Успішного старту в безмежний простір знань! - Офіційний сайт міста Южне\nУспішного старту в безмежний простір знань!\n10:52 03 Вер 2021 | | 286 переглядів\n– Вітаємо всіх з першим днем осені, зі святом Першого дзвоника, – розпочали урочистий захід у комунальному закладі загальної середньої освіти імені В’ячеслава Чорновола Южненської міської ради Одеського району Одеської області ведучі – десятикласниці Вікторія Шевченко та Євгенія Снітко. – Нинішнього року український народ святкує тридцятиріччя незалежності держави. Патрон нашої школи, політик, публіцист, літературний критик, діяч руху опору проти зросійщення та національної дискримінації, Герой України В’ячеслав Чорновіл належав до тих відчайдухів, які розбудовували нашу незалежну країну. Отож урочистий захід з нагоди святкування 1 вересня розпочнемо славнем великої держави з гордим іменем Україна.\nПісля виконання гімну згуртовану шкільну родину тепло привітали директор освітньо-виховного закладу Т.М. Прокопечко та настоятель храму Покрови Пресвятої Богородиці Православної церкви України митрофорний протоієрей Микола Віщун.\nЗвертаючись до присутніх, Тарас Михайлович побажав усім успішного нового навчального року, щоб він пройшов без негараздів, пов’язаних із підступною коронавірусною інфекцією. Першокласникам - стати частиною великої шкільної родини, отримувати радість пізнання нового, мати невичерпне бажання навчатись, удосконалюючи знання, знайти нових друзів. Адже про відчуття радості завтрашнього дня як перспективи розвитку особистості писали великі вітчизняні педагоги Антон Семенович Макаренко (один із засновників системи дитячо-підліткового виховання) та Василь Олександрович Сухомлинський – автор 48 монографій, понад 600 статей, 1500 оповідань і казок. Новий навчальний рік стане особливим для учнів випускних класів, адже покладе межу між дитинством, шкільними роками і дорослим життям.\nУ важкі, тривожні хвилини керівник закладу порадив звертатись до Бога. А священник Микола Віщун настановляв бути міцним і послідовним у християнській вірі, шанувати і поважати православні традиції.\n– Найдорожче, що є в людини, – це віра, – підкреслив він. – Вона дає велику силу, і тоді можна багато чого здійснити.\nЗатим гучними оплесками вітали щирих, усміхнених, талановитих, здібних, яскравих, цілеспрямованих майбутніх випускників на чолі з класними керівниками пані Мар’яною Федорійчук та пані Оксаною Тірновською. Старші товариші з турботою і трепетом взяли за руку першачків, крокуючи з ними шкільним подвір’ям. Так вони символічно ввели першокласників у нове життя, наповнене вивченням предметів і основ мудрих наук. Протягом кількох років постійною підтримкою та опорою для них будуть досвідчені шкільні мами – пані Галина Мартинюк, пані Світлана Любчук та пані Світлана Дехтярьова.\n– Вітаємо наших молодших друзів на святі Першого дзвоника нашої рідної школи, – звернувся один із одинадцятикласників до малечі. – Раді бачити ваші усміхнені обличчя, підтримуємо прагнення якнайшвидше відкрити для себе дивовижний світ шкільного життя. Ми щасливі, що у свій випускний рік передаємо естафету навчання саме вам, дорогі першокласники. Будьте активними, допитливими, щирими, наполегливими, тоді вам буде завжди цікаво, в щоденниках матимете високі оцінки, а поряд – надійних друзів. У шкільному житті на вас чекають уроки, домашні завдання, екскурсії, свята в класах, різноманітні конкурси, спортивні змагання, семінари, багато гуртків за інтересами, концерти та тематичні вечори. Відкривайте з радістю шкільні двері! Тепер ви теж повноправні жителі Країни знань. Здоров’я та успіхів вам!\nКрім щирих напутніх слів, уважні учні випускних класів приготували і вручили молодшим товаришам подарунки на пам’ять.\nПотім на подвір’ї освітнього закладу пролунав переливчастий перший дзвоник, який покликав у шкільний світ. Дітей привітали відомі казкові герої, а також натхненні учасники хореографічних колективів My way, «Позитив», модельної школи Dreams and Emotions models та Dreams and Emotions show dance, школи черлідингу «Імпульс», театру мод у національному одязі з вишивкою і оздобленням, виконаними за старовинними зразками.\nСхвальними відгуками вшанували солістів-вокалістів Софію Коротку, Дмитра Арванінова, обдарованих скрипалів Ігоря Повара та Валерія Проніна – учнів відділу інструменталістів симфонічного оркестру, класу скрипки (викладач Тетяна Василівна Василенко) комунального закладу початкової спеціалізованої освіти «Южненська школа мистецтв» ЮМР.\nЗа традицією у той святковий вечір на подвір’ї запалили ватру, яка грала в сутінках золотими іскрами. Яскравим сюрпризом стало фаєр-шоу і рясне поливання водою, яка несе очищення, зцілює від хвороб.\nНа завершення всі разом – діти і дорослі – виконали гімн закладу загальної середньої освіти імені В’ячеслава Чорновола.\nАвтором цікавих ідей щодо проведення свята стала заступниця директора школи з виховної роботи О.В. Ящук та активісти учнівського самоврядування.


Bydzov - люстри з Чехії (Bydzov Lighting) | LustraLux\nКришталеві світильники: доступна розкіш в інтер'єрі\nВироби з кришталю, нарівні з золотом і дорогоцінним камінням, здавна вважалися предметом благосостоятельності і багатства. Чехія - одна з перших країн, де обробка цього матеріалу перетворилася в окреме мистецтво. На міжнародний ринок поставляє якісні кришталеві світильники (Bydzov) Биджов - компанія з потужною виробничою базою і штатом талановитих дизайнерів, майстерно виконують цікаві проекти.\nСвітлотехніка з цього матеріалу не обов'язково представлена в класичних формах. Креативні дизайнери змогли втілити в торшери, настільні лампи, бра, люстри (Bydzov) Биджов сміливі ідеї, змусили зазвучати по-новому цей звичний матеріал.\nЧому світлотехніка з логотипом «Bydžov s.r.o.»?\nНеповторний дизайн. Сліпучий блиск кришталевих чашок, заломлення світла, його розпад на всі кольори веселки, невагомість і витонченість або навмисна масивність багатоярусних моделей - безліч цікавих ідей знайшли відображення в варіативності форм, розмірів і наповнення.\nВисока якість. Тільки метал в основі, надійні лакофарбові-матеріали для додання текстури та необхідного кольору арматурі, кришталь різної прозорості і міцності.\nДоступна вартість. Сьогодні купити бра, люстри, торшери (Bydzov) Биджов з кришталю можна відносно недорого. Асортимент охоплює бюджетні моделі і елітні авторські роботи класу преміум.\nТаїнство кришталевого справи\nСвітильники (Bydzov) Биджов - це симбіоз традицій обробки скла і його поєднання з металевими елементами. Саме скло служить основою для отримання кришталю з потрібними експлуатаційними характеристиками. Від кількості домішок до його базового складу залежать подальші властивості матеріалу.\nПри використанні простого скла неможливо досягти тієї гри світла і блиску, якої підкуповують вироби з кристалами кришталю. Матеріал відрізняється відсотком домішок, саме вони роблять його податливим до обробки. Типи кришталю детально описані в Директиві ЄС від 1969 де вказані процентні співвідношення добавок барію і свинцю. У світлотехніці використовують переважно свинцевий кришталь таких категорій:\n10% вмісту оксиду свинцю - кришталеве скло;\n10-24% - Хрусталіна або мало свинцевий кришталь;\n24% - кришталь;\n30% - високо свинцевий кришталь.\nЧим вищий вміст свинцю, тим більше філігранна і тонка огранювання застосовна до виробів. Люстри (Bydzov) Биджов виготовлені з прозорого, висококласного кришталю відмінних властивостей заломлення променів природного та штучного світла.\nЧеський виробник робить відступ від традиційності елегантних підвісок. В унісон трендам на колір і форму дизайнери за допомогою різних добавок роблять матеріал кольоровим і цікавим. Чорний, червоний, синій, зелений - відтінків безліч.\nКришталева світлотехніка сміливо змінює дизайн: до багатоярусних люстр з безліччю підвісок додані лаконічні підвісні, пріпотолочние моделі зі світлодіодними ріжками, точкові даунлайтери з витонченими декоративними краплями-кристалами та ін. Ви самі можете внести краплю креативності в дизайн - вибрати чашу для люстри, варіювати деталі різних форм і кольоровості.\nІнтернет-магазин LUSTRALUX пропонує світлотехніку Bydzov відмінної якості з доставкою в Київ, Дніпро, Харків і більш віддалені регіони України. Тут ви можете недорого придбати світильники лаконічні моделі, де головна роль відведена геометрії і симетрії, або вишукані підвісні композиції флористичних мотивів для різних інтер'єрів - безліч рішень для втілення ваших дизайнерських ідей.\nЗалишило 35 відвідувачівКиев


BlackSeaNews | Кого РФ виписала з-за кордону спостерігати за незаконними виборами на території Криму\nРосія провела незаконне голосування на виборах до Держдуми на окупованій території АР Крим і Севастополя. Цього разу свято електорального беззаконня тривало три дні - з 17 по 19 вересня. Як завжди у такі дні, до окупованого Криму понаїхали найняті Кремлем «спостерігачі». Хто порушив український кордон і міжнародне право цього разу? Центр журналістських розслідувань традиційно встановив їхні імена. Однак назагал ситуація зі «спостерігачами» в окупованому РФ Криму плачевна для «легалізаторів» його анексії - їх кількість, в порівнянні з іншими роками, просто мізерна.\nЯк ведеться в РФ, вибори там – це не вільний вибір громадянами осіб і політичних сил, які здійснюватимуть представницькі, управлінські й законодавчі функції протягом наступної каденції. Ні, вибори в РФ – це лише формальне продовження мандату на повне володіння країною, що від голосування до голосування отримує незмінна російська еліта від своїх підданих, які старанно (але не дуже) вдають із себе електорат. Але навіть такі «вибори», які на території РФ є фейком, на окупованій території Криму вже є злочином. Тим не менш, певні формальні ознаки легітимності РФ намагається зберігти – зокрема, запрошує іноземних громадян, яких називає «міжнародними спостерігачами» та «експертами».\nУ такий спосіб Кремль намагається, по-перше, повідомити своїм громадянам і мешканцям окупованих територій, що незаконне голосування нібито має бодай часткове міжнародне визнання, а по-друге – розхитує міжнародний консенсус щодо невизнання російських виборів на окупованих територіях.\nНа вибори 2021 року, за даними «глави комітету з питань народної дипломатії і міжнаціональних відносин кримського Госсовєта» Юрія Гемпеля, якого цитують російські медіа, до окупованого Криму незаконно приїхало лише дев’ятеро спостерігачів і експертів, з них четверо французів, троє сербів і по одному представнику з Венесуели і Тунісу.\nЩоправда, хто з цих іноземців спостерігач, а хто експерт – незрозуміло. Адже з дев’ятьох російські медіа називають лише чотири імені. А на сайті російського Центрвиборчкому перелік зареєстрованих спостерігачів відсутній – така в них прозора інформаційна політика. Сказано лише, що на виборах акредитовано 245 спостерігачів з 59 країн, окрім яких прибула «велика кількість» експертів.\nОтже, хто приїхав до Криму легітимізувати чергові незаконні вибори?\nНіхто з Сербії\nЄдиний представник Сербії з трьох заявлених, ім’я якого назвали російські медіа – це Душан Петрович (Dušan Petrović, Душан Петровић), секретар Соціально-економічної ради республіки Сербія. На брифінгу в Криму він розповів, як йому сподобалася російська електронна система забезпечення виборів:\n«Вчора ми відвідали три дільниці в Севастополі, взагалі ніяких порушень не бачили. Найважливіше, що ми там бачили, – це унікальні системи електронної реєстрації виборців і голосування. Це називається електронна система «Вибір». Це я буду в моїй доповіді в Сербії, щоб були теж такі системи, тому що в нас такої системи немає».\nСоціально-економічна рада, у якій секретарствує Душан – це тристоронній консультативний орган, у якому представники сербської влади, роботодавців і профспілок домовляються про тарифні ставки, соцпакети та інші нюанси соціально-трудових відносин між робітниками, підприємцями і державою. Фактично, Душан Петрович – це адміністратор, робота якого – готувати засідання і забезпечувати рух і оформлення документів. Тобто, він – чиновник середньої ланки, який не має жодного відношення до спостереження за виборами, а доклад, який він обіцяє зробити, повернувшись на батьківщину, буде звітом приватної особи, бо в Сербії його ніхто офіційно до Криму не делегував. Але й перепон не чинили, бо ми з вами знаємо, як поблажливо ставиться Сербія до політичних примх Москви.\nДушану Петровичу вторить єдина спостерігачка (чи то «експертка»?) з Венесуели – в російських ЗМІ її представляють як Ханлізберт Веласко (Janlísbert Libertad Velasco), членкиню правління НКО зі спостереження за виборами «Соціальний проект». Таке враження, що спостерігачів покликали спеціально для закордонної реклами російських електронних систем голосування.\n«Я була вражена системою блокчейн, яка не використовується в нашій країні, і коли я повернуся в Національний центр технології, я буду вести розмову про впровадження цієї технології на території нашої країни. За рік я побачила, наскільки покращилась виборча система в Росії, з якою повагою ставляться до виборців», – каже Ханлізберт Веласко.\nМинулого 2020 року Ханлізберт (у своєму Інстаграмі вона зауважує, що росіяни ігнорують її друге ім’я – Лібертад, що іспанською означає «свобода») була спостерігачкою на голосуванні з поправок до російської конституції, завдяки яким Путін «обнулив» свої президентські терміни і отримав можливість царювати в РФ фактично пожиттєво.\nВ Інстаграмі ж Ханлізберт Либертад Веласко – купа її фото з покійним вождем боліваріанської революції Уго Чавесом. А на її акаунті в Facebook вказано, що участь її у проєкті з контролю за виборами – в минулому. Окрім того, вона працювала у різних міністерствах, а також очолювала державні фонди. Зокрема, донедавна вона була президенткою FUNDACIÓN MISIÓN SUCRE, що опікується вищою освітою для бідних. Наразі Веласко – в керівному органі державного ж Fundación Jóvenes de la Patria Robert Serra.\nЧи дивно, що до окупованого Криму спостерігачкою прислали політичну селебріті з Венесуели? Аж ніяк. Бо професіоналізм не проп’єш. Дівчина з другим іменем «Свобода» очолювала провладні установи зі спостереження за виборами у країні, де команда президента Мадуро відверто фальсифікувала вибори і узурпувала владу. Отже, вона в курсі й у справі. Такі навички є дуже корисними як у Венесуелі, так і в РФ. Можна припустити, що й «блокчейном» Ханлізберт Лібертад Веласко цікавиться не лише для піару – відвезе вусатому вождеві нові технології з фальсифікації виборів. Йому знадобиться.\nФранцузи: лівий і правий\nЗ чотирьох французів, що спостерігали за російськими виборами в окупованому Криму. нам відомі лише двоє. Але які двоє! На них, як то кажуть, тавра нема де ставити. Один – Жером Ламбер (Jérôme Lambert), спадковий соціаліст, небіж колишнього президента Франції Франсуа Міттерана. Незмінний депутат парламенту Франції ще з 80х років. Він вже не вперше відвідує Крим – у 2018 році Ламбер був там спостерігачем на виборах президента РФ 18 березня. Вперше ж депутат опинився в окупованому Криму 23 червня 2015 року – СБУ після того заборонило йому в’їзд до України. На три роки. Тому тепер, коли терміни спливли, він може й приїхати.\nДо речі, тоді соціаліст Ламбер їздив до Криму у теплій компанії депутатів від правої партії «Республіканці». Саме від неї донедавна був депутатом парламенту Франції ще один спостерігач в окупованому Криму Мішель Вуазен (Michel Voisin). В липні 2016 року він відзначився в Сімферополі, розцілувавши бронзову дівчинку зі скульптурної композиції «врятована від бандерівців російськомовна дитина дарує квіти зеленому чоловічкові». Цього разу Вуазен дивував не вчинками, а словами: він звернувся до міжнародної спільноти: «Приїжджайте сюди, спостерігайте за ходом голосування, і ви побачите, що все тут проходить відповідно до міжнародних вимог». Це дуже дивно звучить, якщо врахувати, що головна міжнародна вимога – не проводити на окупованій території виборів до органів влади країни-окупанта.\nНевідомими лишаються ще двоє французів і двоє ж сербів, що приїхали до окупованого Криму чи то спостерігачами, чи то експертами, а також один громадянин Тунісу. Втім, не буде дивиною, якщо ним виявиться вже відомий нам Абдельазіз Мессауді – заступник голови Координаційної Ради Міжнародної асоціації друзів Криму. Або один із його друзів, чи ще хтось – як показує практика, бажаючі здійснити подорож за російський рахунок завжди знайдуться. Все що треба – удавати з себе експертів чи спостерігачів. Однак варто пам’ятати, що «спостерігач» у даному випадку означає не свідок, а співучасник міжнародного злочину.


Продаж устаткування для систем автополиву, крапельного зрошення - Магазин Все для поливу\nМагазин «Все для поливу» пропонує клієнту широкий асортимент якісних товарів, призначених для організації систем автоматичного поливу, крапельного зрошення, систем фільтрації, товарів для облаштування саду, двору.\nСистема автоматичного поливу - необхідна частина доглянутого саду, газону, клумби. У жарку пору рослини швидко зачахнуть під дією сонячних променів, і тільки регулярне та ефективне зрошення допоможе перемогти спеку. Роторні зрошувачі - одне з найкращих рішень в даній області - невибагливі й економічні, відмінно підійдуть для поливання відкритих просторів. Віялові і багатоструменеві зрошувачі також є популярними і дієвими пристосуваннями для поливу. Для чагарників і дерев відмінно підійдуть мікрокрапельні зрошувачі, що рівномірно розподіляють воду по зрошуваної території. Безліч варіантів форм розпилювачів дозволить підібрати саме ті, які підходять для вашого саду або двору. Окремо варто згадати краплинні трубки і стрічки, які є найпростішим і практичним способом для рівномірного поливу багаторічних рослин.\nСеред інших пристосувань, корисних при роботі з рослинністю, «Все для поливу» пропонує насоси, насосні станції, клапани, фільтри та ін. Особливо варто відзначити датчики дощу, які дозволять чітко контролювати рівень випадної води - надточні сенсори реагують на дощ, зупиняючи роботу систем поливу і оберігаючи рослини від зайвої вологи.


Майдан. Статті. Михайло СВИСТОВИЧ: “Медведчук впевнений, що вбивство охоронця та\n: Михайло СВИСТОВИЧ: “Медведчук впевнений, що вбивство охоронця та\nдодано: 29-10-2001 // // URL: http://maidan.org.ua/static/mai/1004384608.html\nЖваве обговорення моєї статті "Хто вбив охоронця та водія Івана Плюща?" на Вільному Форумі Майдану та деякі події, що відбулись після цього змушують мене повернутись до теми цих двох загадкових смертей. Тим більше, що відвідувачі Форуму “накидали” багато цікавих думок та версій і навіть запропонували провести опитування для визначення найвірогіднішої версії, що ми невдовзі, мабуть, і зробимо.\nКримінальна справа порушена. І це вже тішить та дає сподівання, що ми колись дізнаємось правду. Правда, сподівання без особливої надії, оскільки формулювання цієї кримінальної справи аж надто абсурдне: вбивство через необережність.\nЯ ще розумію, що можна необережно вбити двох чи більше людей на будівництві, випадково скинувши на них з даху піддон з цеглою, але як можна необережно вбити двох фізично сильних та здорових людей (ще й в парку, де на голову може впасти хіба що дерево), що пройшли неабияку спецпідготовку, мені незрозуміло?\nІ з чиєї необережності відбулося це вбивство? Якщо з необережності самих небіжчиків, то що, їх судитимуть мертвих? Звичайно, це абсурд, тому нас знову підштовхують до алкогольної версії, де вбивцею виявиться якийсь вуличний торговець та ще й без певного місця проживання (можливо він також за сумісництвом буде ще й наркоманом), що продав їм з рук неякісну горілку. Я не впевнений, що саме такого “вбивцю” вже не призначили, і що саме під нього (поки він десь перебуває в оперативній розробці у стінах якогось з СІЗО) заготовлена саме така кримінальна справа. Врешті решт, якщо справу завели про вбивство, то все ж таки вбивство було? А якщо було, то звідки відомо, що сталося воно з необережності.\nЯ вже писав, що повірити в те, що посеред робочого тижня люди, які працюють на такій відповідальній роботі, питимуть, перепрошую, шмурдяк, малоймовірно. Та й зарплати їхні дозволяли безболісно для сімейних бюджетів взяти таксі й під’їхати до будь-якого нічного магазину за якісним продуктом, хоча, повторюю, навряд би вони це робили. Якщо їм виявилося мало на дні народження, вони, звичайно, могли б спробувати “догнатися”, але (знову таки з огляду на серйозність їхньої роботи) кількість додаткового спиртного не могла бути настільки великою, щоб призвести до смерті. Навіть, якщо це спиртне виявилося б отруйним. До того ж всім дітям планети відомо, що під час вживання метилового спирту виживають насамперед ті, хто вживав перед цим спирт етиловий, який нейтралізує отруту. А з огляду на те, що ні в кого з тих, хто разом з небіжчиками святкував день народження, не сталося навіть розладу шлунку, там вживався саме етиловий спирт. До того ж день народження святкувався в компанії таких самих відносно (за українськими мірками) забезпечених людей як і померлі, тобто, навряд чи там було присутнє на столі пійло сумнівного походження.\nТа досить про хімічні особливості алкоголю. Тут набагато цікавіше, чому нас знов підводять до алкогольної версії. Причому підводять, одночасно заявляючи, що токсинів в організмі експертиза не виявила. Як і тілесних ушкоджень. То звідки ж взялася версія про необережне вбивство? І що слугувало предметом “необережного” вбивства? Невже якась ворожка своїм поглядом спричинила в двох чоловіків ішемічну хворобу серця? Але в надприродні явища я не вірю, тож розглядатиму більш приземлені версії.\nКиївський прокурор Юрій Гайсинський на прес-конференції згадував про ще одну особу, яка була якийсь час поряд з Павлом Потеряйком та Олександром Скляром, але хто це був, коли з ними розпрощався – невідомо. І дивно, що нікого це не цікавить. Ні, це не означає, що він і є вбивцею. Гадаю, що скоріш за все це був їхній колега, який потім просто пішов додому, але чому б про це не сказати відверто. Тут вже йдеться не про якісь підозри, а про сам стиль роботи наших правоохоронців: нікому нічого ніколи. І стиль цей сам по собі часто породжує найжахливіші підозри на рівному місці. Невже це потрібно силовикам та й самому президенту Кучмі? Адже вони погіршують свій імідж навіть там, де вони ні в чому не винні.\nПопри алкогольну версію суспільству настирливо насаджується думка, що криміналу тут ніякого немає, а справа порушена лише тому, що вбиті (чи померлі) охороняли І. Плюща. Цим самим в простого громадянина вже породжується ненависть до небіжчиків, мовляв, як помирає охоронець важливої персони від перепою, то справи порушують, лемент підіймають, а як уб’ють просту людину, то ніхто нічого не бажає розслідувати. І не виключено, що такі вимовлені вголос думки почують, наприклад, у школі діти загиблих. Але про їхній психічний стан після цього ніхто з міліцейського начальства не думає.\nЗдається, що я, як опозиціонер, мав би зловтішатися з того, що система їсть сама себе, що працівники відомств, які нам протистоять, також незахищені тими, кого вони захищають. Але мені чомусь це небайдуже. Як не байдуже й те, що імідж Кучми погіршується від того, що українська ракета збиває російський літак, бо я не хочу такого погіршення імені того, проти кого спрямована акція, в якій я брав участь. Бо завтра на місці Кучми гіпотетично може виявитися прийнятна для мене людина, а в спадщину йому дістанеться зруйнована країна з розваленою армією. А мені в цій країні жити.\nОднак, правоохоронці лукавлять, коли намагаються робити вигляд, що вони проводять розслідування лише для проформи. Інакше, чому б на Банковій у вихідні дні спостерігалася гарячкова активність міліції, і концентрація машин з особами у поважних погонах перевищувала б звичайну у кілька разів. І що за чутки ходять в журналістських колах про якусь надзвичайну нараду в середу чи то в МВС, чи то в СБУ, чи то в Управлінні державної охорони? Адже ж в Україні нібито нічого надзвичайного не сталося і не передбачається.\nСаме ця помічена активність змусила мене пригадати, що тілесні пошкодження все ж були, але їх, на відміну від родичів, правоохоронці потрактували як такі, що не можуть бути причиною смерті, натякаючи на те, що здобуті ці синці у боротьбі з земним тяжінням. А чи не можуть бути це сліди від наручників? До того ж кількість “озброєних” наручниками міліціонерів в машині патрульно-постової служби відповідає кількості пар рук і ніг у загиблих. Звичайно, смерть вони спричинити не могли, але якщо походження синців саме таке, то слова Віктора Медведчука на сьогоднішній прес-конференції про те, що з Іваном Плющем смерть його водія та охоронця ніяк не пов’язана, викликають поважні сумніви. А якщо на них одягали наручники, то чи не для того, щоб вибити якусь інформацію? І як взагалі міг такий кваліфікований юрист (заслужений юрист України, голова Спілки адвокатів тощо) як Віктор Володимирович робити висновки до остаточних підсумків не те що слідства, а й навіть експертизи, остаточні результати якої, як ми всі знаємо, будуть відомі аж через кілька днів? І навіщо лідер СДПУ (о) взагалі про це згадував. Тим більше на тлі більш ніж загадкової мовчанки самого І. Плюща, який, замість того щоб рознести всіх вщент і голосно вимагати негайного та прозорого розслідування, не те що нічого не коментує, а й навіть не висловив через ЗМІ співчуття рідним та близьким покійних. Ризикуй після цього життям, охороняючи таких. А об’єктам охорони теж варто задуматись: чи прикриють вас своїм тілом у разі замаху на ваше життя охоронці, не впевнені у тому, що їхні родини після їхньої можливої смерті від кулі терориста будуть забезпечені, а їхня честь не спаплюжена. І це викликає занепокоєння тим, що серед працівників органів, які так чи інакше перейдуть нам у спадок після Кучми, проростатимуть зерна зневіри та байдужості до сумлінного виконання своїх службових обов’язків.\nІ якщо вже я згадав про службові обов’язки, то не можу не згадати й про цинізм, з яким розповсюджується версія про те, що небіжчики не були при виконанні службових обов’язків. А я гадав, що їхня робота ненормована, і викликати їх можуть “для виконання службових обов’язків” о будь-якій годині дня і ночі. Тому єдиним правдоподібним поясненням для мене є те, що таке формулювання вибране для того, щоб не платити компенсацію сім’ям загиблих. А це вже інакше як свинством і жлобством не назвеш. Це вже плювок в обличчя всім колегам небіжчиків та їхньому неміліцейському начальству, а то й безпосередньо президентові, якому підпорядковується служба державної охорони. Тому я б, на місці Л. Кучми, щоб захистити свій імідж, доклав би всіх зусиль для виявлення справжніх причин смерті П. Потеряйка та О. Скляра. А то, їй-богу, буду грішити на нього. Та й Івану Степановичу слід би було використати на повну всі свої можливості, щоб мінімізувати для рідних біль від втрати годувальників. Мене це хвилює і дуже насамперед тому, що своєю байдужістю наші можновладці знищують моральність в лавах правоохоронців, а я хочу бачити майбутню Україну не лише європейською, заможною та демократичною, але й моральною державою, де в силовиків не виникало б бажання шляхом перевороту посунути від влади байдужих до них цивільних.\nМене не дивує як мінімум байдуже ставлення міністра внутрішніх справ Ю. Смирнова до смерті П. Потер яка та О. Скляра. Ще з книжок та фільмів ми знаємо про конкуренцію між двома силовими відомствами. Але чому мовчить начальство загиблих? І чому мовчать їхні колеги? Адже завтра те саме може статися і з ними. Невже не можна зібрати якісь там офіцерські збори і вимагати від свого начальства чи то ініціювати власне незалежне розслідування, якщо це входить в рамки чинного законодавства (я в цьому не компетентний), або хоча б забезпечення контролю над тим розслідуванням, що вже ведеться?\nА тепер повернемось до парку і згадаємо офіційну версію знайдення тіл. Знову виникають питання. Чому вони, будучи п’яними чи почуваючи себе погано, не зателефонували додому чи до знайомих з мобільних телефонів, яких в них не могло не бути? Чи вони їх загубили так само синхронно як захворіли на ішемічну хворобу серця? Хай буде так, але виходить ще одна нестиковка. Петро Потеряйко помер на лавці біля відділення міліції через чотири (!) години після того як його знайшли в парку. Міліціонери що, привезли до відділення невідомого п’яного і посадили на кілька годин на лавку? Не завели до камери? Це ж смішно! А той факт, що на місце знайдення трупу невідомого виїхала оперативна група МВС на чолі з цілим заступником начальника РУ ГУ МВС в Дніпровському районі столиці підполковником Гудзом та в. о. прокурора району Федосєєвим?\nПо-моєму, для журналістів, які мають джерела в правоохоронних органах, тут просто рай для журналістського розслідування. Але вони чомусь не поспішають його проводити. А варто б перевірити, як часто такі високі посадові особи виїжджають до невпізнаних і нічим не підозрілих трупів. Та ще й поговорити з міліціонерами з того наряду, що знайшов трупи? Чи не перевели їх раптом швиденько на роботу в інші відділи? Чи не відправили у відпустку на Канари (на Гавайї поїхати не дозволить маленький розмір міліцейської зарплати)? Чи не поспішили вони звільнитися, отримавши раптом (всі разом!) заманливі пропозиції від якихось комерційних структур? Та й з І. Плющем би непогано було б комусь зустрітися. На жаль, мої можливості не дозволяють цього зробити.\nВсе це дозволяє широко розвивати версію про те, що водія та охоронця спікера парламенту вбила міліція. Але не просто вбила, а з необережності. Їхав, мовляв, наряд, побачив двох, подумав, що п’яні, причепився, а ті - матом. Ну й дали їм трошки, а потім побачили, що перестаралися, обшукали, знайшли документи, злякались і вирішили добити. А про це дізналось безпосереднє керівництво і, перелякавшись вже за себе, порадило замести сліди шляхом вливання вже мертвим якоїсь гидоти, хоча, здається, це легко виявляється експертизою – отруїли людину живою чи мертвою (пробачте за каламбур, бо двічі вбити неможливо). А зараз справу хочуть спустити на гальмах, зберігаючи честь мундиру та боячись конфлікту з іншими силовиками і можливої дестабілізації.\nАле не вірю я в таку версію, бо, пред’явивши свої посвідчення, П. Потеряйко та О. Скляр не лише б убезпечили себе від побиття, але й могли б скористатися міліцейською машиною як безкоштовним таксі, яке б доставило їх прямо додому. Ще й поверх та квартиру б можна було б назвати як у фільмі “Іронія долі”. На руках би занесли.\nЗвичайно, вони могли б і не вийняти свої посвідчення, якщо були вже сильно напідпитку, але знову сумнівно, що охоронців другої особи держави так просто вбити по необережності, тим більше, що великих побоїв на тілах, як свідчить міліція, не виявлено. Навіть, якби їх побили, то навряд чи не перевірили б після цього документи. А якби зрозуміли, на кого підняли руку, то навряд чи б добивали до кінця, щоб убезпечити себе від можливих наслідків. Просто б викинули десь подалі та й поїхали. Адже якщо вони були такі п’яні, що не пред’явили посвідчення, то номера машини не запам’ятали б і поготів.\nТа й І. Плющ би перелякано не мовчав, якби не підозрював глибших причин смерті своїх охоронців. Тому знову в голову лізуть політичні версії вбивства. І тоді починаєш задумуватися: кому це вигідно? І знову згадуються роздратовані слова В. Пустовойтенка щодо переходу Івана Плюща та Романа Безсмертного до табору Віктора Ющенка. А також починаєш пригадувати, що НДП, попри створений їй не бандитський, а чиновницький імідж, теж не така вже й декриміналізована. Пригадуєш смерть депутата з Харкова Юрія Кононенка, який, видно в розкаянні за свій ганебний перехід з фракції двічі народних, минулого року зумів застрелити себе з карабіну "Сайга" ( що не завжди може вдатися і звичним до цієї зброї тайговим мисливцям). І застрелився так "обдумано" і "самостійно" що обмочився у штани, як засвідчили очевидці і навіть місцеве телебачення. Тоді й на автокатастрофу з Олександром Ємцем, що покинув НДП напередодні президентських виборів разом з групою антикучмівськи налаштованих товаришів, дивишся вже іншими очима. Особливо після того як один з діячів нинішньої опозиції, що теж тоді покинув НДП, розповідав про погрози на кшталт того, що з нашої партії виходять тільки на цвинтар.\nВигідно це й іншим “позиційним” силам, які запобігають ласки гаранта Конституції і яким зовсім не до вподоби можливе перетворення “Нашої України” у партію влади. Це ж конкуренти, а в нас з конкурентами звикли розбиратися по поняттях.\nВ зв’язку з цим інакшими очима дивишся також на вбивство члена Державної комісії із цінних паперів і фондового ринку Олексія Ромашка. Я маю на увазі ту саму “відкритість” та “компетентність” наших правоохоронців, які в один день встигли повідомити, що його було вбито з вогнепальної зброї та ще й за допомогою контрольного пострілу і те, що смерть настала від двох ударів ножа "у життєво важливі органи". А чи не скажуть нам завтра, що він просто отруївся неякісною горілкою? Або наркомани якісь його випадково перестріли?\nТакож іншими очима після цього дивишся і на вбивство кореспондента газети "Факты и комментарии" Юрія Гончара. І виникає крамольна думка: а чи не призвичаюють нас до того, що під час виборів почнеться масовий відстріл конкурентів. А щоб не кричали на Заході, що в Україні гинуть незалежні журналісти, для цього починають вбивати й зовсім непричетних до політики людей (і не лише журналістів), щоб потім сказати, мовляв, ну що поробиш, в нас розгул бандитизму, вбивають всіх підряд, а серед них іноді випадково й політично активні люди трапляються. Потім за неналежне забезпечення правопорядку звільнять Ю. Смирнова та кількох високих міліцейських чинів, наведуть порядок, але то вже буде після виборів. А загиблих вже не повернеш. І лави небіжчиків може поповнити кожен з нас незалежно від мови, статі, кольору шкіри, віросповідання, політичної заангажованості, професії точно. Просто для створення загального тла на вас впаде випадковий вибір як випадає кулька в Спортлото.\nдодано: 29-10-2001 // URL: http://maidan.org.ua/static/mai/1004384608.html


2. Буддизм в Україні. Буддизм в Україні. Поняття та розвиток шкіл буддизму - реферат\nЗібрання 84000 повчань Будди - це безліч знань і методів, які спрямовані на повне розкриття потенціалу ума. Існує три основні групи повчань, які відповідають різним тенденціям і здібностям людей, що практикують вчення Будди: “Малий Шлях”, “Великий Шлях” і “Діамантовий Шлях”. За своїм змістом ці шляхи спираються один на одного. Школи Малого Шляху (санскр. Тхеравада) приділяють особливу увагу заспокоїнню ума та контролю над ним. Послідовники цього шляху в повсякденному житті намагаються, перш за все, уникати дій, які приносять страждання. В Тхераваді (цей шлях також має назву Хінаяна) основне положення займає чернецтво. Цей напрямок широко розповсюдився в країнах Південної Азії. В повчаннях Великого Шляху (санскр. Махаяна) багато уваги приділяється буддійській філософії і психології, а медитація націлена на врівноважений розвиток співчуття і мудрості та пізнанню всіх явищ і концепцій. Оскільки вони обумовлені, знаходяться в постійних змінах, то вони, врешті-решт, нереальні. В повсякденному житті послідовники Махаяни намагаються уникати дій, які викликані гнівом. Тут в рівній мірі представлені і ченці, і миряни. Для людей з дуже сильною довірою до власної Будда-природи, Будда зявлявся в формах енергії та світла. Їм же він передавав своє просвітлене бачення природи ума (“Махамудра”, або “Велика Печать”). Ці повчання склали Діамантовий Шлях або Ваджраяну. Вчення Ваджраяни в Тибеті передавалось, головним чином, лініями передачи Нінгма, Сакя та Кагю, а в Китаї, Японії і Кореї - школами Дзен.\nЛінія Карма Кагю\nКарма Кагю є однією з головних Шкіл Діамантового Шляху Тибетського Буддизму. Оскільки це лінія усної передачі, особливим її скарбом є медитації, які можуть за допомогою праці з кваліфікованим учителем принести повне пряме переживання природи ума. Методи школи Карма Кагю Будда Шакямуні давав своїм найближчим учням. Згодом ці методи передавалися через індійських Майстрів: Тілопу, Наропу та Майтріпу і відомих Тибетських Практикуючих - Марпу та Міларепу. Саме вони уможливили використання дорогоцінних методів школи мирянами. В 12 столітті, чернець Гампопа, який створив також і чернечу традицію в школі, передав вчення першому Гялві Кармапі, чиї потужні переродження зберегли їх дієвими та живими до сьогодні. Саме цей просвітлений досвід передається на Заході такими великими майстрами Кагю: Шамаром Рінпоче, Лопеном Чечу Рінпоче, Кхенпо Чодрак Рінпоче, Ламою Оле Нідалом.\nГялва Кармапа є унікальним поміж великих Лам Тибету, він - перший Лама, який приймає свідомі переродження для блага всіх істот. Кармапа провів багато життів як просвітлений практик в Індії. З 1110 року до сьогоднішнього дня він приймає успішні свідомі переродження як Кармапа чи "Лама в Чорній Короні". В 1959, під час китайського руйнування Тибету, 16-ому Кармапі, Раджунгу Рігпей Дордже вдалося втікти з країни з усіма учнями та всіма його реліквіями, забезпечивши цим подальшу передачу лінії Карма Кагю. Завдяки активності Кармапи та за допомогою зростаючої кількості його західних учнів, повне знання про природу ума прийшло в сучасний світ. В 1994 році теперішнього 17-го Кармапу Тхає Дордже вдалося таємно вивезти з окупованого Тибету на свободу в Індію. У січні 2000 року молодий Кармапа почав свою активність на Заході, давши повчання в Дюсельдорфі (Німеччина) та Будапешті (Угорщина) для більше ніж 10 тисяч учнів з усього світу.\nПодружжя з Данії Оле та Ганна Нідал стали першими західними учнями 16-го Гялва Кармапи - головного Лами Школи Карма Кагю Діамантового Шляху Тибетського Буддизму. Після завершення навчання Кармапа попросив їх давати повчання на Заході. Живе та безпосереднє викладення буддистських вчень Ламою Оле як найкраще пасує відкритому та прозорому сьогоденню. Лама Оле завжди є доступним для своїх учнів і його спонтанна радість та свіжість втілює свободу, яку може досягти кожен за допомогою методів Махамудри. Його книга "Дійсність, як вона є" - це одна з перших книг українською про Буддизм. Вона є не тільки підручником, але і живою передачею позачасових цінностей школи Кармапи.\nВ той час коли на Заході є багато Буддійських центрів різних ліній, ця сторінка належить до майже 600 Буддійських центрів мирян Лінії Карма Кагю, що були започатковані Ламою Оле Нідалом. Вони знаходяться під духовним керівництвом 17-го Кармапи, Тхає Дордже, який зараз живе у Нью Делі, Індія. Ці групи мають демократичну структуру та функціонують на добровільних засадах, на основі дружби та ідеалізму. Лама Оле вже вивчив на сьогодні близько 30ти своїх учнів, які подорожують та навчають у різних країнах. Найбільш привабливим для західного світу є те, що школа Карма Кагю навчає перед усім шляху мирян та практиків Буддизму Ваджраяни, який спрямований на розвиток ясності та самостійності в сучасному світі. Внутрішньо цей шлях стоїть на трьох опорах: на недогматичному знанні, відкритому для перевірки, на медитації та на методах для закріплення досягнутого досвіду. Так Діамантовий Шлях робить доступними для сучасного світу найдієвіші методи Будди. Він допомагає знаходити та розкривати своє внутрішнє багатство для блага всіх істот. Див. також "Буддизм сьогодні" Захід і схід зустрічаються в Міжнародному Буддійському Інституті Кармапи (МБІК, або КІБІ) в Нью-Делі (Індія). Це найважливіший учбовий заклад лінії Карма Кагю. З 1991 року студенти з Заходу та Сходу проходять там базовий 4-річний курс навчання, який включає буддійську філософію та психологію. Крім того, вони вивчають тибетську мову для роботи з класичними буддійськими текстами. З 1994 року і до сьогодні КІБІ є місцем навчання 17-го Кармапи Тхає Дордже. В Європі також існує можливість відвідувати учбові курси по буддійської філософії. Вони створені за ініціативою 16-го Кармапи. У південній Франції під керівництвом Кхенпо Чьодрага, головного представника КІБІ, проходять тритижневі літні “інтенсивні курси”. Мета занять - ознайомити учасників з найважливішими аспектами буддійської філософії, щоб з цією основою вони практикували Вчення Будди. В 1994 році, в Іспанії, під керівництвом Лопен Цечу Рінпоче була побудована перша в Європі Ступа Калачакри. На сьогодні ступи є в Граці (Австрія), Шварценберзі і Вупперталі (Німеччина), Родбю (Данія), Цюріху (Швейцарія) та Елісті (Росія). Всі вони побудовані під керівництвом того ж самого вчителя і є живою частиною буддійських традицій на Заході.


В уряді заявили, що місія МВФ достроково завершила роботу в Україні. У МВФ інформацію спростували | Громадське телебачення\n22 травня, 2019 13:06\nПро це повідомив міністр Кабінету міністрів України Олександр Саєнко під час конференції «Відповідальність, довіра та інклюзивність: бачення реформ завтрашнього дня», яка відбувається у Києві 22 травня, передає «Інтнрфакс-Україна».\n«МВФ, враховуючи… розпуск Верховної Ради та несформованість нового уряду, припинив місію в Україні», — заявив Саєнко.\nУ коментарі Громадському у прес-службі МВФ в Україні повідомили, що місія МВФ продовжує працювати в Україні.\n«Наша заява залишається незмінною. Представництво МВФ в Україні інформує, що експерти МВФ продовжують свої зустрічі з представниками влади», — повідомили у МВФ.\nЗа даними агентства «Інтерфакс-Україна», яке посилається на свої джерела, місія МВФ продовжує працювати в Україні, проте через неможливість здійснити запланований перегляд програми через розпуск парламенту та відставку уряду, статус місії можуть переглянути.\nЗазначимо, що 22 травня низка українських ЗМІ повідомляли про дострокове припинення роботи місії МВФ в Україні. Згодом цього ж дня МВФ повідомили, що ця інформація не відповідає дійсності і представники фонду продовжують працювати в Україні.\nМісія перебуватиме тут 2 тижні та має ухвалити рішення про виділення траншу МВФ на 1,3 мільярда доларів або розпочати процес перегляду чинної програми.


Киевская квартира Ирэны Карпы - JetSetter\nКиевская квартира Ирэны Карпы\nПисательница Ирэна Карпа, ненадолго вернувшись в Киев из Парижа, где работает первым секретарем по культурным вопросам при посольстве Украины во Франции, пригласила JS в свою только что отремонтированную квартиру в историческом центре города и рассказала, как и благодаря кому получилось такое пространство в скандинавском стиле.\nя квартира з’явилася у мене рік тому, у квітні. Площа невелика, як на київські апетити, — 56 кв. метри. Але я вибирала район та якість будови. Можна було взяти значно більшу і з ремонтом, але дивитися на потворні панелі й промзони. А нові квартали без дерев — це взагалі не моє. Того отак. Старомодний Київ.\nРемонт тривав майже рік, проте постійно до нього лишаються питання: то балкон десь у підлозі треба закріпити, то ще якісь штуки вилазять, то просто треба переробляти щось, що було зроблено неправильно. Цими технічними деталями переймався мій кум, саме він керував доведенням всього до тріумфального завершення — мене не сильно травмував. Але матюкався сильно на всі ці браковані унітази і не так зроблену проводку.\nДвері кінця 19-го століття, які я «відкопала» на задньому дворі антикварного хламо-магазину в Сан-Пере-де-Рібес тепер стали дверима мого гардеробу. Там був кітчевий вітраж з кораблями Колумба — прикрили сходами в «гніздо», де я сплю.\nПортрет у вітальні — роботи Віталіка Маковія. Тепер він вчиться у Парижі, а тоді просто підійшов після концерту, запропонував написати мене. Я попросила «побільше розмір» — от ледве на причеп помістилося.\nВ мене погано з контролем. Я тут добрий поліцейський: мені кажуть, скільки треба грошей, я даю. Перестраховуюся тим, що роблять «свої». Тобто на совість. Були лажі, звісно, бо деколи бралися якісь «зальотні» будівельники, але наразі все вже виправлено. Ідеального ремонту не буває. Це завжди стрес. Або мій, або прораба.\nЩодо інтер’єру, то в задумці був скандинавський стиль. З такими площами, як моя, в щось інше особливо не розженешся. Світлі кольори, принципово біла підлога, максимум натуральних матеріалів. На таку основу потім можна «вдягати» все що завгодно. Працювали над проектом усі «свої». Дизайнером, з котрою ми разом продумували концепцію, була Ірина Артим: крім того, що в неї крутий європейський підхід до роботи (не імені «жилі бєдно — хватіт», як у більшості наших так званих дизайнерів), вона ще й дружина мого гітариста і найкращого друга. Олег, інженер, робив прорахунки і, наприклад, двері. У свій час мене просто надихнуло те, як вони зробили свій дім, — з нічого, з банальної коробки створили просто Нью-Йорк під Києвом.\nЯк нахабна інфантильна особа, я переклала відповідальність на інших і тепер пам’ятаю лише емоції типу «Ой, яка класна ідея!» чи «Дивись, як прикольно вийшло!». Хоча наші з Ірою пошуки «нежлобської» плитки для ванної були просто епічними… Тут в нас важко щось знайти просте й достойне за недраконські гроші. Наче дивишся, нормальний матеріал, а раз — і вліпили якесь гівно золоте чи стразіну. Попит-таки формує пропозицію. Простота чомусь коштує дорожче за всі ці «загогуліни».\nМені взагалі важлива ступінь довіри до людини, котра формує мій особистий простір. Дуже багато ідей належали саме Ірині: приміром, порожки з каменю, конструкція вінтажної кухні, панелі в ванній — я б до такого не додумалася. Взагалі я багато в чому рубанок і прихильник мінімала, на який потім навалюю весь свій антикварний і етнічний хлам — від племенного наїву Західного Непалу до Андалузії 18-го століття. Відтак підключився Мамай (Mamay Construction and Design) — це взагалі мега-харизма і унікальний персонаж. В 21 рік він власноруч перебудував стару традиційну тернопільську хату на химерний лофт. При цьому лишив ключові моменти, закладені його дідом…\nМамай зробив більшість ламп, конструював щось геть нове і переробляв до ідеального вигляду готові. Коротше, Мамай це взагалі один із найбільш талановитих людей, що не тільки "строят канцепцию", але і реалізовують її, незалежно від того, якого ступеню лажовості були вихідні дані.\nМамай знає мене дуже давно, жодної речі, яку він підібрав чи запропонував ввести в інтер’єр, я не можу назвати випадковою. Балки, ковка, освітлення тощо. Мені пощастило, що Мамай знайшов час на такий крихітний та «невигідний» об’єкт, як мій. Бо все його якісь тисячаметрові ангари тягали.\nЩе була епопея зі стільницями на кухню. Купили в прикольної компанії керамограніт, що чисто тобі дерево, але значно гігієнічний, а потім так і не знайшли, хто б його порізав. Рекомендовані чуваки брали за це тисячу доларів, але результату не гарантували. Ну як так?! Це тільки в нас можливо. Ви заплатіть, але якщо трісне чи буде видно «жлобський» стик, це не до нас. Коротше, Артим і Мамай зробили це самі. Хочеш гарно — зроби сам. Це правило ніхто не відміняв.\nВ кухні є особливий спот — це плитка авторства львівської художниці Олі Козик. Вона тематична, там наша з дітьми і Кармою барселонська епопея. Хотіла додати до кухні яскраві, південні кольори. Щоб не лише відмиті цегляні стіни і біло-сіре дерево, а якась південна «дурь». Важко без неї в нашій сірій географії.\nТому і тарілки всі свої я везла з Лангедоку, де ми з другом теж закінчуємо одне дизайнерське безумство, що стане резиденцією українських митців. Дуже люблю Оліну кераміку, це ціла історія, яку хочеться їсти очима. В кухні на стіні висить придуркуватий кіт, це щось із «совка», з 50-х років, Мамай десь виміняв у колекціонерів. Там же таблички з часів Польщі — з якогось ботсаду, там ще «Галичина» як «Галіція». Ще в кухні є комод із різьбою. Каталунія. Наїв. З ним пов’язана драма. Ми з дружочком влітку нагребли в антиквара меблів — і на Лангедок, і на Київ. Заплатили за все, приїхали в інший день ще ось дивитися. Коли бачу: мій комод з царями, чи хто вони там, вже у вантажівці. Я питаю: «Це ви нам везете?». Господар: «Ні, це інша жінка купила». Коротше, я почала плакати. Там якась помилка вийшла, він мені той комод не порахував минулого разу і продав комусь іншому. Але не дай Бог кому побачити, як я реву. Дядько злякався і відразу віддав мені мій комод. Безкоштовно. Дай йому каталонська Боженька здоров’я.\nЯ нічого не купую у «спеціальному магазині декору». Не люблю серійні речі. Як там казав Місіма? «Не варто оточувати себе речима, з яких не можна зробити поезію»? Якось так. Ще з жахом деколи думаєш, що всі ці потворні речі типу сервантів з рибками чи килими запросто мають шанс пережити і їх власників, і навіть нас, покоління їхніх онуків. А хтось просто тримає цей совковий хлам і не хоче викидати. Бр-р-р. Теж саме й з дешевими імітаціями дизайну. Ні, в речах повинен бути характер, історія. Двері, які ми «припхали» з тим же Мамаєм колись із Непалу, — з наївною сценою полювання на слона, тепер стали частиною дитячої шафи.\nЩе особлива історія в раковини на кухні — в мідяному тазі раніше варили варення. Я його просто на «Фейсбуці» виклянчила. Під арт-проект. Безсовісна. (Але дякую за подарунок, прижився. Але все одно безсовісна).\nВажко сказати, яке саме місце у цій квартирі найулюбленіше: і «гніздо», і балкон, і кухня. Мені поки що все дороге і викликає дитячий захват. Це ж вперше в житті в мене є власний, незйомний простір, де можна було зробити все так, як хотілося самій.\nЗалишилося ще підготувати дитяче двоповерхове ліжко та вбудувати туди якийсь міні-комод. Але це не терміново, поки ми у Франції. Тому хатка придатна для життя цілком і повністю. Ключі для догляду за нею отримала близька мені людина: про те, щоб здавати мій власний простір комусь чужому, не може бути й мови. Лише тим, кого ми справді любимо.\nСтолик з мангового дерева я, будучи вагітною, волочила з Делі до Катманду, відтак теж до Києва. Багато що з Барселони замовлялося під мої розміри. Як-от меблі до ванної кімнати (Іра придумала дизайн), а Пабло склепав їх із рісайклед-дерева. Стіл в дитячій — робота Франсеска і його команди — теж зі старих дверей з облущеною фарбою. Правда, каталунці теж ті ще пофігісти: Мамаю часто доводиться просто перекроювати щось і доточувати, щоб був не лише лук, але й технічна приналежність. На балконі теж стіл і стільці з бочок для мастила і переробленого дерева. Мені подобається цей новий еко-підхід. І планету зберігаєш, і нове життя речам даєш, і отримуєш щось нестандартне. Лампи замовляли у Львові в «ПікАрт Груп» та у київського майстра Ігоря Богдановича.\nНе знаю, що для мене найцінніше, чесно. Я люблю красиві речі, але ні до чого не прив’язуюся. Ніжність викликає стара непальська тумбочка, ми її взагалі врятували колись в Катманду: в неї вже якісь господарські бебехи складали. А я купила, і мені довго таке «некрасіве» продавати не хотіли. Взагалі, більшість речей куплена з переляку і від жадібності — в останній момент, запихаючи в літак, роблячи вигляд, що це не двері, наприклад, а щось маленьке і легеньке. Ох. Прибацана женщіна, канєшно. Люди магнітики пруть з-за кордонів, а Карпа меблі. Ну але все габаритне намагаюся на місці знайти. Все — це диван, наприклад. Іра Артим знайшла дуже класних українських виробників — склали ось такий диван із кубиків.\nЛампа з пташечкою для Кори і Каї — це теж Мамай. А сердечка на стіні дитячої — то Іра. Сердечка чорні, ясно, хоча для проформи щось рожеве доведеться завести, я до цього морально готуюся.\nЄдине, що мені хочеться поміняти, то сусідські уродські «євробалкони». Утеплені, пластикові. Ненавиджу. Коли вже почнуть вводити хоч якийсь контроль над зовнішнім виглядом будівлі? Вдома собі ліпи пластмасу з позолотою як заманеться, але нащо п’ялити цей сарай у вигляді балкона на загальний огляд? Ні, тут ще довго в голові людей не вкладеться, як це «моє» не може бути вище за «адекватне».\nЗ моїм балконом теж був цілий триллер. Його мені кували в Івано-франківській області, тато моєї подруги Маряни (всьо в сімю, шо), передавали якимось нереальними фурами, які потім Маряна заганяла в центр. Коротше, повне Рембо-перша-кров, але вийшло дуже лаконічно і доречно. Вдітку буде улюблене місце.\nОкреме дякую Сергію за терпіння на тему «Карпа і сантехніка», в результаті все підібрали, зробили зі «сталінки» нормальний собі Парижик. Мене взагалі це дуже «посміхає»: кожна паризька квартира моїх друзів проста і зрозуміла, наче моя власна.\nЩе подобається ідея Ірини заховати уродські пострадянські радіатори за решітку. І Мамаєве виконання цієї решітки на 10 з 10-ти.\nЩе в коридорі над пральною машиною (її ще заховають в інтелігентний короб, не лякайтесь) висить робота улюбленої художниці й моєї ілюстраторки Олі Клапак. Такі чорні макаричні білочки — як я люблю. Картини я потім перевезу з Парижа, в мене тут самі українці висять за рідкісним виключенням: і Ярош-Ходакова, і Кравцов, і Маков, і Перфецький.\nВхідні двері теж зробив Мамай. Ви би бачили цей прекрасний совок, що там був до цього!\nЯ люблю вечірки вдома та вже встигла зібрати кілька. Без п’яних криків, звісно. Я з такими не дружу. Так, пореготати хіба. Люблю готувати й мішати коктейлі. Люблю «прохідний двір». Сусіди знизу — інтелігентні старенькі, навіть робочих з їх гупанням терпіли, розуміли все. Зверху хтось із цим свіжим пластиковим балконом. З Донецька переїхали, робочі кажуть. В них і досі ремонт. Ще хтось на перших поверхах безбожно смажить картоплю і рибу вечорами. Такий собі щоденний привіт із дитинства. «Сталінка» як «сталінка». Але я щаслива!


Як зберігати спокій на карантині: поради психотерапевток\nРедакція Вт., 24.03.20 #накарантині\nПройшли перші 10 днів карантину. Перші хвилі страху, паніки, нерозуміння. І зараз нам уже є на що спертися. Адже із ажіотажу і потоку суперечливої інформації сформувалися перші зрозумілі речі: в країні карантин, робота віддалена, важливо самоізолюватися і мити руки. А ще — зберігати спокій. Як це робити — розповідають психотерапевтки Анна Різниченко та Наталія Байкалова.\nАнна Різніченко, психотерапевтка і консультантка з профорієнтації\nБерезень і без сьогоднішніх обставин вважається одним із найскладніших місяців. Негативно впливають і весняний авітаміноз, і мінлива погода. Зараз до цього додаються ще тривожні новини і невизначене майбутнє. А протистояти їм можуть Дисципліна, Стабільність, Інформаційна гігієна, Особистий простір і Турбота про своє тіло. Вони, як міцний каркас, утримають психіку від розпаду.\nВона б’є козирним тузом зневіру, втрату натхнення, загальну нестабільність. Тому — пишемо чіткий розпорядок дня з урахуванням таких правил:\nПрокидатися й лягати спати в один і той же час;\nвизначити години активної роботи (на цей час бажано відключити сповіщення соцмереж і месенджерів);\nвиділити час на сніданок / обід / вечерю (їсти потрібно за розкладом мінімум три рази на день);\nробити перерви в роботі на спілкування з друзями і близькими, перегляд соцмереж, фізичну активність тощо;\nдодати ритуали, які розбивають день на ранок, обід і вечір.\nНа ритуалах зупинюся докладніше. Це постійні дії, які забезпечують необхідну нашій психіці стабільність. Мозку потрібне підтвердження, що все добре й нашому життю нічого не загрожує. Наприклад, вранці це може бути застилання ліжка, похід в душ і гоління (для чоловіків), нанесення макіяжу, створення зачіски (для жінок). І не важливо, що вас сьогодні, можливо, не побачить жодна жива душа. Це важливо зробити для свого настрою.\nПт., 22/02 Кар’єра\nВиділіть 30 хвилин на ранковий чай або каву. І приготуйте, нарешті, той ідеальний сніданок, яким ви, поспішно збираючись на роботу, нечасто себе тішили. Наприклад, зваріть вівсянку з фруктами, зробіть панкейки або скрамбл з овочами. І насолодіться кожним шматочком їжі і кожним ковтком улюбленого напою. Бажано в цей момент відключити новини і подивитися приємні фото або відео.\nВечірні ритуали покликані показати нашому мозку, що день закінчений і пора лягати спати. Це можуть бути тепла ванна, приємна музика тощо. Прекрасно розслаблює очі і налаштовує на сон живий вогонь — можете запалити свічки.\nСподіваюся, що стадію відстежування, скільки людей в світі захворіло, ми вже пройшли і розуміємо, що від щосекундного скролу стрічок новин стає тільки гірше.\nОднак зовсім випасти з інформаційного поля — теж не варіант. Тому вихід такий: читати новини тільки на офіційних джерелах. Наприклад, сайтах Верховної Ради, Міністерства охорони здоров’я, КМДА. Якщо ви підприємець, сюди додається ще й сайт Податкової служби. Хоча, давайте визнаємо: якщо ми перевіримо новини не кілька разів на день, а раз на кілька днів, — планета не зупиниться, а наша психіка стане тільки здоровішою.\nВ нашому телеграмі — тільки ті новини та статті, що надихають і розвивають.\nАле, мабуть, найважчим випробуванням для багатьох може стати навіть не тривога, а вимушена ізоляція в чотирьох стінах з найріднішими людьми. Всі вже напевно чули, що в китайських містах, де був введений місячний карантин, різко зросла кількість розлучень. Це й не дивно: якщо в родині були проблеми, то перебування разом 24 години на добу їх тільки посилило.\nТому важливо, щоб у кожного члена сім’ї був свій куточок, своє робоче місце, своя чашка. Тобто, недоторканні простір або річ, яку можна брати тільки йому. Це можна організувати, навіть якщо ви живете в однокімнатній квартирі. Розходьтеся у різні кімнати і кути, щоб зберегти особистий простір один одного, дати можливість відпочити і попрацювати, а ввечері знову зустрічайтеся на кухні і разом повечеряйте.\nМентальне здоров’я дуже сильно залежить від стану фізичного тіла. Активності стало набагато менше, і це погано. Але! Ми можемо робити зарядку вранці, танцювати перед дзеркалом, займатися розтяжкою, присідати і працювати з гантелями.\nДодайте масаж долоньок і стоп щовечора. Доглядайте за тілом в цей період якомога більше: маски для обличчя, креми для тіла тощо.\nТакож допомагає зняти напругу дрібна моторика. Розберіть гардероб, помалюйте, складіть пазл, приготуйте пиріг. Головне: стежити за тим, щоби це не стало нав’язливою ідеєю — витирати підлогу два рази в день, мити руки кожні півгодини. Якщо зловили себе на подібному, постарайтеся перенести увагу на інші задачі.\nОбов’язково провітрюйте кімнати. Виходьте дихати на балкон, якщо він у вас є.\nОкремо розглянемо харчування. Якщо у вас пропало почуття голоду, виберіть будь-яку корисну їжу і просто вживайте її три рази в день. Якщо ж ви, навпаки, не відчуваєте насичення, обмежте порції. А найголовніше — запитайте у себе, що насправді замість їжі ви хочете отримати? Почуття спокою, любові, турботи (ваш варіант). Адже їжа — це найпростіший спосіб отримати задоволення.\nПам’ятайте — життя під час карантину триває. Ми так само любимо, працюємо, сваримося, миримося, створюємо сім’ї, розлучаємося, вагітніємо і народжуємо дітей. І на вулиці весна і прийде спекотне літо. Все пройде, і карантин також.\nНаталія Байкалова, сімейна психотерапевтка і бізнес-тренерка\nЗараз усі ми перебуваємо в стані гострого стресу. Це нормальна реакція нашого мозку на нові події. Короткостроковий стрес йде нам на користь — ми мобілізуємося і можемо дуже швидко адаптуватися до змін. Наше завдання — не застрягти в гострому стресі й не допустити, щоби він перейшов у стадію хронічного. Як цьому запобігти, під час прямого ефіру у фейсбуці розповіла сімейна психотерапевтка і бізнес-тренер Наталія Байкалова. Вона також запропонувала пройти тест на визначення рівня тривожності.\n1. Назвіть свої страхи. Пам’ятайте, що перебувати в постійній тривозі не можна. Алгоритм виходу: конкретизуйте страхи, а потім раціоналізує їх: на що ви маєте вплив, на що — ні. Якщо в якийсь момент помічаєте, що тривожність знову підвищилася, сповільніться й зафіксуйте страх.\nЧт., 21/06 Історії\nЯк отримувати задоволення від того, що робиш? 15 інсайтів Андрія Пелюховського\n2. Не розтікайтеся «медузою» по дому. Глобальні плани зриваються. Поїздки, походи на концерти, відрядження, планування на півроку/рік зараз неможливі. Але зробіть чіткий план на день. Це те, на що ви можете впливати.\n3. Тримайте гормони у формі. Щоб організм не увійшов у тривалу кризу й не «вилізли» хронічні захворювання, потрібно, щоб у нормі були три гормони: серотонін, ендорфін і окситоцин.\nСеротонін дає нам сили, відповідає за емоційний фон. А забезпечує його універсальна формула «СПС» — спорт, прогулянки, секс.\nЕндорфін — це радість і спільне проживання. Зараз ми «виключені» із суспільного життя, віддалені один від одного, але поруч із вами ваша сім’я. Практикуйте якісь спільні ритуали, смійтеся, танцюйте, грайте в настолки, снідайте разом. Робіть усе, щоб отримувати задоволення.\nОкситоцин виділяється при фізичному контакті. Обіймайтеся, користуйтеся допомогою пухнастих терапевтів. Це працює.\n4. Проговорюйте свої страхи. Але тільки з тими, хто може це сприйняти. Не «виливайте» тривоги на батьків, але знайдіть спосіб говорити про це з друзями, партнерами.\n5. Обмежуйте кількість токсичних контактів. Збільшуйте соціальну дистанцію, якщо у вас зараз немає ресурсу на спілкування.\n6. Дотримуйтесь інформаційної дієти. Особливо це важливо для людей із чутливою нервовою системою. Знесіть на час фейсбук із планшетів і телефонів, це відпустить частину ментальної тривоги. Якщо розумієте, що ви «розвалилися», зробіть перерву в перегляді новин на 4–5 днів. Усе, що вам треба дізнатися, ви обов’язково дізнаєтеся. За три години до сну — ніяких соціальних мереж.\n7. Виводьте тіло зі ступору приємними запахами. У нас багато асоціацій із запахами, вони нас оживляють. Пам’ятайте, у всіх фільмах-катастрофах головний герой наприкінці виходить переможцем, і на нього накидають плед і дають кружку з кавою? Шок «заморожує», кава, плед «зігрівають» і оживляють.\n8. Зробіть наступну вправу. Подумайте: за чим ви сумуєте зараз? Випишіть: чого зараз немає у вашому житті? Потім напишіть, що з’явилося у вашому житті зараз, чого ви, можливо, не очікували? Для чого з’явився час у вашому житті? Книги, фільми, спілкування з дітьми — усе це може дати вам ресурс вийти з кризи.\nЯ цей період для себе називаю великою паузою. І те, якими ми вийдемо з цієї паузи в те нове, що нас очікує, — міцними, насиченими любов’ю чи понівеченими — залежить від самих нас. Спирайтеся на себе! Беріть відповідальність за своє життя!\nВтратили роботу через кризу?


Готелі: Поромний причал «Вікторія Кліппер» – Вікторія\nГотелі біля Поромний причал «Вікторія Кліппер»\nПоромний причал «Вікторія Кліппер»: дізнайтеся більше\nДе Поромний причал «Вікторія Кліппер»?\nПоромний причал «Вікторія Кліппер» розташовано у районі Порт «Inner Harbour». Саме цей привітний район славний своїми барами та ресторанами. Шукаєте розваг і цікавих місць в околиці? Відвідайте такі місця, якЗатока Вікторія та Сади Butchart.\nПоромний причал «Вікторія Кліппер»: де зупинитися неподалік?\nМи маємо 284 готелів, розташованих поблизу такого місця, як Поромний причал «Вікторія Кліппер». Оберіть одну з цих опцій, які особливо подобаються нашим гостям:\nПоромний причал «Вікторія Кліппер»: цікаве поблизу\nПоромний причал «Вікторія Кліппер»: ідеї для цікавої подорожі\nПоромний причал «Вікторія Кліппер»: що цікавого


Продам 3-кімнатну квартиру Лісова 4Ж | Продажа квартир | Ирпень\nПродам 3-кімнатну квартиру Лісова 4Ж ( 85000.00 $ )\nПродам 3-кімнатну квартиру Лісова 4Ж\nСучасна затишна квартира з дорогим ремонтом якісними будівельними матеріалами. Два санвузли, підігрів підлоги. Якісний паркет, натяжні стелі. Дві квартири на поверсі. Будинок теплий цегляний, товсті стіни, розташований у сосновому лісі. Зручне паркування у дворі. 5 хвилин до зупинки маршруток, 15 хвилин до метро. Поруч ліс, центральний парк. Можливий торг! Без комісіі для покупця!


Кшиштоф Пендерецький: польська легенда з українським корінням - Останні та актуальні новини України та світу, новини дня онлайн - Україна Молода\nГоловна > Культура > Кшиштоф Пендерецький: польська легенда з українським корінням\nКшиштоф Пендерецький після концерту в Києві «Музика Незалежності», присвяченого 100-річчю відновлення державності двох країн: Польщі та України. 29 вересня 2018 року. (Фото Польського інституту в Києві.)\nКомпозитор, диригент і педагог Кшиштоф Пендерецький (1933—2020) — один із музичних титанів, які прославили польську музичну культуру на весь світ, отримавши, зокрема, чотири премії «Греммі».\n«Мій батько народився в селі Тенетники біля Рогатина», — підкреслював маестро в інтерв’ю під час перших відвідин в Україну і згадував про дитячі прогулянки з батьком у передвоєнні роки у Львові.\nНе надто добрими дорогами Івано-Франківщини — у гості до рідні\nПопулярність до талановитого Кшиштофа Пендерецького, народженого 23 листопада 1933 року, прийшла ще в 1960-х — як до представника музичного авангарду. Серед його найвідоміших творів — «Плач за жертвами Хіросіми», «Страсті за Лукою», «Кредо».\nА ще — «Польський реквієм», перший фрагмент якого композитор написав у пам’ять про загиблих наприкінці 1970 року під час антиурядових протестів співвітчизників і присвятив одному з керівників страйку в Гданську Леху Валенсі, який через десятиліття очолив незалежну профспілку «Солідарність», а ще через 10 років, нагадаємо, його було обрано президентом Польщі 74,25 відсотка голосів у другому турі.\nУперше через багато років після дитинства Кшиштоф Пендерецький з дружиною Ельжбетою приїхав у Львів уже після проголошення відновлення Незалежності України — у вересні 1995-го, після концерту в польському Перемишлі. А вже наступного року відбувся перший концерт за участі маестро в українському місті, яке пам’ятав із дитинства.\nЗа кілька років пройшов і другий концерт, перед яким — досить випадково — зустрівся з численними Пендерецькими в селі Тенетники Івано-Франківської області, на батьківщині діда по батьковій лінії.\nІ далі складалася плідна двостороння співпраця, переважно у Львові, але не лише. Пам’ятний для багатьох у Київській філармонії концерт 29 вересня 2018 року, коли за диригентським пультом стояв Кшиштоф Пендерецький, — тоді реалізували проєкт «Музика незалежності», присвячений 100-річчю відновлення державності обох країн: Польщі та України.\nА виконання «Семи брам Єрусалима» 86-літнього видатного польського композитора у присутності маестро прозвучало в Одесі вже наприкінці ще передепідемічного 2019-го, у грудні, диригував Хобарт Ерл.\nМирослав Скорик та Кшиштоф\nПендерецький мали дружні стосунки.\nУ засвіти пішли 2020 року.\nФото Євгена САВЧУКА з сайту mus.art.co.ua.\nСвідок зустрічі Кшиштофа Пендерецького з родичами в селі Тенетники Івано-Франківської області Роман Ревакович — польський диригент, який також має українське коріння, розповідає, що особисто познайомився з композитором на початку 1992 року, коли був диригентом Українського чоловічого хору «Журавлі» у Польщі.\n«До сьогодні зберігаю ноти твору Benedicamus Domino для чоловічого хору, які тоді отримав з пам’ятним написом автора», — каже пан Роман, який долучався до організації останніх приїздів Кшиштофа Пендерецького в Україну та кількох перших: у рамках одночасно Першого фестивалю польської культури в Україні та Другого міжнародного фестивалю сучасної музики «Контрасти» у Львові у 1996 році та двох концертів 1999 року — у Київській філармонії 31 березня та 12 жовтня у рамках уже п’ятих «Контрастів» у Львівській опері.\nОстанньому з названих почесний патронат надав тоді президент Польщі Алєксандр Кваснєвський, а його дружина, пані Йоланта, особисто відвідала той концерт. І це свідчення особливого ставлення сусідньої держави Польщі до культури загалом уже понад два десятиліття тому.\nА напередодні того пам’ятного концерту у Львові було заплановано поїздку Кшишофа Пендерецького у село Тенетники, що біля Рогатина. Провідником мала бути юна Любов Пендерецька, яка прийшла на репетицію у Києві того року перед концертом у березні до відомого композитора та диригента і сказала: «Пане професоре, я називаюся Любов Пендерецька, мої батьки також народилися в селі Тенетники біля Рогатина. Але там всі Пендерецькі...»\n«Я був свідком тієї розмови, — розповідає Роман Ревакович. — Зараз не можу стримати усмішки, згадуючи здивоване обличчя маестро — його прізвище, в Польщі таке унікальне, виявилося широко розповсюдженим в Україні...»\nМалий автобус забезпечило Польське консульство у Львові. У поїздку не надто добрими дорогами Івано-Франківщини вирушили Ельжбета та Кшиштоф Пендерецькі, режисер Збігнєв Хшановський та музикознавець і диригент Роман Ревакович.\n«У гостинній хаті чекало нас близько двадцяти Пендерецьких, для яких Тенетники виявилися родинним гніздом. Унікально цікавою була зустріч достойного гостя зі своїм на три роки старшим вуйком по лінії брата діда Пендерецького. Дід із малолітним батьком композитора виїхали в Польщу ще до Першої світової війни, де батько Пендерецького доростав, отримав освіту й одружився з Софією з дому Бергер. Я був свідком зустрічі через покоління — Кшиштоф Пендерецький зустрів сина брата свого діда», — розповідає Роман Ревакович.\nПрізвище сучасним Пендерецьким навіть допомагало безпроблемно перетинати кордон\nЯкщо перечитати найповнішу на тепер двотомну працю 2008 року видання про відомого композитора «Кшиштоф Пендерецький. Бунт і визволення» польського музикознавця Мєчислава Томашевського, то там немає згадки про Тенетники.\n«У книзі можна прочитати: «Власному батькові завдячує Пендерецький у справах віри — відкритість, яка вела його в напрямі екуменізму. Можна здогадуватися, що цей екуменізм народжувався з родинних реалій. Під час однієї зі своїх докторських промов своє власне походження охопив Пендерецький в короткому формулюванні: «Я є гібрид, моя родина походить з кресів, баба зі сторони батька була вірменкою, натомість дід був німцем. Оця баба-вірменка, Стефанія Шилькевич, вийшла заміж за поляка на австрійській службі, Михайла Пендерецького.\nВони жили в Загатині неподалік Станіславова, що біля польсько-українського кордону. Отже, цей «кресовий» дід Кшиштофа Пендерецького, Михайло, разом зі своєю широко розгалуженою родиною ходив не до костела, а до церкви, тільки не до православної, а українсько-польської, тобто греко-католицької», — цитує Роман Ревакович.\nІ зауважує, що w Zahatynie — можливо, так помилково названо Рогатин.\nЩе Мєчислав Томашевський пише: «Під час одного з недавніх перебувань Пендерецького в Україні, після концерту в Житомирі, сімнадцять членів родини батька та діда Михайла прийшли зустрітись зі своїм славним родичем».\nОднак від Тенетників в Івано-Франківській області, де справді багато Пендерецьких, до названого українського міста — понад 400 км. Тому, найімовірніше, знову неточність.\nНащадки Пендерецьких із Тенетників — де залишилося на тепер кількасот мешканців — нині проживають, зокрема, у Бурштині, Львові, а хтось — як Любов Пендерецька, яка, по суті, стала ініціаторкою поїздки Кшиштофа Пендерецького у родинне село понад 20 років тому, — у Польщі.\nТак, Шемелько Тарас із Івано-Франківська повідомив, що його бабуся, Пендерецька Анна Федорівна родом із села Тенетники, проживає зараз у містечку Бурштин. А її мама — Пендерецька Марія Прокопівна — була двоюрідною сестрою Кшиштофа Пендерецького.\nПендерецький Олександр, який має далекий родинний зв’язок із польським композитором і останнім часом працює у Польщі, а їздить у сусідню прикордонну країну давно, — каже, що з’ясування з митниками питання, чиє його прізвище: польське чи українське — часто допомагало встановленню доброзичливих стосунків при перетині кордону.\nУсі, з ким довелося поспілкуватися, з повагою ставляться до родинного зв’язку з великим польським композитором.\nТитани музики двох країн\nБезперечно, Кшиштоф Пендерецький багато років був амбасадором польської культури в Україні. Двічі приїздив до Львова у рамках Міжнародного фестивалю «Відкриваємо Падеревського».\nІгнацій Ян Падеревський — один із найвідоміших піаністів початку ХХ століття, поляк за походженням, народжений у селі Курилівка Вінницької області. Освіту здобув у Варшаві.\nПерший великий концерт зіграв у Парижі, вже перше турне піаніста по США мало неабиякий успіх. Деякий час жив у Швейцарії. Падеревський був присутнім на відкритті Львівської опери 4 жовтня 1900 року, а також грав там численні концерти.\nЄ автором опери «Манру», світова прем’єра якої відбулася у Дрездені 29 травня 1901 року, а далі 8 червня — польська прем’єра у Львові. І вже наступного року, 1902-го, її презентували в Метрополітен-опера у Нью-Йорку — вперше польську на цій сцені.\nУ 1910 році піаніст був учасником великої імпрези з нагоди століття від дня народження Шопена на сцені Львівської філармонії. А ще Падеревський свого часу був прем’єр-міністром Польщі, і тією особою, яка посприяла тому, що Польща з’явилась на мапі Європи в 1917— 1918 роках.\nУ 2015 році видатний композитор сучасності Кшиштоф Пендерецький отримав диплом Doctor Honoris Causa і став почесним членом мистецької спільноти Львівської національної музичної академії імені Миколи Лисенка.\nУрочиста церемонія і святковий концерт відбулися у залі Львівської філармонії, ознаменувавши також початок ІV Міжнародного фестивалю «Відкриваємо Падеревського».\nТісний музичний взаємозв’язок двох національних культур та визначну роль Львова як мистецького осередку Кшиштоф Пендерецький відзначив у своїй урочистій промові, згадавши, зокрема, постаті народженого у Чернівцях учня Шопена Кароля Мікулі, який очолював Галицьке музичне товариство; учителя Станіслава Людкевича Мечислава Солтиса та свого наставника в музиці — Артура Малявського.\nТой інавгураційний концерт був організований згідно з задумом самого Кшиштофа Пендерецького. Прозвучали твори відомого польського композитора та українського маестро Мирослава Скорика, з яким мали дружні стосунки.\nПобачити за диригентським пультом упродовж одного концерту двох титанів — то була велика удача для поціновувачів сучасної академічної музики, яка, втім, львів’янам у рамках фестивалю «Відкриваємо Падеревського» тоді посміхалася другий рік поспіль.\nДо слова, Національна музична академія України у Києві вшанувала Кшиштофа Пендерецького званням Почесного доктора ще 1999 року — за ініціативи Євгена Станковича.


Лише заборонами на Херсонщині асфальт не врятувати\n31 травня, 13:23\nІз 5 червня у Херсонській області обмежують рух вантажівок. Щоб не псували розпечений літнім сонцем асфальт, їх не повинно бути на трасах з восьмої години ранку до восьмої вечора за температури +28 градусів чи вище.\nВиняток, згідно з розпорядженням облдержадміністрації, зробили тільки для транспорту із продуктами, що швидко псуються, та такого, що його використовують екстрені служби.\nУтім, такі розпорядження видавалися й раніше, але практика засвідчує, що водії автопоїздів на них не дуже зважають: їздять, коли хочуть і як хочуть, безжально «прасуючи» асфальтове покриття, що під їх колесами просто хвилями йде.\nЗаборона діятиме, коли за її порушення штрафуватимуть, а з цим справи кепські. Патрулі поліції на трасах з'являються нечасто, а мобільних вагових комплексів на всю Херсонщину маємо аж два за потреби в десятки разів більше.


Klema. Товары и услуги компании "3DWay"\nPLA, ABS, PLA+, ABS+, ASA, HPLA, Elastan, Plastan, Primalloy, Flex, TPU, TPE, PMMA, PET, POM, PA (Nylon), PA6, Conductive ABS, Flame Retardant, Marble White PLA, Ceramic, Aluminium, Cooper, Bronze, Brass and Gold PLA filaments, Wood, Carbon Fiber, PC, PET 1\n3D принтери KLEMA – це розробка компанії 3DDevice. Як спеціалісти в області 3D технологій та одні із лідерів на ринку 3D друку, їм доводилось зіштовхуватись із обладнанням різної якості. Величезний досвід роботи, як і з пристроями, так і з матеріалами для 3D друку дозволили розробити 3D принтери, достойні наших клієнтів.\n3D принтер KLEMA PRO з акриловими стінками\n3D принтери KLEMA - це якісні пристрої, які виконані в металічному корпусі. Залежно від обраної комплектації, додатково у них можуть бути присутні акрилові вставки, призначені для ізоляції корпусу принтера. Однією із головних переваг цих 3D принтерів являються доступність, а точніше співвідношення ціни/якості.\nНезамінним атрибутом 3D принтерів KLEMA є надійна механіка. Надійні рельсові направляючі забезпечують високу точність відтворення деталі.\nВиконані у міцному і стабільному корпусі, що забезпечує стійкість пристрою і значно скорочує вірогідність виникнення погрішності при 3D друці.\n3D принтер KLEMA забезпечує якість 3D друку у 40 мікрон! Цього достатньо навіть для відтворення деталей із високою ступінню деталізації.


Полiтика \_ Аналітика \_ Наскільки потрібна українцям психологічна реабілітація?\n10/12/2017 автор: Віктор Рибаченко, Київ. Спеціально для «Час і Події»\nКоли ж через деякий час прозвучав аналогічний дзвінок з телеканалу, я, чесно кажучи, здивувався. А потім все стало на свої місця - я згадав, що 10 жовтня відзначається Всесвітній день психічного здоров'я.\nОднак, наполегливість ЗМІ остаточно стала зрозумілою, коли я прочитав, як цей день відзначили деякі офіційні відомства країни.\nТак, прес-служба Міністерства соціальної політики оприлюднила матеріал, у котрому повідомила, що українці за рівнем психічних розладів уже, нібито, третій рік поспіль посідають перше місце в Європі.\nНе відстала і прес-служба Генерального штабу України. Спираючись на дані, які представив начальник Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних сил України генерал-майор Олег Грунтковський, військові журналісти повідомили: «У спеціалізованих медичних закладах психологічну реабілітацію пройшли 2063 військовослужбовці, зокрема, за межами України 75 військовослужбовців та членів їхніх сімей (Македонія та Грузія).\nВ цілому, завдяки роботі 20 груп внутрішньої комунікації, психологічного забезпечення та психологічної підтримки (допомоги) протягом року заходами психологічної реабілітації вдалося охопити понад 6500 військовослужбовців».\nНамагаючись проаналізувати цифри цих повідомлень, зрозумів, що статистика подекуди не лише інформує, але й заплутує.\nТак, Мінсоцполітики вказує, що три відсотки українців страждають психічними розладами, і це становить один мільйон двісті тисяч населення.\nПотім додає, що майже 2 мільйони наших громадян щороку стають пацієнтами психіатричних лікувальних закладів. І наостанок резюмує, що психічними розладами, нібито, страждає кожен третій українець.\nТа-а-а-а-к, секундочку. Зупинимося, бо хочеться зрозуміти.\nСпочатку зі всіма українцями. Скільки ж їх, стражденних, із психічними розладами?\nОдин мільйон двісті тисяч чи майже два мільйони?\nТри відсотки чи кожен третій - тобто - 33%?\nОфіційні зведення інформують: «За оцінкою Державної служби статистики України, станом на 1 серпня 2017 року чисельність наявного населення України (без врахування тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополь) становила 42 456 012 осіб.\nТри відсотки з них становлять 1 273 680 осіб - майже сходиться перша цифра, названа прес-службою Мінсоцполітики.\nТоді звідки ці «майже два мільйони»? Звідки «кожен третій», тобто, 33%?\nА особи з розладами на неконтрольованих Україною територіях - скільки їх?\nКоли ЗМІ повідомили, що «начальник клініки психіатрії Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» полковник Олег Друзь, виступаючи 18 вересня у парламентському Комітеті з питань охорони здоров'я, заявив, що 93% учасників антитерористичної операції на Донбасі є потенційною загрозою для суспільства», це одразу ж збурило ветеранів, військових і громадськість.\nЗ огляду на величезний негативний резонанс від цієї заяви міністр оборони України генерал армії Степан Полторак через день відсторонив полковника О. Друзя від обійманої посади.\nА його колеги, добре «подумавши», уточнили: виявляється, не 93% тих, хто пройшов війну на Сході України, страждають на посттравматичний синдром, а лише кожен четвертий учасник АТО.\nКожен четвертий - це на хвилиночку теж чимало, аж 25%. Але все ж не 93%, що є шоковою інформацією.\nАле що тоді шокувало - ці 93%, чи слова про те, що саме така кількість ветеранів АТО становить «загрозу для суспільства»?\nА якщо полковник Друзь був би більш обережним у висловлюваннях і сказав, що 93% тих, хто пройшли пекло війни, потребують психологічної допомоги фахівців - це би викликало шквал гніву?\nДумаю, ні. Скоріше, стурбованість і співчуття громадськості.\nЗвідки О. Друзь узяв цифру 93%? Невідомо. Але ж хтось йому її вирахував.\nА звідки його колеги взяли цифру «всього 25%»? Вирахували, чи «намалювали», щоб знизити градус суспільного гніву?\nЯк би там не було, а діапазон психічних розладів надзвичайно широкий. Думаю, читачі здивуються, якщо почують, що, скажімо, меланхолія чи депресія - навіть у легкій формі - також є психічними розладами.\nПереживаючи істерики наших чинних (чи колишніх) коханих, ми не завжди оцінюємо це як психічний розлад. А, тим не менше, це він, підступний.\nТакож і ми, коли подекуди починаємо не в міру пити, чи заїкатися, чи погано чути, чи втрачати бажання виходити з дому і йти у компанію - не завжди кажемо собі: «Увага! Почалося». А це якраз і почалося - сповзання нашої психіки до розладу.\nЯ не кажу вже про такі важкі форми психічних розладів, як, наприклад, маніакальний синдром чи сказ матки.\nА, мешкаючи поряд з людиною, яка часто і без видимої причини впадає у гнів, проявляє безсердечність, не відчуває почуття провини, до совісті якої ви даремно апелюєте - чи завжди ви розумієте, що поряд не просто особа з поганим характером, а екземпляр важкого психічного розладу - соціопат?\nТакий психічний розлад, як бойова психічна травма, - це драматичний наслідок війни останніх років, і саме такий різновид посттравматичного синдрому різко зростає у суспільстві.\nБерегти своє психічне здоров'я потрібно усім нам. Тим більше, що за прогнозами експертів, до 2020 року психічні розлади увійдуть у п'ятірку найбільш розповсюджених хвороб. А статистика? Та що та статистика!\nПросто кількість та щільність стресів, які впали на нас, особливо останніми роками, настільки тисне на психіку, що вона часто-густо не витримує і дає розлад.\nТож, бережімо одне одного і самого себе. Бо психіка - це кришталева ваза. Трісне - не склеїмо.


Не дивлячись на COVID учні 1-4 класів ходитимуть до школи | Новости\nДіти мають навчатися в повноформатному режимі (ходити до школи, як зазвичай). Про це, заявив т.в.о. Міністра освіти і науки Сергій Шкарлет.\nЗа його словами, повторення весняного нокдауну є найгіршим сценарієм. Коли всі діти сиділи вдома і не ходили до школи, навчалися дистанційно. Цього ніхто не хоче допустити.\n«Весну освітяни пережили достойно. Сьогодні зроблено ще більше: багато матеріалів напрацьовано і вчителі більшою мірою готові до роботи дистанційно», - пояснив Сергій Шкарлет в своєму Telegram-каналі.\nНині потрібно враховувати ще й економічну складову та обставини того, що дітей непросто залишати вдома без нагляду.\n«Наша позиція: діти мають навчатися в повноформатному режимі та здобувати якісну освіту. Залежно від епідемічного кольору регіону дехто розпочне очне навчання, дехто, якщо це буде «червона» зона, залишиться на дистанційному. На жаль», - написав т.в.о. Міністра освіти і науки.\nУ МОН додають, що після канікул учні 1-4 класів повернуться до звичайного навчання (очного). А школярі 5-11 класів навчатимуться в залежності від того, в якому регіоні проживають і до якої зони відноситься їх місто/село: «червоної», «помаранчевої», «жовтої», «зеленої». Учнів 5-11 класів можуть переводити, як на змішане навчання, так звичайне, або дистанційне. Все залежить від розвитку епідеміологічної ситуації з коронавірусом.\n#Навчання #школа #діти #МОН #карантин #коронавірус #дистанційненавчання


Готелі в місті Кенсінгтон\nДе зупинитися у місті Кенсінгтон?\nОцінки гостей7,6.Добре445 відгуків гостей Hotels.com\nКенсінгтон: найпопулярніші визначні місця\nРозважальний парк «Haunted Mansion»\nРозважальний парк «Haunted Mansion», що за 0,8 км від центру міста Кенсінгтон, точно варто відвідати під час вашої поїздки. Подобається у такому місці, як Розважальний парк «Haunted Mansion»? Вирушіть у подорож до найближчих цікавинок, серед яких Парк розваг "Берлінгтон".\nЯкщо ви неодмінно хочете відвідати музеї міста Кенсінгтон, на вас чекає Anne of Green Gables Museum. Якщо ви давно мріяли відвідати музеї міста Кенсінгтон, поблизу також є Меморіальний музей військових ветеранів.\nДізнатися більше про м. Кенсінгтон\nКуди втекти від буднів? Кенсінгтон чекає на вас! Приїжджаєте на день? На добу? Кожен мандрівник може знайти підходяще помешкання в околицях такого популярного місця, як Кенсінгтон. Кенсінгтон: шукайте помешкання на Hotels.com, використовуючи нашу онлайн-карту. На нашій карті показано райони навколо кожного готелю міста Кенсінгтон. Так ви зможете легко побачити відстань до найголовніших атракцій, і змінити параметри пошуку за потреби. Кенсінгтон: найвигідніші пропозиції готелів із Гарантією ціни.\nІнші готелі в місті Кенсінгтон, Канада\nГотелі з найвищим рейтингом у місті Кенсінгтон\nНещодавно додані готелі у місті Кенсінгтон\nКенсінгтон – міста поблизу\nГотелі в місті Марґейт\nГотелі в місті Clermont\nГотелі в місті Kelvin Grove\nГотелі в місті New Annan\nГотелі в місті Індіан-Рівер\nГотелі в місті Norboro\nГотелі в місті Спринґ-Валлі\nПереглянути ще готелі в місті Кенсінгтон


Препарат "Лінекс" для немовлят: відгуки » Лікар\nЛікар нет » Ліки » Препарат "Лінекс" для немовлят: відгуки\nУ статті розглянемо відгуки про «Линекс» для немовлят. Перший рік життя – досить важкий період, причому це стосується не тільки батьків, але і самого малюка. Крім того, що йому потрібно адаптуватися до нового життя, виникають ще й різноманітні проблеми в системі травлення, такі як запори і коліки. Подібний стан вважається нормою, оскільки кишечник немовляти заселяється корисною мікрофлорою, разом з якою в організм можуть проникати хвороботворні мікроби, які й провокують всі ці неприємні явища. Тому батькам часто доводиться користуватися деякими медикаментозними засобами, дія яких спрямована на покращення стану дитини. Одним з таких лікарських засобів є «Лінекс». Він часто призначається педіатрами немовлятам.\nЗгідно відгуками, для немовлят «Лінекс Форте» підходить ідеально.\nЦе медикаментозне засіб, який дозволяє відновити баланс мікрофлори в кишечнику немовляти завдяки тому, що в його складі присутні особливі бактерії, що заселяють кишечник і сприяють нормалізації його роботи. Завдяки складу, даний пробіотик допомагає домогтися таких позитивних ефектів:\nпригнічення росту і розмноження шкідливих мікробів;\nутворення в організмі фолієвої та аскорбінової кислот, а також вітаміну К і вітамінів групи В;\nпідвищення опірності організму до різноманітних негативних факторів: токсинам, інфекцій, паразитів і т. д.;\nнайкращого розщеплення жирів, білків та вуглеводів;\nефективного метаболічне перетворення жовчних кислот і оптимальної всмоктування в печінці жовчних пігментів.\nЗасіб «Лінекс» - пробіотик третього покоління, в складі якого присутні:\nЛактобактерії ацидофільні, які підтримують у кишечнику кисле середовище, завдяки формуванню сполук молочної кислоти. Це особливий захист, тому що багато патогенні бактерії до кислому середовищі нестійкі і швидко в ній гинуть.\nБіфідобактерії, які присутні в кишечнику людей і живуть в кислому середовищі.\nЕнтерококи – бактерії, які забезпечують процес бродіння, не утворюючи при цьому газів, і створюють необхідну кислотність середовища. Крім того, вони володіють високою виживаністю.\nНемовлятам даний препарат зазвичай призначається у вигляді крапель, в яких крім основних діючих елементів містяться такі речовини:\nантиоксиданти: лимонна кислота, аскорбат натрію, DL-альфа-токоферол.\nНемовлятам також можна давати препарат у вигляді порошку, розведеного водою, і капсул, вміст яких додається в молочну суміш або грудне молоко.\nКоли не слід давати немовляті ліки?\nІснують різні форми випуску даного препарату, які у своєму складі містять компоненти, викликають алергію. Але, судячи з відгуків, таке трапляється не дуже часто.\nНеобхідно зрозуміти, що медикамент, який випускається у формі крапель або порошку, краще всього підходить для прийому дітьми молодшого віку. Якщо у новонародженого є непереносимість галактози або лактазна недостатність, приймати цей лікарський засіб не варто.\nТакож не слід використовувати засіб для немовлят, у яких є алергічні реакції на молочні продукти. З відгуками про «Линексе» для немовлят слід ознайомитися заздалегідь.\nЗгідно інструкції, пробіотик призначають у разі, коли дитина проходить лікування антибіотиками або у нього присутні проблеми в роботі травного тракту, які найчастіше супроводжуються:\nчастими зригуваннями та ін.\nКрім цього, медичний засіб «Лінекс» може призначатися при різноманітних отруєннях і інфекціях органів травлення. Іноді педіатри призначають цей препарат в якості додаткового джерела кишкових бактерій, особливо в наступних випадках:\nдитина з'явилася на світ раніше покладеного часу або шляхом кесаревого розтину;\nмалюка годують штучної молочною сумішшю;\nдитина довгий час перебував у пологовому будинку;\nу дитини яскраво виражена незрілість травного тракту.\nЗа відгуками, «Лінекс» від запорів у немовлят добре допомагає.\nДаний лікарський препарат призначається дітям з самого народження. Для лікування новонароджених і немовлят найчастіше використовують пробіотик у формі порошку і крапель. Це спеціальні форми, що випускаються саме для дітей.\nЩо ще можна дізнатися з відгуків про «Линексе» для немовлят? Ліки переноситься організмом дитини досить добре і, як правило, не викликає побічних реакцій. Однак якщо у немовляти є схильність до розвитку алергії, то приймати це медичний засіб потрібно з обережністю, під контролем педіатра.\nЯкщо новонародженому дитині призначили прийом даного пробіотика, спочатку необхідно визначитися з лікарською формою препарату. Відповідно до інструкції «Линексу» для немовлят:\nВ краплях це засіб немовляті дають по 5-6 крапель в день під час їжі. Важливо, щоб суміш або материнське молоко, яке додається препарат, відповідали певній температурі, інакше корисні мікроорганізми швидко загинуть, так і не потрапивши в кишечник. Тривалість лікування цим засобом при запорах, дисбактеріозі та інших кишкових патологіях зазвичай становить 28 днів.\nЯкщо немовляті дають ліки «Лінекс» у вигляді порошку, тоді вміст одного пакетика додається в суміш або молоко і дається дитині при годуванні 1 раз в день. Порошок можна також розводити у воді. Вміст пакетика необхідно використовувати відразу після розтину, в іншому випадку ліки зіпсується. Це підтверджують відгуки про «Лінекс» для немовлят.\nСкільки днів брали?\nБагатьох мам цікавить питання про те, як довго потрібно давати ліки «Лінекс» немовля. Однозначної відповіді на нього немає, оскільки в кожному конкретному випадку педіатр підбирає необхідну тривалість застосування засобу у відповідності з клінічним станом малюка. Тим не менш, можна з упевненістю сказати, що це абсолютно безпечний фармакологічний препарат, який можна давати дитині досить довго. Такий строк не може становити в деяких випадках до півроку, однак мінімальний лікувальний курс дорівнює 1 місяцю.\nІноді педіатри призначають «Лінекс» тільки на період лікування антибактеріальними медикаментами, особливо у випадках, коли патологій з боку травної системи у немовляти не спостерігається. Таке профілактичне лікування триває, як правило, 5-7 днів.\nВідгуки про «Линексе» для немовлят\nНа форумах в інтернеті батьки часто обговорюють лікарські засоби, дія яких спрямована на підтримання балансу кишкової флори у грудних дітей, оскільки подібні порушення зустрічаються дуже часто, практично у кожної другої дитини. Мами описують ряд симптомів, на підставі яких можна зробити висновки, що дитина страждає незрілістю кишкової слизової оболонки, внаслідок чого у нього часто розвиваються запори, діарея та інші патологічні явища. При цьому основним засобом, який призначається педіатрами, є медикамент «Лінекс» для дітей. Від запору, за відгуками, він швидко рятує, переноситься добре. У більшості випадків препарат допомагав впоратися з вищевикладеними порушеннями і побічних реакцій у дітей не провокував.