19. Північна війна на У. Політика гетьмана Мазепи.\nПівнічна війна поставила під погрозу положення гетьмана Мазепы (1687-1708 р.). Централізація керування, що посилилася, при царюванні Петра Первого й автономія Гетьманщини були несумісні. Крім того, участь козаків у битвах Північної війни виявило, що вони не можуть рівнятися з регулярними військами. Козацькі ряди внаслідок поганого підготування несли значні втрати (50-70% складу). Коли поповзли чутки про намір Петра Первого реорганізувати козацтво, то забеспокоилась старшина. Похитнулося і положення Мазепы, тому що до нього дійшли чутки про намір замінити його російським вельможею. Навряд чи гетьману і старшине був відомий план Петра I 1703 року про знищення козацтва як стана або переселенні на східні межі імперії. Територію, що звільнилася таким чином, цар мав намір колонизовать уродженцями центральної Росії і частково - німцями, щоб вигнати з цих регіонів ідеали республіканських концепцій, властивому козацтву. До того ж козаки Миргородского, Прилуцкого й інших полків достатньо відверто демонстрували своє небажання воювати в складі царських військ за далекі їм завойовницькі цілі, що не могло не позначитися на психології регулярної армії. щопідштовхується старшиной, Мазепа вступає в таємні переговори зі шведським королем Карлом XII і його польським ставлеником С. Лещинским. Мазепа обіцяє Карлові зимові квартири на У для шведської армії, продовольство і фураж, поміч 50 тис. армії в обмін на звільнення У від впливу Москви. 28 жовтня 1708 р. із п'ятьма тис. козаків і старшины Мазепа перейшов на сторону шведів у самий гострий момент Північну війну. Узнавши про зраду Мазепы і прямуючи не припустити захоплення запасів продовольства і спорядження шведами, Петро I наказав Меньшикову знищити столицю гетьмана - місто Батурін. Меньшиков спалив місто і перебив біля 15 тисяч його жителів. Почалися арешти "мазепинцев". Основна маса козацтва, старшины і селянства відмовилася підтримати Мазепу. За наказом Петра I на раді старшин новим гетьманом був обраний И. Скоропадський. Під його керівництвом козаки розгорнув боротьбу проти шведської армії. Підтримали Мазепу тільки запорожці на чолі з кошовим К. Гордиенко. У відповідь у травні 1709 р. царські війська захопили і зруйнували Запорізьку Січ, а цінності і документи вивезли в Росію, частину знищили. У Полтавській битві 27 червня 1709 р. шведи були наголову розбиті. Росія стала перетворюватися в могутню європейську державу. Був призначений кінець усім прагненням укр.ой еліти відокремитися від Росії. Врятовуючись від переслідування російських військ, Карл XII і Мазепа біжать у Туреччину, і тут у місті Бендер 21 вересня 1709 р. убитий горем 70-літній Мазепа помер. З Мазепой пішли 50 відомих старшин, 5000 козаків із Гетьманщини і біля 4 тис. запорожців. Ці "мазеповцы", як їх називали pанее історики, були першими укр.і політичними емігрантами.\n20. Обмеження автономії Гетьманщини у складі Росії у І пол. 18 ст.\nПо закінченні Північної війни Петро I уживає заходів по ліквідації автономії У. При гетьмані був призначений резидент А. Ізмайлов. У м. Создается Малороссийская колегія (1722-1727 р.) на чолі з бригадиром С. Вельяминовым. Вона складається з 6-ти російських офіцерів і прокурора і контролює владу гетьмана. Обраний у 1727 р. гетьман Д. Апостол править через військову канцелярію, Раду генеральної старшины і царського резидента. Після його смерті в 1734 р. царський уряд не дозволив обрати нового гетьмана, а уся влада була передана князю Шаховскому і Правлінню гетьманського керування. Безуспішної виявилася робота створеної в 1728 році Кодификационной комісії, якої керував Генеральний обозний Я. Лизогуб (1675-1749). За 15 років діяльності вона створила важливий документ із 351 статті - "Права, за якими позиватися Малоросійський народ". У ньому конкретизувалися повноваження і межі автономності У в складі Російської імперії. Проте Сенат 12 років затягував розгляд цього положення, а в 1767 р. "Права... " відкинула ЕкатеринаІІ.\n21. Соціально-економічний розвиток Лівобережної У. у складі Росії у ІІ пол. 18 ст.\nОсновою укр.ой економіки було сільське господарство. Його розвиток у різних регіонах відбувалося нерівномірно. Найбільше успешно- у Лівобережної і Слободской У. Широко культивувалися жито, пшениця, ячмінь, просо, гречка, горох, із середини XVIII в-. - картопля. Розвиток товарно-грошових відношень призвело до розширення посівів технічних культур - тютюну, льна, коноплі, у наприкінці XVIII сторіччя ;- цукрового буряка і соняшнику. Для одержання високих прибутків поміщики розвивали пов'язані із сільським господарством виробництва. Особливо багато . будувалося млинів. У 1782 р. тільки на Лівобережжя було 3300 водяних і біля 12000 вітряних млинів. Широко розвите було виробництво пшеничної горилки, у 1750 р. у кожному полку було в середньому 50 винокурний. Високого рівня досягло тваринництво. Десятки кінних заводів розводили чистокровних скакунов. Крім того, на Лівобережжя було біля 2 тис. чоловік (із 1 млн. загальної чисельності населення), із них 800 чоловік займали державні посади. Найбільшою владою користувалися: гетьман, полковники і сотники. У їхніх руках зосереджувалися величезні земельні володіння. На Слобожанщині половина земельного фонду належала 250 поміщицьким сім'ям. Соціальний антагонізм між старшиной і черню давав можливість царату, використовуючи прагнення знаті до покріпачення селянства, після провалу сепаратистських устремлінь, підсилити її залежність від російського монарха. Особливо сильної проімперська орієнтація стала після 1785, коли Катря II зрівняла укр. знати з російським дворянством. Внаслідок зростання ролі старшины прості козаки до середини XVIII в. утратили такі важливі політичні права, як право обирати старшину і брати участь у радах. Але особливо погіршилося їхнє економічне положення. Отбывая військову службу на основі власного майна, козаки часто залазили в борги, розорялися. У результаті чисельність козацтва скоротилася. У 1735 р. гетьманське правління провело реформи, розділивши козаків на дві категорії: заможні (боєздатні козаки, або виборні) і недієздатні купити собі військове спорядження. До кінця сторіччя більшість бідних, козаків опустилося до рівня державних селян. Ліквідація меж, а водночас і потреби її охороняти економічні трудності, перетворення старшины в багатих землевласників, відсталість у військовій справі - усе це призвело до тому, що козацтво на У перестало існувати. В часи Мазепы максимальна трудова повинність складала два дні в тиждень, що складало половину або третину тієї повинності, що виконували польські або російські селяни. Але вже через одне покоління середня тривалість панщини зросла до трьох днів у тиждень, а де-не-де досягла 4-5 днів. Крім того, у період війни селяни повинні були постачати провізією війська, містити їх на постое, будувати дороги і мости, виконувати інші роботи. І усе ж селяни мали право перемінити пана, піти до іншого або оселитися у відкритому степу. Тому старшина, користуючи підтримкою царського уряду, постійно обмежувала право переходу. Закон 1727 р. установив, що, йдучи від своїх феодалів, селянин утрачав право на те майно, що, належало йому на старому місці, а з 1760 р. селяни повинні були одержувати в пана письмовий дозвіл на переїзд. Втративши законне право на перехід, багато селян Гетьманщини бігли на Запоріжжя, що явилося ще одною причиною заборони Січі. Відновлення кріпосного права позбавило селян усяких суспільних прав. Фортечний рахувався власністю поміщика, дорівнювався до його майна. Зміни в господарському житті особо яскраво проявилися в мануфактурному виробництві, що розвивалося на базі дрібних селянських промислів і міського ремесла. Яскраво виражені риси мануфактури мали Бахмутская і Торская солеварні, що робили в середині XVIII сторіччя по 286 тис. і 67 тис. пудів солі. В другий полотнині XVIII в. мануфактурними були селитряные підприємства, металургійне виробництво, текстильна промисловість. Далеко за межами У були відомі Топольская мануфактура по виробництву полотнини, сукняні мануфактури в Бутурлине і Нових Млинах, шовковий завод у Новій Водолаге, Шосткин-скии пороховий завод. На Лівобережжя і Слобожанщиие в XVIII в. продовжується ріст міст, що є центрами зосередження ремесла, промислів, торгівлі, а згодом і мануфактурного виробництва. З 1785 р. на У вводиться загальнодержавна система керування містами. Ремісники об'єднуються в цехи, на чолі яких коштують управи з виборним головою. У містах обирається міське самоврядування - міські голови, бурмистри, ратманы, старости, члени магістрату. Міське населення складалося з патриціату (дворяни, чиновники, багаті купці, духівництво, промисловці), середніх прошарків (цехові ремісники, козаки, міщани) і бідноти (внецеховые ремісники, работные люди, дрібні торговці). Феодали постійно утручалися у внутригородские справи, потребували виконання феодальних повинностей, що підривало економічні основи існування міст і містечок. Серед населення міст феодали розпалювали національну вражду. В міру розвитку різноманітних галузей сільського господарства, ремесел і промислів, росту міст, розширювалися торгові операції купецтва, частини поміщиків і заможних селян. У XVIII в. торгівля зосереджувалася на ярмарках і базарах На Лівобережної У в кінці XVIII в. збиралося 390 ярмарків, а на Слобожанщині - 219. Найбільше значні з них були в Ніжині, Сум, Харкові, Чернігові, Києві, Переяславі. Продавали зерно, тютюн, худоба, шерсть, шкіри, мед, віск, сукно, горілку, полотнина, гончарні і дерев'яні вироби, чоботи і т.д. Через межу на У ввозилися сукна, оксамит, шовк, ювелірні вироби, вино, папір. В зовнішній торгівлі помітну роль грали грецькі купці, у них у Ніжині було своє братерство і магістрат. Негативний вплив на розвиток економіки робила неупорядоченность правової сфери. Так, до другої половини XVIII сторіччя в законодавстві Російської імперії був відсутнім навіть самий термін "власність", аж до 1785 р. у користуванні нерухомістю й у системі спадкування існувало багато невиправданих обмежень. Тільки в 1729 р. був виданий перший вексельний указ. Укр.ому козацтву не вдалося створити республіканське товариство. У XVIII в. соціальний лад Лівобережної У був змінений у відповідності з ладом сусідніх земель. З виникненням у Гетьманщині дворянської верхівки селяни знову стали фортечними, а козаки своїм статусом сравнялись із селянами. На Правобережжя відновила свій режим польська шляхта, що відновила старі порядки. До кінця XVIII в., незважаючи на визначений розвиток культури на Гетьманщині, усі регіони У и на всіх рівнях - культурному, соціальному й економічному - придбали характерно виражені провінційні риси.


В регіоні Посіччя відкриється Центр туризму Dolina Soče ·\n2ТМ > Uncategorized @uk > В регіоні Посіччя відкриється Центр туризму Dolina Soče\nСпівробітництво університету Марібора та Національного олімпійського комітету Словенії Конституції Республіки Словенія – 25 років\nВ регіоні Посіччя відкриється Центр туризму Dolina Soče\nУ 2016 році в регіоні Посіччя був зафіксований новий туристичний рекорд — майже 500 тис. ночівель. За створення нового Центру туризму (Zavod za turizem Dolina Soče) вчора одноголосно проголосували делегати від муніципалітетів Бовца, Кобаріда та Толміна. До цього питаннями туризму долини річки Соча опікувалися дві окремі організації – LTO Sotočje та LTO Bovec.\nРічний бюджет Центру туризму складатиме майже 635 000 євро. Фінансування було розподілено з урахуванням кількості ночівель. Таким чином, найбільший внесок до загального бюджету буде зроблений муніципалітетом Бовца – 130 000 євро. По 65 000 євро вкладуть муніципалітети Кобарід та Толмін. Укупі з роботою інформаційних центрів для туристів (TIC) та власних програм загальний внесок муніципалітетів складатиме: 298 000 євро – Бовєц, 117 000 євро – Кобарід та 142 000 євро – Толмін. За цим принципом була сформована рада Центру туризму – шестеро представників від Бовца й по три – від Кобаріда та Толміна. Для прийняття рішень з важливих питань буде потрібна згода 2/3 членів ради.\nКількість ночівель в Посіччі зросло на 40%\nЗагальна кількість ночівель у всіх трьох муніципалітетах регіону Посіччя з 2008 по 2016 рр. зросла на 40% – з 365 000 до більш ніж 473 000. Таким чином, курорти долини Сочі за кількістю гостей наближається до Краньска-Гори. За той самий період більш ніж на 70% зріс туристичний збір, який надходить до муніципальних бюджетів. Від цієї статті доходів муніципалітети Посіччя у 2008 році отримали майже 263 000 євро, а цього року – майже 474 000 євро. Крім того всі три муніципалітети разом отримують ще близько 660 000 євро податкових надходжень від грального бізнесу.


Волиняни допомогли Україні вибороти 6 місце в Суперлізі\nУпродовж трьох днів французький Лілль приймав Суперлігу командного чемпіонату Європи з легкої атлетики. Збірна України здобула дві перемоги, дев’ять призових місць, посіла шосте місце і на наступному чемпіонаті також виступатиме у найсильнішій лізі. Приємно, що до вдалого виступу українців причетні…\nПідтримаймо волинян на юніорському чемпіонаті України\n26-28 червня у Луцьку на стадіоні «Авангард» відбудеться один з найголовніших національних стартів сезону – чемпіонат України з легкої атлетики серед юніорів. До Луцька приїдуть найсильніші українські легкоатлети віком до 20 років. За підсумками цих змагань визначиться склад збірної України,…\nЧетверті в Україні! У Кропивницькому фінішував юнацький ЧУ\nЮнацька команда легкоатлетів Волинської області виборола високе четверте місце в загальнокомандному заліку Чемпіонату України з легкої атлетики серед юнаків 2000 р.н. і молодші. Він сьогодні фінішував на стадіоні «Зірка» у Кропивницькому. Волиняни поступилися тільки командам Київської, Дніпропетровської та Харківської областей,…


Обережно, шахрайство! Онлайн кредити\n13 Березня, 2018 · Влада\nСьогодні набуває популярності онлайн-сервіси оформлення онлайн кредитів. У цьому випадку ви отримуєте кошти на карту, не витративши жодної хвилини на поїздки, телефонні дзвінки та підготовку спеціальних документів. Увесь процес оформлення відбувається в мережі Інтернет у віддаленому режимі. Потрібно лише зайти на сайт, заповнити заявку, дочекатися рішення та отримати гроші на картку. На все ви витратите не більше 10 хвилин, а з документів вам знадобляться лише паспорт та ІПН.\nЗапам’ятайте: невідома особа, яка має у користуванні копію ваших документів, за допомогою цього чи будь-якого іншого сервісу може здійснити оформлення кредиту на ваше ім’я і шахрайським способом заволодіти грошовими коштами. У зв’язку з цим рекомендуємо вам: не довіряти будь-кому свої особисті документи чи їхні світлокопії.\nПід час відвідування комп’ютерних клубів з метою отримання послуг, пов’язаних зі скануванням, пересиланням документів (наприклад, подання документів на візу), користуючись при цьому електронною поштою, стежте, щоб після відправлення копії документів були видалені.\nКосівський ВП ГУНП в Івано-Франківській області.


«Дорослий рак виникає через прожите життя, а в дітей – це вроджені хвороби» – лікар-онколог Роман Кізима\n23 Січень 2018, 15:16\nЧому дитячий рак більш виліковний, ніж дорослий? Як діти мотивують самі себе на одужання? Чому українські пацієнти вимушені лікуватися за кордоном? Та які факти про дитячу онкологію – насправді стереотипи, що створюються через необізнаність українців? Про це Радіо Донбас.Реалії розповів експерт МОЗ, лікар-онколог дитячого хірургічного відділення Західноукраїнського спеціалізованого дитячого медичного центру Роман Кізима.\nЯка асоціація виникає, коли чуєте: «дитячий онкологічний центр»? Сіра стара будівля, облізлі стіни в палатах, багато дітей у кімнатах. Діти поголені, у медичних масках із сумними очами, батьки в сльозах. Напевно, цей стереотип в кожного, хто не стикався з дитячою онкологією. З такою «картиною» перед очима і Радіо Донбас.Реалії приїхало до Західноукраїнського спеціалізованого дитячого медичного центру у Львові. Проте реальність виявилась іншою.\nЯскраві палати з сучасним обладнанням. Дві дитини – у палаті, з ними – батьки, іноді у кімнатах – один пацієнт. «Коли дві родини у кімнаті, так спокійніше, – каже одна з мам. – Я знаю, якщо я зараз вийду на хвилинку, мене обов’язково підстрахує сусідка. Дитинка постійно під наглядом. Тож, можна не хвилюватися. Так і вдвох веселіше, адже можна поспілкуватися!».\nУ кімнатах чути дитячий сміх. Ці діти граються, бешкетують, дивляться мультики.\n«Дуже важливо, щоб у лікарні був позитивний настрій, – пояснює лікар-онколог Роман Кізима. – Така атмосфера мотивує наших пацієнтів до одужання. А це наша головна мета – здорова дитинка!».\nОдин із стереотипів про дитячу онкологію було зруйновано, тож Радіо Донбас.Реалії вирішили і далі розвінчувати міфи разом з Романом Кізимою.\n– Яка різниця між дитячим та дорослим раком?\nДорослий рак виникає через прожите життя. А в дітей – це вроджені хвороби\n– По-перше, різниця в самому походженні цих пухлин. Переважно, за рідкісним винятком, дорослий рак виникає через прожите життя. Тобто набута хвороба. Наприклад, рак легень пов’язаний з курінням, а рак шлунку – з уживанням певного типу їжі. А в дітей – це вроджені хвороби. Вони пов’язані з генетичними мутаціями, які виникають ще під час закладки плода. По-друге, у дорослих онкологія – це хвороба, якої важко позбутися. Можна лише подовжити життя людини, хоч і є ті, хто перемагають цю хворобу. У дитячій онкології результат є значно кращим, бо дитину можна вилікувати, і вона проживе активне соціальне й фізичне життя.\nДитячий рак: симптоми та види\n– Лікарі кажуть, що українці не проходять планові профогляди, через що рак діагностують несвоєчасно. А як у дітей діагностувати онкологію, якщо в них немає таких обов’язкових оглядів у всіх лікарів?\n– Робити якісь активні кроки по виявленню в дітей таких діагнозів недоцільно, тому що це – дуже рідкісні захворювання. І буває, що в педіатра за всю практику лише один такий пацієнт. Основна зброя медиків у цій ситуації – обізнаність. Вони мають знати, що такі захворювання можуть бути. При якихось конкретних симптомах лікарі первинної ланки мають направити дитину в спеціалізований заклад, який уже і ставить діагноз.\nПриємно, що зростає увага батьків до власних дітей: звертають увагу на їхні скарги, бачать атипові ознаки поведінки чи втомлюваність. Не ігнорують це і звертаються до лікарів.\n– Які ще симптоми мають занепокоїти батьків?\nУ дітей можуть бути різні види онкологічних захворювань. Проте є декілька ознак універсальних. Сама наявність пухлини, асиметрія руки, ноги, обличчя... Якщо малеча раптом починає втомлюватися\n– У дітей можуть бути різні види онкологічних захворювань. Проте є декілька ознак універсальних. Сама наявність пухлини, асиметрія руки, ноги, обличчя, тобто коли пухлина росте. Для дітей дошкільного віку характерна певна поведінка – вони бешкетують, бавляться, дуже активні, багато енергії. І якщо малеча раптом починає втомлюватися або змінюється якось її поведінка, причому це триває довго – це важлива ознака, що дитині щось заважає.\nТакож симптоми – це блідість, поява якихось незрозумілих синців\nТакож симптоми – це блідість, поява якихось незрозумілих синців. Але не на колінах, де діти розбивають їх об підлогу, а, наприклад, на внутрішній поверхні стегна, з боку грудної клітки, точкові червоні крововиливи. Загалом це – такі ознаки, які мама зможе побачити, коли купає дитину чи перевдягає її.\n– Батьки розповідають, що дитина починає блювати, вони звертаються до педіатрів і починають лікувати все що завгодно: від звичайного отруєння й до інфекцій шлунку. Невже так важко виявити одразу рак?\nДеякі симптоми спільні для багатьох хвороб, але їхня тривалість та неефективність первинного лікування буде свідчити, що це більш серйозний діагноз\n– Жодний лікар не виставить діагноз онкохвороба пацієнту, який звертається до нього з блювотою. У 99% – це отруєння або кишкова інфекція, або розлад травлення. А ось, якщо ранкова блювота триває вже не день і не п’ять, а два тижні, і без причини, це має викликати в лікаря тривогу. Він спрямує пацієнта або до спеціалізованої лікарні, або призначить МРТ-дослідження. Потрібно зрозуміти, що ці симптоми спільні для багатьох хвороб, але їхня тривалість та неефективність первинного лікування буде свідчити, що це більш серйозний діагноз.\nБатьки мають знати, що тиждень-два не грають основної ролі в дитячій онкології. Це – повільні хвороби\nНа жаль, бувають і лікарські помилки. Здебільшого вони пов’язані зі складністю діагностування онкохвороб. І це питання більше медичної освіти, чим якогось небажання чи халатності. Але батьки мають знати, що тиждень-два не грають основної ролі в дитячій онкології. Це – повільні хвороби, вони не вб’ють за тиждень. А отже, якщо вас не задовольнила консультація одного лікаря, зверніться до іншого спеціаліста.\n– Крім МРТ, є ще дослідження, які можуть виявити рак?\nУЗД допоможе виявити пухлину в животі, а аналіз крові покаже, що у дитини низький гемоглобін та анемія\n– У дитячій профілактичній медицині є певний алгоритм обстежень. Коли дитинка народилася, її оглядає лікар, потім у місяць, у три місяці тощо. Їй проводять планово УЗД внутрішніх органів, беруть аналіз крові з пальчика. Загалом цього достатньо, щоб виявити ті недоліки, які і вплинуть на встановлення діагнозу. Наприклад, УЗД допоможе виявити пухлину в животі, а аналіз крові покаже, що у дитини низький гемоглобін та анемія.\n– Дитячий рак передається генетично?\nДитячий рак не є спадковим захворюванням\n– Ні, за винятком кількох рідкісних захворювань. Дитячий рак не є спадковим захворюванням. Це – генетична хвороба окремої людини, у якої відбулася конкретна мутація, а вона вже й призвела до такого стану.\n– А якщо здати якісь генетичні аналізи, чи можна на такому рівні виявити – є в дитини можливість захворіти на онкологію чи ні?\n– На даному етапі це нереально. Але я передбачаю, що за якийсь час учені зможуть таке зробити. У цьому напрямку ведуться дуже серйозні світові дослідження науковців, які вивчають рак і дорослих, і дітей. Але зараз якихось достовірних аналізів не існує. Якщо хтось вам таке пропонує, це «развод».\n– Які види дитячої онкології найпоширеніші?\nНайпоширеніші види онкології: 40% – це рак крові різних видів. Третина – пухлина головного мозку\n– Майже 40% – це рак крові різних видів. Третина – пухлина головного мозку. А далі набір пухлин різних – і ця їх рідкісність призводить до того, що їх дуже важко діагностувати. Проте вони також дуже важливі. Адже, якщо припустити, що в Україні буде за рік 50 злоякісних пухлин нирок, але їх не виявити, то всі 50 дітей помруть. А 50 смертей – це дуже багато, тим більше, враховуючи, що цього можна було уникнути. Тож те, що інші види раку не такі поширені, це не означає, що їм можна не приділяти уваги.\n«Статистика не змінюється»\n– Змінюється щороку кількість дітей, які хворіють на онкологію?\nЗараз зростає спроба вилікувати будь-які захворювання, на які раніше не звертали уваги і давали спокійно померти\n– Статистика не змінюється. І багато онкологів кажуть, що вона була аналогічною і в Х столітті, і в ХVІІ, і в XXІ. Але в сім’ї, де було 20 дітей і 2 вмерли, невідомо від чого, напевно, не дуже намагалися розібратися, від чого сталася біда. Зараз в сім’ях 1-3 дитини і цінність людського життя зростає. Тому і зростає спроба вилікувати будь-які захворювання, на які раніше не звертали уваги і давали спокійно померти.\n– Лікар Олександр Стаховський в інтерв’ю Радіо Донбас.Реалії казав, що 4-та стадія раку в онкоурології не завжди смертельна, а, наприклад, при пухлині головного мозку з такою стадією навряд чи вже можна врятувати людину. У дитячій онкології 4-та стадія смертельна?\n– Звичайно, що при четвертій стадії рівень виживання нижчий, але це не означає, що за такого пацієнта не варто боротися. Стадії встановлюються не тільки для того, щоб дати прогноз пацієнтові, а щоб ще й визначитися з оптимальним лікуванням. Зрозуміло, що при четвертій стадії лікування буде більш тривалим: хіміотерапія, операції, радіотерапія, трансплантація кісткового мозку. Але шанси дитини, наприклад, 40%. Хтось скаже, що це низькі показники, але ще 15 років тому, ці шанси були – 0.\n«Клініка обирається по можливостях та по діагнозу»\n– Що робити батькам, коли вони дізналися діагноз дитини?\nУспіх буде лише тоді, коли є співпраця між дитиною, батьками та медичним персоналом\n– Потрібно обрати лікарню й лікаря. І тут дуже важлива взаємна довіра. Успіх буде лише тоді, коли є співпраця між дитиною, батьками та медичним персоналом.\nВарто проконсультуватися з місцевою лікарнею – що вони пропонують, які мають можливості, які прогнозі. На основі цього вже обирати місце лікування. Краще лікування проводити там, де родина проживає. Це більш комфортно і для дитини, і для батьків. Оперувати дитину за 500 кілометрів, а потім ганяти туди-сюди не вийде. Також батьки мають зрозуміти, що всюди лікування однакове, ніхто на місцях не вигадує своє власне лікування, воно є міжнародним та протокольним.\nАле може бути така ситуація, що дитині потрібна конкретна маніпуляція, яка не проводиться у місцевій лікарні, або взагалі робиться лише за кордоном. Тобто клініка обирається по можливостях та по діагнозу.\nБатьки мають приймати рішення про лікування не емоційно, а виважено\nПроте батьки мають приймати рішення не емоційно, а виважено. Переважно батьки, які вирішували на емоціях, помилялися. І такі швидкі поїздки з дитиною навіть в Ізраїль, Туреччину та Німеччину можуть закінчитися попаданням в непрофільну клініку. Бо медичний туризм – це дуже прибуткова сфера. І там, крім самих клінік, дуже багато фірм-посередників, які цим користуються.\n«Пухлина, саркома, нейробластома – складні слова, але діти не чують «рак»\n– Як сказати дитині, що в неї – рак?\n– Думаю, що напряму говорити дитині, що в неї – тяжке смертельне захворювання, не варто. Звичайно, що в сучасному світі, маючи доступ до інформації, чуючи свій діагноз, діти «гуглять» і розуміють, що ж це в них таке. Але ми не кажемо, що це – рак. Ми говоримо, що в них – пухлина, саркома, нейробластома. Це – складні слова, але діти не чують «рак», який може їх лише сильніше налякати. Ми пояснюємо, що це потрібно вилікувати, а для цього потрібно тут із нами пожити кілька місяців. З дітьми обов’язково працюють психологи. Крім того, і сам онколог має бути психологом, тому що саме він доносить діагноз дитині. Але можу сказати, що діти більш психологічно стійкі, ніж їхні батьки. Підлітки більше заспокоюють своїх батьків, ніж мами і тати – дітей. Дуже допомагають позитивні приклади попередніх вилікованих пацієнтів.\n– Є такий стереотип, що образ онкохворих дітей – поголені, у медичних масках – лякає суспільство…\n– Оскільки ці пацієнти в більшості проходять хіміотерапію, то вона вбиває всі клітини, які швидко ростуть в організмі. А серед них – це волосся, яке відразу випадає, і кров, яка відповідає за імунітет людини. Відповідно у цих дітей немає волосся, і це виглядає страшно, а знижений імунітет – це небезпечно. Чхнути на таку дитину, і вона може отримати важку пневмонію й загинути. Тому маска – це просто захист від інфекцій зовнішнього світу.\nВ Україні змінюється ставлення до онкохворих дітей й настороженість пропадає\nНасправді останнім часом, навпаки, такий образ пропагується як позитивний. Мені здається, що в Україні змінюється ставлення й настороженість пропадає. Крім того, зараз світ відкритий, багато, хто подорожує. І бачить, в азійських країнах, коли епідемія, прийнято ходити в масках, і на тебе ніхто не звертає уваги взагалі.\nЦі діти погано себе почувають під час лікування, але вони все рівно умудряються і бешкетувати, і нервувати батьків, як їхні однолітки. Вони звикають до лікарні і вже поводяться як вдома.\n«Ці діти нічим не відрізняються від інших»\n– Дитина одужала. Проте в лікарні вона була від 3 місяців до року. Як їй можна інтегруватися знову в суспільство?\n– Для цього і існують такі інтерв’ю, які ви робите. Бо треба пояснювати, що ці діти нічим не відрізняються від усіх інших. Просто вони були змушені пройти тривале лікування. Крім того, лікарня – це не концтабір. Тут є волонтерські групи, які приходять та займаються з дітьми різними арт-терапіями, влаштовують свята. Також у дітей триває навчання, до них приходять учителі. Причому є періоди, коли дитина може посеред лікування поїхати додому на 2-3 дні, щоб зустрітися з родичами.\nЯкщо немає ніяких каліцтв, бо, на жаль, іноді потрібно робити ампутацію, ставити протез, то психологічна реабілітація відбувається досить непогано. Уже за якийсь час виростає волосся, дитина відновлюється після токсичності, виглядає гарно, з’являються червоні щічки. Вона нічим не відрізняється від інших.\nТемні страшні лікарні із заплаканими людьми – це не те, що потрібно для одужання\nЗвичайно, що темні страшні лікарні з заплаканими людьми – це не те, що потрібно для одужання. Має бути гарна атмосфера в клініці, де відбувається це лікування.\n– А чому трапляються рецидиви? Це вина пацієнта?\n– Ні. Це ефективність сучасного лікування. На жаль, сьогодні немає лікування, яке б гарантувало 100% результат. Наприклад, ми точно знаємо, що конкретне лікування буде ефективним для 60% пацієнтів, але хто в цю кількість потрапить? Вам цього ніхто не скаже. Чим більше вдосконалюються методи діагностики, тим більше буде шансів правильно визначити – ось у цієї людини буде рецидив через якийсь час, а з цим пацієнтом ми можемо вже прощатися, він здоровий. А поки що важливо спрогнозувати. Буває, вдається хворобу на якийсь час призупинити, вона зникає, її навіть неможливо виявити, а потім вона знову повертається.\n– Дорослі не зізнаються, що вони перемогли рак. Навпаки, соромляться того, що взагалі хворіли. У дітей є клеймо – «я хворів на рак»? Чи вони інакше на це реагують?\n– У рідкісних випадках є діти, які соромляться цієї хвороби, але вони не можуть пояснити, чому так. А більшість, навпаки, так самостверджується. «Я пройшов таке лікування, зі мною все добре!». Навіть цікаво спостерігати за ними, як бешкетники перетворюються на виважену дитину буквально на очах. І це в дошкільному віці. Вони стають зрілішими та перестають соромитися таких речей. Виходять лідерами з цієї ситуації. Підлітки 16-17 років складають успішно ЗНО і вступають у виші. Те, що вони знають, що в травні в них іспити – це допомагає їм вижити з грудня до травня і не вмерти від хвороби. Бо в них є мета.\n«Закупівля препаратів та техніки зараз відбувається»\n– Чи вистачає зараз в Україні обладнання, спеціалістів, ліків? Чи відстаємо ми від Європи?\n– Дитяча онкологія – це високотехнологічна сфера. А у всіх високотехнологічних сферах ми відстаємо від Європи. Стверджувати, що ми з ними на одному рівні – це, м’яко кажучи, смішно. З іншого боку, за тими можливостями, які має Україна, дитяча онкологічна служба є дуже непогано розвинутою. У першу чергу завдяки особистостям. У 1990-ті роки лікарі з київського «Охматдиту», Інституту раку, Львівської, Харківської, Дніпропетровської та Одеської обласних лікарень формували методи та алгоритми лікування в Україні, професійні зв’язки, наслідували європейців. Вони сформували певне професійне середовище, яке зараз є досить високого рівня.\nЗакупівля препаратів відбувається. Вона неідеальна, але вона є. Окремі препарати для томографії – важка діагностика, громіздка, дорога, але вона є. Радіотерапевтичні прискорювачі теж є.\nУкраїна цілком має потенціал, щоб наслідувати ті досягнення, які здобувають німці та японці\nПроте в розвинених країнах на це виділяються шалені гроші. Окремо фінансується ще й наука – бо це престиж країни. Та і антураж – вигляд лікарень, палат, там набагато вищий за рівнем. Але Україна як держава другого-третього рівня цілком має потенціал, щоб наслідувати ті досягнення, які здобувають німці, японці тощо. Ми можемо це робити. Тим не менше, що стосується кадрового потенціалу: щоб його втримати і він не поїхав в інші держави, потрібна фінансова мотивація.\n«В Україні зростає рівень діагностичних можливостей»\n– Останнім часом є дуже багато новин, що в обласних центрах закупили МРТ та інше медичне обладнання. Чи дійсно змінилась технологічна закупівля?\n– Відчувається, що зростають діагностичні можливості. Зробити МРТ дитині 10 років тому і зараз – це дві великі різниці. Тепер це можна зробити в той самий день, коли ти захотів, а не чекати черги кілька тижнів або їхати в іншу область. Є державні лікарні, де це можна зробити, є приватні клініки. Зростає навіть конкуренція між цими клініками, які надають такі функції, і це буде лише рухати їх вперед.\nЗростає рівень діагностики гістологічної – коли беруть частину пухлини чи аналіз крові, і лікар робить певні хімічні реакції та під спеціальним мікроскопом дивиться на результати таких реакцій. Рівень цих лабораторій покращується постійно. А отже, цей лікар може більше надати інформації онкологу про цю пухлину, і вже онколог буде знати більше варіантів, як з цією хворобою боротися.\n«Україна і Молдова – дві країни Європи, де не трансплантують кістковий мозок від неродинного донора»\n– Чого в Україні не вистачає зараз у дитячій онкології?\n– У нас не відбувається трансплантації кісткового мозку від неродинного донора. І ми – єдині, не рахуючи Молдови, у Європі, хто цього не робить. У будь-якій європейській регіональній дитячій лікарні високого рівня проводять трансплантацію. У нас також є спеціалісти, які можуть це робити, проте не має реєстру донорів.\nЄ спеціалісти, які можуть робити таку трансплантацію, проте не має реєстру донорів\nНаприклад, у Литві, яка так само є пострадянською державою, при 2 мільйонах населення у реєстрі – 11 тисяч донорів. І це дуже багато. Вони також є частиною світового реєстру. І щоб ми мали змогу користуватися донорами інших держав, нам потрібно щось дати навзаєм.\nРеєстр донорів та трансплантація кісткового мозку від неродинного донора – це крок, який виведе наші дитячу і дорослу онкології та онкогематологію на новий рівень.\nПодумайте самі. Якби держава вирішила відправляти пацієнтів усіх за кордон, то коштувала би одна така пересадка 150 тисяч євро. А якщо 20 пацієнтів відправити? Мені здається, такі гроші краще вкласти в будівництво центрів, де проводитимуть таку трансплантацію. Причому не в один. Уявіть собі, якщо одномоментно 6 дітей потребує трансплантації. А Київ може прийняти лише три? Іншим що сказати? Почекайте? Вони не можуть чекати, і вони знову мають кудись їхати. А їздити з Харкова до Львова або з Одеси до Києва на трансплантацію – це неграмотно. Потрібно це робити в тій області, де ти живеш.\nЦентрів має бути кілька. Наприклад, у Польщі – їх десять, а у Німеччині є в кожній адміністративній ділянці. І плани побудувати такі центри в різних областях України є, головне щоб вони були реалізовані.\n– А скільки часу потрібно для того, щоб в Україні зробили реєстр донорів та запустили його?\n– З досвіду країн, які навколо, це кілька років. Але вже з самого початку процесу він може працювати на Україну. Як тільки почнуться пересадки, то буде й розвиток. Але для цього потрібне фінансування, яке матиме програмний характер. Тобто запланувати фінансування на 10 років, і воно буде безперебійне. Тоді все запуститься.\n– Взагалі можливий медичний туризм не з України, а в Україну?\n– Він вже відбувається, не в онкології. Адже онкологія дуже затратна. І загалом це – проблема державного рівня. Але якщо брати, наприклад, стоматологію, то у Львові безліч пацієнтів зі Східної Європи, які бачили якість і ціну львівських клінік. В Україні є технології, які вже розвинулися, і хоча коштують дешевше, ніж в Європі, проте рівень якості не нижчий.\n«У Львові працює мобільний хоспіс»\n– Дуже багато критичних матеріалів в українських ЗМІ стосовно нестачі хоспісів в Україні…\n– Їх дійсно не вистачає. Хоспіс – дуже затратний заклад. Мої пацієнти також помирають, і на якомусь етапі ми розуміємо, що цей пацієнт невиліковний. Це не означає, що він помре завтра, це може відбутися й через півроку. І для того, щоб він не помер у стражданнях та психологічному дискомфорті, йому має надаватися паліативна допомога. Для цього й існують хоспіси – у багатших країнах це окремі заклади. В Україні відкриваються хоспіси при лікарнях як відділення. У нашій лікарні хоспіс є мобільним. Дитина живе вдома, до неї виїжджає медична бригада, і вдома проводить всі потрібні маніпуляції. Бо вдома дитині дійсно комфортніше й спокійніше.\nВ Україні дуже люблять терпіти біль і не вводять наркотичні середники\nМетою таких виїздів є не вилікування, а саме підтримка в певному стані, надання знеболення. В Україні дуже люблять терпіти біль і не вводять наркотичні середники, які вже у всіх країнах давно дозволені. При погіршенні стану таку дитину забирають знову до лікарні.\n– Чому не довіряють наркотичним засобам? Це – не володіння інформацією батьків чи ще радянське залякування?\n– Тут швидше комплексна причина. По-перше, жорсткий контроль над ліками сильної дії, який імітує боротьбу з наркотиками. Я думаю, що це – вплив на медичних працівників, бо процес видачі одного препарату перетворюється на заповнення томів макулатури.\nМорфій знімає біль і немає таких тяжких ускладнень, як свого часу йому приписували\nУ нас чомусь дуже популярні ліки, які не є наркотичними, той же анальгін, але він також не ідеальний. Є міжнародний консенсус, що морфій – ідеальне знеболювальне, особливо для дітей. І є дуже багато випусків: і в краплях, і в сиропах. Вони знімають біль і немає таких тяжких ускладнень, як морфію свого часу приписували.\n– Все частіше з’являються повідомлення про рідкісні захворювання у дітей. В онкології така тенденція так само простежується: що діти почали більше хворіти саме на рідкісні види?\n– Зростає можливість діагностики. Раніше якісь хвороби не виявлялися. Пацієнт помер і ніхто не знав від чого. Тепер це можна визначити. Такі хвороби отримують своє ім’я і стають рідкісними. Крім того, деякі хвороби раніше об’єднувалися в одну групу, тепер через кращу діагностику їх розділили.\n– Чи може преса якось допомогти, висвітлюючи матеріали про дитячу онкологію?\n– Преса все ж таки більше показує не позитивну інформацію, а негативну. Здебульшого дуже популярні сюжети про халатність лікаря. А, наприклад, в іноземних ЗМІ дуже багато мотивуючих роликів – ми вилікуємо, зробимо все разом, купимо нове обладнання. У нашій пресі цього немає.\nЗ іншого боку, медики також мають бути більш відкритими до преси. Бо тоді журналісти будуть більш об’єктивними. Якщо медицина закрита, преса буде додумувати, вигадувати. А вигадувати зазвичай краще щось ексклюзивне та скандальне.\n«Коли вони закінчують життя занадто рано – ти розумієш цінність того життя»\n– Діти до своїх лікарів ставляться як до янголів-охоронців. Звикають до них. Тримаєте дітей на відстані?\n– Так не можна, бо дитина відчує цей рух – тримання на відстані. Відстань має бути з батьками. Ось тут виключно професійна співпраця. А з дитиною потрібно вести спілкування та огляд у формі гри. Таким чином ти маєш доступ до пацієнта ідеальний. Діти, які вже шкільного віку, вони більше розкажуть, ніж батьки. Звернуть увагу лікаря, бо знають: щось «нове» на тілі має бути під наглядом спеціалістів. «Мама не сказала, а у мене тут синяк», «А у мене була ввечері гарячка»…\nУвесь емоційний вантаж лікар довго не витримає, а навчання таких спеціалістів тривале й одразу замінити лікаря за один день неможливо\n– Дитина має довіряти своєму лікарю. А що відчуває лікар, коли від нього залежить життя маленької дитини?\n– Відповідальність, звичайно. Проте валити на себе весь емоційний вантаж не варто. Бо такий лікар довго не витримає, а навчання таких спеціалістів тривале й одразу замінити лікаря за один день неможливо. Звичайно, є якась прив’язаність до дітей, напівдружні стосунки, але загалом варто емоції відкидати й більш професійно підходити до будь-якої ситуації.\n– А які емоції, коли одужала чергова дитина?\n– У кожного своє. Хтось сприймає це більш скромно, для іншого – це друге пришестя Ісуса Христа. Для мене – це піднесення, адреналін. Після цього з’являється ще більша мотивація працювати. Але більше запам’ятовуються діти, які померли.\n– Як Ви «вимикаєтесь» від усього, що відбувається в клініці?\nПацієнтам потрібен упевнений лікар, від якого очікують адекватних рішень. Якщо його рішення буде помилкою, то це може призвести до поганих наслідків\n– Є свої захоплення – спортивні, музичні, соціальне життя. Звичайно, робота займає дуже багато часу. Доволі часто тут проводжу не робочий день, а календарний. Але є друзі, родина, хобі, як у всіх людей. Варто просто вміти зосередитися не на роботі. Потрібно зрозуміти, що переживати весь час за роботу – це неправильно. Усю ніч думати про роботу, а не відпочивати – ця самопожертва не є потрібною. Бо пацієнтам потрібен упевнений лікар, від якого очікують адекватних рішень. Якщо його рішення буде помилкою, то це може призвести до поганих наслідків.\nНаші пацієнти також нас багато чому вчать. Саме негативний досвід: коли вони закінчують життя занадто рано – ти розумієш цінність того життя. Якщо думати постійно про якісь неважливі робочі моменти – не встиг, щось не вийшло, то не встигнеш прожити своє власне життя. Непрофесійно думати про роботу, коли вже її виконано.\nЗеленський: Рябошапка – один з кандидатів на посаду генпрокурора (39280)\nВибори до Ради: змінився «бронзовий призер» (34858)\nВПС Південної Кореї відкрили попереджувальний вогонь по російському літаку (27144)\nСутички на кордоні Таджикистану і Киргизстану: 27 людей поранені (8472)\nРазумков: «ніякої амністії» для причетних до воєнних злочинів на Донбасі (5949)


Гайда в теніс пограти! Так починається перерва у Воскресенському НВК. | ВОСКРЕСЕНСЬКА ОБ'ЄДНАНА ТЕРИТОРІАЛЬНА ГРОМАДА Пологівського району Запорізької області\n» Новини » Гайда в теніс пограти! Так починається перерва у Воскресенському НВК.\nГайда в теніс пограти! Так починається перерва у Воскресенському НВК.\nНещодавно Воскрсесенський НВК отримав спонсорську допомогу від директора АФ «Батьківщина» Олега Віталійовича Трубілова - настільний тенісний стіл для гри у пінг-понг. Цей стіл поставили у коридорі задля можливості грати у теніс, як учителям так і учням.\nТепер перерви стали ще цікавіші, адже є можливість добре пограти та зарядитися гарними емоціями.\nВелика подяка Олегу Віталійовичу від вчителів, батьків та учнів НВК.


Крабові палички - відмінний продукт, полюбився всім своїми смаковими якостями. Його перевага - в універсальності. Крабові палички можна подати самостійно, приготувати десятки чудових і різноманітних салатів. Тільки в поєднанні з солодкою кукурудзою можна назвати до дюжини широко відомих варіантів створення легких або ситних закусок. Тому питання про те, що приготувати з крабових паличок, отримує масу варіантів відповіді. І серед них наступний: котлети! Трохи незвичайний варіант, але долає самого вимогливого гурмана з першої дегустації.\nОтже, для того щоб приготувати котлети з крабових паличок, необхідно запасти наступні продукти: яйце, близько 100 грам твердого сиру, майонез і борошно. Крабові палички подрібнюються, в ємність для приготування фаршу послідовно додають всі інгредієнти, попередньо подрібнені, можна також для посилення смаку використовувати часник (але не більше однієї дольки!). Борошно додають невеликими порціями, домагаючись однорідної консистенції всієї маси. Сформовані котлети обвалюють у борошні і смажать на олії. Вогонь краще робити невеликий - в такому випадку виріб добре прожариться. Пропарювати котлети з крабових паличок не рекомендується - цілком достатньо і первинної теплової обробки. Час прожарювання кожного боку котлети - близько п'яти хвилин, готовність визначається появою золотистої скоринки. На замітку господиням: якщо замість крабових паличок в даний рецепт додати терту на крупній тертці заморожену курячу грудку або готовий курячий фарш, результат буде також чудовим, а Ваш список улюблених "швидких" рецептів збільшиться на два пункти!\nРецепт котлет з крабових паличок з картоплею трохи складніший в приготуванні, але і більш ситний. Приводиться список продуктів розрахований на п'ять стандартних порцій: на 1 пачку паличок береться 1 картопля, 1 яйце, невелика цибулина, по 2 столові ложки борошна і майонезу.\nСіль і перець додавати за смаком. Крабові палички, цибулю і картоплю необхідно пропустити через м'ясорубку. Для тих, хто любить особливо ніжний фарш, рекомендується виконати цю процедуру двічі - в такому випадку котлети будуть просто танути в роті! Потім додати всі інші компоненти і ретельно вимісити фарш. Котлети робити невеликими, порційними. В якості панірування хороша суміш тертого сиру і панірувальних сухарів. Як і в першому варіанті, смажити вироби необхідно на рослинному маслі протягом 5 хвилин з кожного боку. Так як котлети містять картоплю, то як гарнір добре подавати овочеві салати.\nКотлети з крабових паличок отримають новий смак, якщо додати в фарш рубане куряче філе. За бажанням можна також припустити масу з курки і крабових паличок через м'ясорубку. В іншому пропорції інгредієнтів залишаються колишніми - звичайно, без додавання картоплі. Особливо слід підкреслити, що пікантність смаку виробам додадуть часник і сир. При поєднанні крабових паличок і курячого м'яса, ми отримуємо найбільш ситні котлети, за смаковими якостями не поступаються традиційним свинячо-яловичим, але набагато більш дієтичні і ніжні.\nТой факт, що котлети з крабових паличок швидко прожарюються, дозволяє готувати їх як у мікрохвильовій печі, так і в мультиварки і аерогрилі. Таким чином, ми практично виключаємо попадання концерагенов в готовий продукт і цілком можемо використовувати котлетки для дитячого харчування. Напевно маленькі гурмани оцінять нову страву і мами почують настільки втішні для господині прохання про добавку! Підійде блюдо і для тих, хто піклується про фігуру і воліє виключити з раціону жирні сорти м'яса. Майонез можна підібрати також легкий - від цього смак вироби ні в якому разі не постраждає.


Доповідь "Біг на короткі дистанції"\nДоповідь “Біг на короткі дистанції”\nБіг на короткі дистанції – це один з найбільш корисних і популярних видів спорту в усьому світі. Багато хто замислюється, що робити це ще ефективніше. У цій доповіді я ознайомлю вас з дуже корисними порадами, завдяки яким ви будете бігати краще.\nВажко перелічити всі переваги занять цим виглядом спорту. Їх так багато, що єдиним розумним дією, здається мені, миттєво вийти з дому і почати свої пригоди з цим дивним і приємним видом спорту.\nТак чому ж варто зайнятися бігом на короткі дистанції?\nРух цього типу зміцнюють роботу серця, кровообігу і легкі. Завдяки цьому знижується ризик розвитку захворювань серцево-судинної системи. Біг – це найкращий спосіб бути здоровим.\nМожна схуднути. Під час бігу дуже ефективно спалюється жирова тканина.\nБіг зробить вас щасливою людиною. Під час таких фізичних навантажень в мозку виділяються ендорфіни, нейромедіатори, які відповідають за гарне самопочуття.\nРівень працездатності протягом дня значно збільшиться. Зникне втома, з’явиться мотивація і бажання діяти.\nБіг сам по собі надзвичайно приємний вид спорту.\nДля того щоб біг приніс вам тільки задоволення і ви не отримали травми, потрібно дотримуватися деяких правил.\n1. Не їж їжу менш, ніж за 1 годину до бігу\nКоли бігаєш занадто швидко після їжі, ваш організм як і раніше буде зайнятий травленням, що буде заважати вироблення енергії на біг. Одночасно намагайтеся не бігати зовсім натщесерце. Це також може бути причиною відсутності енергії. Кращим варіантом є їжа, принаймні за 1,5 години до бігу. Якщо дуже хочеться їсти, перед тренуванням можна з’їсти якусь закуску, тоді не потрібно дотримуватися наведеного вище правила.\n2. Перед бігом добре розігрітися.\nВаш організм потребує розминці, щоб швидко бігати. Гарна розминка повинна тривати не менше 5 хвилин. Головне щоб розминка не була занадто стомлюючої.\n3. Подбайте про гарного взуття.\nЦе практично єдина інвестиція, яку ви повинні зробити, щоб добре і безпечно бігати. І не варто на ній економити, так як погана взуття може стати причиною багатьох проблем зі ступнями і ногами.\n4. Забезпечте правильну техніку бега.\nБіжи з головою, оберненою вперед, а не вниз. Те ж саме стосується і грудей, злегка випнути її вперед. Завдяки цьому збільшиться кількість кисню, який попадає в ваш мозок.\n5. Ставте собі спортивні цілі.\nЩотижня встановлюйте собі нові рекорди.\n6. Пийте більше води.\nПід час бігу організм втрачає велику кількість води. Тому пийте, навіть якщо не відчуваєте спраги.\n7. Якщо Ваша мета – скинути кілька кілограмів, бігайте протягом 30 хвилин.\nТільки після закінчення цього часу організм починає спалювати жирову тканину. Раніше черпає енергію з «поточних» ресурсів, тобто з того, що ти їв раніше. Коли ці ресурси закінчуються, ваше тіло береться за те, від чого саме ви хочете позбутися, від жирової тканини. Щоб цей процес почався, вам не потрібно весь час бігати. Ви можете використовувати інтервал, тобто по черзі бігати і ходити. Важливо, щоб такий крок тривав більш ніж 30 хвилин.\nДоповідь “Біг на короткі дистанції” Посилання на основну публікацію


Позакласне читання Адріан Кащенко. «На Кодацьким порогом» - 7 клас - Уроки української літератури - Каталог файлів - Диво калинове\nГоловна » Файли » Уроки української літератури » 7 клас\nПозакласне читання Адріан Кащенко. «На Кодацьким порогом»\nТема: Позакласне читання № 1. Адріан Кащенко. «На Кодацьким порогом»\nМета: продовжити знайомити школярів з історичним минулим нашого рідного краю, народу на прикладі твору А. Кащенка «Над Кодацьким порогом»; стисло опрацювати відомості про життєвий і творчий шлях письменника; з’ясувати ідейно-художній зміст повісті, охарактеризувати її героїв; розвивати культуру зв’язного мовлення, увагу, спостережливість, логічне мислення, вміння узагальнювати, порівнювати, співставляти, раціонально використовувати навчальний час; формувати кругозір учнів; виховувати почуття пошани, поваги до історичних героїв краю, на їх прикладі прищеплювати школярам любов до Батьківщини, народу.\nОбладнання: презентація до уроку, портрет А. Кащенка, збірка його творів, дидактичний матеріал (тексти твору, картки), малюнки-ілюстрації до твору.\nI. Організаційний момент (привітання, перевірка присутності та готовності учнів до уроку)\nВ історії нашого українського народу було чимало трагічних, сумних і багато героїчних, звитяжних сторінок. Особливо цікавою є така сторінка нашої історії, як славне запорозьке козацтво. Віра і воля — ось що було основою козацького товариства. Про славних козаків написані історичні розвідки; реліквії, що нагадують про устрій запорожців, їхню боротьбу, братство, прикрашають вітчизняні історичні музеї.\nОсередком запорожців була Запорозька Січ на Дніпрі, понижче порогів, на островах, серед ріки. Там запорожці жили постійно; там збиралися, вчилися воєнної справи і готувалися до воєнних походів.\nЇли сушену рибу і печене м’ясо та риб’ячу юшку, бо риби в ріках та всякого звіра та птаства в степу було дуже багато. Пекли сухарі з пшеничної муки.\nСічове військо ділилося на полки по 500 осіб. Полк мав п’ять сотень по сто людей; сотня мала десять десяток (курінів) по десять людей. Полками командували полковники, сотнями сотники, а десятками десятники, так звані курінні отамани.\nЦілою Січчю командував кошовий, що його звали «батьком-кошо- вим». Його вибирали на спільній раді, на майдані серед Січі.\n• Чи легко було бути козаком? Свої міркування обґрунтуйте\n• У творах яких відомих вам письменників розповідається про козацтво? (І. Нечуй-Левицький «Запорожці», О. Сенатович «Малий Віз», І. Крип’якевич «Малі козаки», Т. Шевченко «Тарасова ніч», «Іван Підкова»).\nВдома ви прочитали ще один твір про козаків «Над Кодацьким порогом» А. Кащенка. Вашим завданням було скласти план до твору.\n4) І. Сулима має бажання зруйнувати Кодак. «Не буду я козаком, якщо\nне зруйную ту будівлю».\n11) Поляки зрозуміли, що змагатися марно, і попросили милосердя\nДодаткове завдання (виконується за бажанням):\nIII. Мотивація навчальної діяльності школярів. Оголошення теми, мети уроку.\nСьогодні на уроці ми стисло опрацюємо відомості про життєвий і творчий шлях письменника; з’ясуємо ідейно-художній зміст повісті, охарактеризувати її героїв; будемо розвивати культуру зв’язного мовлення, увагу, спостережливість, логічне мислення, вміння працювати в групі, узагальнювати, порівнювати, спів ставляти; будемо виховувати почуття пошани, поваги до історичних героїв краю, на їх прикладі прищеплювати школярам любов до Батьківщини, народу.\nОтже, запишіть тему уроку: «Позакласне читання № 1. Андріан Кащенко. «На Кодацьким порогом»\n1. Випереджальне завдання - розповідь про Адріана Кащенка учнями\nАДРІАН ФЕОФАНОВИЧ КАЩЕНКО (01.10.1858-16.03.1921)\nНе претендуючи на глибокі історичні розвідки, ґрунтовані на конкретних фактах і подіях, його твори приваблюють щирістю, ліризмом, болем, сприяють пробудженню почуття національної єдності.\nАдріан Кащенко народився на хуторі Веселий Олександрійського повіту Катеринославської губернії (нині Вільнянського району Запорізької області) у родині небагатого поміщика. У Адріана було п’ятеро братів і четверо сестер, найбільше дружив з Миколою, старшим братом.\nІсторія рідного краю захоплювала письменника ще з дитинства: «Чому люди ніяк не впорядкуються так, щоб усім було добре жити і всім було вільно, так як вміли жити наші запорожці». А. Кащенко відвідав запорозькі степи, руїни Січі, фортецю; схилявся над могилами славних вільних лицарів. Він є автором кількох історичних оповідань: «Запорозька слава» (1907), «На руїнах Січі (1907), «Мандрівка на пороги» (1916) та історичних повістей «Під Корсунем» (1913), «У запалі боротьби» (1914), «Зруйноване гніздо» (1919), історичного нарису «Великий Луг запорізький» (1917).\nУ багатьох його творах виведені постаті національних героїв України: «Над Кодацьким порогом» — про гетьмана Івана Сулиму, «Про гетьмана Сагайдачного», «Кость Гордієнко-Головко — останній лицар Запоріжжя», «Про гетьмана козацького Самійла Кішку», «Славні побратими». Брав участь у культурно-громадському житті столиці. Листувався я з Оленою Пчілкою. У 1917-1918 рр. у Катеринославі організував Українське видавництво, де друкув свої останні твори.\nПомер письменник 16 березня 1921 року у Катеринославі (нині Дніпропетровськ).\n2. Опрацювання твору А. Кащенка «над Кодацьким порогом»\nІдея: уславлення мужності, сміливості, винахідливості, заздрості (Ко- нецпольський, старшина реєстрових козаків).\nОсновна думка:«...розбрат між українцями й зрада минуться і між ними запанує єднання».\nЖанр: історична, соціально-психологічна повість. Повість — епічний твір середнього розміру, в якому змальовано життя одного чи кількох героїв протягом тривалого або важливого за подіями часу; займає проміжне місце між оповіданням і романом.\n- експозиція — частина твору, в якій повідомляються час і місце подій, обставини, що стали причиною конфлікту (початкова ситуація). (У творі — це перебування Сулими у турецькій неволі, визволення козаками поляків під Хотином, утиски козаків поляками.);\n- зав'язка — подія, з якої починається дія і завдяки якій виникають наступні події. Зав'язка підводить читача до розуміння проблеми, поставленої у творі. (Будування поляками Кодака.);\n- розвиток дії — частина твору між зав'язкою і кульмінацією, де показано шлях вирішення конфлікту. Це — найбільша частина твору, в якій відображається хід подій. (Сулима вирішує зруйнувати Кодак. Похід Сулими на Азов, аби зібрати гроші для війська, підготовка до зруйнування Кодака.);\n- кульмінація — вирішальне зіткнення протидіючих сторін, момент найвищого напруження дії. Кульмінація показує роль конфлікту в житті персонажів; тут намічається перемога однієї з конфліктуючих сторін. (Зруйнування Кодацької фортеці козаками на чолі з гетьманом Сулимою.); — зрада козацької старшини І. Сулими; суд над гетьманом у Варшаві.\n- розв'язка — те місце у творі, де показано результати кульмінаційного зіткнення між персонажами, переживання, роздуми над долею героїв. (полон і смерть Івана Сулими, роздуми над тим, до чого призвела загибель гетьмана (через 12 років запорозькі та реєстрові козаки стали одностайно за права і волю свого народу під проводом Б. Хмельницького.)\nОбговорення назви твору\nКо́дацький порі́г — перший із дніпровських порогів, знаходився на відстані 17 верст нижче Дніпропетровська (до 1926 — Катеринослав або Екатеринославъ), між сіл Старі Кодаки (на правому березі), тоді — Кайдак, Кодак) та Чаплі (Дніпропетровськ) (на лівому).\nКо́дацька фортеця, або Кодак (сучасне Кайдаки; пол. Kudak, Кудак від тюркського «кой» — селище та «даг» — гора, тобто «поселення на горі») — колишня фортеця на правому березі Дніпра напроти Кодацького порогу, що була розташована 10 км нижче сучасного Дніпропетровська, на території села Старі Кодаки\nЗвучить тиха й спокійна музика. Учні сідають рівненько, руки кладуть на коліна, заплющують очі і відпочивають.\n— Як прославився Іван Сулима замолоду?\n— За яких обставин потрапив у турецьку неволю і як зумів визволитися?\nДля чого була збудована фортеця над Кодацьким порогом?\nЩо зумовило І. Сулиму вирушити у похід до Азова?\nВиразно прочитайте опис Івана Сулими\nЯкою була відбудована Кодацька фортеця?\nЯк про неї висловився Богдан Хмельницький?\nЯк було зруйновано фортецю?\nЧому Конецпольський вирішив помститися І. Сулимі?\nДо яких хитрощів удався Конецпольський, щоб заволодіти І. Сулимою?\nОпишіть страту І. Сулими\n• Як козаки сприйняли смерть улюбленого ватажка? Про що це свідчить?\n• Поясніть, що мав на увазі А. Кащенко, зазначаючи: «...Поріг Кодаць кий... досі тужить за дітьми волі та співає про минуле».\n2. Із Сагайдачним І. Сулима не ходив у похід до: а) Візантії; б) Криму; в) Трапезонту.\nа) під його керівництвом було засновано морський флот;б) він захопив у морі на турецькій галері багато бранців;\n4. Хто збудував над Кодацьким порогом міцну фортецю:а) запорожці; б) турки; в) поляки.\n5. І. Сулима вирішив іти з військом «до города Азова», щоб:а) укласти мирну угоду з турками;\nб) здобути срібла, золота і всяких скарбів;в) допомогти збудувати фортецю над Кодаком.\n6. До Азову разом із І. Сулимою вирушило козацтво у кількості: а) три мільйони; б) дві з половиною тисячі; в) до мільйона.\n7. Козаки, вночі підійшовши до стін Кодака, перегукувалися між собою, як:а) сови; б) шпаки; в) сичі.\n8. Який художній засіб використав А. Кащенко у фразі: «Кодацький поріг... досі тужить за дітьми волі та співає про минуле»? а) Метафору; б) епітет; в) порівняння.\n9. Отримавши перемогу над турками, І. Сулима змусив їх:а) відремонтувати пошкоджені козацькі галери;\n10. Кому з героїв твору належить висловлювання стосовно Козацької фортеці: «Все, що людина може збудувати, людина може й зруйнувати»? а) Сулимі; б) Конецпольському; в) Хмельницькому.\n11. Яким чином можна було козакам потрапити до Кодака непоміченими? Йдучи:а) через чагарники і болото; б) попід скелями Дніпра; в) густим лісом.\n12. Біля якої річки часто ходили татари, випасаючи свої табуни й отари: а) Кальміусу; б) Самари; в) Каяли.\nСкласти сенкан про Івана Сулиму, про славне козацьке минуле.\nVІ. Підсумок уроку. Рефлексія. Оголошення результатів навчальної діяльності школярів\n1.«Карусель». (Учні по черзі визначають проблематику твору.)\n- проблема розбрату між козацькою старшиною і низовим козацтвом;\n- проблема вірності та зради;\n- проблема патріотизму;\n- проблема дотримання козацьких звичаїв і традицій; проблема героїзму козаків у боротьбі з ворогами.\n«Сьогодні на уроці я…\nзрозумів (зрозуміла), що…”, “Мені було цікаво…”, “Я дізнався…, але ще хочу дізнатися…”\n- Чи досягли ми поставлених цілей? Як ми це робили?\nПрочитати твірМ. Стельмаха «Гуси-лебеді летять» с. 137-162\nДодатково (виконується за бажанням): Написати твір-роздум «Зрада — найтяжчий людський гріх».\nІндивідуальне завдання: підготувати повідомлення про Михайла Стельмаха\nКатегорія: 7 клас | Додав: ser0709\nПереглядів: 4749 | Завантажень: 0 | Рейтинг: 3.5/2


Незважаючи на недавні аж ніяк невтішні оцінки громадськості, татуювання все міцніше і міцніше впроваджуються в нашу сучасність. Мало того, набити тату — пристрасть жінок і дівчат абсолютно різного віку. І вже зовсім не викликають здивування різноманітні малюнки на тілі жіночої половини людства.\nАле в кожному разі, досить велика частина дівчат, які набили собі татуювання, або залишаються незадоволеними результатом, або в корені жалкують про цю задумом. І потім приходить думка: як же позбутися тату безпечно для шкіри? Чи є можливість позбутися тату без сліду?\nНереально вивести тату домасамостоятельно, не залишивши при цьому сліду на тілі. Навіть якщо тату набита зовсім недавно і краскане встигла остаточно вбратися, все одно пізно намагатися відтерти лібообесцветіть зображення. У такому случаевсе, що з цього вийде — нечітка, каламутна клякса. Тому так чи інакше, краще буде носітьлюбую хоч і не настільки успішну татуювання, ніж залишитися з розмитим плямою накоже.\nВсе ж таки є некоториеспособи, щоб видалити тату з шкіри в домашніх умовах, але не без чудовіщнихследов і рубців, що будуть з вами протягом цілого життя. Є два способи, які весьмараспространени: іспользованіемарганцовкі, яка залишає опік, а також вживання лугу господарського мила, що спричинить за собою ітермальний і хім. опік. Сутність цих способів в освіті виразок на шкірі, разом з якими і зійде зона шкіри статуіровкой.\nПісля цих чудовіщнихсадістскіх методів виведення татуювання, вам потрібно лікування уврачуй-хірурга і дерматолога. Немає абсолютно ніяких гарантій, що з помощьюетіх жахливих процедур тату піде цілком, але абсолютно точно ви отримаєте спотворений слід на тілі.\nЄ, звичайно, і більш гуманний спосіб видалити тату: звернутися в мед. установа, салон або в той же тату-салон. Також не визиваетсомненія, що позбутися від тату набагато дорожче, ніж її набити. На етонеобходімо час і сили. Якщо ж ви впевнені на всі сто відсотків, що хотітеізбавіться від татуювання, ми поділимося свами деякими новітніми способами як це зробити.\nУ нашої величезної странесамим визнаним є механіческійспособ позбавлення від тату. Він заключаетсяв тому, що у клієнта видаляють зону шкіри, на якій набита татуювання, під наркозом, звичайно ж. Здійснюється етос допомогою каменю з алмазним покриттям або спеціально призначеної фрези зповерхні з абразиву. У першу чергу видаляють верхній ділянку шкіри, далееостальние шари і так, поки татуполностью не втече. Не секрет, що після такої процедури образуетсявнушітельних розмірів опухлість, а після того як вона зійде — велика ранка.\nНе настільки приємна особливість-це те, що післяопераційну зону на тілі необхідно сохранятьстерільной доти, доки рана незажівет повністю, оскільки загоєння досить тривалий, близько несколькіхмесяцев, є небезпека занести інфекцію в рану. Чи буде не настільки пріятнийслед на тілі після загоєння? Це обумовлено тим, якого рівня профессіоналпроводіл операцію, і дотримувалися ви стерильність.\nЗначно надійніше іудачнее використовувати спосіб удаленіятату лазером. Не так давно такого виду операцііоставлялі значні відмітини, все через те, що основа цього методу — поразка термальним опіком необходімойзони на тілі. А коли шкіра відмирала, з кіркою на ранці виводилася і татуювання.\nСьогоднішній методізбавленія від тату лазером успішно використовується з 2004 року, він значітельноотлічается від своїх попередників. Інновація цієї технології в тому, чтотеперь лазер надає дію тільки на фарбувальний пігмент, а не на всю зону, на якій набита татуювання. У конечномітоге, деякі частинки фарби випаровуються, а деякі діляться на частіцимельче і вони виключаються з організму самі.Такой спосіб називається селективної фотокавітація.\nАле все ж ви совершаетеошібку, якщо думаєте, що єдиний похід до лікаря допоможе на повіки ізбавітьсяот нещасливої тату. Буває, чтонеобходімо тривалий час, десь близько року, для того, щоб звільнитися відданої проблеми. Спочатку татуювання тьмяніє, потім потроху знебарвлюється, поки повністю не зникне сам малюнок. Крім того, заключний етап такогопроцесса, як фотокавітація залежимо від:\nМісця розташування татуювання: на людському тілі є зони, які більшою мірою схильні утворення шрамів, незалежно від методу видалення тату.\nУ підсумку, кращим ответомна питання про виведення тату без глибоких шрамів і будь-яких слідів на кожеявляется селективна фотокавітація. Насьогоднішній день — це єдиний спосіб без небезпеки для здоров’я позбутися оттатуіровкі.\nМи знаємо, що США сталіосновоположніком моди на татуювання, нотолько небагато знають, що приблизно 50% власників татуювань пошкодували про совершеннойошібке молодості і хочуть вивести тату. Так що, якщо ви впевнені в своемжеланіі зробити татуювання, дуже серйозно поставтеся до цього, коли вибіраетерісунок і професіонала. Це допоможемо вам уникнути матеріальних і нервових затратв майбутньому.


Літописні записи про розвиток культури в Галицько-Волинській державі (до середини — другої половини XIV ст.) - СТАНОВЛЕННЯ, ПІДНЕСЕННЯ ТА ЗАНЕПАД ДАВНЬОРУСЬКОЇ ДЕРЖАВНОСТІ - Історія України - Хрестоматія - У хрестоматії представлено наскрізний зріз української історії від найдавніших часів до сьогодення - В.А. СМОЛІЙ\n[...] Город же Холм так був споруджений, за божим велінням. Коли ото Данило княжив у Володимирі, спорудив він город Угровськ і поставив у ньому єпископа [Іоасафа]. Але [якось], коли він, [Данило], їздив по полю і діяв лови, то побачив він на горі гарне і лісисте місце, оточене навкруги його полем, і запитав тамтешніх жителів: «Як іменується се місце?» І вони сказали: «Холмйому ім’я є». І, уподобавши місце те, надумав він, що поставить на ньому невеликий городок. Він дав обітницю Богу і святому Іоанну Златоусту, що спорудить на честь його церкву.\nЗвів також [Данило] церкву святого Іоанна [Златоустого], красну і гожу. І споруда її була така: склепінь чотири; з кожного вутла — склепіння, і стояли вони на чотирьох головах людських, вирізьблених одним умільцем; троє вікон прикрашені [були] склом римським; при вході в олтар стояли два стовпи з цілого каменя, і на них — склепіння; а верх же вгорі прикрашений [був] зорями золотими на лазурі; внутрішній же поміст її був вилитий з міді і з чистого олова, так що блищав він, як дзеркало. Дверей же її двоє [були] прикрашені каменем тесаним — галицьким білим і зеленим холмським; різьблені одним умільцем Авдієм горорізьби [їх були] всяких барв і золоті; спереду ж їх [на західних дверях] був зроблений Спас, а на північних — святий Іоанн [Златоустий], так що всі, хто дивився [на них], дивувалися. Прикрасив [Данило] камінням дорогим, бісером і золотом також ікони, які він приніс із Києва, і образ Спаса і пресвятої Богородиці, що їх йому сестра Федора дала з [київського] монастиря [святого] Феодора; приніс він також ікону Стрітення з [города] Вручого од отця його [Мстислава Мстиславича]. Диву подібні [були образи сі], що погоріли в церкві святого Іоанна; один [архангел] Михаїл зостався [з] чудових тих ікон. І дзвони [Данило] приніс із Києва, [а] інші тут вилив. Усе це вогонь спалив.\nІ вежа [стояла] посеред города висока, щоб бити з неї довкола города. Знизу зведена з каменю п’ятнадцять ліктів у висоту, а сама зроблена з тесаного дерева і вибілена, як сир, сяяла вона на всі сторони. Близь неї був студенець, тобто колодязь, що мав тридцять і п’ять сажнів.\nХрами [були] прекраснії, і мідь від вогню повзла, як смола.\nПосадив він також сад гарний і спорудив церкву на честь святих безмедників Кузьми [і] Дем’яна; має вона чотири стовпи, витесані з цілого каменя, що держать верх; з таких же [каменів витесані] і другі [стовпи]; а в олтарі перед бічними дверима стоїть також гарний [образ] пресвятого Дмитрія [Солунського], принесений здалеку.\nЗа поприще од города [Холма] стоїть також башта кам’яна, і на ній — орел кам’яний вирізьблений; висота ж каменя — десять ліктів, а з верхівками і з підніжжями — дванадцять ліктів. [...]\n[...] Князь же Володимир за княжіння свого багато городів поставив, після отця свого. Він поставив Берестій, а за Берестієм поставив город на пустому місці, що називається Лосна, і назвав його ім’ям Кам’янець, — тому що [там] була кам’яна земля. Спорудив він також у нім башту кам’яну, заввишки сімнадцять сажнів, гідну подиву всім, хто дивиться на неї, і церкву поставив Благовіщення святої Богородиці, і прикрасив її іконами золотими, і начиння служебне викував срібне, і Євангеліє апракос, оковане сріблом, [і] Апостола апракос, і Паремію, і Соборник отця свого тута ж положив, і хреста воздвижального положив.\nВ єпископії ж, у [церкві] святої Богородиці, образ Спаса великого він окував сріблом, [і] Євангеліє, списавши, він окував сріблом і дав святій Богородиці, і Апостола списав апракос [і] святій Богородиці дав і начиння служебне позолочене з камінням дорогим Богородиці-таки він дав, [і] образ Спаса, окований золотом, з дорогим камінням, поставив він у святій Богородиці на пам’ять про себе.\nСпорудив він також і церков багато. [...] Євангеліє він списав апракос, окував його все золотом, і камінням дорогим із жемчугом [оздобив], і Деісуса на ньому викувано із золота, образкивеликі, з емаллю, чудовні на вигляд; а друге Євангеліє, теж апракос, обтягнуто золототканним єдвабом, і образок він положив на нього з емаллю, а на ньому — два святі мученики — Гліб і Борис; Апостола апракос, Пролог списав він [на] дванадцять місяців, [де] викладено житія святих отців і діяння святих мучеників, як вони діставали нагороду за кров свою, [пролиту] заХриста, і Мінеї [на] дванадцять [місяців] списав, і Тріоді, і Октай, і Єрмолай; списав він також і Служебник [церкві] святого Георгія, і молитви вечірні і заутрені списав, окрім Молитовника; Молитовника ж він купив у жони протопопа, і дав за нього вісім гривень кун, і оддав святому Георгію; кадильниці дві — одну срібну, а другу мідяну, і хрест воздвижальний він дав святому Георгію; ікону також він написав на золоті, намісну, святого Георгія, і гривну золоту возложив на неї, з жемчугом; і святу Богородицю написав він, теж на золоті, намісну, івозложив на неї намисто золоте з камінням дорогим; і двері вилив мідяні.\nПочав він також був розписувати її, і розписав усі три олтарі, і шия вся розписана була, та не скінчена, бо постигла його болість. Вилив він також і дзвони дивного звуку. Таких ото не було в усій землі.\n[...] І багато інших добрих діянь учинив він за животгя свого, які славляться по всіх землях. [...]


Tery Tavrenko: Сказання про історію та Княгиню Ольгу. | site.ua\nСказання про історію та Княгиню Ольгу.\nКожна доросла людина знає, що історія – продажна дівка імперіалізму наука про минуле. Вважається, що історики копирсаються у давніх текстах та вивчають, із лупою у руках, старовинні артефакти (черепки, черепа та золоті прикраси). Насправді, історія вже давно була покликана обслуговувати політичні інтереси правителів і керівників.\nТі з нас, хто почав вивчати історію ще при СРСР, а закінчив після 24.08.1991 року пам'ятають, як умовна Маріванівна – вчителька історії, – із піною з рота, кричала за забудькуватих учнів: «Как вы смеете не помнить имена всех братьев и сестёр Владимира Владимировича Ильича! Их имена знают во всём мире! А Мазепа – злодей!». А через пару років та сама Маріванівна трясла шибки шкільних вікон обвинуваченнями: «Ти абсолютний дурень! Іван Мазепа найвидатніший гетьман 18-го століття! А Лєнін -злодій!» Пощастило зберегти розум тим учням, які історію не вчили. Але мова не про них.\nВісімнадцяте століття було повне різнобарвних шахраїв та підробок. До наших часів дійшли лише відомі європейські авантюристи: Каліостро, Казанова, графиня Ламотт (пані, яка стала прототипом Міледі для найвідомішого твору Александар Дюма-батька). На жаль, зараз ніхто не звертає увагу на велику аферу, із викраденням та підробкою історії, цілих народів, яка відбулася у 18 столітті. Вчені-історики вже мають уявлення про давню історію, які закріпилися протягом двохсот років* правління «Романових» та відшліфувалося, із певними соціальними правками за совєтського періоду.\nПро старанність істориків минулого розповість наступний епізод. Якось, мою викладачку з історії вчень держави і права запитали, чому у росіян багато книг з даного предмету, а в Україні: раз, два і все. Знаєте яка була відповідь? Російські вчені взяли совєтські підручники повикидали посилання на Карла Маркса та Фрідріха Енгельса і здали «нові» підручники у друк. Українські ж вчені, щоб описати теорії, наприклад Ніколо Макіавеллі, вдумливо прочитали його твори, обдумали їх, зробили висновки і лише після цього сіли за написання розділу підручника про вчення пана Макіавеллі.\nБільшість наших уявлень про часи Київської Русі, а особливо про період правління Володимира – Хрестителя Русі, ґрунтуються на рукописах, які «випадково» були знайдені у 18-му столітті у різних монастирях та подаровані або вінценосній особі, або викуплені російською знаттю.\nСаме у 18-му столітті Софія Августа Фредеріка притягла німецьких істориків, які написали що «киянине не могли визначитися із новим князем та запросили іноземців». Кияни, які на протязі середньовіччя постійно міняли князів, самі запросили іноземців: «прийди і володій нами». Ви можете собі таке уявити? Я не можу. По-перше, це суперечить не лише здоровому глузду, але й психології киян зокрема та українців загалом. Вони могли плюнути та сказати князям: «набридли, розбирайтеся самі», але щоб запросити когось… По-друге, це дуже гарне виправдання для самодержавці: «бачите. Вони тупі варвари, які самі не можуть керувати. У кріпацтво всіх». Що характерно, таку теорію різко критикував Михайло Ломоносов, який помер занадто рано….\nСофії Августі Фредеріці життєво необхідно було пояснити підданим та сину, що і жінка може добре керувати державою, не обов'язково віддавати владні повноваження чоловіку – сину. Тому, придворними «істориками» було витягнуто з нафталіну на світ Божий декілька постатей, розглянуто під пенсне та зроблено вибір на користь княгині Ольги. Так, світ дізнався, що не платити податки та вбивати податківців не можна – підпалять хату за допомогою голубів, а потім всіх зариють у землю живцем (до речі подібний метод було взято на замітку пізніше, але «винних» закатували у бетон). І все це зробила жінка, яка потім була канонізована Православною церквою, як свята! Імператриця ніби натякала, що не можна її гнівити, бо диба та заслання у Сибір будуть здаватися легкими дитячими іграшками.\nПізніше, цю історію було взято на озброєння вченими СРСР. Єдине, що вони поміняли — походження княгині Ольги – вона стала простою дівчиною, яку покохав недалекий Князь Ігор – звідси висновок: проста кухарка значно краще керує державою, ніж князь.\nХарактерною рисою княгині Ольги стало її таємне хрещення у християнство (шкода, розділ церков на православ'я та католицизм стався пізніше, інакше б княгиня одразу б була православною та підкорялася виключно Московському патріархату). Імператриця пояснює: «все що робить жінка при владі – на користь, навіть якщо оточення цього не розуміє. Ось, не вірили у Христа до 988 року, аж бачите – тепер всі православні. Не вірите, що закріпачення на користь – через століття будуть розповідати, яке це було прогресивне рішення». І зараз, на прикладі частині нащадків підданих великої (по об'ємам) Імператриці, ми бачимо, що таки вона була права.\nМожна, звичайно, заперечити, що історію підробити не можливо, що у іноземців залишилася інформація про справи давно зниклих днів. Так то воно так, але хто зберігав детальні документи про історію далекої Русі? Шведи, які в часи правління Ольги наганяли жах на пів Європи своїми вікінгами? Французи, які до сих пір сперечаються чи шевальє д'Еон був чоловіком, чи жінкою? Поляки, назву країни, яких після трьох поділів намагалися викреслити з історії, і не відомо скільки документів було спалено та зіпсовано за сто з лишнім років?\nЗвичайно, Княгиня Ольга колись жила, але якою була ця жінка: мстивою стервом, чи доброю самаритянкою, ми вже навряд чи дізнаємося…\n* Я в курсі, що Романови посіли престол у 1613 році, але я зараз кажу про 18-19 століття.


ФУНКЦІОНУВАННЯ КОМУНІКАТИВНИХ ФРАГМЕНТІВ У МОВНІЙ ПАМ'ЯТІ НОСІЯ МОВИ | Наукові конференції\nФУНКЦІОНУВАННЯ КОМУНІКАТИВНИХ ФРАГМЕНТІВ У МОВНІЙ ПАМ'ЯТІ НОСІЯ МОВИ\nЛариса Єриш (Донецьк, Україна)\nБудь-який акт вживання мови є частиною людського досвіду. Такий акт породжує висловлювання, які вбирають в себе певні обставини, емоційний відтінок, наміри автора, відношення між ним та адресатом мовлення, особливості їхнього досвіду, риси, властиві саме тому часу, коли відбувається мовленнєвий акт та багато інших деталей, які впливають на нього.\nЧерез те, що мовне середовище завжди рухається, то будь-який інший випадок відбувається за нових обставин, в іншому просторово-часовому відрізку, у іншому ментальному просторі. Через це умови нового оточення, стан комунікантів та інші деталі породжують нові смислові відтінки одного і того ж самого слова, виразу, тексту. Але цей процес не є однобічним – саме середовище змінюється через свою адаптацію до висловлювання, таким чином, Це оточення є контекстом, який впливає на утворення нових значень слова або висловлювання, а вони адаптують контекст для актуалізації певного смислу, реалізації намірів автора та адекватного розуміння адресатом.\nНаша мова є великим світом, який складається із величезної кількості одиниць різного порядку, який не має певних чітких меж і до того ж знаходиться у постійному русі. Склад мови являє собою накопичення попереднього досвіду. Усі елементи взаємодіють між собою, знаходячись у постійному русі, і через це виникають нові смислові відтінки.\nДля того, щоб виразити свої думки, ми беремо з нашого резервуару пам’яті слова, вирази, цитації, адаптуємо їх одне до одного. Результатом успішного вибору мовних одиниць є передача власної думки та її розуміння іншими членами того чи іншого мовного простору. Мовний резервуар окремої людини не є закритим та ізольованим. Він взаємодіє з мовними просторами інших носіїв мови, збагачується, піддається деяким модифікаціям: “індивідуальний мовленнєвий досвід усілякої людини формується і розвивається у нескінченній та постійній взаємодії з чужими висловлюваннями. Цей досвід у певній мірі може бути охарактеризований як процес засвоєння – більш чи менш творчого – чужих слів (але не слів мови).” [1, с. 460]\nМовлення будь-якої людини сприймається не як те, що складається з окремих іменників, прикметників, дієслів тощо, але й синтаксичних одиниць різних рівнів. Наша пам’ять, яка є ментальним простором, або одним з можливих світів, в якому зберігається велика кількість цитацій, текстів, власних назв, які через свою відомість вживаються у різних ситуаціях, тим самим вказуючи на деяку їхню схожість, або навпаки абсолютну несхожість, характеризуючи об’єкти, явища тощо. Їхнє існування у нових контекстах теж доводить факт постійного руху мовного конгломерату, адаптацію та збагачення їх новими значеннями.\nБ.М.Гаспаров стверджує, що “...кожний випадок вживання будь-якої мовної форми в мовленні окремого мовця є унікальним та у точності ніколи не повторюється: змінюється контекст, середовище, фізичний та емоційний стан мовця, його минулий досвід і досвід людей, з якими він вступає у взаємодію; все це впливає і на розуміння форми, і на її фізичне втілення”. [2, с. 22]\nЛюдині властиво піддавати свій досвід раціональному осмисленню. Ми порівнюємо різні явища, ознаки, елементи, фіксуємо та кодифікуємо їх, створюючи більш чи менш об’єктивоване відображення цього явища у нашому ментальному просторі. Зіткнувшись з чимось новим, ми намагаємось за допомогою усього нашого мовного арсеналу, особливостей ситуації, контексту зробити необхідні узагальнення та створити аналогії, які сприятимуть актуалізації певного значення висловлення.\nУсі вирази, які зберігаються в нашій пам’яті, піддаються аналогічному осмисленню, яке сприяє створенню нових словоформ з ними. Ми продовжуємо будувати за зразком, тому все, що створюється нами схоже на щось вже існуюче, нагадує прототипові тексти. Після багаторазового (а іноді і одноразового) вживання, нові слова, висловлення стають частиною нашого мовного запасу, починають взаємодіяти одне з одним, змінюючи свої конфігурації. Мовна пам’ять актуалізує певні значення за допомогою мовної діяльності, і така взаємодія є нескінченною.\nВолодіючи мовою на достатньо високому рівні, людина не замислюється про правила поєднання мовних одиниць між собою, але може створювати все нові і нові конструкції, поєднання, і завдяки цьому ми маємо нові літературні шедеври, можемо розповідати про свій новий досвід щодня. Це означає, що мова може вмістити в себе будь-який об’єм знань людства.\nЦікавим постає питання того, як взаємодіють між собою ці елементи мови, як ми можемо стверджувати про прийнятність нових результатів. У своїй роботі ми піддамо аналізу такий шар мови як власні назви, намагаючись відповісти на питання. Для цього буде проведено глибокий аналіз синтаксичних властивостей ВН, їхніх валентних особливостей, існування у різних контекстах, просторово-часовій рамці та можливих світах.\nОтже, мовна пам’ять є цілим, але рухомим цілим, яке розвивається та рухається протягом всього її життя. Вона не існує сама по собі без умов її вживання, а завжди нагадує нам про сферу вживання, емоційні особливості, комунікативні ситуації. Лише за цих умов елементи мови можуть правильно актуалізуватися у нашій свідомості.\nТаким чином, можна сказати, що ми пам’ятаємо велику кількість комунікативних актів, цитат. Через свою пов’язаність з текстом прототипом їхня актуалізація тягне за собою інші часточки мови, які допомагають виражати думки. Такий процес нагадує сприйняття інтертекстуальних алюзій. Але ж алюзії, які трапляються нам у реальному житті набагато ширше та складніше, ніж у будь-якому літературному тексті. Спілкуючись одне з одним, ми увесь час посилаємось на інші текстові простори, які були створені нами або іншими людьми в усній або писемній формі.\nЗначний об’єм мовної пам’яті займають широковідомі назви, вислови, фрази, імена людей, які належать реальному світу (імена акторів, вчених, співаків тощо), літературним текстам, кінофільмам. Такі одиниці мають важливий статус у ментальному просторі людини через те, що згадування певних назв, цитат викликає в нашій уяві певні характерні риси, ознаки, які дуже яскраво порівнюють ситуацію, що склалася з відомим текстом, подією, умовами. Певні цитати, які ми запам’ятали, долучаються до складної мережі переплетень з іншими фрагментами мовного матеріалу і заповнюють інші простори пам’яті.\nСаме так функціонують і власні назви з конотативними співзначеннями, які легко актуалізують необхідні риси для характеристики контексту, підлаштовуючись під нього, і корегуючи його так, що донести свою думку. Результат, який ми отримали в ході таких розумових зусиль, залежить від того, наскільки успішно нам вдалося використати різні мнемонічні прийоми, які викликали певні асоціації та уявлення.\nНемає чітких меж між шарами текстів, які взаємодіють у спілкуванні людей. Через такий взаємний вплив є неможливим, вживаючи один і той самий фрагмент, однаково виразити свої емоції. Навіть читаючи один і той самий літературний твір, який є нібито застиглим у розвитку, ми сприймаємо його кожен раз інакше, змінюючи своє ставлення до нього, сприймаючи по-іншому персонажів. Таким чином, будь-яка конотативна назва, прецедентний текст, словосполучення змінюють свої параметри, коли опиняються у інших просторово-часових рамках.\nУ багатій кількості таких комунікативних дій мовна свідомість мовця змінюється. Це сприяє створенню нових прецедентів, які змінюють уяви людини про оточуюче середовище, про те, що можливо, а що ні, виникають нові валентності слова, які не були притаманні йому раніше. В результаті можна зустріти слово у незвичайному для нього оточенні. Але це не заважатиме розумінню новоутворення, якщо будуть враховані умови вживання (місце, адресат, ситуація, стиль тощо). Саме завдяки володінню спільними знаннями є можливим спілкування між мовними суб’єктами. “Наша здатність прийняти кимось іншим створене висловлювання в свій мовний світ є результатом спільного “цитатного фонду”, до якого ми всі <...> залучені”. [2, с. 88]\nВ пам’яті мовного суб’єкта слова існують як окремо, так і у певних сполученнях. Тобто, якщо людина промовить слово, то в неї виникають певні асоціативні словосполучення з ним. Такі постійні відрізки мовлення, які зберігаються у мовному просторі Б.М. Гаспаров називає комунікативними фрагментами. Вони потрапляють до нашого лексикону з інших текстів, письмових чи усних, створених нами або іншими носіями мови. Комунікативним фрагментом (далі КФ) словосполучення стає після неодноразового вживання об’єктом. Шляхом певних процесів за допомогою асоціацій він посідає своє місце у лексичному просторі мовця. До КФ належать такі вирази, які ми називаємо “кліше”, “стійки словосполучення”, “мовленнєві штампи”. У таких словосполученнях слова стають нібито невід’ємними атрибутами одне одного і сприймаються носіями мови як одне ціле, відоме, та те, що легко упізнається. Через постійну взаємодію між собою КФ можуть втрачати свої межі, зростаючись одне з одним і створюючи одиниці більшого масштабу. Заданість КФ означає прецедентність, тобто те, що вже колись було в мовному досвіді. Кожний акт вживання якогось КФ у мовленні є алюзією, яка може виникати багато разів в різних умовах, які ніколи не повторюються.\nНа відміну від цитати КФ не завжди має, або не завжди можна встановити, джерело походження, та його форми не мають чіткого характеру через зміну валентності, рухомість, взаємодію з іншими мовними одиницями. Для КФ характерна множинність як алюзії, він щось нагадує, дає якісь посилання, натякає, але нечітко, невизначено.\nКожний КФ має цілісний смисл, але не сам по собі. Він потребує певного оточення через свої валентності властивості. КФ займає своє місце у висловлюванні, визначає слова та фрази навколо себе. Стійке словосполучення визначає своє середовище формує необхідний комунікативний простір.\nЗначення будь-якого слова визначається у словнику, але, потрапляючи у різні оточення, на поверхню спливають різні смисли, кількість яких набагато більше за словникове значення. Розміщення слова у контексті розуміється як акт, в якому знаходить дозвіл багатозначущість слова і який надає можливість мовцю вибрати одну з можливих альтернатив його значення.\nУ стійкому словосполученні значення слова не розглядаються окремо. Вони виникли у первинних контекстах, якими і є комунікативні фрагменти. Не контекст або ситуація змінюють та уточнюють для нас значення слів, а навпаки, КФ змінює та уточнює той контекст, в якому відбувається мовленнєва діяльність. Якщо учасники мовленнєвого процесу володіють схожими базами комунікативних фрагментів, то між ними спостерігається взаєморозуміння.\nЯк зазначалося раніше, КФ може змінювати своє оточення, межі, рухатися. Зміна його компоненту - це не просто механічне додавання до початкового образу, але перебудова образу КФ, модифікація його меж і подальші асоціативні потенції. Спектр потенційно можливих компонентів, які потребує словосполучення нескінченний (дивився фільм, дивився цікавий фільм, дивився фільм вчора, дивився фільм у кінотеатрі, я дивився фільм, дивився цікавий фільм про Наполеона тощо). Знання цілих полів таких варіантів і розуміння усіх змін, які реалізуються у смисловому просторі, що виникає, є невід’ємною частиною нашого знання комунікативного фрагменту.\nКФ існує як цілісна “монада” мовного досвіду, і в цій своїй якості він створює неповторний мовний світ. КФ, які є дуже схожими на перший погляд, після аналізу своїй просторів вживання демонструють багато спільного, спільних точок зіткнення, але таке співвідношення не може бути повним (дивився фільм, дивився фільми). Завжди знайдеться ситуація, в якій одне не може ні в якому разі бути вжитим замість іншого через ряд унікальних обставин ситуації.\nВживання певних КФ однією людиною тісно пов’язане з фактом існування таких самих фрагментів у площині мовного досвіду іншої людини.\nКожний випадок вживання мови є містом пересічення між протилежними тенденціями. Асоціативні зв’язки між різними КФ можуть мати різний характер – бути прямими або опосередкованими. Коли мовець включає до свого мовлення будь-який комунікативний фрагмент, то він обов’язково пов’язується з асоціаціями про ряд інших КФ, які зберігаються в його пам’яті. Це асоціативне оточення впливає на його існування у певному акті мовленнєвої діяльності.\nАсоціативні зв’язки виникають на основі конститутивних ознак, кількість яких є безмежною. Ефект зв’язаності декількох КФ виникає на основі схожості їхнього предметного значення, приналежності до одного тематичного поля, звукової чи графічної форми.\nНайважливішу роль у каналах асоціативних зв’язків має типовість схожості, тобто наскільки співвідношення форми виразів сприймається як типове. Формальна схожість доповнюється аналогією предметного значення, як воно сприймається мовцем. Таким чином, в основі аналогічної зв’язаності висловлювань знаходиться перцептивна схожість.\nПроаналізувавши деякі властивості комунікативного фрагменту, можна зробити висновок, що це цілісне утворення, яке може сполучуватись з іншими одиницями мови, з іншими КФ, яке характеризується рухомістю та невизначеністю меж, яке упізнається мовцем та викликає алюзії. Якщо подивитися на мову як на простір взаємодій комунікантів у мнемонічному оточенні мовного досвіду, то межі між новим і відомим втрачають чіткість.\n1. Бахтин М.М. Проблема речевых жанров. // Бахтин М.М. Литературно-критические статьи. - М., 1986, c. 428 - 472\n2. Гаспаров Б.М. Язык, память, образ. Лингвистика язикового существования.: “Новое литературное обозрение”, 1996.- 352с.


вимові після короткого вдиху виникає пауза для зміцнення черевного преса, а потім - довгий звуковий видих, під час якого треба вміти раціонально витрачати запас повітря. Розслаблення м'язів, що утримують грудну клітку в розширеному стані, повинне відбуватися поступово, підкоряючись волі мовця . Через ніс вдихають тільки перед початком монологу чи на великих паузах. Неправильний подих породжує недостатню звучність (тобто силу, гнучкість, рухливість), що у свою чергу змінює тембр голосу.\nГолоси, поставлені самою природою, зустрічаються рідко. Кожна людина може "виховати" голос, тобто розвинути і зміцнити його. Техника мовлення - важливий елемент культури мовленнєвої діяльності - включає роботу над подихом, голосом, дикцією. Технічна сторона звучної мови піддається тренуванню шляхом спеціальних вправ. Їх треба виконувати регулярно, а також звертатися до них, готуючись до ораторського виступу, до зустрічі з людьми, щоб у момент контакту "бути в голосі".\nКомплекс вправ мовної гімнастики складений за рекомендаціями С. Т. Нікольської, що міститься в роботі "Техника речи " (М. , 1978).\n1) "Тепле повітря". Уявіть собі, що у вас замерзли руки, - відігрійте їх своїм подихом. Видих повинен бути рівним, повільним. Одну руку тримайте на животі.\n2) "Свіча". Повільно дуйте на полум'я. Замість свічі можна взяти смужку паперу шириною 2 - 3 см. і довжиною 10 см.\n3) "Свічі". На одному вдиху (без добору) затушіть 3 свічки (4, 5...10), розділивши видих на порції.\n4) "Насос". Станьте прямо, ноги на ширині плечей. Нахиліться вперед і візьміться за ручку уявного автомобільного насоса двома руками. Почніть накачувати повітря: випрямляючись, робіть вдих, а нахиляючись, - видих зі звуком "ф".\n5) "Старт". Візьміть у руки годинник із секундною стрілкою і почніть уголос вести відлік часу по секундах: "Десять! Дев'ять... Один! Пуск!". Відлік ведіть голосно, уривчасто, рівномірно, на одному подиху, без добору повітря\n1) "Колисання". Вам треба заколисати маля тихим муканням крізь зімкнуті губи: "м".\n2) "Дзвони". Імітуйте голосом звучання великого дзвону: "бом - м - м! бім - м -м ! , бам - м - м !" , намагаючись "тягти" приголосний. Змінюйте регістри: від низького (бам) до високого (бім) і середнього (бом).\nМов полум'я блакитне , лине спів.( Маланюк)\n5)Визначите, який у вас темп мовлення , прочитавши за одну хвилину вірш Л. Українки "Колискова". Прагніть виробити нормальний темп.\n6)Вимовте фразу "Вам не цікаво", звернену до слухачів, що не дотримуються тиші, з різними інтонаціями: із гнівом, з погрозою, з подивом, осудженням, у вигляді прохання, байдуже , з образою.\nЗверніться до присутніх : "Пані та добродії", виражаючи голосом почуття (нейтрально, урочисто, іронічно, радісно, із проханням).\n7)Спробуйте вимовляти слова: "здрастуйте", "я слухаю вас", "добрий день", "добрий вечір", "приємно вас бачити", "привіт", "алло" і подібні з максимальною доброзичливістю в голосі. Використовуйте для тренування цілий день.\n2)Читайте скоромовки (фрази з неодноразово повторюваними звуками чи сполученнями звуків, що вимагають безупинної перебудови мовного апарату, зміни артикуляцій, спочатку по складах, потім, роблячи невеликі зупинки перед кожнимфонетичним словом, а після цього -прискорюючи темп:):\nРепліка - стимул\tРепліка - реакція\n1.Питання - сумнів\nЯблуко від яблуні недалеко падає?\nШила в мішку не приховаєш?!\nДо пори гострі сокири?!\nСокири гострі до пори?!\nБіля кола - дзвону?!\tТвердження\nШила в мішку не приховаєш!\nСокири гострі до пори!\nДо пори гострі сокири!\nБіля кола - дзвону!\nБіля кола дзвону!\n2.Питання - подив\nЗ'їв молодець тридцять три пирога з пирогом, та усі із сиром?\tЗамилування\nЗ'їв молодець тридцять три пирога з пирогом, та усі із сиром!\nСтоїть піп на копиці, ковпак на попі! Копиця - під попом! Сам під ковпаком!\nКрокував шакал з кошиком, знайшов пояс із шовку.\tСумнів (недовіра).\nСтоїть піп на копиці!\nКовпак на попі?\nКопиця під попом?\nСам - під ковпаком?\nКрокував шакал з кошиком, знайшов пояс із шовку?


Лікувальний компресійний трикотаж - призначення, вибір, ступінь компресії, протипоказання\nЛікувальний компресійний трикотаж - призначення, вибір, ступінь компресії\nКомпресійний трикотаж сьогодні є обов'язковим пунктом в лікуванні хронічної венозної недостатності. Існує хибна думка, що лікувальний компресійний трикотаж спотворює ноги, є дискомфортним і грубо зробленим виробом. Завдяки новим технологіям, а саме впровадженню мікрофібрінового волокна, трикотаж набув вигляду звичайних непрозорих виробів, що володіють властивістю повітропроникності, а також став комфортним у використанні. Єдиний недолік – це складність при надяганні з ранку, але протягом деякого часу і з досвідом цей недолік повністю усувається.\nКомпресійний трикотаж призначають практично при всіх стадіях варикозу і хронічної венозної недостатності.\nПри варикозі відбувається здавлювання ззовні варикозно-розширених вен, через що в них зменшується обсяг застояної крові, що сприяє припиненню подальшого розширення венозної стінки і утворення тромбів у венах. При цьому венозна кров скидається в систему глибоких вен, що відповідає нормальній фізіології людини.\nПри ураженні глибоких вен і застої венозної крові в них відбувається їх здавлення, що сприяє кращому відтоку крові до серця.\nПри тому чи іншому виді ураження вен нижніх кінцівок лікувальна компресія дозволяє істотно знизити ризик утворення тромбів.\nВідмінності від звичайного трикотажу\nЛюдина, яка вперше спробувала надіти лікувальний трикотаж, миттєво відчуває легкість в ногах. Дані вироби досить важко одягнути на ногу через високий тиск, який впливає на область щиколотки, гомілки і стегна, стандартизованого по класах і однаково прийнятого в країнах Європи і Північної Америки. Відповідно до світових стандартів, ступінь даного тиску знижується від рівня стопи до стегна, для забезпечення оптимального кровотоку в нозі. Еластичність трикотажа забезпечуэться спеціальними матеріалами. Лікувальний медичний трикотаж підбирається суто індивідуально за розмірами ноги пацієнта; крім того, існує безліч варіантів забарвлення.\nДогляд за лікувальним компресійним трикотажем\nПри наявності проблем з нігтями або пальцями стоп можливе використання відкритих виробів (без носка). Дані вироби слід прати щодня, з милом і сушити в закритому від сонця приміщенні, без впливу високих температур (батарея, праска). Оптимальний варіант – придбати 2 пари виробу для регулярної зміни.\nАльтернатива лікувальному компресійному трикотажу\nІснують лікувальні компресійні еластичні бинти. Однак слід зазначити, що їх застосування вимагає вміння правильно накладати бинт на ногу, не кажучи вже про те, що самостійно це зробити практично неможливо.\nЕластичні бинти дешевші, ніж компресійний трикотаж, однак вони досить швидко втрачають свою еластичність і відповідно не створюють необхідний тиск.\nМоже виникнути лише при неправильному підборі компресійного трикотажу.\nПротипоказання до використання лікувального компресійного трикотажу\nПри систолічному тискові нижче 80 мм рт. ст. в артеріях нижніх кінцівок лікувальний компресійний трікот протипоказаний. Також протипоказанням може бути підвищена чутливість і запальні процеси шкіри, наявність трофічних виразок. Саме тому дані вироби призначає тільки Ваш лікуючий лікар (судинний хірург, флеболог).\nВибір виробу із компресійного трикотажу\nІснують спеціалізовані магазини та аптеки, де представники виробника знімають розміри ноги і підбирають виріб індивідуально для Вас, ступінь компресії призначає лікуючий лікар. Не можна купувати лікувальний компресійний трикотаж з рук. Справжні компресійні вироби класифікуються за ступенем компресії (тиску) в мм. рт. ст. Якість, компресія і власне лікувальний ефект оригінальних виробів підтверджуються безліччю ліцензій і сертифікатів якості.\nСтупінь компресії лікувального трикотажу\nІснує профілактична компресія і лікувальні компресії.\n• Компресія класу 1 (профілактична) - 18-21 мм. рт. ст.\nПризначається при початкових стадіях варикозної хвороби і в післяопераційному періоді, а також для профілактики розвитку варикозної хвороби.\n• Компресія класу 2 (лікувальна) - 23-32 мм. рт. ст.\nПризначається при більш занедбаних стадіях варикозної хвороби, а також для лікування хронічної венозної недостатності при тромбозі глибоких вен і посттромботичної хвороби.\n• Компресія класу 3 (лікувальна) - 34-46 мм. рт. ст.\nПризначається при складних лімфостазах (лімфедемі).\nПризначення лікувального компресійного трикотажу\nПризначає виріб тільки Ваш лікуючий лікар. Це не завжди судинний хірург (флеболог), це може бути терапевт, акушер-гінеколог або хірург. Головне, щоб фахівець володів знаннями з використання лікувальної компресії.\nТермін придатності лікувального трикотажу\nНайбільш відомі виробники рекомендують носити трикотаж не більше 5-6 місяців, оскільки будь-який виріб починає втрачати свої властивості саме через півроку. Можна носити трикотаж і довше, але лікувальний ефект буде поступово зменшуватися.\nКомпресійний трикотаж в лікуванні захворювання вен. Варикозна хвороба: