Рецепт написання бестселера від Дена Брауна: пити смузі зі шпинатом та прокидатися о 4 ранку - Блог Yakaboo.ua\nРецепт написання бестселера від Дена Брауна: пити смузі зі шпинатом та прокидатися о 4 ранку\nYakaboo - Листопад 26, 2018 952\nВідомий американський письменник, автор бестселерів «Янголи і демони», «Код да Вінчі» Ден Браун в інтерв’ю виданню The Guardian поділився секретами написання успішної книги. Перекладаємо найцікавіші моменти з цього інтерв’ю.\nЗа словами Брауна, ідея вашого твору не повинна бути надто оригінальною. Письменник нагадує, що, наприклад, Джеймс Бонд Ієна Флемінга ледь не в кожній книзі підкладає вибухівку та зачаровує дівчину, однак важливо не що він робить, а як він це робить. «Кожна ідея вже повторювалася знову і знову», — наголошує Браун. — «Вам не потрібна велика ідея. Вам потрібно її грандіозно втілити».\nОсновними складовими хорошого трилеру (йдеться саме про цей жанр, бо Ден Браун є експертом в ньому і, до того ж, Браун наразі проводить курс саме з написання трилерів на освітній платформі Masterclass — прим. пер.) є герой, його мета, перепони на шляху до її досягнення, які здаються майже нездоланними, та момент, в якому герой таки перемагає головного злодія. Браун наголошує, що не варто все ускладнювати: «Вибудуйте основу свого роману, починаючи з єдиного складового елементу. Зробіть його простим, легким для усвідомлення. Чи знайде Роберт Ленгдон джерело вірусу і врятує світ? Чи спіймає Ахав кита?…».\nОдин із перших уроків Дена Брауна на Masterclass стосується правила трьох С. Перше «С» — Contract. Це обіцянка, яку автор дає читачам і яку потрібно виконати, аби заручитися довірою та прихильністю. Друге «С» — Clock. «Ідея спливаючого часу (цокання годинника) просліджується навіть у такому романтичному творі як «Мости округу Медісон». Чоловік головної героїні повертається додому через два дні, тож закохані мають визначитися, чи хочуть бути разом. Якби двоє людей просто зустрілися в місті, нічий чоловік не мав би нікуди повертатися, а отже і не було б ефекту цокаючого годинника, така книжка була би нецікавою». Третє «С» — Сrucible, тяжке випробування. «Це одна з моїх найулюбленіших складових», — зізнається Браун. — «Загнати героїв у рамки та змусити діяти. Наприкінці книги «Щелепи» герої знаходяться на човні, що тоне, а прямо на них пливе акула. Океан є їхнім тяжким випробуванням: якби у них був цілий човен з потужним мотором, вони би легко обігнали акулу — і книга би на цьому закінчилася».\nДен Браун — не тільки письменник, а й викладач\nВикладання у Брауна — в крові. Його батьки були освітянами, батько навіть отримав почесну відзнаку від Джорджа Буша-старшого. Однією з перших робіт Брауна була посада викладача, а письменництво сприймалося ним як хобі.\nПро стандартні поради для починаючих письменників\nКласичні настанови по типу «пишіть натхненно, зосередьтеся, не говоріть все напряму, а натякайте», за словами Брауна, є правильними, однак не надто допомагають. Коли Дену було 16, вчитель наставляв його: «Пиши про те, що знаєш», однак на той час він мало що знав. Тоді майбутній письменник вирішив: «Писатиму про те, що хочу знати. Я написав книгу Deception Point про гляціологію та NASA. Я не знав про це нічогісінько. У мене пішов рік на те, щоб дослідити таку тему, і це було хорошою розвагою».\nВажливу пораду самому Брауну дали на початку його кар’єри: «Коли читаєш відгуки на свої книжки, хороші з них розслаблять тебе, погані змусять засумніватися в собі, тож просто роби собі, що робиш… Є частка людей, які чекають на мої романи і кажуть: «О боже, як же вони мені подобаються!», а є ті, що думають: «О боже, тільки не це, тільки не цей чувак знову, я його ненавиджу!». І це ОК, бо писати варто для тих людей, яким це подобається, а якщо комусь не подобається, то — у книг є така хороша властивість — щороку публікуються мільйони інших, тож можна знайти собі якусь до вподоби».\nПро свій робочий процес\nРанок Дена Брауна починається о 4 годині. «Я намагаюся якомога швидше перейти від стану сну до робочого стану. Найкраще, що може бути у роботі о 4 ранку, — це те, що абсолютно ніхто не пише тобі о такій годині e-mail листи. Прокинувшись, я біжу на кухню, беру смузі зі шпинатом та каву — і мчу у свій робочий кабінет, де працюю 6—9 годин, залежно від того, скільки в мене вистачить енергії». Браун користується додатком, який щогодини блокує його комп’ютер рівно на хвилину, за яку письменник віджимається чи робить присідання.\nРецепт подолання творчої кризи\n«Щоб побороти письменницький блок, треба продовжувати писати. Напишіть щось погане, що ніхто не побачить. Та цей процес покаже вам, як повернутися до написання чогось хорошого. На одну сторінку, яку я залишаю, викидаю десь 10».\n952 thoughts on “Рецепт написання бестселера від Дена Брауна: пити смузі зі шпинатом та прокидатися о 4 ранку”


Головна » Питання до влади »\n-> manager | -> Питання до влади | 0\nВже пройшло 3 дні, як припинилися снігопади. А тротуари від гідропарку до закритого переїзду досі не почищені. Добираємось до роботи вузенькою витоптаною людьми стежечкою, якою можна й ноги повиламувати. Запрошуємо мера міста та його команду випробувати себе, пройшовши по ній!\nЛюдмила Гребінь, м.Сновськ.\nВідповідь: У лютому в Україні, і в тому числі на Сновщині, випало багато снігу. На його прибирання була задіяна вся техніка КП «Сновська ЖЕД». Нагадуємо, що Сновська територіальна громада, це не лише місто Сновськ, а й понад 50 сіл Сновщини.\nЩоб встигнути розчистити вулиці у всіх населених пунктах громади довелося залучати техніку приватних підприємств та власну техніку жителів громади. Багато жителів та підприємців, розуміючи складність ситуації, долучилися до прибирання снігу за власні кошти. Міська рада і жителі громади щиро вдячні їм за це.\nЩодо тротуарів по місту, то їх розчищають також. Як тільки звільняється техніка КП «Сновська ЖЕД» (якою також вивозять тверді побутові відходи у Сновську за графіком, виконують іншу роботу) проводиться повторна чистка тротуарів . На сьогодні тротуар від гідропарку до закритого переїзду по вул. Залізничній вже розчищено.\nМіська рада придбала новий універсальний трактор для КП «Сновська ЖЕД»\nПроекти рішень 7-ї сесії Сновської міської ради 8 скликання\nЧому самовільна заміна котла протизаконна і може коштувати життя? Як провести реконструкцію системи газопостачання в законний спосіб?\nВ Сновській громаді триває опитування


Кращий художник/The Best Artist 2019 | Кращий Художник\nІІІ Міжнародний мистецький пленер «Кращий художник/The best artist 2019» з 4 до 15 червня 2019 року проходитиме у Вінниці. Його головна мета – формування культурного іміджу України як європейської держави, розвиток культурних відносин, презентація кращих зразків художнього мистецтва, підтримка та стимулювання до творчості художників в Україні та світі.\nДо участі у пленері запрошуються професійні художники з різних країн світу та України. Відбір конкурсних заявок триватиме до 1 травня 2019 р. На сьогодні бажання долучитися до конкурсу висловили представники мистецької еліти таких країн як США, Китай, Польща, В’єтнам, Індія, ОАЄ, Грузія, Молдова, Франція, Вірменія, Таджикистан. Вони виступатимуть як учасники, так і як партнери проекту.\nЗа результатами відбору до фіналу конкурсу потрапить від 12 до 20 художників. Вони матимуть унікальну можливість протягом майже двох червневих тижнів перебувати у суто мистецькому середовищі – свої серед своїх. Щодня художники працюватимуть на кращих локаціях Вінниці та Поділля, щоб відтворити на своїх полотнах наймальовничіші куточки української «золотої провінції».\nОкрім цього, у рамках ІІІ Міжнародного мистецького пленеру «Кращий художник/The best artist 2019» відбуватиметься ціла низка заходів – художні майстерні, майстер-класи, обмін досвідом, творчі зустрічі. Вперше роботи учасників вінничани та всі бажаючі зможуть побачити у День міста Вінниці, який традиційно відбувається у першу суботу вересня.\n«Третій рік поспіль ми проводимо Міжнародний мистецький пленер «Кращий художник/The best artist». Проект стрімко розвивається – збільшується кількість учасників, які хочуть взяти участь у пленері, зростає рівень і майстерність конкурсних робіт, а відтак формується інакше ставлення до художників. Ми проводимо ці пленери, щоб популяризувати мистецтво наших художників, максимально змінити ставлення до їхньої праці та сприяти збільшенню поваги до їх творчості. Наше завдання відкривати таланти, давати можливість вчитися, розвиватися і популяризувати свою творчість не лише на всеукраїнському, але й міжнародному рівні»\n– підкреслює Ініціатор проведення Міжнародного мистецького пленеру народний художник України Володимир Козюк.\nЗаснування мистецького пленеру «Кращий художник / The best artist» є ініціатива народного художника України Володимира Козюка.\n− формування колекції мистецьких творів за тематикою «Живописна Вінниця та її околиці» з метою подальшої експозиції у музеї історії Вінниці;\n− формування естетичних смаків мешканців міста на зразках кращих творів образотворчого мистецтва;\nДля участі в пленері професійні художники (віком від 16 років) з 4 березня до 4 квітня 2019 р. мають подати заявку на електронну адресу: info@thebestartist.info\nКонтактні дані (телефон, електронна пошта, посилання на сайт або посилання на сторінку у соціальних мережах)\nФото 10 робіт\nПримітка: Даю згоду на обробку моїх персональних даних, у тому числі фото творів, та їх використання в друкованих і електронних виданнях, на веб-сайтах і відеосюжетах та інших заходах, направлених на промоцію пленеру та міста за рішенням організаторів.\nПісля підтвердження художникам, яким запропонують заповнити електронну заявку на сайті «Кращий художник / The best artist» буде надана можливість взяти участь у другому турі відбору.\nЕтап відбору учасників пленеру відбуватиметься в період із 5 квітня до 15 квітня 2019 року.\nНа основі надісланих заявок журі обиратиме 12-15 художників, які братимуть участь у пленері.\nТривалість етапу пленеру – з 3 до 15 червня 2019 року.\nЗа умовами конкурсу учасники пленеру обов’язково мають передати дві роботи, з авторським правом на них, розміром 60х80, обрані оргкомітетом, у фонд проекту «Кращий художник / The best artist» (одну – до музею історії м. Вінниця, або для іншого використання, другу– для меценатів проекту).\nзаступник міністра культури Тамара Мазур;\nдиректор Національного художнього музею України Юлія Литвинець;\nдійсний член, академік Національної академії мистецтв України, академік-секретар відділення образотворчого мистецтва Національної академії мистецтв України, завідувач кафедри графічних мистецтв Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури, секретар Національної спілки художників України, народний художник України Перевальський Василь Євдокимович;\nнародний художник України, голова громадської організації «Кращий художник/The best artist» Володимир Козюк;\nмистецтвознавець, генеральний директор національного музею архітектури і побуту Оксана Повякель;\nдепутат обласної ради Людмила Станіславенко;\nкуратор Українського Національного Музею в Чикаго Марія Климчак, редактор радіопрограми Українська Хвиля (Чикаго);\nголова Творчого Союзу «Театральних спілок Грузії» Георгій Гегечкори;\nгенеральний директор-художній керівник Львівського національного театру опери та балету, народний артист України Василь Вовкун;\nгенеральний директор НЦНК «Музей Івана Гончара» Петро Гончар;\nгенеральний директор Центру Української Культури та Мистецтва Світлана Долеско;\nголова правління благодійного фонду «Мистецька скарбниця» Тетяна Логуш;\nгенеральний директор Національного Музею Мистецтв Молдови Тудор Збирня;\nголова правління Міжнародної громадської організації України та Китаю «LanHua» Юрій Котик;\nдиректор департаменту культури Вінницької міської ради Максим Філанчук;\nзаступник голови культури провінції Ганьсу (Китай) Пан Ікуй;\nдиректор Української школи у Парижі, власник резиденції «Замку мистецтв у Нормандії» Олена Місталь;\nдиректор видавництва «Родовід» Лідія Лихач;\nГолова європейської асоціації «Сприяння збереження світової художньої та культурної спадщини» Association «Conservation de l'Héritageculturel et artistique mondial» Дмитро Літкевич;\nзасновник пісенного фестивалю «Золотий птах» для дітей та молоді з обмеженими фізичними можливостями, власник українського бренду RUTA та галереї XXI Людмила Бушинська;\nвласник ювелірного дому «Kimberli» Ігор Ільчишен;\nзаступник голови громадської організації «Кращий художник/The best artist», мистецтвознавець Олексій Жадейко;\nдиректор Музею української діаспори Оксана Григорівна Підсуха.\nПідсумки пленеру 2018\nНагадуємо, що торік протягом червня у мистецькому житті Вінниці, Поділля, України сталася безпрецедентна подія – ІІ Міжнародний мистецький пленер «Кращий художник / The best artist».\nМетою пленеру було формування іміджу м. Вінниці як європейського міста, популяризація України в світі, розвиток культурного потенціалу, презентація кращих зразків художнього мистецтва, підтримка та заохочення до творчості художників України та інших держав.\nДосягнення мети пленеру передбачало реалізацію низки завдань: забезпечити обмін досвідом між художниками різних міст та країн; організувати вернісаж творчих робіт; сформувати колекцію мистецьких творів за тематикою «Живописна Вінниця та її околиці» для експозиції в музеї історії Вінниці; вплинути на формування естетичних смаків мешканців міста на зразках кращих творів образотворчого мистецтва; забезпечити взаємозв’язок міжнародної творчої спільноти через мистецтво; підтримати міжнародний проект «Золотий птах».\nНа основі надісланих заявок члени журі обрали 20 художників-фіналістів із восьми країн світу. Це: Аваз Шарипов (Узбекистан), Анна Сушарник (Кам’янець-Подільський, Україна), Антон Ковач (Ужгород, Україна), Валерій Шматько (Харків, Україна), Володимир Свачій (Львів, Україна), Давид Іванішвілі (Грузія), Дмитро Кравець (Кам’янець-Подільський, Україна), Євгенія Божко (Одеса, Україна), Жанібек Суйунбеков (Киргизька Республіка), Закир Сабіров (Таджикистан), Злата Шишман (Ізмаїл, Україна), Карен Агамян (Вірменія), Людмила Коваль (Тульчин, Україна), Михайло Спорнік (Одеса, Україна), Назарiй Третяк, Неллі Кірман (Харків, Україна), Олена Ляйтнер (Київ, Україна), Олеся Рибченко (Київ, Україна), Світлана Сорока (Вінниця, Україна), Чи Шаотін (Китай), які й стали учасниками пленеру-конкурсу.\nЗапрошені художники – учасники відкритого пленеру – писали міські пейзажі Вінниці та Бару, визначні історичні місця та об’єкти культурної спадщини Вінниці та Вінниччини з 5 до 14 червня 2018 року. Види та техніка робіт: живопис, олія, туш, акварель. Нагородження та презентація робіт художників відбулася 14 серпня 2018 р. у ресторані заміського комплексу розваг та відпочинку «Гостевія».\nЖурі визначило кращих митців, яких було нагороджено відзнаками, орденами, медалями, дипломами, грошовими винагородами та цінними подарунками.\nНовинкою минулорічного сезону проекту було проведення у його рамках персональних виставок живопису відомих художників світу. А на завершення пленеру була проведена широкомасштабна виставка робіт учасників. Для широкого загалу експозицію було презентовано до Дня незалежності та Дня міста на головній площі Вінниці, фінальна експозиція відбулася у вінницькій «Галереї XXI».\nКращий художник в області сучасного мистецтва, абстракції і сайарсизму. Підсумки голосування\nЗавершився етап оцінювання членами журі та шанувальниками робіт учасників конкурсу «Кращий художник в області сучасного мистецтва, абстракції і сайарсизму»


Скільки людей в Україні потребують паліативної допомоги? - Український центр суспільних даних\nВажливо, Дослідження, Надійна статистична звітність у сфері паліативної допомоги, Напрямки, Охорона здоров’я, Проекти, Статистика, Теми\nМоделювання потреби на основі офіційної статистики\nНапевно, кожна сім’я в Україні знає, що таке невиліковна хвороба. Майже в кожній сім’ї хтось із рідних помирав у муках від фізичного та душевного болю – від раку чи від інших важких хвороб. Ще донедавна муки, страждання людини сприймалися як даність, як невідворотна частина завершення життя. Не надто поширеним було знання у суспільстві про паліативну допомогу – допомогу, що має на меті зняти біль, полегшити страждання, підвищити якість життя, коли немає можливості вилікувати хворобу.\nЩо найбільш прикро, про паліативну допомогу та її важливість часто недостатньо обізнані й медики. Відсутність адекватного знеболення, брак знань, навичок щодо підвищення якості життя невиліковно хворих, належного догляду – по суті, прирікали пацієнтів на нелюдські тортури, не даючи можливості піти з життя із гідністю.\nПодовжені страждання близької людини також впливають на усіх причетних – перевтомлення, психологічний стрес, суттєвий фінансовий тягар – все це погіршує якість повсякденного життя членів сім’ї хворого.\nВсесвітня організація охорони здоров’я так визначає паліативну допомогу:\nПаліативна допомога – це підхід, що покращує якість життя пацієнтів та їх сімей, що стикнулися з проблемами, пов’язаними з хворобами, які загрожують життю, через попередження та полегшення страждань, засобами ранньої ідентифікації та бездоганної оцінки, та подолання болю й інших проблем, фізичних, психологічних та духовних.\n19 жовтня 2017 року Верховна Рада розпочала реформу системи охорони здоров’я, ухваливши закон “Про державні фінансові гарантії надання медичних послуг та лікарських засобів” (№6327). До «зеленого списку» видів медичної допомоги, витрати на які мають покриватися державою, потрапили невідкладна, первинна та паліативна допомога.\nТак, українці мають право на гідність і тоді, коли працюють, сплачуючи податки, і тоді, коли повністю або частково втрачають здатність ефективно працювати внаслідок хронічних захворювань, і коли завершують життя.\nДержаві недостатньо заявити про намір, необхідно визначити обсяги паліативної допомоги і кількість людей, які її потребують, щоб правильно планувати призначення та розподіл коштів. Наразі в Україні взагалі не існує адекватних даних не лише щодо потреби, але й стосовно пацієнтів, які вже отримують паліативну допомогу. Досі тривають професійні дискусії, щодо того, яка допомога є паліативною, як фіксувати факт надання такої допомоги, як підрахувати потрібні та надані обсяги знеболення та симптоматичного лікування.\nРозрахунок потреби у паліативній допомозі: методологія\nІснують офіційні методики та рекомендації щодо розрахунку потреби у медичній допомозі, у тому числі у паліативній.\nФахівці Українського центру суспільних даних провели дослідження з наміром виявити обсяг потреби у паліативній допомозі, на основі офіційних даних, використовуючи наявні офіційні методики. Розрахунки потреби для дорослих робилися на основі детальних даних щодо смертності (за 2005-2016 рр., дані люб’язно надані Державною службою статистики України), а для дітей – на даних щодо поширеності захворювань (за 2016 р., дані люб’язно надані Центром медичної статистики МОЗ України). При цьому було використано підходи, рекомендовані для дорослих ВООЗ та Всесвітньою асоціацією паліативної допомоги (WPCA); для дітей – підходи рекомендовані ЮНІСЕФ та міжнародною мережею паліативної допомоги для дітей (ICPCN).\nЗгідно з наказом МОЗ України №420 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо розрахунку потреби населення у медичній допомозі», розрахунок потреби у паліативній допомозі (ПД) рекомендовано робити за формулою:\n0,80 – коефіцієнт рекомендований ВООЗ для підрахунку потреби у паліативній допомозі при онкологічних захворюваннях для дорослих і дітей. Для «не-онкологічних» хронічних захворювань методичними рекомендаціями пропонується застосовувати аналогічну методологію розрахунку.\nТакий недиференційований підхід – коли один коефіцієнт, по суті, пропонується застосувати до всіх діагностичних груп – не враховує відмінності перебігу різних хвороб і дозволяє зробити лише грубі розрахунки. Окремо варто звернути увагу, що визначення інкурабельних (невиліковних) форм захворювань є умовним та не кодифікується, відповідно до Міжнародної класифікації хвороб, що призводить до неможливості статистичного відокремлення таких пацієнтів.\nТому, ми розширили офіційну методологію МОЗ, включивши рекомендації ВООЗ та ЮНІСЕФ щодо застосування специфічних коефіцієнтів для різних діагностичних груп, виходячи з наукових даних про поширеність вираженого больового синдрому у пацієнтів з цими хворобами.\n«Глобальний атлас з паліативної допомоги» (WPCA, WHO, 2014) передбачає розрахунок потреби (для дорослих) щодо окремих груп захворювань, і рекомендує використовувати такі коефіцієнти до різних груп захворювань:\nЗлоякісні новоутворення 0,80\nревматоїдний артрит 0,89\nхвороба Паркінсона та вторинний паркінсонізм 0,82\nсерцево-судинні захворювання 0,67\nхронічні обструктивні захворювання легенів 0,67\nцукровий діабет 0,64\nзахворювання нирок 0,50\nхвороба Альцгеймера 0,47\nрозсіяний склероз 0,43\nцироз печінки 0,34\nДослідження «Оцінка потреби паліативної допомоги для дітей» (ICPCN, UNICEF, 2013) рекомендує рахувати потребу у паліативній допомозі для дітей на основі показників поширеності захворювань, з використанням коефіцієнту 0,67 для вcіх видів захворювань, крім онкологічних, для яких застосовується коефіцієнт 0,8.\nХронічні гепатити 0,67\nЗапальні хвороби ЦНС 0,67\nДитячий церебральний параліч 0,67\nЦукровий діабет 0,67\nДеменція і розумова відсталість (важка і глибока) 0,67\nПеринатальні стани 0,67\nВроджені вади розвитку 0,67\nПри підрахунку враховуються наступні групи хвороб: туберкульоз, серцево-судинні захворювання, хронічні гепатити, запальні хвороби ЦНС, дитячий церебральний параліч, цукровий діабет, деменція та розумова відсталість (важка і глибока), перинатальні стани та вроджені вади розвитку. Пацієнти дитячого віку – це пацієнти віком до 17 років включно.\nЗагальна потреба у паліативній допомозі за результатами моделювання\nЗагальна потреба у паліативній допомозі в Україні за 2016 рік становить 598,5 тисяч осіб відповідно до даних Держстату та Медстату. Це 343,5 тисяч дорослих (985 осіб на 100 тисяч дорослого населення) та 255 тисяч дітей (3348 дітей на 100 тисяч дитячого населення – віком до 17 років включно). Дані щодо дитячого та дорослого населення за регіонами України на 2016 рік отримано із сайту Державної служби статистики.\nУ рамках дослідження було вивчено такі питання:\nПотреба у паліативній допомозі за групами захворювань для дорослих та дітей\nПотреба у паліативній допомозі за регіонами\nПотреба у паліативній допомозі – для дорослих – динаміка за роками\nПроблеми із якістю та розбіжності в статистичних даних\nДеякі порівняння України та ситуації у світі\nПотреба, змодельована на офіційних даних – і дані щодо потреби, надані на наш запит управліннями (департаментами) охорони здоров’я\nПідрахунок потреби для дорослих відбувається на основі смертності, і його якість та точність буде залежати від коректності встановленої причини смерті.\nРозглянемо загальні тенденції згідно з офіційною статистикою, і визначимо, які саме показники можуть вплинути на точність підрахунку та потребують подальшого уточнення.\nВідповідно до даних Держстату, в 2016 році потреба в паліативній допомозі становила 343,5 тисяч дорослих (985 осіб на 100 тисяч дорослого населення). При цьому Донецька і Луганська область представлені без окупованих територій – тобто, дані щодо смертності представляють лише підконтрольну уряду України частину Донецької та Луганської областей, а населення областей – враховується «загалом».\nПершу позицію за поширеністю серед причин смерті і потреби у паліативній допомозі серед дорослого населення України посідають хвороби системи кровообігу (753,1 на 100 тис. населення віком 18+ ), далі ідуть злоякісні новоутворення (180,4/100 тис.), хронічні обструктивні захворювання легенів (12,9/100 тис.), цироз печінки (11/100 тис.), туберкульоз (10,5/100 тис.), ВІЛ/СНІД (9,2/100 тис.), цукровий діабет (3,6/100 тис.), захворювання нирок (2,6/100 тис.), хвороба Паркінсона (0,4/100 тис.), хвороба Альцгеймера (0,3/100 тис) та ревматоїдний артрит (0,3/100 тис.).\nВ 2016 році, відповідно до моделювання, паліативної допомоги потребувала кожна тридцята дитина – тобто, 3348 дітей на 100 тис дитячого населення.\nПерше місце за поширеністю та за потребою посідають хвороби системи кровообігу (1592,4 на 100 тис. дитячого населення), на другому місці – вроджені вади розвитку (128,6/100 тис.), на третьому – дитячий церебральний параліч (ДЦП) (130,3/100 тис.). Далі за поширеністю йдуть перинатальні стани (102,2/100 тис.), цукровий діабет ( 70,6/100 тис.), злоякісні утворення (62,1/100 тис.), розумова відсталість ( 47,6/100 тис.), запальні хвороби ЦНС ( 39,9/100 тис), туберкульоз (6,5/100 тис.) та хронічний гепатит (6,0/100 тис.).\nЗагальна потреба у паліативній допомозі серед дітей становила 255 тис. осіб в 2016 році. Скільки дітей реально отримували паліативну допомогу – наразі невідомо, адже відсутні відповідні статистичні інструменти, форми медичної статистичної звітності, тощо.\nСеред областей України виділяються Харківська та Дніпропетровська область – загальна потреба у паліативній допомозі в Харківській обл. становить 25,4 тис. для дорослих та 28,4 тис. для дітей, в Дніпропетровській обл. – 31,5 тис. дорослих, 18,5 тис. дітей.\nЗвичайно, загальні цифри малоінформативні, адже потреба прямо залежна від кількості населення. Зважений показник потреби у паліативній допомозі розподіляється за областями досить рівномірно – від 850/100 тис. дорослого населення (Закарпатська) до 1400/100 тис. (Чернігівська). Окремо виділяються Луганська та Донецька області (через неточні дані щодо населення у цих областях), та м. Київ.\nНаведена нижче інтерактивна візуалізація дає можливість самостійно досліджувати дані щодо змодельованої потреби для дорослих – у розрізі регіонів та груп захворювань.\n&amp;amp;amp;amp;amp;amp;lt;a href=’http:&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;socialdata.org.ua&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;skilki-lyudey-v-ukraini-potrebuyut-pa’&amp;amp;amp;amp;amp;amp;gt;&amp;amp;amp;amp;amp;amp;lt;img alt=’Dashboard 1 ‘ src=’https:&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;public.tableau.com&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;static&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;images&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;-_&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;-_904&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;Dashboard1&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;1_rss.png’ style=’border: none’ /&amp;amp;amp;amp;amp;amp;gt;&amp;amp;amp;amp;amp;amp;lt;/a&amp;amp;amp;amp;amp;amp;gt;\nЩо стосується потреби у паліативній допомозі серед дітей, розбіжності по зваженим показникам у областях набагато вагоміші – найвищий показник у Харківській області (6682/100 тис. дитячого населення), а найнижчий у Кіровоградській (1000/100 тис.). Аналогічно, у Житомирській області – другий за величиною в країні показник (5903/100 тис.), в той час як у сусідній Київській області він несподівано низький (близько 2 тис./100 тис.), другий з кінця в країні.\nГеографія за групою захворювань: діти\nЗа вродженими вадами розвитку лідирують Харківська, Чернігівська, Вінницька області, та м. Київ. Найнижчий показник в Миколаївській області. В цілому розподіл рівномірний. Аналогічна ситуація спостерігається з ДЦП (130,3/100 тис. дитячого населення) – виділяється Черкаська обл.(більше 200) та Рівненська і Одеська (трохи вище 100).\nА от що стосується лідера потреби у паліативній допомозі серед дітей – хвороб системи кровообігу – тут середній показник за областями є дуже волатильним. В той час, як по країні він становить 1592 на 100 тис. дитячого населення, в Харківській області показник сягає 3900 на 100 тис., в Житомирській – 3800, в Рівненській – 2850. А от у Львівській, Волинській, Миколаївській областях він нижче за 1 тис. на 100 тис. – 785, 805, 913 на 100 тис. відповідно. В Кіровоградській області він взагалі становить близько 490 на 100 тис. – найнижчий у країні показник.\nНижче представлено інтерактивну візуалізацію, що дає можливість досліджувати особливості змодельованої за офіційними даними потреби у паліативній допомозі для дітей – за регіонами та групами захворювань.\n&amp;amp;amp;amp;amp;lt;a href=’#’&amp;amp;amp;amp;amp;gt;&amp;amp;amp;amp;amp;lt;img alt=’Dashboard 1 ‘ src=’https:&amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;&amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;public.tableau.com&amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;static&amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;images&amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;-_&amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;-_905&amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;Dashboard1&amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;1_rss.png’ style=’border: none’ /&amp;amp;amp;amp;amp;gt;&amp;amp;amp;amp;amp;lt;/a&amp;amp;amp;amp;amp;gt;\nПотреба у паліативній допомозі – для дорослих – динаміка за роками – основні особливості\nОскільки дані щодо причин смертності були отримані від Держстату за 12 років (з 2005 по 2016 включно), то була можливість відслідкувати динаміку розрахункової потреби для дорослих за різними групами захворювань. Окрім того, рівень деталізації даних Держстату дає можливість проаналізувати потребу (тобто, зафіксовані причини смерті) у розрізах регіону, статі, типу населеного пункту.\n&amp;amp;amp;amp;amp;lt;a href=’#’&amp;amp;amp;amp;amp;gt;&amp;amp;amp;amp;amp;lt;img alt=’Потреба у паліативній допомозі (дорослі, у динаміці, 2005-2016) ‘ src=’https:&amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;&amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;public.tableau.com&amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;static&amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;images&amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;-_&amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;-_906&amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;Dashboard1&amp;amp;amp;amp;amp;amp;#47;1_rss.png’ style=’border: none’ /&amp;amp;amp;amp;amp;gt;&amp;amp;amp;amp;amp;lt;/a&amp;amp;amp;amp;amp;gt;\nТак, якщо ситуація з поширеністю серцево-судинних захворювань серед дітей має дуже неоднорідний характер, то неоднозначною видається ситуація з серцево-судинними захворюваннями і серед дорослого населення.\nВраховуючи, що коефіцієнт при підрахунку потреби у паліативній допомозі для серцево-судинних захворювань становить 0,67, в той час як коефіцієнт для новоутворень – 0,8, маємо просто таки «пандемію» у сфері серцево-судинних розладів. Із зниженням загального показника смертності в країні, спостерігається зменшення смертності по всім основним захворюванням що потребують паліативної допомоги – офіційна смертність від ХОЗЛ та туберкульозу знизилась майже вдвічі.\nКількість смертей від ВІЛ/СНІДу підвищувалась до 2011 року, від 2012 року пішла на спад. Знизилась смертність від розсіяного склерозу та артриту, і лише хвороби Паркінсона та Альцгеймера демонструють динаміку у бік збільшення – але кількість зафіксованих причин смерті від цих хвороб на разі залишається статистично незначимою. При цьому потрібно зважати на загалом мізерні «офіційні» значення потреби у паліативній допомозі для таких хворих. Тут виникає одночасно питання методології (наскільки доцільно рахувати таку потребу за даними про смертність, зважаючи на традиційно низький рівень фіксації цих захворювань у якості основної причини смерті?) і до даних – дуже мало причин смерті «від хвороби Альцгеймера» йде в офіційну статистику.\nПроблеми із якістю даних та розбіжності в статистичних даних\nДосліджуючи можливі причини «епідемії» серцево-судинних захворювань у Україні, варто проаналізувати статистику розтинів – як найбільш достовірного інструменту підтвердження причини смерті.\nНайчисельнішу групу померлих становлять ті, що померли від серцево-судинних захворювань (майже 300 тис.) при цьому у 76,3% випадків розтину проведено не було. Це 228 тис. осіб – втричі більше за тих, хто помер від усіх інших груп захворювань, що потребують паліативної допомоги разом узятих. Власне, це й може бути основним показником неточності даних, навмисної або ненавмисної їх фальсифікації, при вирахуванні реальної кількості населення, що потребує паліативної допомоги.\nУкраїна суттєво відрізняється від розвинених країн світу за відсотком окремих причин смертності, займаючи 1 місце у світі за рівнем смертності від серцево-судинних захворювань. Інші країни, з високим показником смертності від серцево-судинних захворювань, це країни колишнього соціалістичного блоку та СРСР: Болгарія, Білорусь, Росія, Латвія, Литва, Румунія, Грузія, Молдова.\nА от від хвороби Альцгеймера українці помирають рідко – 136 місце між Ботсваною і Камеруном, відповідно до даних Всесвітньої організації охорони здоров’я. Такі розбіжності свідчать не стільки про причини смерті, як про суттєві проблеми із їх належною реєстрацією – відтак, надійності цих статистичних даних. При цьому, ряд українських експертів, яких було опитано, висловлювали певне здивування щодо можливості зазначення хвороби Альцгеймера як причини смерті.\nНе дивно, що за «якістю смерті», відповідно до оцінок The Economist Intelligence Unit, Україна в 2015 році зайняла 69 місце – між Колумбією та Ефіопією.\nНаприклад, рівень смертності від хвороби Альцгеймера серед країн, що ввійшли в десятку найкращих за індексом «якості смерті»: Велика Британія (112/100 тис.), Австралія (56), Ірландія (46), Бельгія (73), Німеччина (51), Нідерланди (89), США (82) та Франція (76). Відповідний показник для України – 5 діагностованих смертей від хвороби Альцгеймера на 100 тисяч населення (джерело даних – Всесвітня організація охорони здоров’я).\nПри порівнянні причин смерті у дев’яти країнах (Британія, Австралія, Ірландія, Бельгія, Німеччина, Нідерланди, США, Франція та Україна) отримаємо цікаву картину. Рейтинг смертності в Україні по багатьох захворюваннях нижче, ніж у сусідів – ХОЗЛ, цироз, діабет, ниркові захворювання, склероз, артрит, Альцгеймер. Вищі показники по смертності від туберкульозу та ВІЛ/СНІДу – 15 та 22 на 100 тис населення порівняно з 0-1, 0-2/100 тис. відповідно. Рівень онкозахворювань в українців – вищий ніж в США, Австралії та Ірландії, але нижчий ніж у Великобританії, Бельгії, Німеччині та Франції, що свідчить про «недодіагностованість» українців, або маскування причини смерті. Наприклад, під серцево-судинні захворювання, що просто зашкалюють – 1053 осіб на 100 тисяч населення порівняно з 178-270 осіб серед усіх взятих до порівняння країн крім Німеччини, де цей показник становить 408 осіб на 100 тисяч населення.\nДля аналізу практики збору даних щодо надання паліативної допомоги Український центр суспільних даних надіслав до всіх обласних управлінь (департаментів) охорони здоров’я запити на публічну інформацію, з проханням надати дані, що стосуються організації та надання паліативної допомоги дорослому та дитячому населенню. Зокрема, ми запитували про потребу у паліативній допомозі, щоб виявити, який рівень потреби (і за якою методологією) визначає кожна область. Так, не всі обласні управління (департаменти) охорони здоров’я надали відповідні дані, зафіксовано також суттєві відмінності у показниках, що були надані, між областями.\nЩодо надання реальної паліативної допомоги, існують лише окремі дані для частини областей. Вони стосуються лише стаціонарної паліативної допомоги (хоспіси, паліативні відділення та інші стаціонарні відділення, у яких надається паліативна допомога). Амбулаторна паліативна допомога, або паліативна допомога, що була надана за місцем перебування пацієнта взагалі не обліковуються.\nПроте навіть наявні дані абсолютно нерівномірні і викликають більше запитань, ніж надають відповідей. Так у Кіровоградській області потреба у паліативній допомозі за формулою (тобто змодельована дослідженням Українського центру суспільних даних) становить 12 тис. осіб (дорослих і дітей). При цьому потребу за даними Обласного управління охорони здоров’я Кіровоградської ОДА зазначено як 10 тис. осіб; 8,9 тис. осіб за даними облздраву вже отримали паліативну допомогу. В той час як облздрав Харківської області (потреба у паліативній допомозі за формулою – 53,9 тис. дорослих і дітей) підрахував потребу на рівні 250 осіб на всю область, при тому що допомогу вже отримують 373 особи. Аналогічно і у м. Києві потреба за підрахунками районних департаментів охорони здоров’я (2,6 тис. дорослих і дітей) менша за кількість існуючих пацієнтів, що отримують паліативну допомогу (3,5 тис. осіб), при тому що змодельована потреба у паліативній допомозі («за формулою») становить 35,8 тис. – в 10 разів більша за кількість отримувачів.\nВарто також виділити Івано-Франківську та Тернопільську області, де спостерігається найменша розбіжність між потребою за формулою та потребою за даними облздравів – 17,2 тис. порівняно до 13,1 тис. осіб (Івано-Франківська область), та 16 тис. осіб проти 11,9 тис. осіб (Тернопільська область).\nПідсумки та нагальні питання\nПроведене дослідження показало величезну незадоволену потребу у паліативній допомозі в Україні. Значні розкиди у даних, наданих обласними управліннями та департаментами охорони здоров’я, свідчать про відсутність в державних органах системного підходу до підрахунку потреби. Незважаючи на те, що методичні рекомендації щодо розрахунку потреби населення у медичній допомозі (Наказ МОЗ №420) було затверджено у 2011 році, а Порядок надання паліативної допомоги (Наказ МОЗ №41) – у 2013 році, частина регіонів досі не дотримується наявної офіційної методології (як і наказу МОЗ України №494 від 2015 року, що містить порядок розрахунку потреби у сильнодіючих знеболювальних засобах).\nЗвісно, методологія недосконала та не враховує відмінності перебігу різних захворювань у різних вікових групах. Використовуючи рекомендації ВООЗ та ЮНІСЕФ, ми удосконалили офіційну методологію. Для цілей цього дослідження були використані різні коефіцієнти для різних діагностичних груп і вікових категорій.\nВідкритим залишається питання щодо достовірності первинних даних. Аналіз підтвердження причин смерті розтинами та порівняння показників смертності з аналогічними показниками у країнах «з високою якістю смерті» продемонстрували низьку якість даних. Схоже, що має місце невідповідність підходів щодо фіксації причин смерті в Україні та у розвинених країнах. Перше місце, яке за офіційними даними, займає Україна у світі за рівнем смертності від серцево-судинних захворювань, потребує додаткового аналізу на предмет масових фальсифікацій зареєстрованих причин смерті.\nЗважаючи на великі відмінності поміж областями щодо поширеності різних груп захворювань серед дітей, виникає питання – чи обумовлені такі відмінності дійсно регіональними факторами (діти в різних регіонах хворіють по-різному) – чи це лікарі встановлюють різні діагнози?\nЗвісно, потрібно вдосконалювати не лише дані, але й методологію. Є сенс уточнити діагностичні групи, та встановити чіткі правила, коли використовувати показники смертності, а коли – поширеності для різних діагностичних груп, вікових груп, тощо.\nПроблема точності і надійності даних щодо потреби у паліативній допомозі – не теоретична. Адекватний розрахунок потреби має практичний вплив на ресурси, фінанси, кадри для забезпечення паліативної допомоги, а також на квоти щодо закупівель контрольованих речовин (для виготовлення ліків). Тобто, без чесних та реалістичних розрахунків, сотні тисяч дітей і дорослих приречені на страждання. Наразі ставлення державних службовців до проблеми організації та надання паліативної допомоги є незадовільним. Тисячі людей продовжують страждати сьогодні, і не дочекаються, на жаль, якісної допомоги наприкінці життя. З точки ж зору міжнародного права – таке ставлення до важкохворих й ненадання адекватного знеболення прирівнюється до ставлення, що принижує людську гідність й трактується як катування.\nНе всіх можна вилікувати, але всім можна допомогти.\nДжерела використаних у дослідженні даних:\nДержавна служба статистики України (дані щодо причин смертності)\nДержавна служба статистики України (cередньорічна чисельність постійного населення, за регіонами України)\nДЗ «Центр медичної статистики МОЗ України» (дані щодо поширеності захворювань)\nWorld Health Organization (дані причин смертності за країнами світу)\nНаказ МОЗ від 15.07.2011 р. № 420 “Про затвердження Методичних рекомендацій щодо розрахунку потреби населення у медичній допомозі”\n«Глобальний атлас з паліативної допомоги», Global Atlas of Palliative Care at the End of Life (Worldwide Palliative Care Alliance, World Health Organization)\n«Оцінка потреби паліативної допомоги для дітей», Assessment of the Need for Palliative Care for Children (International Children’s Palliative Care Network, UNICEF)\nМоделювання здійснено в рамках проекту “Надійна статистична звітність у сфері паліативної допомоги”, що його здійснює Український центр суспільних даних за підтримки Міжнародного фонду “Відродження”.


Які продукти у Запоріжжі слід вважати цілковито безпечними - Новости Запорожья golos.zp.ua\nЯкі продукти у Запоріжжі слід вважати цілковито безпечними\nУ нашому столітті неймовірних технологій та генної інженерії придбати дійсно безпечний харчовий продукт – доволі непроста справа. Але є, зокрема й у нашому місті металургів, чимала кількість супермаркетів, де про це можна не хвилюватися. Йдеться про магазини найбільшої української мережі «АТБ», яка налічує понад тисячу дискаунтерів у 22 областях нашої країни.\nДля впевненості в якості та цілковитій безпеці продуктів на полицях цих торговельних підприємств є підстави – мережа «АТБ-маркет» за європейським зразком впровадила багаторівневу систему аудиту якості. Вона полягає у перевірці основних показників безпеки товару на усіх етапах: постачання сировини, виробництво продукту, доставка, належне зберігання, купівля клієнтом.\n«Метою проведення аудиту якості є перевірка відповідності всім пунктам стандартів, які впроваджені та діють на підприємствах. Особливу увагу приділяємо дотриманню вимог до якості та безпеки сировини, кінцевої продукції, екологічним аспектам виробництва, питанням охорони праці, менеджменту всіх рівнів роботи компанії», – розповідає заступниця генерального директора ТОВ «АТБ-маркет» Наталія Шаповалова.\nФахівці власного департаменту контролю «АТБ-маркет» постійно перевіряють якість продуктів (залежно від групи товарів це роблять щомісяця, щокварталу, раз на півроку чи раз на рік). З полиць магазинів мережі беруть більше тисячі одиниць продукції, які відправляють на дослідження в лабораторії. Експерти перевіряють відповідність продукту сучасним стандартам безпеки, досліджують основні фізико-хімічні та мікробіологічні показники.\nЯкщо надходять скарги від клієнтів (сьогодні більш як 3,5 мільйона українців є постійними покупцями «АТБ») – тоді негайно призначають позапланову перевірку. За ступенем ретельності вона тотожна будь-якій із вищезазначених поточних, що свідчить про найвищий рівень відповідальності компанії «АТБ-маркет» перед покупцями.\nНаочним прикладом безпеки товарів на полицях магазинів мережі «АТБ» також є те, що компанія сміливо долучає до аудиторської роботи відомі закордонні компанії. Ще з 2017 року магазини мережі сертифікують на відповідність вимогам загальновизнаного суворого стандарту ISO 22000:2005. В його основу покладено сучасну систему «Hazard Analysis and Critical Control Points» (аналіз ризиків і критичні точки контролю). Згідно з нею безпеку харчового продукту треба контролювати на всіх етапах його виробництва.\nНе оминають ретельні перевірки й виробників, з якими співпрацює «АТБ-маркет». Це є обов’язковою вимогою компанії, яку включено до контрактів.\nПрацівники власного відділу контролю якості продукції «АТБ» у лабораторних умовах перевіряють товари за десятками різноманітних показників, навіть, особисто дегустують продукти.\nОтже, твердження, що компанія «АТБ-маркет» співпрацює виключно з перевіреними виробниками (асортимент магазинів торговельної мережі сьогодні перевищує 3500 найменувань, з яких більш як 900 – це продукція власних торгових марок), у даному випадку слід сприймати буквально.


Етногенетика й націоаналітика, з'ясуванню яких була прсвячена попередня частина цієї праці, творять основний й головний відділ науки про націю. Це, мовляв, загальна націологія. Натомість етнополітика й націософія, що приходять тепер на чергу, це вже спеціяльні частини народознавства. Кожна з них згодом стане окремою націологічною дисципліною: етнополітика, як конкретна націологія; націософія ж, як наука про проблему нації. Маючи це на увазі та з огляду на розміри цієї праці, я обмежусь тут лише конспективним викладом цих двох відділів народознавства, бо докладне вичерпання матеріялу як етнополітичного, так і націософічного характеру далеко виходив би за межі цієї праці. Згодом передбачаю окреме з'ясування кожної з цих націологічних дисциплін. Тут же подам з них лише найістотніше, мовляв, головні засади та основи кожної з цих націологічних дисциплін.\n1. Що таке етнополітика?\nПочнемо з етнополітики. Отже, насамперед мушу зробити зауваження з приводу назви цього відділу націології. Вона подекуди суперечить моїй термінології, згідно з якою національна політика мала б називатися націополітикою, а не етнополітикою. Проте я залишав назву етнополітика, спопуляризовану вже (головно німецькою) націологічною літературою.\nЩо ж таке уявляє з себе ця етно-націо-політика? Це тя частина народознавства, яка спеціяльно вивчає взаємини між нацією й державою, а загалом — досліджує питання нації в політичному аспекті. Це значить, що етнополітика цікавиться всіма справами, які так або інакше мають зв'язок з державним аспектом національних взаємин. Отже, передовсім вона вивчає питання політичного самовизначення нації, як з боку його проблематики, так і практичного вирішення. Досі увага етнополітики присвячена відтак проблемі національної меншости взагалі й зокрема в практичному її вигляді. Завданням її є клясифікація народів і держав з погляду національного складу існуючих та бажаних політичних формацій. Етнополітика на підставі вивчення політичної емпірії минулого й сучасного має збагнути тенденції й перспективи націо- державних взаємин у найближчій майбутності й предбачати й теоретично обґрунтувати ймовірні конкретні форми цього розвитку.\nТакож питання соборности як в її національному, так і державному аспекті має бути досліджене етнополітикою, хоча, з другого боку, воно належить і до націософії.\nПодвійний характер під цим оглядом має далі справа асиміляції. Асимілюються чи не асимілюються народи? Коли? Де? Як? Аджеж ще й досі є багато прихильників навіть примусові асиміляції, хоч історичний дослід довів, що поневолені народи, доки вони живуть на рідній землі, не асимілюються, й що навіть світові культури та мови, як: англійська, французька, німецька та інші не змогли засимілювати дощенту своїх інородців (кімрів, ірляндців, бретонців, чехів, поляків, лужичан, естонців, литовців і т.д.) Асиміляція соціо- й націологічно дуже складне явище й вимагає тому докладного всебічного вивчення. Передовсім в історичній ретроспективі. В добі етногенези вона діє інакше, ніж під час націогенези, коли вплив її природно й поступово обмежується дедалі більше. Не можна говорити про асиміляцію народів, але тільки деяких їх верств, груп чи одиниць. Заки нація не зформувалася і не самовизначилася, легише й скорше асимілюються декотрі її шари. Напр., винародовилася майже скрізь шляхта й горішні верстви поневолених народів. Подекуди міста, але пасивно заховано свою народність і мову село. Слід далі розрізняти між асиміляцією природною під впливом суспільного іншонаціо-нального окруження, — та примусовою, яку політичними й адміністративними засобами переводить держава. Асиміляція найчастіше є вислідом господарського й суспільного натиску з боку пануючого народу. Іноді ця плянова культурна політика, спрямована до винародовлення дітей іншонаціо-нального населення через школу чи просвітні установи. Спеціяльною відміною асиміляції є, напр., ренеґатство, коли зраджується власна народність, задля користолюбства чи особистого кар'єризму. Як бачимо, існує багато різних родів і відтінків асиміляції. Вивчити й дослідти істоту цього явища з націологічного боку є спеціяльним завданням етнополітики. Тут я обмежуся лише зазначенням його, як одного з етнополітичних чинників, що в недавньому минулому діяв більше, ніж тепер, коли поширення й поглиблення національної свідомости серед загалу гальмує й обмежує вплив асиміляції, хоча після війни всупереч міжнародній охороні національних меншостей деякі держави, головно з авторитарним режимом (Італія, Німеччина), стали на шлях безоглядного примусового винародовлення своїх „окраїн" та „інородців". Висліди цих заходів сумнівні. Свідома нація не асимілюється, її можна хіба лише фізично винищити, коли частково вона невелика, як напр., лужицькі серби в сучасній Німеччині, або словінці в Італії. Перед і під час світової війни лише стара Туреччина дозволяла собі таку „етнополітичну" у відношені до своїх вірменів. Проте вірмени не вигинули: живі сили нації протидіють супроти фізичного переслідування. А загалом примусова асиміляція є вже політичним анахронізмом. Вона руйнує підвалини держави, яка її вживає та гартує сили переслідуваного народу до рішучого спротиву за його національне визволення.\n2. Нація й партія\nЄ ще одна справа, яку висунула післявоєнна доба й вимагає вивчення з боку етнополітики. Це дилема: нація й партія. Соціологічно вона в істоті речі не є складна: нація всередині складається з різних політичних партій, в залежності від господарських, суспільних та ідеологічних інтересів чи прямувань в її лоні. В своєму розвитку кожен суспільний процес характеризується нахилом до все внутрішнього різничковання попри рівночасної інтеґрації на ґрунті загальних і спільних змагань, організованих громадських скупчень. У сфері політики виявом цих диференційних прямувань є партії. Партія, отже, це частина нації й в жодному разі не ціла нація. Через це сучасні тенденції (в деяких країнах диктаторського чи напівдиктаторського ладу) зведення істоти нації до якоїсь одної політичної партії є соціологічним та історичним анахронізмом. В недавньому минулому на початках національного відродження, коли молодий національний рух переходив із фази культурної в політичну, дійсно він зосередився на деякий час довкола однієї політичної партії. Тоді ця партія дочасно представляла з політичного боку цілу націю. Так було у чехів, фінів, лотишів, естонців і т.д. Незабаром одначе в силу громадського поступу ці національні партії почали розщеплюватися: з їх виринали нові політичні напрями та угруповання. Напр., із консервативної старочеської партії відокремилася більш радикально-демократична молодочеська партія. Відтак ліве крило цієї осамостійнилося під проводом Т. Ґ. Масарика, як поступово-реалістична партія сутодемократичного напрямку. Поруч з тим постала й зформувалася соціялістична партія. Ще згодом католицька й аграрна. Приблизно за такою схемою процес партійного різничковання проходив у всіх недержавних народів, звичайно, в залежності від політичного устрою, в якому перебував та суспільно-господарського оточення, в якому він діяв. Бували, правда, й деякі відхилення від цієї схеми. Напр., флямандці в Бельгії перед Першою Світовою Війною марно намагалися створити свої національні партії чи бодай політичне об'єднатися. Вони входили, звичайно, до трьох головних бельгійських політичних партій (ліберальної, католицької та соціялістичної). Щойно після великої війни у зв'язку з активізацією флямандського руху постала самостійна партія, заснована колишніми фронтовиками. Ірляндці перед-війною мали в лондонському парляменті одну спільну національну партію. Лужицькі серби щойно на початку цього століття вступили на шлях національно-політичної консолідації. Нормальний громадський розвиток і поступ вимагає внутрішнього політичного різничковання. Це є доказом його сили та зросту. Б. Б'єрнсон, напр., у своїй боротьбі за самостійність Норвегії раз-у-раз доводив своїм землякам потребу політичних партій національної орієнтації. Він був проти політичної безпартійности в національній боротьбі.\nПісля Першої Світової Війни доводиться ствердити під цим оглядом рішучу зміну скрізь там, де запанував авторитативний режим, що оголосив непримириму боротьбу політичним партіям, намагаючись змонополізувати політичне життя в руках державного проводу, захопленого й опанованого однією якоюсь партією.\nНасамперед зробили це більшовики після жовтневого перевороту в 1917 p., завівши в СССР диктатуру комуністичної партії, їхня політична ідеологія, як ми бачили, клясова, а не національна. Національне питання вона трактує й розв'язує в клясовому аспекті. Правда, останніми часами московський більшовизм, що віддавна вже став на шлях державного централізму, супроти своїх європейських „окраїн", головно ж України, поборюючи самовизначення під закидом контрреволюції, наявно націоналізується: відновив давнішнє проскрибоване слово „батьківщина", плекає культ московського патріотизму, підкреслює національний момент у своїй державній історії й навіть відповідно до цього кориґує совєтські шкільні підручники історії, усуваючи з них усе, що прнижувало б авторитет московського народу. Цікаво, що відомий совєтський націолог Бухарін нещодавно був прилюдно покараний большевицькою пресою за те, що осмілився закинути москалям, як нації, — „обломовщину". Московська „Правда" з цього приводу зауважила: „Історичною брехнею та шкідливим неуцтвом є твердження, що перед революцією російський народ був народом Обломових... Офіціоз Комінтерна констатує в патріотичному захопленні, що „московський нарід витворив велику культуру!" А саме ця російська культура грала велику ролю в розвитку численних народів СССР. Ненависть до московського народу є властиво ненавистю до всього Радянського Союзу, хоча є стрілянина ворогів у першу чергу спрямована проти російського народу, саме тому, що ворог дуже добре знає, яку велетневу волю, енерґію і впертість виявив московський нарід..." У своєму цьому патріотизмі большевики покликаються на авторитет самого Леніна, що писав про національну гордість москалів і красу московської мови. „Правда" в загальному панеґірику московського народу, називає його „першим між рівними" в Радянському Союзі. В дійсності, як констатують знавці Советів, це „рівність" радянських окраїн та „інородців" дедалі все більше стає ілюзорною, бо програмовий централізм державної політики СССР фактично зводить унівець навіть культурно-національну їх автономію, висуваючи скрізь контроль і перевагу Москви.\nТакож і в гітлерівській Німеччині була виразна тенденція опанування цілої нації провідною гітлерівською партією. Це органічно випливає з ідеології гітлеризму, а саме: з його науки про „тотальність" нації, цебто про абсолютне об' єднання й підпорядкування всього народу партійному проводу, що фактично є сувереном нації і рішає про всі прояви національного життя до „нормалізації" (Gleichschaltung) навіть культурно-мистецького її розвитку. Німецький нарід за гітлерівського ладу був поділений на дві політичні касти: партійних членів і членів народу ("Parteigenossen" та "Volksgenossen". Упривільованою є перша каста, що належить до національно-соціялістичної партії. Що поза нею — це звичайні "Volksgenossen", цебто громадяни другої касти. Большевизм переслідує радянських громадян за непролетарське походження чи контрреволюційне наставлення, гітлєризм — дискваліфікує громадян „неарійського" походження та ідеологічно антигітлерівської орієнтації (комуністів, соціялістів, демократів, лібералів, католиків, християн взагалі). Релігія, література, мистецтво, преса, шкільництво, наука, словом уся культура в Німеччині була „нормалізована" в дусі панівної тоді політичної доктрини. Ціла нація має бути змодельована за її ідеологічною програмою і схемою.\nЦе саме бачимо в Італії, де від відомого „походу на Рим" (28.Х.1922 р.) Б. Муссоліні, урядово запанувала фашистівська доктрина і політичне життя цієї держави було зведено до одного партійного знаменника, цебто фашистівської партії. Всі інші були ліквідовані під закидом, що уявляви з себе „політичну клясу боягузів та іґнорантів, які впродовж чотирьох років не змогли дати народові влади". Фашистівська партія монопольне опанувала тодішню Італію від виховання дітей до повного контролю поведінки громадян усіх ступенів віку — все підлягає її доктрині та політичному проводу цієї партії. Цим шляхом мав бути осягнений її ідеал: нація, як політичний моноліт. Це, зрештою, сьогодні ідеал післявоєнного націоналізму взагалі, що визнає тезу: „нація понад усе" й хоче здійснити цю свою мрію з допомогою диктатури, не цураючись морально жодних заходів, до безглядного терору включно.\nСкрізь, де панують диктаторські чи напівавторитарні режими, можна констатувати тенденцію до ліквідації політичної різноманітности й гегемонії пануючої урядової партії. Так, Кемаль Ататтюрк опер свою національну розбудову Нової Туреччини на ним заснованій партії, що втілювала ідеологію т.зв. „кемалізму". В Польщі новий лад (після перевороту 1926 р.) покликав до життя т.зв. „безпартійний бльок" (В. В.), що фактично є урядовою партією, прямуючою до перебудови цієї держави в дусі політичних засад та світогляду маршала Ю. Пілсудського.\nАвстрійський дольфусизм був спрямований проти соціялістичних і демократичних угруповань і мав на увазі партійну монополізацію політичного життя. Також в Югославії, Латвії, Естонії, Болгарії перехід до авторитарних режимів привів коли не до цілковитої ліквідації політичних партій, то в кожному разі рішуче обмежив їх значення й вплив.\nЩойно майбутність покаже, оскільки ці етнополітичні спроби виправдують себе практично. Наперед можна передбачати, що головної своєї мети — перетворення нації в політично-безпартійний моноліт вони не досягнуть, бо соціологічно це є такий самий абсурд, як біологічно, напр., було б утопією зведення різних фізіологічних функцій людського організму до якоїсь однієї, хоча б і найголовнішої. Диференціяція є ознакою вищої й складної організованости. Нація є одною із найскладніших громадських спільнот. В політиці кульмінує організоване її життя. Тому є сизифовою працею спроба повернення її до стану політичної аморфности давноминулої соціогенези з праетногенетичної доби.\nПсихологічно однак зрозуміла сучасна реакція проти партійного переполітизовання в деяких країнах (напр., у Франції чи в Болгарії). Багато дехто гадає, що винна в цьому демократія. Звідки заперечення її та шукання порятунку в диктатурі й політичній безпартійності. Демократія вимагає, звичайно, критики, а ще більше деякі „демократи", що заявили кризу „демократії" й партійне переполітизування. Партія має остільки рацію існування, оскільки вона є виявом суспільних, господарських або ідеологічних змагань серед населення. Але вона є політичним паразитом і дезорганізатором громадського життя, коли стає на поступ особистих амбіцій чи приймає самозваних „провідників". Звичайно, громадську отаманію слід поборювати, як політичну хоробу, але заперечувати партійність у політичному житті, як це роблять авторитарні ідеології й диктаторські режими, це значить виливати з ванни разом з водою також дитину.\nНормально громадське розвинена й дозріла нація не може вкластися в рямки якоїсь однієї парітї. Бо це було б політичною її кастрацією, звуженням, а не поширенням творчих її можливостей. Жива нація, яка не вичерпала своїх сил, не може бути вкладена в рямки якогось одного світогляду, однієї доктрини, однієї партії. Здорова нація зуміє завжди скоординувати й погодити свою політичну різнопар-тійність, особливо тоді, коли цього вимагатимуть загальнонаціональні інтереси. Це саме й є критерієм її політичної й громадської зрілости.


У Львові розпочато підготовку до відзначення 100-річчя з Дня народження Віктора Чукаріна - Львівський державний університет фізичної культури\nУ Львові розпочато підготовку до відзначення 100-річчя з Дня народження Віктора Чукаріна\nЗа активної участі керівництва відділення НОК України у Львівській області, Львівської обласної федерації гімнастики, кафедри гімнастики Львівського державного університету фізичної культури імені Івана Боберського, тренерів дитячо-юнацьких спортивних шкіл Львова, де культивується гімнастика, ветеранів спортивної гімнастики відбулася ініціативна зустріч з підготовки до відзначення поважного ювілею унікальної постаті світового, українського та львівського спорту. Йдеться, зокрема, про відзначення 100-річчя від дня народження одного з найкращих гімнастів світу, абсолютного чемпіона Ігор Олімпіад 1952 та 1956 років, володаря 11 олімпійських медалей, в тому числі дев’яти золотих; заслуженого майстра спорту, заслуженого тренера України Віктора Івановича Чукаріна – одного з найвідоміших випускників та викладачів нашого Університету.\nУчасть в обговоренні попереднього плану дій взяли Олег Бубела, Оксана Вацеба, Людмила Короленко, Аліна Сениця, Галина Орбан, Інга Бірюшова, Костянтин Петренко та інші, які дійшли спільної думки, що основні святкування з відзначення ювілею Віктора Івановича мають відбутися восени поточного року та окреслили можливості проведення у Львові наступних заходів:\n• представницького турніру-меморіалу пам’яті Віктора Чукаріна (з міжнародним Гран-Прі у змаганнях на брусах, що були улюбленими Віктором Чукаріним);\n• проведення Всеукраїнської урочистої гімнастичної Академії, наукового «круглого столу», семінару тренерів та арбітрів зі спортивної гімнастики;\n• випуску спеціального тематичного конверта зі спеціальним поштовим погашенням;\n• перегляду кінофільму «Атлети століття. Віктор Чукарін», підготованого ще одним знаменитим представником львівського спорту, учасником Ігор Олімпіади 1956 року, талановитим журналістом Фарідом Досаєвим;\n• зустрічей із членами великої родини Віктора Івановича Чукаріна;\n• можливостей присвоєння імені Віктора Чукаріна спортивному корпусу ЛДУФК по вулиці Дудаєва;\n• обміну представницькими делегаціями із взаємним відвіданням міст Львова та Маріуполя;\n• відзначення праці нинішнього покоління фахівців спортивної гімнастики тощо.\nЗауважимо, що такий план відкритий для доповнення усім любителям спортивної гімнастики й шанувальникам спортивних досягнень Віктора Чукаріна. Тож запрошуємо усіх бажаючих подавати свої пропозиції для гідного вшанування у Львові 100-річчя від дня народження найтитулованішого львівського олімпійця! З пропозиціями просимо звертатися до заступниці голови-відповідального секретаря відділення НОК України у Львівській області Оксани Вацеби.\nЧукарін Віктор Іванович (9 листопада 1921, Донецька область – 25 серпня 1984, Львів) – видатний український гімнаст, один з найкращих гімнастів світу, абсолютний чемпіон Ігор Олімпіад 1952 та 1956 років, володар 11 олімпійських медалей, в тому числі дев’яти золотих; чемпіон світу 1954 року, багаторазовий чемпіон колишнього СРСР, багаторічний завідувач кафедри гімнастики Львівського державного інституту (нині університету) фізичної культури; заслужений майстер спорту, суддя, заслужений тренер України.\nВіктор Чукарін народився в селі Красноармійське на Донеччині. Дитячі та юнацькі роки пройшли у Маріуполі, куди родина переїхала після його народження. Захоплення спортивною гімнастикою передалося Віктору від шкільного вчителя Віталія Полікарповича Поповича. Згодом був Маріупольський металургійний технікум, але любов до гімнастики привела до Київського технікуму фізкультури. В 19 років Віктор Чукарінстав переможцем чемпіонату України в Харкові, виконавши норматив майстра спорту. Далі – Друга світова війна, яка немилосердно відобразилася на його долі: у вересні 1941 року в бою під Полтавою боєць Чукарін контуженим потрапив у фашистський полон. В’язень 17-ти концентраційних таборів, в тому числі «Бухенвальду» з номером «10491», у 1946 році зі своєю гімнастичною мрією опинився в новоутвореному інституті фізкультури у Львові. Саме зі Львова під орудою тренера Петра Собенка розпочалося його сходження до Олімпійських вершин, саме у Львові завершився його життєвий шлях...\nПохований Віктор Іванович на Личаківському цвинтарі Львова, де на могилі встановлено бронзове погруддя авторства скульптора Якова Чайки. На його честь у Львові й Маріуполі названо вулиці. За життя Віктора Чукаріна у німецькому місті Домбостон місцевою громадою було облаштовано музей видатного спортсмена, про що є окрема життєва історія.


Пʼятниця, 29 жовтня 2010 03:58\nПитання секонд-хендів зняли з Податкового кодексу. Про це 26 жовтня сказав віце-прем'єр-міністр України Сергій Тігіпко. Пояснив, що воно спричинило серйозну соціальну напруженість. Тепер його розглянуть у Митному кодексі. Перед цим радитимуться з виробниками, представниками легкої промисловості й тими, хто працює із секондом. Зміни до кодексу планують внести до кінця року.\nДо Кабміну позивається Верховний суд. Про це заявив його голова Василь Онопенко. Каже, рішення уряду від 26 жовтня про передачу у користування Вищому спеціалізованому суду з розгляду цивільних і кримінальних справ двох приміщень ВСУ є незаконним.


Безсонов: Лобановський знав, як досягти найбільших висот у футболі | Неофициальный сайт Олега Тарана\n###Безсонов: Лобановський знав, як досягти найбільших висот у футболі ###\nІгрова кар'-єра знаменитого динамівця Володимира Безсонова нерозривно пов'-язана з тренером Валерієм Лобановським.\nПід його керівництвом Безсонов виграв безліч трофеїв з "Динамо" та збірною СРСР, ставши одним із найкращих захисників країни у 80-ті роки. У день народження Валерія Лобановського Володимир Васильович незмінно приходить до свого вчителя.\n– Він був наш батько, спілкуючись між собою, ми так його і називали "тато". Це професіонал своєї справи, який чудово знав чим він займається, знав як досягти найбільших висот у футболі. Я вдячний, що доля мене звела з таким видатним тренером, буду вічно його пам'-ятати. Приходити на його могилу і згадувати все те хороше, що дав він усім нам. Причому не тільки, як футболістам.\n– Ви познайомилися з Валерієм Лобановським ще зовсім юним, у віці 17 років. Пам'-ятаєте першу зустріч?\n– З самого дитинства мріяв грати в «Динамо», хлопчиськом приїхав до Києва. Доля пов'-язала мене з цим клубом і з таким видатним тренером. З легендарною командою 75-го року, командами 80-х і 90-х років. З найкращими гравцями того часу. І вдячний я за це саме Валерію Васильовичу.\n– Не так давно за версією однієї з телепередач Валерій Лобановський увійшов до числа десяти найбільш видатних українців...\n– Він самий великий! Як футболіст, як тренер і, звичайно, як людина.


17:29, 26 грудня 2019 р. 3\nСкільки тернополяни відпочиватимуть у січні 2020 року?\nДодаткові вихідні дні у січні 2020 передбачені в офіційному календарі свят на рік. Відповідно до нього, першого місяця у році ми отримаємо 10 вихідних, це традиційні суботи-неділі й державні та релігійні свята. Загальна кількість календарних днів у місяці – 31, пише maximum.fm 1 січня традиційно буде неробочим днем, а передують йому вихідні наприкінці грудня попереднього року (29, 30 та 31 грудня). Різдво 7 січня – державне свято. З цієї нагоди буде два ви...\n17:01, 26 грудня 2019 р. 5\nЖителі Тернополя переживають за долю безпритульних тварин, які перебувають у підвалах житлових будинків. Зі слів очевидців, на декількох вулицях представники ЖЕКів заварили підвальні вікна, аби туди не проникали чотирилапі. Комунальники вважають, що через тварин розмножуються блохи та інші паразити. Жителі впевнені, що ця ідея погана. Пише Терен. – І так по всьому «гуманному» місту Тернопіль – котів виганяють з підвалів, наївно вважаючи, що вони розносять...\n16:45, 26 грудня 2019 р. 12\nВипадок стався у Тернополі, біля школи №14 ім. Б. Лепкого: учень четвертого класу запевняє, що ледь не став жертвою викрадення. Як інформує "Реально" з посиланням на повідомлення тернополянки Роксолани Вівчар, невідома людина намагалася викрасти її молодшого брата. "Сьогодні трапилася така ситуація. Слава Богу, що дитина зорієнтувалася. Приблизно в 12.30 після четвертого уроку (в той період коли більшість батьків забирають дітей в 13.15 після 5 уроку) мій...\n16:31, 26 грудня 2019 р. 2\n"Свідомо отруїла чудового песика": тернополяни вимагають покарати жінку, яка нагодувала собаку отрутою (ФОТО+ВІДЕО)\nУ жахливих муках помер песик Кама у тернопільських господарів, а винними у загибелі тварини власники чотирилапої вважають жінку, яка живе поблизу. Як інформують "Тернополяни", небайдужі мешканці міста навіть виклали в соцмережі відео, де видно, як жінка проходить повз собаку у вольєрі. По дорозі містянка встигає закинути собаці невідому речовину та виходить зі двору. Неприємний випадок трапився 22 грудня. "Жінка, перебуваючи поряд зі своїм будинком в Терно...\n16:07, 26 грудня 2019 р.\n"Пацієнтам вводили смертельний наркоз": в українській лікарні стався жахливий випадок\nЖахливий випадок, який приголомшив усю Україну, стався у Дніпропетровської області, в одній із тамтешніх лікарень: внаслідок інциденту одна пацієнтка померла. Як інформує "RZ", через наркоз поганої якості під час проведення операцій стало погано сімом громадянам, один випадок летальний. Правоохоронці зазначили, що в період з 17 по 19 грудня в лікарні під час хірургічних операцій використовували неякісну анестезію, від якої постраждали сім пацієнтів. Після...\n16:01, 26 грудня 2019 р. 1\nОбікрали на робочому місці. Така неприємність спіткала 23-річну жительку обласного центру. Із заявою про крадіжку потерпіла звернулася до співробітників Тернопільського відділу поліції. За словами заявниці, у неї в магазині, де вона працює, поцупили мобільний телефон вартістю майже п’ять тисяч гривень. Швидко встановити особу зловмисника оперативникам вдалося за допомогою камери відеоспостереження. Причетним до протиправного виявився 32-річний тернопол...\n15:34, 26 грудня 2019 р. 1\nТернополяни активно підтримують акцію "Придбай ялинку у горщику"\nВже не один рік поспіль на Тернопільщині долучаються до акцій, мета яких – спонукати людей відмовитися від зрубаної ялинки, натомість ставити удома деревця у горщику. Також чудова альтернатива зрубаним ялинкам – заміна живих дерев композиціями з гілля, яке залишається в лісі на місці санітарних рубок, у лісосіках, його навіть іноді спалюють. Тому використання таких хвойних залишків збереже життя багатьом деревам і дасть відчутний економічний ефект. Так, пі...


Сила – це добуток маси на повідомлене їй прискорення. При виконанні деяких трудових і спортивних рухів найбільша сила м’язів досягається або за рахунок найбільшого збільшення маси піднімаючого або переміщуваного вантажу, або за рахунок зростання прискорення, тобто зміни швидкості до максимальної величини.\nУ першому випадку збільшується напруга м’язи, а в другому – швидкість її скорочення.\nРухи у людини зазвичай відбуваються при поєднанні скорочення м’язів з їх напругою.\nТому при зростанні швидкості скорочення пропорційно збільшується і напруга. Чим більше маса вантажу, тим менше повідомлене йому людиною прискорення.\nМаксимальна сила м’язи вимірюється визначенням маси максимального вантажу, який вона може змістити. При таких ізометричних умовах м’яза майже не скорочується, а її напруга є граничною. Отже, ступінь напруги м’язи – вираз її сили.\nСилові рухи характеризуються максимальною напругою при збільшенні маси вантажу і незмінної швидкості його переміщення.\nСила м’язи не залежить від її довжини, а залежить головним чином від її товщини, від фізіологічного поперечника, тобто від кількості м’язових волокон, що припадають на найбільшу площу її поперечного перерізу. Фізіологічним поперечником називається площа перерізу всіх м’язових волокон.\nУ перистих і полуперистих м’язів цей поперечник більше анатомічного. У веретеноподібних і паралельних м’язах фізіологічний поперечник збігається з анатомічним. Тому найбільш сильні перисті м’язи, потім напівперисті, веретеноподібні і, нарешті, найбільш слабкі м’язи з паралельним ходом волокон.\nСила м’язи залежить також від її функціонального стану, від умов її роботи, від граничної частоти і величини, просторової і тимчасової сумації притекаючих до неї нервових імпульсів, що викликають її скорочення, кількості функціонуючих нейромоторних одиниць і від імпульсів, що регулюють обмін речовин.\nСила м’язів підвищується при тренуванні, знижується при голодуванні і стомленні. Спочатку вона збільшується з віком, а потім до старості зменшується.\nСила м’язи при максимальній її напрузі, що розвивається при найбільшому її збудженні і найбільш вигідній довжині до початку її напруги, називається абсолютною.\nАбсолютна сила м’язи визначається в кілограмах або ньютонах (Н).\nМаксимальна напруга м’язи у людини викликається вольовим зусиллям.\nВідносна сила м’язи вираховується наступним чином. Визначивши абсолютну силу в кілограмах або ньютонах, ділять її на число квадратних сантиметрів поперечного перерізу м’язи.\nЦе дозволяє порівняти силу різних м’язів одного і того ж організму, силу однойменних м’язів різних організмів, а також зміни сили однієї і тієї ж м’язи даного організму залежно від зрушень її функціонального стану. Відносна сила:\nскелетного м’яза жаби 2-3 кг.;\nрозгинача шиї людини – 9 кг.;\nжувальної м’язи – 10 кг.;\nдвоголового м’яза плеча – 11 кг.;\nтриголового м’яза плеча – 17 кг.\nСила м’язів Посилання на основну публікацію\nПередній мозок: проміжний мозок і великі півкулі\nКласи Сцифоїдні і Коралові поліпи\nВиникнення життя на Землі – реферат


Я більше не дєвочка – The Devochki\nБути дівчиною-підлітком та мешкати водночас у селі, де у різних сферах життя тебе оточують одні й ті ж люди, — справжнє випробування. Йдеться, звісно, не лише про фізіологічні зміни. Всі досягнення і прагнення, які були важливими для тебе у молодшій школі, знецінюються іншими. Високі оцінки, кількість прочитаних слів уголос за хвилину, вміння кататися на велосипеді без рук чи бігати швидше, ніж сусідський гусак, — нащо воно, коли у тебе немає хлопця? Переступаючи умовний 12-річний рубіж, стикаєшся з тим, що тебе перестають сприймати як особистість, що є цінною сама собою. Свою цінність тобі пропонують повернути через того, хто назве тебе «моя мала».\nНа ровесників годі розраховувати: вони нижчі за зростом, а все, що їх цікавить — де взяти колонку, щоб увімкнути на всю вулицю реп із матюками, та пограти на задніх партах у «триньку» з копійчаними ставками. Та й мотивації до стосунків у хлопчаків не було: про жодного з них не пліткували «він настільки страшний, що ніхто з ним не забажає зустрічатися». Тож першими хлопцями семикласниць зазвичай ставали старшокласники. А інколи партнери були набагато старшими.\n«Я більше не дєвочка», — з гордістю сказала мені знайома (на той момент нам обом було по 13) і уточнила, що її «першим» став 23-річний чоловік, із яким вона до цього переписувалася та обмінювалася MMS-ками. На моє ніякове «І як воно?» мовила: «Спробуй сама та й побачиш». І глянула так, неначе розгадала найбільш заплутану таємницю Всесвіту, над якою до цього ламали голову тисячі авторитетних вчених.\nПід час знайомства з тим чоловіком вона «заокруглила» свій вік до 15-ти. Але навіть до появи соцмереж у селі не лишалось місця для таємниць, тож від небайдужих партнер таки дізнався, скільки років їй насправді. Він обірвав із нею стосунки, а вона бідкалася, що її «здали».\nПісля того випадку багато хто почав сприймати її як непристойну дівчину, яка лізе в ліжко до старших чоловіків. Серед цих «праведників» була і я. До особистої неприязні долучилася внутрішня мізогінія: «Вона сама заварила ту кашу та ще й про вік збрехала. Так їй і треба!». І лише через багато років я задумалася: чому суспільний і мій зокрема осуд не торкнувся того 23-річного чоловіка, який зайнявся сексом із дівчиною-підлітком та приховав від неї, що має наречену? Так, моя знайома додала собі кілька років, але навіть 15 — це замало, щоб опиратися впливу дорослого, розрізняти власні бажання та нав’язані іншими, а також ухвалювати зважені рішення. Молодий чоловік, що має більш-менш привабливу зовнішність, міг би знайти коханку серед ровесниць (чи, можливо, й мав?), але він все ж захотів сексу з дівчиною-підлітком — недосвідченою й невмілою.\n«У юної дівчини немає з чим порівняти ці стосунки, вона не знає, що буває інакше, тож у чоловіка розв’язуються руки дуже сильно, і ось це почуття влади над нею його приваблює, — каже психологиня й фемблогерка Марина Воробйова. — Але згідно з українським законодавством, про стосунки дорослого чоловіка з дівчиною молодшою за 16 років не може бути й мови. В іншому разі у батьків підлітка з’являється привід звернутися до відповідних органів».\nАле вік сексуальної згоди в статті 155 Кримінального кодексу України прописали не так давно — навесні 2018 року. Раніше ця стаття передбачала «кримінальну відповідальність за статеві стосунки з особою, яка не досягла статевої зрілості».\nПоняття «статева зрілість» — оціночне, і дуже добре це ілюструють коментарі під новинами про зґвалтування чи зникнення неповнолітньої, особливо якщо журналіст чи адміністратор групи підібрав фото, де дівчина з яскравим макіяжем:\n«Їй 14? Та я в свої 30 виглядаю молодше, ніж вона!», «Нинішні дівчатка починають рано дорослішати та цікавитися сексом. Самі лізуть на чоловіків, а ми ж в їхні роки в ляльки гуляли», «Почуваюся педофілом, коли дивлюсь на таких».\nЩойно коментатори за якимись своїми критеріями визначають, що дівчина-підліток виглядає на 20+, то й одразу починають приписувати їй і легковажність, і розпусність. Більш-менш об’єктивно статеву зрілість (коли дівчина має виражені вторинні статеві ознаки, здатна без шкоди для свого здоров’я вести статеве життя, переносити вагітність, народжувати та годувати дитину) може оцінити судово-медичний експерт разом із акушером-гінекологом. Але чи лише річ у фізіології?\nЗ досвіду кількох моїх сільських знайомих я знаю, що у 15 років цілком можна виносити і народити дитину, відмовитися від оплачуваної участі в шоу «Вагітна в 16», а потім почути від колишнього коханого: «Мало з ким ти там гуляла! Дитина точно не моя». Знаю, що можна стати мамою у 9 чи 10 класі й у найкращому разі одружитись зі своїм надто дорослим хлопцем, а в гіршому — спостерігати, як батько твоєї дитини йде в запій та лізе до тебе з кулаками.\nРоздивляючись їхні соцмережі чи перетинаючись із ними в барі, розумію: їм кортить гуляти, спілкуватись із однолітками, танцювати всю ніч. І тут же хтось знайдеться, хто тихенько прошипить: «От гуляща, про дитину б подумала!». І цим «хтось» можу виявитися навіть я сама.\nЗнову, як з’ясовується, дуже легко засудити дівчину-підлітка, звинуватити її подумки в тому, що знехтувала контрацепцією та розставила ноги перед дорослим чоловіком. І знову забути про ще одну ланку цього ланцюжка — дорослого чоловіка, який зайнявся сексом із неповнолітньою. Який сказав, що вчасно висуне. Який пошкодував грошей на презервативи та поскаржився, що в кондомі відчуття не ті — «наче квіти в протигазі нюхати».\nЯкби неповнолітня сільська дівчина взяла на себе й питання контрацепції, то ця місія була б нездійсненна. Багато дорослих не наважуються купити презервативи у випадковій міській аптеці чи супермаркеті, а тинейджерка якраз піде в магазин до тьоті Люди, щоб через кілька годин все село знало про її покупки, еге ж? Ще є інша проблема — фінансова: не всі батьки дають кишенькові гроші.\nСекс-просвіта: без неї ніяк\nЗгідно з опитуванням «Показники та соціальний контекст формування здоров’я підлітків» за 2018 рік, інформацію про статеві стосунки підлітки найчастіше черпають із інтернету. Ще частково дізнаються про секс від друзів, однокласників та з телепередач. Лише третина респондентів джерелами інформації вказала вчителів та батьків.\nСільським батькам не вистачає часу поговорити з дітьми про секс. Їхній звичайний день виглядає так: господарство — робота — господарство — випуск новин/ «мильна опера» — сон. Тому вони свято вірять: освітою їхніх дітей має займатися лише школа.\nХто має більше відповідати за секс-просвіту дітей — вчителі чи батьки — питання риторичне, а от те, що в школі мають розповідати про це, Марина Воробйова впевнена. Є кілька способів: можна ввести окремий шкільний предмет, який викладатиме «свій» вчитель, чи запровадити державну програму, яку буде вивчати певна кількість спеціалістів, а потім курсуватимуть школами та їздитимуть у віддалені райони. У будь-якому разі це має вирішуватись на рівні Міністерства освіти, вважає Марина.\nУ нашій школі провідниками у світ sex education могли стати «Основи здоров’я» та «Біологія». У підручниках першого предмету йшлося про менструації, полюції, секс та вагітність, і ми з однокласницями навіть пам’ятали номери найцікавіших сторінок. Однак ледь не щороку в нас мінявся вчитель: цей предмет вів то історик, то вчитель трудового навчання, то фізрук. Кожен із них сприймав «Основи здоров’я» як додаткові години на тиждень, а отже надбавку до зарплати. Всю енергію вони витрачали на підготовку до свого основного предмету, а деякі не морочили собі голову, ставили «десятки» за наявність підручника та йшли на перекур.\nБіологія вразила більше. Пригадую, коли ми вивчали розділ «Статева система людини», вчителька розповідала нам детальніше про будову жіночих статевих органів. Її і без того тихий голос став приглушеним, коли вона заговорила про дівочу пліву. Мовляв, та може бути настільки еластичною, що не порветься під час першого статевого акту, а розтягнеться, тож все обійдеться без крові. «Тож, хлопці, майте на увазі, а ви, дівчата, поясніть у майбутньому своїм партнерам, аби ті не ображались і не звинуватили вас в обмані», — порадила вчителька.\nПісля того ми складали тест по статевій системі, і всі хлопці написали його на двійку. Викладачку це настільки обурило, що вона спересердя крикнула: «Та ви нічого окрім члена і піхви не знаєте».\nЗдогадуюся, що через десяток років їхні знання про своє та жіноче тіло лишаються на тому ж рівні. Як і в тих старших чоловіків, що займалися сексом із моїми неповнолітніми знайомими. За їхнє незнання та небажання знати суспільство їм нічого не висуне. Винною залишиться дівчинка, яка не знала про контрацепцію і не здогадувалася, що є цінною сама собою.


Обрана віцепрезидентка США в кедах з'явилася на обкладинці американського глянцю — Суспільство — tsn.ua\nКамала Гарріс / Фото: Associated Press\n56-річна Камала Гарріс стала головною героїнею американського глянцю.\nОбрана віцепрезидентка США Камала Гарріс прикрасить обкладинку лютневого номера американського журналу Vogue. Обкладинку опублікували на офіційній сторінці видання в Instagram.\nНа ній Гарріс з'явилася в образі кежуал у повний зріст на тлі зелено-рожевого драпованого полотна тканини. На політикині був чорний жакет Donald Deal, чорні джинси, білий топ і кеди Converse. Шию Камали прикрашало делікатне намисто з перлами. Акуратне укладання і ніжний макіяж завершили аутфіт віцепрезидентки.\nДопіс, Поширення Vogue (@voguemagazine)\nПозувала Гарріс перед об'єктивом фотокамери Тайлера Мітчелла.\nНа іншій цифровій обкладинці, яка не вийде в друк, Камала постала у діловому луці. Вона одягнена у ніжно-блакитний штанний костюм від Michael Kors і білий топ. Шию прикрашало красиве намисто, а вуха — лаконічні сережки. На руках було безліч золотих браслетів і каблучок.\nУ костюмі кольору марсала і в компанії чоловіка: Камала Гарріс на вулицях Вашингтона\nВідомо, що спочатку команда Гарріс і редакція погодила на обкладинку журналу фото в офіційному образі. Але потім редакція вирішила помістити на обкладинку неформальний аутфіт в кедах. Своє рішення вона аргументувала тим, що в цьому образі Камала "відображає свою справжню натуру" і це є її однією з відмінних рис.\nКрім того, ці світлини віцепрезидентки викликали бурю критики користувачів мережі. Дехто відзначив, що на фото Камалі дуже освітлити шкіру.\nНагадаємо, Камала Гарріс стала першою жінкою і першою темношкірою на посаді віцепрезидентки США.\nЧитайте також: У мандариновій блузці і строгому жакеті: діловий образ Камали Гарріс\nвіце-президент сшаVogueжурналобкладинкаКамала гарріс


AGROEXPO-2016: Останні новинки світових брендів на українському полі\nВи тут: AgroExpo Про виставку Архів новин AGROEXPO-2016: Останні новинки світових брендів на українському полі\nВівторок, 30 серпня 2016 14:52\nВсесвітньо відомі бренди-виробники сільгосптехніки зберуться цієї осені, щоб продемонструвати в роботі свої новинки, а також ряд іншої популярної серед аграріїв техніки. Більш того, сільгоспмашини на будь-який смак можна буде купити зі знижками 5% або 10%. Агрофест міжнародного масштабу пройде з 29 вересня по 1 жовтня на агропромисловій виставці AGROEXPO-2016 у Кіровограді.\nNew Holland: Тест-драйв самохідної техніки та демонстрація систем точного землеробства\nКомпанія New Holland проведе тест-драйв своїм вже відомим тракторам T6050 Delta (ном. потужність - 125 к.с.), T7060 (ном. потужність - 242 к.с.), T8.410 (ном. потужність - 340 к.с.). Крім того, в роботі будуть продемонстровані зернозбиральні комбайни, самохідні оприскувачі та телескопічні навантажувачі.\nНе обійдеться і без інновацій. В полі буде проведена демонстрація систем точного землеробства PLM з тракторами марки New Holland.\nJohn Deere: "безпілотник" в роботі\nНа AGROEXPO-2016 компанія John Deere планує показати в роботі свій безпілотний трактор із серії 8R. Трактор оснащений системою автоматичного водіння AutoTrac, яка дозволяє освоїти прямі і вигнуті колії, працювати в умовах поганої видимості, знижуючи при цьому кількість пропусків і перекриттів на 90%. Крім трактора офіційний дилер техніки John Deere та JCB в Україні продемонструє в роботі телескопічні навантажувачі компанії JCB.\nНімецькі рішення від Lemken\nКомпанія Lemken має намір провести широку польову демонстрацію своїх останніх технічних рішень. У демпоказах на AGROEXPO-2016 німецький бренд представить дискову борону Rubin 12/600 KUA (ширина захвату - 600 см та глибина обробки грунту - до 20 см), дискову борону Heliodor 9/700 КА (ширина захвату - 700 см) та навісний плуг Juwel 8М 5+1 (робоча ширина - 180-300 см).\nPantera від Amazone\nНімецька компанія Amazone презентує в роботі самохідний обприскувач Pantera 4502.\nШирина захвату машини - від 24 до 40 м. Економічна витрата палива - 1 л дизельного палива для обробки 3 га площі. Потужність двигуна - 218 к.с. Управління двигуном і шасі здійснюється за допомогою комп'ютера AMADRIVE. Автоматична зміна кліренсу від 1,15 до 1,70 м і ширини колії від 1,8 до 2,25 м.\nМіжнародна агропромислова виставка AGROEXPO-2016 проходитиме з 29 по 1 жовтня у Кіровограді.


«Житомиргаз» подав газ жителям села Бондарівка на Коростенщині / Житомиргаз\n17.06.2015 / 15:27\n«Житомиргаз» подав газ жителям села Бондарівка на Коростенщині\nДо мережі газопостачання приєднаються 54 будинки села Бондарівка Коростенського району\nНайближчим часом блакитний вогник з’явиться у 54 будинках села Бондарівка Коростенського району ФОТО: ПАТ «Житомиргаз»\nВсі будівельно-монтажні роботи виконало Коростенське управління з експлуатації газового господарства протягом серпня-листопада 2014 року. Загалом по селу прокладено 6,2 кілометри розподільних газопроводів. На будівництво газопроводу місцева громада направила 623,5 тисяч гривень.\n«Жителі Бондарівки задоволені, адже незважаючи на підвищення тарифів, природний газ залишається найзручнішим видом палива для селян. Загалом на Коростенщині 3,9 тисяч жителів сільської місцевості користуються породним газом. Якщо говорити про загальний рівень газифікації району станом на сьогодні, то він становить 55%», – відзначив начальник Коростенського управління з експлуатації газового господарства ПАТ «Житомиргаз» Сергій Андросович.\nНезважаючи на економічну ситуацію в країні, «Житомиргаз» продовжує газифікацію території, яка постраждала від Чорнобильскої катастрофи, співпрацюючи з місцевими громадами. Загалом протягом 2014 року у сільській місцевості Житомирщини введено в експлуатацію 120 км розподільних мереж та приєднано до мережі газопостачання 1750 домоволодінь.


Джерельце : березня 2014\nМолода та рання...\n26 березня відбулася презентація першої збірки молодої поетки Руслани Вихрестенко «Молода та рання». До збірки увійшли лірика, гумор та проза.\nБлагословляючи першу ластівку на світ Божий, хочеться побажати поетесі: ні пуху ні пера!\nЗапрошуємо і тебе, дорогий читачу, познайомитись з лірикою із збірки «Молода та рання»\nМоя душа - ясне віконце!\nБагато в ньому\nсвітла й сонця...\nВ моїм вікні -\nІз-за гір прийшов світанок.\nНа плечах - ясний серпанок...\nБродить морем вітерець -\nВипасає гурт... овець!..\nТебе я кохаю, милий,\nТа поруч вона - чужа..\nВбиваєш останні сили\nБез кулі і без ножа...\nНі, ти її не кохаєш -\nХолодні твої вуста...\nТак нащо себе караєш,\nМарнуєш святі літа?\nОпубліковано Тетяна Качанова о 17:09 Немає коментарів:\n26 березня об 11.00 у нас в бібліотеці зустріч з молодою письменницею і журналістом Русланою Вихрестенко. Презентуємо її нову та дуже смішну книжечку\n“Молода та рання".\nПоспішайте на зустріч. Веселі розваги з сюрпризами чекають вас!\nОпубліковано Тетяна Качанова о 20:34 Немає коментарів:\nЗЕМЛЕ МОЯ, КРИМСЬКА\nЗнайомтесь, віршіДанила Кононенка, Заслуженого діяча мистецтв Автономної Республіки Крим\nДе бої гриміли -\nТам каналу стрічка в'ється голуба.\nЗолоті колосяться хліба.\nВІК УКРАЇНУ ЛЮБИ\nСонце голубить калину,\nВітер колише дуби.\nСину мій, рідна дитино!\nВік Україну люби!\nДалеч шумку тополину,\nСтепу дзвінкі голоси.\nСину мій, рідну Вкраїну,\nВік біля серця носи!\nВід ворогів борони!\nМову свою солов'їну -\nСину мій, рідна дитино,\nОпубліковано Тетяна Качанова о 20:23 Немає коментарів:\nДякую Богові, що саме нашому поколінню судилося увійти у цю купіль Духу – двохсотлітній ювілей пророка. Перемогти рабів у собі – це найкращий дар поетові. Ірина Фаріон\nОпубліковано Тетяна Качанова о 11:49 Немає коментарів:\nМи чуємо тебе, Кобзарю, крізь століття, і голос твій нам душі окриля. Встає в новій красі, забувши лихоліття, твоя, Тарасе, звільнена земля» В.Симоненко\nЩороку з квітом весни оживає з новою силою поетичне слово нашого пророка – Тараса Шевченка. Піднесена поезія Кобзаря, сповнена вірою, синівською любов’ю до своєї Батьківщини. Уся його творчість присвячена свободі й розвитку українського народу, які можливі лише у „своїй хаті” – власній національній державі, де – „своя правда, і сила, і воля”.\nІ. Франко писав: “Поява Шевченкового “Кобзаря” 1840 р. в Петербурзі мусить вважатися епохальною датою в розвою українського письменства, другою після “Енеїди” Котляревського. Ся маленька книжечка відразу відкрила немов новий світ поезії, вибухнула мов джерело чистої, холодної води, заясніла невідомою досі в українському письменстві ясністю, простотою і поетичною грацією вислову”\nОпубліковано Тетяна Качанова о 04:50 Немає коментарів:\nОй з-за гори, із-зі кручі\nТа скриплять вози йдучи,\nТай діточок твоїх бідних\nВ кайдани водити?\nА воля – в Сибірі;\nА дівчина, як і вперше,\nБо щодалі ссуть кров нашу,\nВсе більше і більше!» Степан Руданський\nОпубліковано Тетяна Качанова о 18:18 Немає коментарів:\nВесна — це справжнє відродження, шматочок безсмертя\n1-го березня відзначається надзвичайно світла та радісна подія — свято приходу весни. Довгоочікувану весну прийнято було зустрічати ще за часів язичників.\nТрадиція вшанування весни, яку уособлює прекрасна дівчина, збереглася і до наших часів.\nЛегенда свідчить, що колись Сонце зійшло на землю в образі прекрасної діви. Але злий Змій закрив красуню в своєму палаці. І в цю мить все навколо змінилося: замовкли птахи, перестали веселитися діти, світ став похмурим і сумним. Врятувати Сонце зважився тільки один молодець. Він шукав палац, в якому захована дівчина, цілий рік.\nВ нерівній боротьбі юнак переміг Змія та визволив Сонце. Після цього ожила вся природа, але цього вже не зміг побачити молодець, оскільки був сильно поранений і помер. Його кров капала на білий сніг, який поступово починав танути. І на цьому місці виросли прекрасні проліски. Зараз під час свята приходу весни прийнято розповідати цю легенду. Незмінними атрибутами цього дня є квіти, зокрема проліски, які стали вісниками приходу весни.\nОпубліковано Тетяна Качанова о 00:07 Немає коментарів:


Повітряні кульки - завжди актуальна ідея для оформлення корпоративних вечорів, презентацій, виставок або торгової точки під час першого відкриття. А нанесений логотип - це додаткова реклама фірми (товарів). Адже люди, отримавши кульку з логотипом, не поспішають викидати його в найближчий смітник (що часто роблять з паперовими рекламоносіями). А обов’язково пройдуться з ним по вулицях свого міста, і ваші кульки побачать сотні очей. А оригінальне зображення допоможе залучити майбутніх клієнтів.\nУнікальність повітряних куль ще й в тому, що вони асоціюються не з способом реклами, а головним атрибутом свята. А, як відомо, свята люблять усі.\nКульки з логотипом - це ще й унікальний подарунок для близьких і друзів. Адже такий нетрадиційний сувенір приємно порадує будь-кого.\nРА «Євгенія+» не втомлюється повторювати, що повітряні кулі з неповторним повідомлнням на ньому - оригінально і незабутньо.\nПластикові картки - кращий спосіб привернути нових і утримати постійних клієнтів, зацікавити їх і перетворити в надійних довгострокових партнерів. Клієнти повертаються туди, де для них діють програми лояльності, знижки. Все це їм гарантує ваша знижкова або клубна карта. А у вас при цьому зростають продажі. Пластикові картки ефективні і довговічні, а завдяки естетичному і ефектному дизайну, чудово працюють в якості рекламного засобу. Кожен раз, відкриваючи портмоне, ваш клієнт або покупець, а також оточуючі його люди будуть бачити вашу рекламу. Це працює, ми перевіряли.\nНа виставках або конференціях пластикові бейджі, для співробітників компанії пластикові посвідчення або пропуски стануть просто знахідкою. Захистіть їх чіпом або магнітною стрічкою. І вуаля: все під контролем.\nЕфектний дизайн, солідне якість, будь-які варіанти для захисту і персоналізації (нумерація, штрих-код, ембоссіонування), золоті або прозорі карти - все, від ідеї до втілення, можуть наші фахівці. У РА «Євгенія+» виготовлять будь-який вид пластикових карт для вас і ваших клієнтів, щоб ваш бізнес зростав, а покупці були задоволені.\nЗвичайнісіньку парасольку від дощу можна не тільки використовувати за призначенням, а й активно рекламувати ім’я своєї компанії.\nПарасольки з логотипом - модне рішення для реклами. Ця практична, незамінна річ буде корисною не тільки для споживача, а й для Вас. Адже люди користуються нею в будь-яку пору року, а вам не потрібно докладати ніяких зусиль для просування продукту. Парасолі багатофункціональні: стильне доповнення до вбрання, а може бути використана в якості тростини. Такий аксесуар необхідний всім людям, незалежно від їхнього віку і поглядів на життя. Важко навіть уявити той масштаб дії реклами, яку створить парасолька з логотипом вашої компанії на ній.\nРА «Євгенія +» використовує незвичайні фарби, створює відблиски і відтінки, які зроблять звичайну парасольку модним і незамінним аксесуаром Ваших клієнтів, а отже і чудовою рекламою вашої компанії.


Львів’янка отримала Золотий мольберт на щорічному міжнародному художньому конкурсі\nЕспресо Захід Суспільство Львів’янка отримала "Золотий мольберт" на щорічному міжнародному художньому конкурсі\nЛьвів’янка отримала "Золотий мольберт" на щорічному міжнародному художньому конкурсі\nФінал відбувався у Львові і символічно у Міжнародний день захисту дітей журі оголосило ім’я переможця. Нею стала одинадцятирічна львів’янка, вихованка Сихівського центру дитячої та юнацької творчості Дарина Мельник.\nДівчинка настільки надихнулась творчістю французького художника, графіка та скульптора Фернана Леже, що на полотні змогла втілити свою ідею, максимально використовуючи мотиви і стиль митця.\nДарина Мельник з худкерівницею Наталею Фляк. Фото: Еспресо.Захід\nЦілий рік юні художники виконували конкурсні завдання, пройшли проміжні відбори і найкращих запросили на фінал до Львова. 38 учасників з різних куточків України та з-за кордону з’їхалися до Національного музею імені Андрея Шептицького, впродовж одного дня діти малювали картину за мотивами обраного художника 20-21 століття. Задля максимальної об’єктивності, віцепрезидент Благодійного фонду "Львівська дитяча галерея" Ольга Михайлюк присвоїла кожному учаснику лише номер. Обирали найкращих 12 шанованих митців Львова. Відбір був непростий, адже думки журі розділились, у кожного з’явився фаворит. Втім, підсумовувавши бали за ідею та техніку – перше місце і "золотий мольберт" віддали Дарині Мельник.\n"Зірочки" Софія Білінська та Ірина Шкап'як\nЩе вісім талановитих діток з найвищими балами отримали путівки до артрезиденції Тетяни Мялковської у селі Очаківське, що на Херсонщині.\nЗазначимо, що наймолодшому учаснику конкурсу "Золотий мольберт" – 7 років, найстаршому – 16.\nМіжнародний художній форум та конкурс "Золотий мольберт" вже став традиційним для Львова. 19 років поспіль його організаторка збирає шедеври дитячої творчості:\n"З цією метою заснувала першу у Львові дитячу галерею, Форум дитячої творчості "Золотий мольберт", в рамках якого щорічно проходять дитячі фестивалі, конкурси, пленери, пересувні виставки", – відзначає Ольга Михайлюк.\nЗараз, до слова, триває відбірковий етап 20-го ювілейного конкурсу "Золотий мольберт-2021".


Як об'єднуються сімейні фермерські господарства в Італії\n24 листопада 2019 10:02\nСтворені в Італії Фонди спільної сільськогосподарської політики ЄС допомогли сімейним фермерським господарствам на півдні країни відродитися та навіть модернізувати свій бізнес.\nВажливість створення мереж\nVàZapp – об’єднання сільгоспвиробників, створене в Апулії, на півдні Італії. Асоціація дає можливість аграріям проводити зустрічі для обміну передовими практиками.\nІдея створення асоціації належить фермерам Джузеппе Савіно та Мішелю де Паоліс.\n«Перш за все, ми слухаємо. Я сам аграрій і знаю, що фермери сьогодні почуваються самотніми і нечутими. Ось чому ми і створили наше об’єднання. Ми організовуємо зустрічі виробників, на яких кожен може обмінятися ідеями, проблемами та баченнями», – пояснив Савіно.\nКлюч до вирішення багатьох проблем – мережа. Для малих фермерів створення громад необхідне для виживання. Це означає обмін кращими агрономічними практиками, а також придбання у спільне користування обладнання.\nНаприклад, чому один фермер повинен покривати витрати на трактор, коли їх можна поділити з сусіднім фермером? І придбавши у спільне користування трактор, можна було б використовувати централізований склад для запобігання крадіжкам, вважають у VàZapp.\n«Молоді фермери мають інший підхід, і вони хотіли б змінити спосіб ведення господарства, але часто вони не знають ноу-хау. Вони відчувають себе ізольованими», – поділився Джузеппе Савіно, який нещодавно прийняв у керування сімейний бізнес з виробництва круп, винограду та оливкової олії у Фоджа, що в регіоні Апулія.\nЗгідно із баченням VàZapp, фермери – це не просто виробники, які щодня годують людство, вони також можуть бути терапевтами.\n«Мешканці міст тікають у сільську місцевість, щоб шукати краси, спокою, повільнішого темпу життя. Фермери можуть стати охоронцями ландшафту і створити ті відносини, які потрібні всім людям», – стверджує Джузеппе Савіно.\nНарешті, те, що також могло б привернути молодь до села, – це досвід. Сьогодні тисячі людей їдуть у сільську місцевість, щоб взяти участь у збиранні врожаю винограду чи оливок та приготуванні сиру. У новому тисячолітті їжа – це вже не просто задоволення первинної потреби, а джерело досвіду, здатного живити душу.\nВ Італії найбільша у світі мережа ринків фермерів\nОб’єднання фермерів поширилися в Італії лише за кілька років, і вони пропонують чудову економічну та соціальну можливість саме тому, що дозволяють налагоджувати безпосередні контакти між виробниками та споживачами.\nLandlord раніше повідомляв про те, як італійцям вдається залучати молодь у сільське господарство.