню її якості і забезпечення доступності. Серед них важлива роль належить компетентнісному підходу.\nКомпетентнісний підхід в позашкільній освіті – це підхід, що базується на застосуванні в меті, завданнях, змісті, формах та методах позашкільної освіти компетентностей особистості. Важливу роль в роботі позашкільного закладу та результативності відіграє і професійна компетентність його керівника. Компетентнісний підхід підкреслює поєднання і практичну реалізацію знань, умінь, навичок, досвіду, культури.\nМетою компетентнісного підходу є забезпечення якості позашкільної освіти. Сутність цього підходу полягає в тому, що в його основу покладено таку категорію, як компетентність. Компетентність - особистісна характеристика людини, яка повноцінно реалізує себе в житті, володіючи відповідними знаннями, вміннями, навичками, досвідом, культурою. У світовій освітній практиці поняття компетентності виступає як центральне. Компетентний в широкому розумінні – "це знаючий, обізнаний в певній галузі": у вузькому розумінні - той , хто має право авторитетного судження як спеціаліст високого рівня в певному колі питань.\nБути компетентним - значить вміти реалізовувати знання, застосувавши досвід, волю і емоційний стан для вирішення проблем у конкретних обставинах. Компетентність не зводиться до знань і вмінь в кількісному відношенні. Але без знань і особистого досвіду діяльність набуття компетентностей неможливе. Більш того, набуття компетентностей залежить від активності, свідомого відношення керівника закладу до різних видів діяльності (праці, навчання тощо). Варто зазначити, що компетентності не слід протиставляти знанням або умінням і навичкам. Поняття компетентності ширше за поняття знання, або уміння, або навички. Воно вимагає як інтелектуальну, так і діяльну сферу.Це сукупність професійних і особистісних якостей, необхідних для успішної педагогічної діяльності.\nПрофесійно компетентним можна назвати керівника гуртка, що і сягає стабільно високих результатів у навчанні й вихованні учнів. Адже розвиток професійної компетентності — це розвиток творчої індивідуальності, формування сприйнятливості до педагогічних інновацій, здібностей адаптуватися в мінливому педагогічному середовищі. Від професійного рівня педагога безпосередньо залежить соціально-економічний і духовний розвиток суспільства. Основними напрямками діяльності керівника гуртка по підвищенню професійної компетентності є дослідницька діяльність,активна участь у педагогічних конкурсах і фестивалях,\nрізні форми педагогічної підтримки.\nТільки у взаємодії з колективом педагогічних працівників, вихованців можна добитись високої результативності в навчально-виховному процесі. При високому рівні професійної компетентності керівника закладу, компетентності педагогічних працівників та вихованців. Компетентність завжди проявляється в діяльності.\nОсновними шляхами розвитку професійної компетентності педагога є: робота в методичних об’єднаннях, творчих групах,інноваційній діяльності, освоєння нових педагогічних технологій,трансляція ( передача ) власного педагогічного досвіду та інш.Жоден з перерахованих шляхів не буде ефективним, якщо педагог не усвідомлює необхідності підвищення професійної компетентності. Звідси випливає необхідність мотивації і створення сприятливих умов для педагогічного росту.\nПроцес формування професійної компетентності залежить від середовища, тому саме середовище повинне стимулювати професійний саморозвиток.\nУ навчальному закладі повинна бути створена демократична система керування. Це й система стимулювання співробітників, і різні форми педагогічного моніторингу (не контролю!), до яких можна віднести:\n• презентації власних досягнень;\n• інші заходи щодо обміну досвідом.\nЗазначені форми стимулювання дозволяють знизити рівень емоційної тривожності педагога, впливають на формування доброчинної психологічної атмосфери в колективі.\nРозглядаючи професійну компетентність працівників позашкільних навчальних закладів, не можна не сказати про критерії оцінювання якості роботи керівника дитячого творчого об’єднання (гуртка), моніторингу. (Додаток 1).\nЗа допомогою цих критеріїв і показників зменшується проблема атестації педагога, тому що збирають й узагальнюють результати професійної діяльності.\nРозробка критеріїв оцінювання якості роботи керівника дитячого творчого об’єднання (гуртка) — це необхідна мотиваційна основа діяльності педагога і розвитку його професійної компетентності. Одна з ключових проблем організації гурткової діяльності — проблема відстеження й оцінювання її результатів. Вимірювання педагогічного результату дає можливість діагностувати стан освітнього процесу в гуртку і позашкільному навчальному закладі в цілому, а також дає можливість оцінювати хід його розвитку, прогнозувати досягнення нових результатів, порівнювати освітні потенціали різних дитячих формувань.\nЗміни, що відбуваються в позашкільній освіті, потребують від педагогів професійної мобільності, вміння самонавчатись, самовдосконалюватися.\nНа жаль, результати проведених досліджень засвідчують, що лише 13% педагогів мають високий, 22% - достатній, а решта :% % - низький рівень професійної компетентності. Відтак їх знання, вміння, навички й досвід недостатніми для розв’язання сучасних проблем навчання, виховання й розвитку дітей в ПНЗ.\nТака ситуація актуалізує необхідність формування та розвиток педагога як суб’єкта, який уміє реалізувати свою педагогічну діяльність відповідно до вимог часу, безперервно підвищуючи свій професійний рівень; який здатний самостійно вносити зміни в свою діяльність, швидко та ефективно реагувати на нові вимоги часу.\nПедагог сучасного ПНЗ повинен бути здатним :\n-до творчості та педагогічної рефлекції;\n-досконало володіти змістом навчальної програми і сучасними і сучасними методиками її реалізації ;\n-уміти створювати належні умови для особистісного зростання вихованців ( створення ситуації успіху та підтримка ), реалізувати ефективний супровід розвитку учнів, їх соціалізації, розкриття їх можливостей, здібностей, нахилів;\n-володітиметодикою педагогічних досліджень і вміти її реалізувати в навчально- виховному процесі;\n-уміти діагностувати, моделювати і прогнозувати свою систему педагогічної діяльності;\n- прогнозувати перспективи особистісного зростання з урахуванням самоаналізу досягнутого, вміти визначати індивідуальну траєкторію професійного розвитку;\n- брати активну участь у різних формах методичної роботи, проявляти зацікавлене ставлення до інновацій;\nОтже, сучасному ПНЗ потрібен педагог, який вміє працювати в рамках не рецептурної , а концептуальної педагогіки.\nЗабезпечення належного розвитку зазначених вмінь, навичок, здібностей педагогів неможливе без об’єктивної інформації про рівень розвитку їх професійної компетентності.\nТаку можливість надає педагогічний моніторинг.\nМоніторинг освіти – це система збирання , оброблення аналізу, збереження, поширення інформації з метою вивчення й оцінювання стану функціонування певного суб’єкта освітньої діяльності чи освітньої системи загалом та прогнозування їх розвитку на основі аналізу одержаних даних. Моніторинг в освіті розглядають як систему контролюючих і діагностичних заходів, зумовлених цілями та завданнями освєкта, який уміє реалізовувати свою педагогічну діяльність відповідно до часу, безперервно підвищувати свій професійний рівень; який здатний самостійно вносити зміни в свою діяльність швидко та ефективно реагуючи на нові вимоги часу, яка передбачає розгляд проблем навчання, виховання і розвитку дітей у динаміці. Це комплекс засобів, які забезпечують систематичний контроль за станом та тенденціями розвитку суспільних процесів.\nМоніторинг професійної компетентності — це системна процедура, яка не обмежується контрольною функцією. Безумовно, збирання інформації про рівень професійної компетентності, її аналіз та узагальнення є необхідною умовою проведення моніторингу. Проте його мета і ширша, й глибша. Вона полягає не лише у відстеженні рівня професійної компетентності, а спрямована на з’ясування чинників, які потрібні для її розвитку, зміни ситуації тощо. Тобто констатуюча частина моніторингу — вивчення рівня професійної компетентності педагогів — стає лише передумовою вибору стратегії змін, необхідних для їх розвитку, та пошуку шляхів її реалізації.\nОсобливість моніторингу професійної компетентності полягає в тому, що він зазвичай комплексний за предметом оцінювання, оскільки спрямований як на результат педагогічної діяльності, так і на сам процес, який призвів до такого результату.\nУзагальнюючи різні визначення, можна сказати, що моніторинг в освіті — це:\n• системне спостереження з метою контролю, оцінки, прогнозу якості освіти;\n• система збору, аналізу, обробки, збереження та надання інформації; система побудови інформаційних потоків в освітньому закладі;\n• незалежна експертиза стану освітнього процесу;\n• система виявлення й оцінювання проміжних освітніх результатів і чинників, які впливають на них;\n. • оцінка відповідності фактичних результатів заявленим цілям, освітнім потребам вихованців;\n• вимірювання змін у внутрішніх та зовнішніх елементах системи діяльності освітнього закладу;\n• система критеріїв, показників і технологій відслідковування стану та розвитку освітнього процесу;\n• функція управління, яка забезпечує отримання зворотного зв’язку для прийняття управлінських рішень щодо регулювання та корекції освітнього процесу.\nПід час організації моніторингової діяльності у системі шкільної та позашкільної освіти зокрема, важливо відокремити поняття «вивчення педагогічного явища» і «відстеження його результативності».\nВивчення педагогічного явища відбувається у процесі його діагностування, виявлення необхідних показників та збору інформації для подальшого аналізу. Відстежують результативність педагогічного явища у процесі аналізу результатів діагностики, динаміки показників.Організація моніторингової діяльності передбачає визначення об’єкта і предмета моніторингу.\nОб’єктом педагогічного моніторингу є процес навчання, виховання, розвитку та соціалізації дітей у навчальному закладі.\nПредметом педагогічного моніторингу може бути відповідність результатів цілям діяльності навчального закладу. Слід також наголосити, що базовою одиницею сучасної системи освіти є не клас чи творче об’єднання, а весь освітній заклад. Від вкладу всіх елементів системи діяльності закладу залежить необхідний результат. Тому особливого значення набуває організація моніторингу на рівні всього закладу. Для відстеження ефективності розвитку закладу позашкільної освіти (ЗПО) необхідно створити в закладі систему моніторингу, яка дасть змогу побачити динаміку розвитку, передбачити можливі проблеми, отримати потрібну інформацію для своєчасного прийняття важливих рішень.\nМета організації моніторингу розвитку закладу — вивчення змін результативності діяльності закладу на основі кількісних та якісних характеристик системи діяльності закладу та його окремих компонентів.\nОтже, наявність моніторингової системи дає освітньому закладу цінний матеріал для аналізу, корекції, удосконалення діяльності, профілактики помилок. Це свідчить про його актуальність як для сучасної системи позашкільної освіти дітей у цілому, так і для конкретного позашкільного закладу.\nПедагоги як об’єкт моніторингу\nМоніторинг здійснюється протягом року. Його результати фіксуються наприкінці навчального року в рейтингу особистого внеску керівників творчих об’єднань у результативність діяльності БДТ. Крім того, педагогічні працівники раз на п’ять років проходять атестацію, яка спрямована на всебічне комплексне оцінювання їх педагогічної діяльності. Це стимул: до цілеспрямованого безперервного підвищення рівня професійної компетентності, росту професійної майстерності, розвитку творчої ініціативи, підвищення престижу й авторитету, забезпечення ефективності освітнього процесу.Моніторинг професійної компетентності ставить педагога в умови, коли постійне підвищення професійної майстерності стає необхідним. Такий перехід від аналізу результатів до аналізу дій дозволяє забезпечити креативно-пошуковий режим діяльності БДТ: свободу творчості, професійне самовдосконалення. Моніторингове дослідження професійної компетентності потребує ґрунтовної підготовки й дотримання певних правил, процедур і технологій. Лише в такому разі отримані результати можна буде вважати об’єктивними й достовірними, використовувати ї для планування науково-методичної роботи в закладі.\n1. Інформаційна — отримання інформації про педагогічних працівників; визначення відносного рівня розвитку професійної компетентності, розвитку особистісних рис педагогів; створення банку даних з актуальних питань діяльності педагогів.\n2. Аналітична — виявлення недоліків у педагогічній діяльності керівників творчих об’єднань, причиново-наслідкових зв’язків в начально-виховному процесі.\n3. Діагностична — виявлення конкретних професійних труднощів у різних видах діяльності; вивчення ступеня розриву між реальним рівнем компетентності педагогів, що виявляється в узагальненому результаті їхньої педагогічної діяльності, та вимогами, що ставить сучасне суспільство до якості діяльності керівників ТО в умовах соціально-економічного розвитку України.\n4. Контрольно-оцінна — організація контролю за процесом розвитку професійної компетентності педагогів; отримання інформаційної про кількісні та якісні зміни в діяльності педагогічного колективу; оцінка ефективності діяльності кожного керівника творчого об’єднання.\n5. Коригування — виправлення в діяльності педагогів недоліків, пов’язаних із використанням застарілих методик. Ця функція орієнтована на злам усталених консервативних стереотипів мислення і способу дій, на відмову від застарілих умінь і навичок.\n6. Мотиваційно-стимулююча — стимулювання керівників ТО до осмислення та вирішення своїх професійних проблем; сприяння розвитку зацікавленості всіх педагогів в результативності своєї професійної діяльності.\n7. Прогностична — виявлення потенційних можливостей розвитку педагогів; визначення знань, умінь і навичок, компетенцій, які будуть необхідні керівникам творчих об’єднань у майбутньому прогнозуванні професійного розвитку педагогів.\n8. Пропагандистська — інформування педагогів про впровадження колегами досягнень науки, перспективного педагогічного досвіду, розкриття тих істотних переваг, які вони дають, суті й технології успішної педагогічної діяльності, високих кінцевих результатів.\n9. Конструктивна — підвищення ефективності навчально- виховного процесу, педагогічної взаємодії, педагогічної діяльності.\n• отримання інформації для аналізу професійних успіхів педагогів за визначеними критеріями;\n• мотивація педагогів на досягнення якісних результатів в освітньому процесі та інноваційній діяльності, стимулювання професійного зростання, розвиток творчої ініціативи педагогів, формування рефлексивної культури педагогічного колективу;\n• забезпечення ефективного управління зростанням професійної майстерності педагогів;\n• оцінка і прогнозування тенденцій розвитку методичної служби, закладу.\n• створення інформаційного банку даних про рівні розвитку професійної компетентності педагогів;\n• розроблення критеріїв та показників для оцінки та контролю рівня й ефективності роботи педагогів;\n• розробка моделі професійної компетентності керівника ТО;\n• виявлення найбільш цінного досвіду педагогів для впровадження в практику роботи педагогічного колективу;\n• визначення ступеня долучення педагогів у процес забезпечення якості освіти в закладі;\n• стимулювання видів діяльності, які сприятимуть підвищенню іміджу закладу загалом;\n• розробка коригувальної програми, яка сприятиме оптимальному розвитку професійної компетентності на основі прогнозу можливих змін;\n• подальше відстеження реальних змін у розвитку професійної компетентності педагогів на основі коригувальної програми.\nВідтак, акцент у науково-методичній роботі позашкільних навчальних закладів зроблено на визначення особливостей упровадження компетентнісного підходу в систему навчально-виховної роботи позашкільного закладу.\nПровідною ідеєю діяльності стало визначення шляхів підвищення ефективності навчально-виховної та розвивальної роботи в контексті формування компетентностей особистості.\nУпровадження матеріалів і результатів проведених педагогічних досліджень у практику роботи позашкільних навчального закладу Немирівського Будинку дитячої та юнацької творчості передбачало:\n- інтеграцію навчально-виховної та розвивальної мети;\n- виявлення шляхів переорієнтації на компетентнісну освіту;\n- науково-теоретичне розроблення проблеми розвитку творчих здібностей вихованців у процесі дослідницької діяльності;\n- упровадження розроблених методик розвитку творчих здібностей вихованців у роботу позашкільного закладу;\n- розроблення супутніх організаційно-технологічних і програмно-методичних матеріалів.\nБезумовно, виконання цих завдань сприятиме модернізації цілей, завдань і змісту роботи, удосконаленню організаційно-педагогічних моделей позашкільних навчальних закладів. А це, в свою чергу, прискорить інноваційні процеси в навчально-виховній, методичній, управлінській діяльності та підвищить рівень професійно-творчої компетентності педагогів.\nТакий підхід забезпечив можливість організації навчально-виховного процесу на основі сучасних особистісно орієнтованих методик і технологій, сприяє ефективній діяльності позашкільного закладу щодо підвищення науково-методичної та професійної компетентностей педагогів.\nУпровадження означених змін має стати визначальним у справі виховання духовно зрілої, творчої, соціально-активної та компетентної особистості – свідомого громадянина України.\nРобота сучасних позашкільних навчальних закладів має ґрунтуватися не лише на досягненнях сучасної психолого-педагогічної науки та педагогічної практики, а й систематизованій науково-методичній діяльності педагогічних колективів. Це забезпечить оптимізацію всіх напрямів навчально-виховної, організаційної та методичної роботи, інтеграцію компетентнісного та загальнокультурологічного підходів, сприятиме підвищенню ефективності позашкільного освітньо-виховного простору в цілому.\nОрганізація ефективної науково-методичної роботи педагогів у позашкільних навчальних закладах набуває підвищеного соціального значення, адже вона сприяє розв’язанню проблеми оптимізації виховної роботи в позашкільному освітньому просторі, розробленню та впровадженню інноваційних навчально-виховних методик і технологій. Як складова професійно-творчої діяльності педагогів вона ґрунтується на проведенні педагогічних досліджень, узагальненні педагогічного досвіду з науково-методичної проблеми, передбачає розроблення нових науково-методичних матеріалів, методик і технологій.\nПро важливість її організації в позашкільних навчальних закладах наголошується в працях О. Биковської, В. Вербицького, Л. Ковбасенко, В. Мачуського, Р. Науменко, Л. Павлової, Г. Пустовіта, Т. Сущенко.\nРозв’язання завдань науково-методичної роботи можливе лише за умови застосування різних форм колективної та індивідуальної методичної роботи, творчої діяльності педагогів щодо вдосконалення навчально-виховного процесу Тому ефективність діяльності багатьох позашкільних навчальних закладів визначається науково-методичною досвідченістю педагогічного колективу. Створення такого колективу є пріоритетним завданням для позашкільних навчальних закладів .\nНауково-методична робота в позашкільному навчальному закладі забезпечує оволодіння педагогами методами науково-педагогічного дослідження, аналізу ефективності навчально-виховної роботи, розроблення й упровадження інноваційних соціально-педагогічних технологій, освітніх програм і проектів.\nВідповідно до зазначеного, організація науково-методичної роботи є одним із найскладніших напрямів управлінської діяльності, оскільки вона вимагає від адміністрації позашкільного навчального закладу високої наукової компетентності, а від педагогів – цілеспрямованої самоосвітньої діяльності, урізноманітнення й інтеграції напрямів професійно-творчої діяльності, проведення систематизованих науково-педагогічних досліджень, узагальнення педагогічного досвіду.\nБезперечно, науково-методична робота педагогів потребує багато часу, відповідного рівня науково-дослідницької та професійної підготовки, створення належної матеріально-технічної бази. Відтак, об’єднання зусиль ініціативних педагогів-практиків, створення профільних методичних об’єднань і творчих груп, співпраця з науковцями в галузі педагогіки і психології, соціологами, іншими фахівцями – це саме той фактор, що не лише забезпечить упровадження інновацій, розроблення ефективних методик і технологій, а й сприятиме розвитку позашкільної освіти в цілому .\nНауково-методична робота в умовах розвитку позашкільного навчального закладу має бути цілісною, заснованою на досягненнях педагогічної науки і педагогічного досвіду системою взаємопов”язаних дій і заходів, спрямованих на підвищення професійної майстерності педагогів. Вона є життєво необхідною потребою кожного окремого педагога і водночас обов”язковою вимогою суспільства, найважливішою умовою забезпечення ефективного функціонування позашкільних навчальних закладів.\nЛише організована на наукових засадах науково-методична робота може забезпечити розвиток належної професійної компетентності як кожного з її учасників, так і педагогічного колективу, в цілому забезпечити адекватну реакцію на всі інноваційні процеси, що відбуваються і в освіті, і в суспільстві. Успішні результати науково-методичної роботи можуть бути досягнуті тільки за умови повної відповідності змісту й форм її організації потребам і можливостям педагогічного колективу та наукового обгрунтування управління.\nПосилення вимог до якості позашкільної освіти зумовлює необхідність організації роботи щодо психологізації навчально-виховного процесу як основи для розкриття особистісного, інтелектуального та творчого потенціалу вихованців.\nТому належна увага має приділятися створенню сприятливого психологічного клімату, що забезпечується особистісно орієнтованим стилем спілкування, використання інтерактивних технологій, налагодженням співпраці педагогів і батьків вихованців.\nДосвід підтверджує, що саме за таких умов навчально-виховний мікросоціум позашкільних навчальних закладів може характеризуватися творчою спрямованістю; постійним розширенням форм навчально-творчої взаємодії вихованців; сформованістю психолого-педагогічних умов, сприятливих для самореалізації особистості за обраним напрямом навчально-творчої діяльності та формування її позитивної «Я–концепції».\nВідповідно до цього важливою є діяльність практичного психолога позашкільного навчального закладу, що передбачає вдосконалення професійно-творчих здібностей педагогів; розроблення та впровадження психолого-педагогічних програм, спрямованих на розкриття творчого потенціалу вихованців; психологічне конструювання навчально-виховного процесу; організацію інтелектуально-творчої діяльності вихованців за програмами спецкурсів розвивального та дослідницького спрямування.\nРезультати аналізу діяльності позашкільного навчального закладу дозволяють стверджувати, що науково-методична робота є тією фундаментальною соціально-педагогічною та соціокультурною умовою, яка забезпечує оптимізацію навчально-виховної, організаційної та методичної роботи.


До Шенгену вже не півкроку, а цілий крок | "УКРАЇНСЬКА АСОЦІАЦІЯ ЗОВНІШНЬОЇ ПОЛІТИКИ"\n23 Липень П'ятниця 22:57\nДо Шенгену вже не півкроку, а цілий крок\nЯк говорить українське сороміцьке прислів’я: «Плив, плив, а на березі…(ну самі знаєте, що трапилося на тому березі). Насправді ж сталося те, що й мало статися і про що постійно попереджали професійні дипломати (не політики): Європейський Союз – це серйозна організація і гратися з нею не варто. А вже дурити(!) – то вже точно собі дорожче. На превеликий жаль, саме за цим заннятям і був помічений останнім часом український парламент. При цьому, на їхнє переконання, роблять вони це дуже ловко! Схема проста, як у тих наперсточників на вокзалі. Подають один проект, голосують за другий, а на виході з’являється третій. А як же європейці, що стоять поруч? Вони ж усе бачать! А робитимемо так, як завжди. Включимо «дурника» і якось «порішаєм». Нікуди вони не дінуться! Схоже, що догралися.\n17 лютого на сайті УАЗП з’явився мій блог з приводу безвізових законів. Мені, насправді, дуже хотілося, щоб той текст виявився неактуальним. Але даремно я на це сподівався. Актуальність мого глибокого занепокоєння ситуацією, що склалася "за півкроку до Шенгену", була щойно підтверджена рішенням Єврокомісії подати Раді ЄС законодавчу ініціативу щодо скасування віз лише для Грузії, залишивши, поки що, Україну за бортом цього процесу. Думаю, що зараз тільки лінивий політолог не висловиться на тему, «що робити?» і «хто винуватий?» Адже це неочікуване для пересічних громадян і очікуване для фахівців рішення - широке поле для різного роду коментарів і прогнозів. Щось, звісно, повинно заявити і МЗС. Суспільство на це чекає. Але чомусь не віриться, що будь-які пояснення влади зможуть переконати простих людей, які поспішили відчути себе справжніми європейцями, що все було зроблено правильно і вчасно. От тільки в усьому винні… кляті інопланетяни! Справжня причина, на жаль, у іншому. «Поганому танцюристу заважають… (самі знаєте що)!».\nКожній людині життя дає шанс. Часто один єдиний. Шанс був і у керманичів "злочинної" влади підписати Угоду про асоціацію з ЄС і увійти на "білому коні" в ІСТОРІЮ. Не скористалися вони тим шансом і, натомість, вляпалися в кримінальну історію, яка, рано чи пізно, приведе їх на лаву підсудних. Сьогодні у наших нових лідерів, обраних на хвилі несприйняття народом того змарнованого "попєрєдніками" шансу, знову з'явився реальний шанс вивести Україну із зачарованого кола "совка". Шанс дати українцям можливість нарешті відчути себе рівноправними мешканцями європейського дому, які вже давно заслужили на право вільно без принижень подорожувати Європою. Але чомусь на думку приходять слова знайомого натівського генерала, сказані років десять тому по відношенню до однієї європейської держави, яка ще тоді мала можливості вступити до ЄС, але й досі чекає на цю годину. Цитую мовою оригіналу: "They never miss a chance to miss a chance ". Не хотілося б почути таке про Україну.


Загальний відділ » Виконавчий комітет Олешківської міської ради - Офіційний веб-сайт\nЗдійснення організаційно-технічного, діловодного забезпечення діяльності виконавчого комітету Олешківської міської ради, постійних комісій Олешківської міської ради.\nВстановлення у Виконавчому комітеті Олешківської міської ради єдиного порядку документування управлінської інформації і роботи з документами, методичне керівництво і контроль за дотриманням установленого порядку роботи з документами в структурних підрозділах виконавчого комітету.\nОрганізація контролю за виконанням розпорядчих документів вищестоящих органів, рішень міської ради, виконавчого комітету міської ради, розпоряджень та доручень міського голови; надання методичної допомоги іншим структурним підрозділам виконавчого комітету міської ради в організації контролю та перевірці виконання.\nФормування, оформлення і зберігання справ, що підлягають передачі в державний архів.\nОрганізація підготовки видання розпорядчих документів з діяльності виконавчого комітету міської ради.\nОрганізація роботи зі зверненнями громадян.\nОрганізація прийому громадян.\nВідділ відповідно до покладених на нього завдань здійснює наступні функції :\nРозробка інструкції з діловодства в виконавчому комітеті Олешківської міської ради.\nОрганізація документообігу, формування справ, їх зберігання та підготовку до передачі до державного архіву.\nПроводення регулярних перевірок стану діловодства в структурних підрозділах виконавчого комітету міської ради.\nУчасть у впровадженні та використанні інформаційно-телекомунікаційної системи діловодства в установі.\nКонтроль за своєчасним розглядом та проходженням документів в структурних підрозділах виконавчого комітету міської ради.\nДотримання єдиних вимог щодо підготовки документів та організації роботи з ними в умовах електронного документообігу.\nАналіз інформації про документообіг, необхідної для прийняття управлінських рішень.\nДотримання єдиного порядку відбору, обліку, схоронності, якості оброблення та використання документів, що створюються під час діяльності міської ради, виконавчого комітету міської ради, їхніх структурних підрозділів для передачі на зберігання в архів відповідно до Положення про Державний архів та інших нормативних документів з архівної справи.\nПроводення за участю експертної комісії оцінку наукової і практичної цінності документів при їх відборі на державне зберігання в архіві.\nКонтроль за термінами виконання завдань, реалізації яких передбачена відповідними актами та дорученнями Президента України, Кабінету Міністрів України, центральних органів виконавчої влади, запитами та зверненнями народних депутатів України, депутатів обласної ради, розпорядженнями та дорученнями міського голови.\nПриймання, реєстрація, попередній розгляд, облік, зберігання, інформування за письмовими заявами, скаргами, зверненнями громадян, які надійшли у виконавчий комітет міської ради.\nКонтроль за своєчасним виконанням письмових заяв, скарг, звернень громадян.\nОрганізацію прийому громадян міським головою, облік та контроль за виконанням доручень, даних під час прийому громадян,\nОрганізаційно-методичне керівництво роботою зі зверненнями громадян у структурних підрозділах виконавчого комітету міської ради.\nКонтроль за дотриманням Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо якісного і своєчасного надання відповіді на запити фізичних, юридичних осіб та об’єднань громадян.\nРозроблення проектів рішень міської ради, виконавчого комітету та розпоряджень міського голови в межах наданих повноважень, здійснення контролю за їх виконанням.\nВиконання інших завдань, покладених у межах повноважень міським головою, керуючим справами виконавчого комітету.\nРозробка номенклатури справ Виконавчого комітету Олешківської міської ради, Олешківської міської ради.\nВедення номенклатурних справ у відповідності до Інструкції з діловодства.\nОрганізація та ведення кадрового діловодства у виконавчому комітеті Олешківської міської ради.\nперерва з 12.00 до 12.45 тел. (о5542) 2 19 44\nКоляско Оксана Олександрівна начальник відділу тел. (05542) 2 19 44\nОстровська Олена Олександрівна спеціаліст І категорії тел. (05542) 2 19 44\nПівненко Надія Миколаївна\nпровідний спеціаліст з обліку кадрів\nтел. (05542) 2 11 94\nЗубенко Світлана Вікторівна спеціаліст І категорії тел. (05542) 2 11 94


Які мотиви ховаються за потребою давати поради, рятувати і переробляти інших? Нелегко і неприємно зізнаватися в тому, що прагнення бути «хорошими» і бажання допомогти — це, найчастіше, спосіб отримати ВЛАДУ І КОНТРОЛЬ.\nКоли ви робите для людини те, що вона могла би зробити для себе сама; коли плануєте її дії; коли дошкуляєте підказками, нагадуваннями, попередженнями або домовленостями; коли ви не можете допустити, щоб вона зіткнулася з наслідками своїх вчинків, — то все це прояви влади і контролю.\nПро непрохану пораду\nКожна порада містить в собі інструкцію, сценарій дії. Порадник робить вибір за вас. Поради близькі до наказів — «роби так». Це директивна взаємодія, прикрита зовнішньої необов'язковістю. Оцінити ступінь обов'язковості поради можна по тому, наскільки наполегливо її дають. А головне, за реакцією порадника на відмову слідувати пораді. Якщо людина негативно реагує, то вона хотіла наказати.\nЗ яким би наміром людина не давала поради, вона створює асиметричний тип відносин. Їхня суть — бути не на рівних. Радячи, людина виступає в ролі експерта. А ви потрапляєте в роль учня або консультованого (вона знає, ви не знаєте). Якщо ви дійсно потребуєте наставника, то це гармонійна ситуація. Але якщо вони вам непотрібні, то відчуєте негативні емоції. Адже вам нав'язали роль, яку ви не планували грати — роль споживача.\nНавіщо люди дають поради? Коли людина дає непрохані поради, то швидше за все чогось потребує вона, а не ви. І хоча порадник пропонує свою допомогу, насправді допомога потрібна йому.\nЧого потребує порадник\n1) ПОТРЕБА В ВИЗНАННІ. Порадник хоче, щоб інша людина побачила і визнала його цінність. Критеріями цінності можуть бути життєвий досвід, розум, розуміння проблем. Потреба у визнанні — одна з базисних для будь-якої людини. Якщо людина намагається отримати визнання своєї цінності непроханими порадами, то її потреба дуже не задоволена.\nВи можете допомогти цій людині отримати бажане і заразом позбутися порад — визнати її цінність.\n2) ПОТРЕБА В ПЕРЕВАЗІ. Порадник цього типу прагне домінувати — бути головним. Він хоче, щоб ви визнали його більш досвідченим і обізнаним. Потреба в перевазі пояснюється необхідністю компенсувати комплекс неповноцінності. Той, хто домінує, стурбований своїм соціальним статусом. Він оцінює кожну ситуацію спілкування як конкурентну, небезпечну для свого статусу. І починає воювати. Давати поради для таких людей — спосіб відстоювати і підвищувати свій статус.\nМожна допомогти порадникові цього типу, якщо дати йому зрозуміти, що ви на його статус не претендуєте.\n3) ТРИВОЖНА ПОТРЕБА У ЗДІЙСНЕННІ КОНТРОЛЮ. Порадник цього типу прагне забезпечити собі почуття захищеності, контролювати реальність, щоб йому було спокійно. За цією потребою стоїть тривога, що станеться щось страшне і непоправне, якщо він не втрутиться. Трапиться з вами, а отже і з ним. Радити для такої людини — означає оберігати і запобігати.\nМожна допомогти такому порадникові, якщо обговорювати його тривоги і страхи. І показати (за допомогою конкретних прикладів з життя), що негативні сценарії перебільшені й переборні. Адже проблема цих людей — в негативному прогнозуванні і багатої фантазії.\n4) УПРАВЛІНСЬКА ПОТРЕБА У ЗДІЙСНЕННІ КОНТРОЛЮ. Порадник цього типу прагне контролювати саме вас, а не реальність. Він думає, що ви — його невід'ємна частина. По суті, він спілкується не з вами як з окремою особистістю, а займається самоуправлінням, немовби ви були його рукою. Таким людям реально боляче, коли їхніх порад не дотримуються — уявіть, що власна рука не підпорядковується свідомості. Дитина з віком вчиться розділяти себе й інших людей, починає розуміти, що інші люди окремі, що у них є свої — воля, інтереси, розум. Але деякі люди і в поважному віці зберігають дитячу якість мислення — егоцентризм.\nЯк допомогти такій людині? Акцентувати вашу роздільність — ти хочеш цього, а я хочу іншого. Ти — це ти, а я — це я, ми — різні люди. Але все-таки, ми разом.\n5) ПОТРЕБА ВИРАЗИТИ ЕМОЦІЇ. Порадники цього типу дають поради, бо не вміють висловити свої почуття. Людині здається, що вам погано, і їй самій стає погано. Вона починає придумувати варіанти виходу з ситуації. Вона переживає за вас, відчуває занепокоєння, і відчуває бажання якось підтримати і поспівчувати. Але багатьом людям складно висловлювати свої почуття, а давати поради — більш звичний спосіб спілкування.\nТакій людині можна допомогти висловити емоції, запитавши про її почуття.\n6) ПОТРЕБА ДІЯТИ. У порадників цього типу підприємливий характер — вони прагматики. Все, що відбувається вони сприймають як завдання, яке потрібно вирішити. В тому числі, і замість вас. Такі люди, як правило, дають дійсно цінні поради, тому що у них великий досвід вирішення проблем.\nАле якщо вас це обтяжує, то можна дати зрозуміти людині, що зараз для вас головне — не практичне рішення, а емоційний стан, і ви хочете в ньому побути.\n7) ПОТРЕБА ЗАХИСТИТИСЯ. Порадника цього типу складності інших людей обтяжують. Він не налаштований співчувати і вникати в емоції інших — вони для нього чимсь небезпечні. І він має на це право. Складність в тому, що він не дає такого права собі. І замість того, щоб промовчати, дає поради.\nДопомогти такій людині просто — можна подякувати за пораду і залишити її в спокої.\nЯкщо за порадою звертаються до Вас\nДаючи поради, потрібно враховувати, що люди їх приймають, щоб не брати на себе відповідальність за вибір або рішення. Якщо у них щось не вийде, то провину вони покладуть на порадника. А якщо вийде, то будуть ходити за порадою доти, поки не зазнають провалу. І порадника в провалі звинуватять.\nДеякі люди поводяться інакше: вони вже знають, що робити, але бояться зробити крок і шукають інформацію, яка підтримала б їхнє рішення. Вони можуть взяти з поради ту частину, яка їм подобається, зробити по-своєму, а потім знову ж звинуватити порадника.\nАле це не означає, що ніколи не можна давати поради. Можна, але за певними принципами.\nГоворіть про свій досвід і підкреслюйте, що ваш досвід не абсолют (те, що працює для вас, може не працювати для іншої людини). Поділіться інформацією про цікаве питання. Дайте, по можливості, декілька варіантів вирішення проблеми. Нехай той, хто просить — обирає. Дайте людям простір і можливість вирішувати свої проблеми самостійно. Вони дорослі, це їхнє життя і відповідальні за нього вони.\nВзагалі, якщо вас не питають, то краще порад не давати. Адже ви не завжди володієте всією інформацією, яка дасть можливість судити про те, що відбувається в іншої людини і що з цим робити. Так, проблема іншого може бути вам знайома, але все одно ви не знаєте, що сама людина насправді хоче, і який результат її влаштовує. Вона може говорити що завгодно, а хотіти зовсім іншого.\nІ не забувайте, будь ласка, що непрохана порада — це порушення чужих меж. Якщо ви туди, в чужі межі, вторгаєтеся, — отже це ваша проблема, яку ви для себе поки не вирішили.\nЗа матеріалами: Р.Норвуд, Н.Стілсон, Д.Гуляєва\nВсе так. І навіть саме так… От тільки автори забули про… Олександра Македонського!\nА він, між іншим, не вигнав жодного (!!!) з радників свого батька — Філіпа ІІ Македонського… Хоча це було б дуже логічно, бо стосунки батька з сином були далеко не найкращими…\nТа Олександр батькових радників не вигнав. Навпаки, тримав при собі й завжди запитував їхню думку з того чи іншого питання. А знаєте, до чого?! Бо батькові радники таким чином повідомляли Олександрові, як би повелися люди «старої школи», старшого покоління. І він поводився не так, як радили «старі», а так, щоб перевершити результати, яких можна було б досягнути завдяки їхнім порадам.\nВ цьому й полягала одна з запорук успіху Олександра Македонського!..\nГарна стаття й актуальна, бо ми спілкуємося з людьми щодня. Є приказка: НЕ ЛІЗЬ ПОПЕРЕД БАТЬКА В ПЕКЛО. Непроханий порадник випендрюється. І ти це розумієш. Скажи йому про цінність його поради й він заспокоїться на якийсь час. Люди поважного віку мудрішають і не лізуть з непроханою допомогою. Найкраща допомога ближньому- це ВИСЛУХАТИ його й не перебивати часто.\nЛюди поважного віку мудрішають і не лізуть з непроханою допомогою.\nЗнов-таки, по моїй мамі не скажеш…\nПри всій повазі…


Коли до вас додому приходять гості, насамперед вони потрапляють в передпокій і по її зовнішньому вигляду оцінюють ваш добробут. Тому якщо передпокій спланована нераціонально у людей може сформуватися помилкове враження.\nУ зв’язку з цим багатьох цікавить дизайн вузькій прихожій, адже, коли приміщення має нестандартну форму, що нагадує вузький коридорчик в далекому поїзді, планування дизайну здається нездійсненним. До загального щастя, дана проблема переслідує дуже багатьох, і професійні дизайнери звернули на неї увагу. Через те, що передпокій не відноситься до житлових кімнатах, архітектори радянських часів вирішили не приділяти їй особливу увагу і зробили велику помилку.\nБагато дизайнерів вже зустрічалися з таким завданням, і в інтернеті накопичилося безліч прикладів і готових рішень, які допомагають збільшити площу приміщення компактно умістивши в ньому всю вашу меблі. ділимо на зони вузьку передпокій У більшості випадків передпокій ділиться на дві зони, місце, де можна зняти взуття або куртку і вільне прос транство як холу.\nЦі зони є обов’язковими, але якщо ваш коридор занадто довгий, сміливо додавайте зону, призначену для зберігання різних речей і навіть ігрову зону. Під ігровою зоною мається на увазі розміщення шведської стінки або турніка, адже в інших кімнатах для них, швидше за все не буде місця. Підбираємо кольори для дизайну передпокою кімнати для власників вузьких прихожих головне зробити кімнату візуально квадратної, для цього треба надати обсягу коротким стінам і звузити кімнату по довжині.\nПрийнято вважати, що світлі кольори здатні розширювати зорове простір, а темні звужувати його, цим ми і повинні скористатися. Правда, якщо зробити одні стіни білими, а інші чорними вийде не дуже красиво, тому дизайнери радять робити довгі стіни в світлих тонах, а на торцеві наклеїти яскраві шпалери або змусити різноманітними аксесуарами.\nВибираємо відповідні меблі Роблячи дизайн вузькій прихожій, меблі завжди розміщують уздовж однієї зі стін. З метою економії місця ширина меблів повинна бути не більше п’ятдесяти сантиметрів. Не можна брати шафи з петльовими дверима, так як у відкритому стані вони будуть закривати весь прохід, найкращим варіантом будуть двері купе.\nВони дуже зручно відкриваються і закриваються, але з’їдають десять додаткових сантиметрів з внутрішньої сторони шафи, тому для речей залишиться лише сорок. Встановлюємо освітлювальні прилади Як правило, передпокій сама погано освітлена кімната в квартирі, через відсутність вікон, тому однією лампочкою в центрі стелі вам то чно не обійтися.\nУ коридорі повинні знаходитися мінімум два основних світильника і кілька додаткових джерел світла. Якщо в передпокої є дзеркало, а воно там має бути, обов’язково встановіть над ним окремий світильник, або, в крайньому випадку, встановіть його так, щоб на нього попадало багато світла зі стелі. Якщо в коридорі низькі стелі, їх неодмінно варто висвітлити якомога сильніше, тоді вони будуть здаватися вище.


Автобуси Тарнув - Львів - Купити квиток в Тарнув-Львів. Розклад, Ціна - Wiz-Trans\nРозклад рейсів за напрямком Тарнув - Львів\nul. Dworcowa, 1 Автовокзал "Дачная", пр.Победы 142 НД 13:45 7:15\nАвтовокзал, ул.Stanislawa Matyi 2 Автовокзал, ул. Буденного 1 ПН, ВТ, СР, ЧТ, ПТ, СБ, НД 21:05 06:10\nDworzec PKS, ul. Jagiellońska Автовокзал, ул.Винницкое шоссе 23 ВТ, ПТ, НД, ПН 18:35 07:00\nЗ Тарнува до Львова: швидко і недорого\nТарнув - це таке містечко в Польщі. Дуже гарне містечко, в якому, на подив і захоплення туристів, вціліло не одна середньовічна будівля. Тут багато пам'ятників єврейської історії та архітектури, що, безумовно, зацікавить багатьох вчених-юдаїстів. До того ж Польща в цілому дуже красива країна, тому не дивно, що багато туристів хочуть подивитися на різноманітні середньовічні міста з їх прекрасною архітектурою. А ще ж є українці, які працюють або навчаються в Польщі! Що заважає, прямуючи на канікули або у відпустку додому до Львова, купити квиток Тарнув-Львів, подивившись перед від'їздом це красиве місто? ..\nАвтобус Тарнув - Львів - ціна квитка\nЯкщо ви вибрали для поїздки Тарнув-Львів автобус, ціна квитка вас точно цікавить. Адже компанія "Wiz-Trans" при замовленні через офіційний сайт забезпечує знижки практично завжди, коли це тільки можливо. Якщо ви студент, інвалід, пенсіонер, якщо їдете з дітьми, і навіть якщо ви - туристична група від шести і більше осіб, і ви вибрали для подорожі Тарнув-Львів автобус, вартість квитка різко падає. Адже у нашої компанії чіткі домовленості з перевізниками, а тому, якщо ви захочете дешево придбати автобусні квитки Тарнув-Львів, досить просто зайти на офіційний сайт компанії "Wiz-Trans" і заповнити там спеціальну форму, уточнивши, коли ви збираєтеся їхати, в якому складі, і до яких категорій пільговиків належать пасажири. Вибираєте собі рейс і місце: хочете їхати біля вікна? Або, навпаки, біля проходу, але на початку салону? Головне - щоб місце було вільне на момент вашого замовлення! І все, ваш квиток на автобус Тарнув-Львів заброньовано!\nКомфортна поїздка на автобусі\nМи співпрацюємо тільки з найкращими перевізниками, тому всі без винятку автобуси обладнані справними кондиціонерами, дозволяють не маятися духотою, а прекрасно проводити час в зручному салоні: відкинути спинку сидіння, дістати улюблений гаджет, що функціонує в автобусі завдяки Wi-Fi з'єднанню з Інтернетом і забути на час дороги про дискомфорт, складності, нудьгу. Ви зможете чудово провести час в дорозі з Тарнув до Львова, займаючись мережевим моніторингом, читанням книг, прослуховуванням музики або переглядом кіно онлайн, а також іншими улюбленими заняттями, до яких ви звикли з домашнім або робочим Інтернетом. Працювати, до речі, теж можна. А ще - ми не сумніваємося! - Ви замовите собі квиток назад, зі Львова в Тарнув, прямо в автобусі Тарнув-Львів. Як же інакше? Адже вам не може не сподобатися захоплююча поїздка, яку пропонує наша компанія! Заодно можна подивитися Польщу з вікна автобуса, пофотографувати і повикладати фото в Інтернет. Нашим клієнтам повинно бути доступно все, що ми можемо їм дати в плані комфорту!\nТак що поїхали з нами - і про свою поїздку з Тарнува до Львова ви не пошкодуєте.


Вимоги безпеки під час шиномонтажних та вулканізаційних робіт під час ремонту та експлуатації великовантажних автомобілів | Охорона праці і пожежна безпека\nМонтаж та демонтаж шин в АТЦ (ГТЦ) необхідно виконувати на спеціально відведеній ділянці, обладнаній колесозйомником, шиномонтажним стендом, необхідним обладнанням, інструментом та пристосуванням.\nВулканізаційні роботи повинні проводитись у приміщенні, обладнаному припливно-витяжною вентиляцією. Все електрообладнання, у тому числі й вулканізатори, повинно бути заземлене.\nВерстати для шорсткування повинні бути обладнані пристроями для місцевого відсмоктування пилу та мати огородження привода.\nПід час знімання коліс під вивішений великовантажний автомобіль або інший технологічний транспортний засіб необхідно ставити підставки, виготовлені для даної марки транспортного засобу, а під колеса, що не піднімаються, підкласти упори (противiдкатні башмаки).\nПеред відкручуванням гайок кріплення коліс необхідно випустити повітря з шин, що знімаються. Під час знімання задніх здвоєних коліс необхідно випустити повітря з обох шин.\nПеред встановленням колеса на великовантажний автомобіль або інший технологічний транспортний засіб необхідно попередньо підкачати шину повітрям до тиску 0,08–0,1 МПа (0,8–1,0 кгс/см2) та переконатися у правильності встановлення замкового кільця.\nПід час підкачування шини забороняється перебувати навпроти замкового кільця.\nНакачування та підкачування знятих з автомобіля шин необхідно виконувати із застосуванням запобіжних пристроїв, що унеможливлюють вилітання кілець.\nНакачувати шини повітрям до потрібного тиску можна тільки після установлення i повного закріплення колеса на ступицi.\nДопускається знімання та встановлення коліс за допомогою вилкових автонавантажувачів на автомобілях вантажопідйомністю від 25 до 75 т. 3абороняється знімати та встановлювати колеса на великовантажних автомобілях вантажопідйомністю 75 т i більше без застосування колесознімача.\nПід час накачування шин на спеціально відведеній дільниці повинні бути встановлені манометри, що пройшли випробування, або дозатор тиску повітря.\nПід час роботи з пневматичним стаціонарним підйомником для переміщення шин великого розміру обов’язкова фіксація піднятої шини стопорним пристроєм.\nЗазначені роботи виконуються відповідно до вимог ПНАОП 0.00-1.72-14 «Правил з охорони праці під час експлуатації великовантажних автомобілів та інших технологічних транспортних засобів під час розробки рудних і нерудних копалин відкритим способом».


середа, 03 червня 2020, 00:40\nПро це пише Xinhua із посиланням на місцеву поліцію.\n“Можемо підтвердити, що чотири людини загинуло й шестеро отримали поранення, але кількість жертв може зрости, оскільки в готелі знаходилося багато людей, у тому числі члени парламенту”, - розповів один із сомалійських правоохоронців.\nЧитайте також: У Сомалі затримали високопоставленого терориста\nЗа його словами, п’ятеро зловмисників відкрили вогонь у бік охорони престижного готелю “SYL” поблизу президентського палацу, після чого проникли усередину.\n“Ми почули звуки пострілів й прибули до готелю, де дізналися, що терористи проникли до нього й зараз протистоять із нашими силами”, - повідомив він.\nЧитайте також: Напад терористів на автобус у Кенії: десять загиблих\nЗа попередніми даними, співробітникам безпекових служб вдалося визволити з готелю близько 100 людей. Скільки всього осіб перебувало у приміщенні під час нападу та яка їх доля наразі залишається невідомим.\nНагадаємо: терористи аль-Шабаб, яких за підтримки миротворців Африканського союзу витіснили зі столиці сусідньої Сомалі ще у 2011 році, досі активні у центральних та східних районах країни та іноді здійснюють теракти у прикордонних регіонах інших держав. Столиця країни протягом останніх місяців насолоджувалася відносним спокоєм.\nНапад Сомалі Теракт


Проблема сенсу в теорії Віктора Франкла - Філософія - реферат на 8ref.com\nПроблема сенсу в теорії Віктора Франкла - Філософія\nМіністерство освіти Республіки Білорусь УО «БрДУ імені А.С. Пушкіна »Творча робота на тему: Проблема сенсу в теорії Віктора Франкла\n1. Загальна характеристика Філософії екзистенціалізму\n2. Теорія Віктора Франкла\nЗ урахуванням змісту поняття "раціоналізм" (від лат. "Ratio" -разум) і протилежного йому поняття "ірраціоналізм" (від лат. "Irrationalis" ? нерозумний, несвідомий) можна розділити різні філософські системи на раціоналістичні і иррационалистические. Наприклад, позитивістська філософія по своєму поняттю рационалистична, бо її прихильники переконані, що світ пізнати засобами розуму, науки. Існують філософські системи, представники яких роблять упор на певні духовні реальності, що знаходяться за межами раціонального мислення або навіть йому протистоять (воля, інтуїція, інстинкт, несвідоме і т.д.). Для осягнення такої реальності, на їхню думку, необхідні поза наукові, поза логічні засоби.\nИррационалистические тенденції простежуються протягом всієї історії філософії. Але особливо широке поширення вони отримали на рубежі XIX-XX ст. у зв'язку з усвідомленням кризових явища в західній цивілізації. Ірраціоналізм проявився в таких течіях зарубіжної філософії, як філософія життя, екзистенціалізм, герменевтика. На прикладі екзистенціалізму можна виявити деякі особливості ірраціоналізму.\nЕкзистенціалізм ? "філософія існування" ? в середині XX в. був одним з наймодніших філософських течій. Його найбільш великі представники: М. Хайдеггер, К. Ясперс у Німеччині, Г. Марсель, Ж.П. Сартр, А. Камю у Франції, Н. Абаньяно в Італії, У. Баррет в США. Основна його тема ? духовний світ людини, доля особистості в сучасному світі. Дана тема, близька кожному митцеві, письменнику, поету, робить цей напрямок популярним серед художньої, інтелігенції. Вказана обставина спонукає самих екзистенціалістів звертатися до мови мистецтва.\nВплив екзистенціалізму на масове, свідомість настільки велике, що відомий російський поет А. Вознесенський заявив: "Самое значне, що дав XX століття філософії ? це екзистенціалізм".\nРозрізняють екзистенціалізм світський (Хайдеггер, Caртр, Камю) і релігійний (Ясперс, Марсель), хоча це розходження досить умовно.\nІдеї, співзвучні екзистенціалістському стилю філософствування, можна зустріти і в деяких мислителів, які заявили про себе ще в XIX в. (С. К'єркегор, Ф. Достоєвський, Л. Шестов, М. Бердяєв та ін.). Проте оформлення екзистенціалізму як особливого філософського напряму відноситься до кінця 20-х років нашого століття. Його родоначальниками є німецькі філософи Мартін Хайдеггер (1889-1976) і Карл Ясперс (1883-1969). Саме поява в 1927 р книги Хайдеггера "Буття і час" ознаменувало становлення нового філософського напряму. Основні ідеї цієї книги були доповнені і розвинені в інших його роботах, де в систематизованому вигляді викладені основні ідеї філософії існування.\nХайдеггер стверджує, що об'єктивний метод пізнання, тобто науковий метод, володіє ефективністю тільки при пізнанні зовнішнього світу. Для вивчення людини він не годиться, тому що людина являє собою особливий вид буття, відрізняється тим, що усвідомлює своє існування і може сказати: "Я є. Я знаю, що я існую, бо я переживаю моє існування виразніше, ніж існування чого-небудь іншого ". Для позначення цього буття Хайдеггер користується терміном "Dasein", який зазвичай перекладається як "існування" (іноді, як тут, - "буття").\nЄ один спосіб осягнення існування ? переживати це існування. Завдання екзистенціального мислення і полягає в тому, щоб "висвітити", зрозуміти "зсередини", "прояснити" всю гаму відтінків людського існування.\nІснування характеризує перебування людини серед інших людей, коли він виступає як один з багатьох. Є, проте, більш глибокий сенс людського існування. Дня позначення цього сенсу, використовується термін "екзистенція" (від пізньолат. "Existentia" ? існую) Екзистенція висловлює глибинну основу, сутність існування, неповторність, унікальність людини та її долі. Якщо існування являє людини таким, який він є, то екзистенція вказує на які полягають в ньому можливості.\nЕкзистенція означає здатність людини здійснити свій вибір, розкрити свої можливості, бути самим собою. Означає вона і особливе "летюча якість людини". Не кожна людина володіє екзистенцією. Ця властивість має постійно відновлюватись важкою роботою духу, що поглиблюється "всередину себе". Екзистенція є те, що важко знайти і легко втратити. Наприклад, представники релігійного екзистенціалізму вважають, що буття людини за принципом насолоди є нульова ступінь екзистенції, етичний спосіб життя ? початкова стадія екзистенції. І тільки релігійне існування людини ? повне здійснення екзистенції.\nБазуючись на цих двох основних категоріях, Хайдеггер описує буття окремої людини в її повсякденному житті, розглядає проблему його "неподлинной" і справжнього життя.\nУ реальному житті людина вступає в контакт із зовнішнім світом і іншими людьми (Mitsein). Але в повсякденному спілкуванні людей відбувається розчинення індивідуальності й неповторності конкретної людини. Виробляються деякі загальні характеристики поведінки, загальний стиль життя. Ми захоплюємося тим, що захоплює інших, відпочиваємо так, як відпочивають інші. Виникає як би влада інших, яку Хайдеггер визначає терміном "безособове" (Man).\nІснування в Man ? це найпростіша форма існування. Такий побитий і шаблонний спосіб життя людина приймає як "одвічний" і "природний". Більше того, лише тоді людина відчуває себе спокійним і щасливим, коли ототожнює себе з колективним конформізмом, з цим всесильним Man. Повсякденне життя дозволяє йому приховати від самого себе, що він "кинутий" в світ і повинен буде його колись покинути. Man приховує від людини його приреченість.\nІснування в МАN ? це несправжнє (неавтентична) життя. Десь у глибині такого, поверхневого існування ховається екзистенція, яка відкривається лише небагатьом людям. Незважаючи на, здавалося б, непереборною силу Man, людина в змозі вийти за рамки несправжнього існування. Різні трагічні ситуації (наприклад, смерть когось із близьких; серйозні моральні, конфлікти і т.д.) можуть пробудити людини від сну, показати чужість навколишнього його світу, його власну самотність. Ці ситуації Хайдеггер називає прикордонними.\nУ прикордонних ситуаціях людина знаходиться в стані тривоги. Тривога вириває його з-під влади Man, ізолює від інших. Вона надає його самому собі і оголює правду про його самоті, про абсурдність існування, яку він хотів би приховати від самого себе. У прикордонних ситуаціях його існування може стати справжнім шляхом усвідомлення своєї історичності, кінцівки і свободи. У всій своїй величі, в істинному своєму значенні справжнє існування досяжно тільки перед обличчям смерті ".\nСправжній чоловік - це людина, яка осмислив факт свого самотнього, усамітненого існування. Він знає, що всі його звершення будуть перекреслені, що він самотній і приречений на смерть. Справжній людина вільна ще й тому, що він не схильний до тиску МАN, Він не мислить категоріями, нав'язаними йому ззовні. Він ясно усвідомлює, що його вчинки виражають його самого і нічого більше.\nЗвичайно, Хайдеггер змушений визнати, що й у випадку справжнього існування людина потребує інших людей хоча б для того, щоб зберегти своє життя в біологічному сенсі. Людина потребує спілкування з іншими людьми в процесі праці, обміну благами та інформацією. Але таке спілкування, на думку Хайдеггера, є чисто "маніпуляційні". При такому спілкуванні одна людина розглядає іншого як засіб для досягнення своїх цілей. Тим самим людина заперечує свободу іншої людини. А раз так, то неможливо справжнє спілкування між людьми, спілкування їх екзистенцій.\nЗвідси Хайдеггер робить висновок, що в своєму особистому існуванні, у виборі шляхів свого життя людина не може чекати допомоги від іншої людини або колективу. Людина повинна відкинути обмани "любові", "спільності", "колективної солідарності", бо кожен колектив пригнічує людське в людині. Тим самим індивід приходить до висновку, що він "кинутий" і приречений на "трагічна самотність" серед інших людей.\nУ такому випадку єдиним, чим може керуватися індивід, є голос його власної совісті. У кожній ситуації, вважає Хайдеггер, людина сама повинна вибирати, як йому вчинити, не чекаючи будь-якої допомоги ззовні.\nВіддаючи перевагу справжнього життя, він вибирає хвилювання і занепокоєння. Турбота ? постійний внутрішній ознака справжнього існування.\nДля того щоб вести справжню життя, людина повинна "уникати натовпу". Він повинен уникати типових для даного колективу повсякденних зразків життя і мислення. Людина повинна усамітнено виражати самого себе, жити у відповідності з самим собою. Він повинен, постійно усвідомлювати свою нікчемність і відчувати почуття тривоги.\nОтже, Хайдеггер робить предметом свого аналізу деякі стійкі психологічні структури повсякденного існування людини, такі, як страх, тривога; турбота і т.д. Їх він вважає чимось більш фундаментальним, ніж, скажімо, пізнавальна діяльність або процес праці. Вони утворюють світ почуттів, переживань та емоцій людини. Екзистенціалізм виходить з того, що на все, що відбувається навколо, людина реагує насамперед емоційно, а не теоретично й інтелектуально.\nЩо можна сказати з приводу таких висновків екзистенціалізму? Дійсно, роль емоцій в житті людини величезна. Але перетворення їх в єдиний предмет філософського аналізу ? крайність. Виходить, що всі різноманітні відносини і зв'язки людини зі світом розглядаються тільки через призму його емоцій, причому емоцій в основному негативних. З різноманітних форм життєдіяльності людини фактично виключається виробнича і громадська діяльність. Адже їх позитивний вплив на весь духовний світ людини, в тому числі і на його емоційне життя, досить значно.\nНегативна соціальна роль екзистенціалізму полягає і в тому, що, перетворюючи смерть в зміст і ціль людського існування, він нав'язує висновок про безглуздість життя. Проповідуючи індивідуалізм і самотність людини, екзистенціалізм тим самим знецінює все суспільне життя і діяльність.\nАле, як і для екзистенціалізму в цілому, людське суспільство, життя особистості ? суцільне "непорозуміння", абсурд. Люди принципово, самотні, вони приречені на взаємне нерозуміння. Кожна людина ? цілий світ. Але ці світи не повідомляються один з одним. Спілкування людей ковзає лише по поверхні і не зачіпає глибину душі. Така екзистенціалістські концепція взаємовідносин суспільства і особистості.\nДаючи критичну оцінку екзистенціалізму, необхідно відзначити, що дане філософський напрямок примикає до суб'єктивного ідеалізму, бо в екзистенціалізмі навколишній світ розглядається через призму людської суб'єктивності, роль якої при цьому явно перебільшена. Екзистенціалісти вважають, що від людини не залежить його приналежність до певного часу, певного народу, бо, як вони кажуть, людина "кинутий" в світ. Від людини не залежить його характер, інтелект, початок і кінець його існування у світі. Все це змушує світських екзистенціалістів визнавати крім людського існування якусь позаособистісна реальність, яку вони називають "трансценденції".\nТрансценденція являє собою середовище людського існування, світ його турбот. Вона, як хмара, оточує людину і перебуває в нерозривному зв'язку з ним. Ось що говорить про це сам Хайдеггер: "До тих пір, поки існування триває, є також і світ ... Якщо немає ніякого існування, то немає і ніякого миру".\nПодібна точка зору фактично передбачає заперечення об'єктивності як простору, так і часу; для екзистенціалізму справжнє час ? це час, який протікає між народженням і смертю людини. Уявлення ж про час, що передує початку існування і наступним за його кінцем, не більше ніж абстракція.\nІдеалізм екзистенціалізму виявляється і в трактуванні поняття "трансценденція". Релігійний екзистенціалізм запевняє, наприклад, що тільки в прикордонних ситуаціях, особливо в момент смерті, завіса таємничості кілька підводиться і людина може зустрітися з трансценденції. Причому трансценденція, тобто реальність, яка не залежить від існування людини, ? це Бог.\nТаким чином, ключовими поняттями екзистенціалістські філософії виступають "існування", "екзистенція" та "трансценденція". Навколо них і групуються основні ідеї філософії існування.\nХарактеризуючи дану філософію, слід звернутися ще до однієї з її центральних проблем ? свободі. Навколо цієї проблеми як навколо осі обертається вся антропоцентристська, индивидуалистская філософія екзистенціалізму.\nНагадаємо, що, згідно Хайдеггеру, свобода є не що інше, як справжнє існування. Трохи інакше виглядає розуміння свободи в іншого найбільшого представника світського екзистенціалізму ? французького філософа і письменника Ж.П. Сартра (1905-1980).\nНайважливішим принципом обгрунтування свободи у Сартра є положення про те, що існування людини передує його сутності. І в цьому полягає принципова відмінність людини від всіх інших речей. Якщо ми візьмемо будь-яку річ, то для неї характерно те, що сутність цієї речі визначена її походженням і природою. Наприклад, з жолудя може вирости тільки дуб, а кішка завжди народжується кішкою. Тут сутність предзадана заздалегідь, потім вже набувається існування.\nІнша справа чоловік. Людина спочатку існує, знаходиться в цьому світі і лише потім себе визначає. Людина невпинно творить себе з нічого, тому він завжди вільний. Людина, говорить Сартр, "приречений на свободу". Він спрямований і безперервно проектує себе в майбутнє. Тому сутність людини ? це його задум, проект, майбутнє. Людина є те, чим він прагне бути. Все, що людина робить, залежить від його індивідуального вибору.\nСартр, звичайно, не може обійти той життєвий факт, що у своїх діях людина обмежена ситуацією, в якій він знаходиться. Однак, вважає він, кожна людина не тільки знаходиться в ситуації, але і "утворює ситуацію". Сама ситуація, в якій опиняється людина, може бути від нього не залежна, але від нього залежить ставлення до цієї ситуації. Навіть ув'язнений, на думку Сартра, вільний, тому що він може вважати свою ситуацію або обмеженням; або приводом до втечі.\nСартр негативно ставиться до спроб пояснювати ту чи іншу поведінку посиланнями на обставини. Він каже, що люди придумали ідею детермінізму, щоб або виправдати свою пасивність, або зняти з себе відповідальність за здійснений ними вибір. Детермінізм ? це філософія "опортуністів" і "пройдисвітів", які намагаються зняти з себе відповідальність за свої вчинки. У справжньої людини, який повністю віддає собі звіт у своїй абсолютній свободі, посилання на обставини завжди викликає протест.\nВказуючи на суб'єктивізм Сартра, необхідно все-таки визнати, що поняття внутрішньої свободи, свободи як якості особистості дійсно має місце. Це така свобода, коли людина, маючи певні погляди, переконання, вважає за необхідне дотримуватися їх, незважаючи ні на які обставини. Він може навіть померти, але не поступиться своїми переконаннями.\nВизнаючи факт наявності такої внутрішньої свободи, треба в той же час визнати, що її явно недостатньо, коли мова йде про звільнення людини від рабства, від гніту соціальних і природних сил. Для досягнення справжньої свободи необхідно реальна зміна обставин, що обмежують свободу. Такого розуміння свободи екзистенціалізм не сприймає.\nВажливим питанням, що дозволяє виявити природу екзистенціалізму, є питання про гносеологічних і соціальних коренях цього філософського напряму. Екзистенціалізм виходить з того, що суб'єктивність психіки може бути виражена тільки методом інтуїтивного проникнення. А цей метод виступає у формі інтроспекції, самоаналізу. Екзистенціалізм абсолютизує значення інтроспекції, стверджуючи, що психіка не може бути осягнута науковим методом.\nАналізуючи екзистенціалізм, потрібно бачити ту конкретну політичну і духовну ситуацію, на грунті якої він виникав і поширювався. Екзистенціалізм став складатися після першої світової війни, в обстановці озлоблення, і зневіри, викликаної крахом кайзеровского мілітаризму. Чи не оговтавшись ще від потрясінь війни, людство зіштовхнулося з новим політичним та ідеологічним явищем ? італійським і німецьким фашизмом, який потоптав значну частину цінностей західної цивілізації. Головними з цих цінностей були свобода, гідність і недоторканність особи.\nНова хвиля екзистенціалізму піднялася, у Франції в період окупації і відразу після другої світової війни. Ганьбу поразки і національне приниження в період фашистського терору, а також пристрасний протест проти наруги над свободою людини ? все це сприяло поширенню ідей екзистенціалізму.\nПісля другої світової війни мода на екзистенціалізм поширилася по всьому Заходу, чому сприяло те, що він звертався до життєво важливих проблем, які хвилюють будь-якого мислячого людини (про сенс життя, людську долю, про вибір свого життєвого шляху, особистої відповідальності).\nСьогодні екзистенціалізм як самостійне філософський напрямок стає надбанням історії. І все ж він залишив незгладимий слід в європейській і світовій культурі. Думка про те, що центральною проблемою філософії є ??конкретна людина, міцно утвердилася в сучасній філософії. Марксистська філософія, на жаль, майже не зверталася до екзистенційних пробле мам (життя і смерті, буттєвих переживань людини).\nНа основі філософії екзистенціалізму в психології виникає гуманістичний напрямок. Висвітлення проблем сенсу, свободи і відповідальності найбільш яскраво простежується у працях Віктора Франкла. 2. Теорія Віктора Франкла\nСьогодні ми, по суті, маємо справу вже з фрустрацією НЕ сексуальних потреб, як за часів Фрейда, а з фрустрацією потреб екзистенціальних. Сьогоднішній пацієнт вже не стільки страждає від почуття неповноцінності, як за часів Адлера, скільки від глибинного почуття втрати сенсу, яке пов'язане з відчуттям порожнечі. Всі множаться ознаки того, що відчуття відсутності сенсу стає все більш поширеним явищем. Сьогодні вже й колеги чисто психоаналітичної орієнтації, і марксисти відзначають це.\nЛюдина не повинна питати, в чому сенс його життя, але скоріше повинен усвідомити, що він сам і є той, до кого звернений питання. На відміну від тварин інстинкти не диктує людині, що йому потрібно, і на відміну від людини вчорашнього дня традиції не диктують сьогоднішній людині, що йому повинно. Не знаючи ні того, що йому потрібно, ні того, що він повинен, людина, схоже, втратив чітке уявлення про те, чого ж він хоче. У підсумку він або хоче того ж, чого й інші (конформізм), або робить те, що інші хочуть від нього (тоталітаризм).\nЛюдське буття завжди орієнтоване зовні на щось, що не є ним самим, на щось або на когось: на сенс, який необхідно здійснити, або на іншу людину, до якого ми тягнемося з любов'ю. У служінні справі або любові до іншої людина здійснює сам себе. Чим більше він віддає себе справі, чим більше він віддає себе своєму партнеру, тим більшою мірою він є людиною і тим більшою мірою він стає самим собою. Таким чином, він, по суті, може реалізувати себе лише в тій мірі, в якій він забуває про себе, не звертає на себе уваги. Якщо у людини немає сенсу життя, здійснення якого зробило б його щасливим, він намагається домогтися відчуття щастя в обхід здійсненню сенсу, зокрема за допомогою хімічних препаратів. Насправді нормальне відчуття щастя не виступає метою, до якої людина прагне, а являє собою скоріше просто супутнє явище, що супроводжує У нормі насолода ніколи не є метою людських прагнень. Воно є і повинно залишатися результатом, точніше, побічним ефектом досягнення мети. Досягнення мети створює причину для щастя. Іншими словами, якщо є причина для щастя, щастя випливає з неї автоматично і спонтанно. І тому нема чого прагнути на щастя, нема чого про нього турбуватися, якщо у нас є підстава для нього. Більш того, прагнути до нього не можна. У тій мірі, в якій людина робить щастя предметом своїх прагнень, він неминуче робить його об'єктом своєї уваги. Але тим самим він втрачає із виду причини для щастя, і щастя вислизає. Чим сильніше людина прагне до насолоди, тим сильніше воно від нього вислизає.\nСенс не можна дати, його треба знайти. Сенс має бути знайдений, але не може бути створений. Створити можна або суб'єктивний сенс, просте відчуття сенсу, або нісенітницю. Тим самим зрозуміло і те, що людина, яка вже не в змозі знайти у своєму житті сенс, так само як і вигадати його, тікаючи від почуття втрати сенсу, створює або нісенітницю, або суб'єктивний сенс. Сенс не тільки повинен, а й може бути знайдений, і в пошуках сенсу людини направляє його совість. Одним словом, совість-це орган сенсу. Її можна визначити як здатність виявити той єдиний і унікальний сенс, який криється в будь-якій ситуації.\nСовість належить до числа специфічно людських проявів, і навіть більш ніж специфічно людських, бо вона є невід'ємною складовою частиною умов людського існування, і робота її підпорядкована основною відмінною характеристиці людського існування - його кінцівки. Совість, однак, може і дезорієнтувати людини. Більше того, до останньої миті, до останнього подиху людина не знає, чи дійсно він здійснив сенс свого життя або лише вірить у те, що цей сенс здійснений.\nМи живемо у вік поширюється все ширше почуття смислоутрати. У такій століття виховання повинно бути спрямоване на те, щоб не тільки передавати знання, а й відточувати совість так, щоб людині вистачило чуйності розчути вимога, що міститься в кожній окремій ситуації. У століття, коли десять заповідей, мабуть, вже втратили для багатьох свою силу, людина повинна бути приготований до того, щоб сприйняти 10000 заповідей, укладених в 10000 ситуацій, з якими його зіштовхує життя. Тоді не тільки сама це життя буде здаватися йому осмисленої (а осмисленої - значить заповненої справами), але і сам він придбає імунітет проти конформізму і тоталітаризму - цих двох наслідків екзистенціального вакууму. Адже тільки чуйний совість дає людині здатність чинити опір, не піддаватися конформізму і не схилятися перед тоталітаризмом.\nСенс - це всякий раз також і конкретний сенс конкретної ситуації. Це завжди "вимога моменту", яке, однак, завжди адресоване конкретній людині. І як неповторна кожна окрема ситуація, так само унікальний і кожна окрема людина. Кожен день і кожну годину пропонують новий сенс, і кожної людини чекає інший сенс. Сенс є для кожного, і для кожного існує свій особливий сенс. З усього цього випливає, що сенс, про який йде мова, має змінюватися як від ситуації до ситуації, так і від людини до людини. Проте сенс всюдисущий. Немає такої ситуації, в якій нам би не була надана життям можливість знайти сенс, і немає такої людини, для якого життя не тримала б напоготові якусь справу. Можливість здійснити сенс завжди унікальна, і людина, яка може її реалізувати, завжди неповторний.\nФеноменологічний аналіз неспотвореного безпосереднього переживання, яке ми можемо спостерігати у простого "людини з вулиці", перевівши його потім на мову наукової термінології, допомагає побачити, що людина не тільки шукає сенс в силу свого прагнення до сенсу, але і знаходить його, а саме трьома шляхами. По-перше, він може угледіти сенс у дії, у створенні чого-небудь. Крім цього, він бачить сенс у тому, щоб переживати щось, він бачить сенс у тому, щоб когось любити. Але навіть у безнадійній ситуації, перед якою він безпорадний, він за відомих умов здатний бачити сенс. Справа в позиції і установці, з якою він зустрічає свою долю, якої він не в змозі уникнути або змінити. Лише позиція і установка дають йому можливість продемонструвати те, на що здатний один лише людина: перетворення, перетворення страждання у досягнення на людському рівні.\nУ житті не існує ситуацій, які були б дійсно позбавлені сенсу. Це можна пояснити тим, що представляються нам негативними сторони людського існування - зокрема, трагічна тріада, що включає в себе страждання, провину і смерть, - також можуть бути перетворені в щось позитивне, в досягнення, якщо підійти до них з правильної позиції і з адекватною установкою.\nЛюдина в змозі навіть безвихідну ситуацію перетворити на перемогу, якщо розглядати її під людським кутом зору. Тому навіть страждання містить в собі можливість сенсу. Само собою зрозуміло, що мова тут йде тільки про ситуації, які не можна усунути, не можна уникнути і не можна змінити, про страждання, яке не може бути усунуто. Здійснюючи сенс, людина реалізує сам себе. Здійснюючи же зміст, укладений у стражданні, ми реалізуємо саме людське в людині. Ми знаходимо зрілість, ми ростемо, ми переростаємо самих себе. Саме там, де ми безпорадні і позбавлені надії, будучи не в змозі змінити ситуацію, - саме гам ми покликані, відчуваємо необхідність змінитися самим.\nСамоактуалізація - це не кінцеве призначення людини. Це навіть не його первинне прагнення. Якщо перетворити самоактуализацию в самоціль, вона вступить в протиріччя з самотрансцендентностью людського існування. Подібно щастя, самоактуалізація є лише результатом, наслідком здійснення сенсу. Лише в тій мірі, в якій людині вдається здійснити сенс, який він знаходить у зовнішньому світі, він здійснює і себе. Якщо він має намір актуалізувати себе замість здійснення сенсу, сенс самоактуалізації тут же втрачається.\nІснуючі можливості завжди носять тимчасовий характер. Будучи, однак, одного разу здійсненими, вони здійснені вже раз і назавжди, і хоча вони вже в минулому, вони тим самим збережені, врятовані від тліну, від зникнення, вони знайшли притулок в минулому. Вони не безповоротно втрачені в ньому, а, навпаки, надійно укриті. Адже те, що одного разу сталося, не може бути скасоване, не може бути вилучено з минулого. Хіба не йде все якраз навпаки - воно поміщається в минуле? Це і накладає, глибоко і остаточно, друк відповідальності на людське буття. Ми бачимо, що до тягаря вибору, супутнього будь-якому рішенню про вибір єдиною необхідності серед ряду можливостей, додається ще одне - гніт часу. Тягар вибору - до того ж під гнітом часу - спонукає людину до того, щоб за прикладом потенціалізма ставити належне в один ряд з можливим, рівняти перший по другому і в кінцевому рахунку усувати напругу між сущим і належним. По суті, людина підпорядковується цим самим законом рівноваги, характерному, як відомо, для неврозів (і тільки для неврозів).\nОднак як людський феномен свобода - щось занадто людське. Людська свобода-це кінцева свобода. Людина не вільний від умов. Але вона вільна зайняти позицію по відношенню до них. Умови не обумовлюють його повністю. Від нього - в межах його обмежень - залежить, здасться він, поступиться він умовам. Він може також піднятися над ними і таким чином відкритися і увійти в людський вимір. Зрештою людина не підвладний умовам, з якими він стикається; скоріше ці умови підвладні його вирішення. Свідомо чи несвідомо він вирішує, чи буде він протистояти або здасться, чи дозволить він собі бути визначеним умовами. Людська свобода передбачає здатність людини відділятися від самого себе.\nДуховність, свобода і відповідальність - це три екзістенціала людського існування. Вони не просто характеризують людське буття як буття саме людини, скоріше навіть вони конституюють його в цій якості. У цьому сенсі духовність людини - це не просто його характеристика, а що конструюють особливість: духовне не просто притаманне людині, поряд з тілесним і психічним, які властиві і тваринам. Духовне - це те, що відрізняє людину, що притаманне тільки йому, і йому одному.\nНеобхідність і свобода не належать до одного і того ж рівня. На тому рівні, на якому локалізується залежність людини, неможливо виявити його автономію. Тому раз ми торкаємося проблеми свободи волі, ми жодним чином не повинні допускати контамінації рівнів буття. Там же, де немає контамінації рівнів буття, неможливий і компроміс точок зору. Так, не можна уявити собі компроміс між детермінізмом і індетермінізм. Необхідність і свобода локалізовані не на одному рівні; свобода підноситься, надбудована над будь необхідністю. Таким чином, причинні ланцюги залишаються завжди і скрізь замкнуті, і в той же час вони розімкнуті у вищому вимірі, відкриті для вищої "причинності". Буття, всупереч причинності у вузькому сенсі слова, більше того, за законами власної причинності, - це завжди відкрита посудина, готовий до сприйняття сенсу. У зумовлююче буття проникає впливає сенс.\nЩо стосується свободи, то вона являє собою свободу по відношенню до трьох речей, а саме:\n1. По відношенню до потягам.\n2. По відношенню до спадковості.\n3. По відношенню до середовища.\nЕкзистенціальний аналіз визнає людину вільною, однак цей "вердикт" відзначений двома особливостями: одним обмеженням і одним доповненням.\n1. Екзистенційний аналіз лише умовно визнає людину вільною, оскільки людина не може робити все, що він хоче; людська свобода аж ніяк не тотожна всемогутності.\n2. Екзистенційний аналіз не визнає людину вільною, не визнаючи його в той же час відповідальним. Це означає, що людська свобода не тотожна не тільки всемогутність, але і сваволі.\nБудучи вільним, людина є істотою, вільно приймають рішення. Інстанція, перед якою ми несемо відповідальність, - це совість. Якщо діалог з моєю совістю - це справжній діалог, тобто не просто розмова з самим собою, то постає питання, чи є совість все-таки останньої або ж лише передостанній інстанцією. Останнє "перед чим" виявляється можливим з'ясувати шляхом більш пильної і детального феноменологічного аналізу, і "щось" перетворюється на "хтось" - інстанцію, яка має вигляд особистості. Більше того - це своєрідна сверхлічное. Ми повинні стати останніми, хто не наважувався назвати цю інстанцію, цю сверхлічное тим ім'ям, яке їй дало людство: бог.\n1. Кириленко Г.Г., Шевцов Є.В. Філософський словник: довідник студента.- М .: Філологічна товариство «СЛОВО»: ТОВ «Видавництво АСТ», 2002 р.- 704с.\n2. Філософія / За ред. Н.І. Жукова. П'яте вид., Виправлене і доповнене.- Мн .: НТЦ «АПИ», 2000.- 352с.\n3. Франкл В. Людина в пошуках сенсу: Пер. з англ. і нім. / Заг. Ред. Л.Я. Гозмана, Д.А. Леонтьєва; Вступ. ст. Д.А. Леонтьева.- М .: Прогрес, 1990.-367с. © 8ref.com - українські реферати


Купить Сепаратор дизельного палива Racor 4160RHH30MTC в Киеве и Украине по низкой цене с гарантией | Каскад\nСепаратор дизельного палива Racor 4160RHH30MTC\nОтримайте цю позицію безкоштовно при покупці «Сепаратор дизельного палива Racor 4160RHH30MTC»\nParke/rRacor-4160R30MT сепаратор для дизельного палива .Ефективний засіб очищення американського виробництва. Racor-4160r30mtc розроблений для потужних двигунів (668 до 882 л. с.), забезпечує високу пропускну здатність, до 604 л/ч. Фільтруючий пристрій повністю видаляє вологу з солярки і максимальне більшість твердих чужорідних частинок діаметром від 30 мікрон . Для порівняння волосся людини в розрізі 50-70 мікрон\nТехнічні характеристики Ракор-4160RHH30MTC\nВиріб компактних розмірів, є паливо підкачуючий насос, який прискорює техобслуговування. Під час роботи фільтра насос не заважає руху пального.\nПідігріву ДТ (розташований угорі корпусу) для роботи необхідний джерело живлення – акумулятор на 24 вольт. Нагрівання ДТ спрацьовує автоматично при 5 градусах тепла, розтоплюючи частки парафіну і перешкоджаючи їх попаданню в фільтруючий елемент.\nЄ роз'єм для підключення датчика води, і сигналізатора забруднення паливного змінного фільтра\nФільтруючий картридж 30ммк відноситься до навинчиваемому типу, що дозволяє швидко встановлювати і замінювати його.\nВисокоякісний наповнювач Aquabloc 2, застосовуваний в якості фільтруючого матеріалу, гарантує повне «висушування» і якісну очистку пального( ДТ) від забруднень завдяки особливій просочення та спеціальним складом. Він володіє водовідштовхувальними властивостями, що забезпечує максимально тривалий термін служби в порівнянні з поглинаючими аналогами.\nОбласть застосування 4160RHH30MTC:\nДизельний сепаратор палива з підігрівом Racor-4160RHH30MTC використовується для оснащення дорожньої, лісозаготівельної, сільськогосподарської техніки, навантажувачів, компресорів, дизель-генераторів, вантажного транспорту.Такі сепаратори палива (ДТ) дуже надійні, відмінно підходять для експлуатації в екстремальних умовах.\nПаливний сепаратор 4160RHH30MTC, серійно встановлюється на конвеєрі МАЗ, на автомобілі:\n6501С9-8526-000, 6501С9-8525-000, 6501С5 (АС 1422), 5917С2-F10 (FAUN), МАЗ-5903С2-F10 FAUN, 4907N2-030, 690GС3-N10, 6501С5-525(535)-000, 6501Е9-520-021, 5550С3-520(580)-000, 6501С5-524(584)-000,\nПереваги фільтра РАКОР-4160R30MTC з верхнім підігрівом.\nГлибока очистка соляри від води і домішок.розміром від 30 мікрон\nНадійне функціонування техніки, без збоїв і поломок.\nМожливість експлуатації в суворих умовах завдяки функції подогрва..\nЕфективний захист паливної апаратури.\nЗниження витрат ПММ.\nСтабільна робота сепаратора навіть у сильні морозу завдяки підігріву пмм.\nКупити дизельний сепаратор палива RACOR4160R30MTC , ви можете в інтернет магазині Каскад-шоп. з доставкою по Україні службами перевезень. в наявності завжди змінні фільтруючі паливні елементи Racor різного ступеня фільтрації.\nКод запчастини 4160RHH30MTC


"Ще мить": Вакарчук зірвав овації у Мінську піснею про зранене серце бійця АТО - ЗНАЙ ЮА\nПолітика 21 вересня, 20:12\nВідповідальному депутатові і відомому співакові Святославу Вакарчуку заради концерту гурту "Океану Ельзи" в Мінську довелося піти у п'ятницю, 20 вересня, з парламенту трохи раніше.\n"Нічого, ми ще приймемо багато законопроектів", - пожартував Вакарчук на початку концерту.\nУ Мінську гурт "Океан Ельзи" не виступала вже два роки, тому для білорусів цей день став особливим. Вже традиційно на концерт гурту шанувальники приїхали з різних міст і навіть різних країн. Були також посол України в Білорусі Ігор Кизим і музикант, дворазовий чемпіон світу з тайського боксу Віталій Гурков.\nОдну з пісень "Океан Ельзи" присвятив солдатам, які кожен день воюють за Україну.\n"За останні п'ять років — ви добре це знаєте — по нашій землі пройшла війна. Не ми розпочали цю війну. Але ми змушені вести її — за нашу рідну землю. Ця війна кожен день забирає життя солдатів, наших героїв, які захищають країну, які роблять так, щоб рано чи пізно світ прийшов в наші будинки", - сказав Вакарчук.\nТакож слід зазначити, що під час виступу вокаліст популярного українського гурту не забув про батьківщину і на сцені вирішив прикрасити свій образ найважливішим атрибутом – прапором.\nДо того ж, відео з концерту Вакарчук опублікував у себе на сторінці в соціальної мережі Instagram.\n"З уклінним вдячністю захисникам нашої землі", - підписав пост відомі виконавець.\nНагадаємо, що Святослав Вакарчук заспіває українську пісню для мами звільненого путінського бранця.\nЯк повідомляв портал Знай.ua, в мережі висміяли спільне фото Богдана з Вакарчуком.\nТакож портал Знай.ua писав, що Святослав Вакарчук прокоментував рішення про розпуск ЦВК.\nТеги: Святослав Вакарчук концерт Океан Ельзи\n"Якщо б Роналду був африканцем, то давно б закінчив кар'єру. Гроші — їх найвища мета" - легенда "Аяксу" жорстко пройшовся по співвітчизникам