Англійська література. Чарлз Діккенс (1812—1870) - Зарубіжна література XIX століття. 10 клас. Пронкевич\nЗарубіжна література XIX століття. 10 клас. Пронкевич\nЖиття виховує митця. Діккенс народився 7 лютого 1812 р. в Лендпорті, поблизу Портсмута. Його батько, дрібний чиновник, був людиною доброю, чесною, але безладною. Він надто легко розлучався з грішми і не дуже добре вмів їх заробляти, що спричиняло чимало проблем для досить великої родини (у Чарлза було 2 сестри і 3 братів). 1814 р. Діккенси оселились у невеличкому місті Чатемі, де для майбутнього романіста розпочалися роки навчання. Він багато читав. Його улюбленими героями були Робінзон Крузо, персонажі романів Філдінга, Смолетта, Дон Кіхот і Санчо Панса. Уяву хлопчика також полонили казки «Тисячі і однієї ночі». У цей час почали в нього виявлятись і риси характеру, які допомагали йому стати професійним письменником. Чарлз був чутливим хлопчиком, умів підмічати кумедні та сумні деталі життя.\nЦе дитяче щастя тривало недовго. Коли Діккенсу виповнилось 10 років, його родина, рятуючись від кредиторів, переїхала до Лондона, де незабаром батько опинився у борговій в’язниці. Мати Діккенса з іншими дітьми пішла за ним, а майбутній письменник почав працювати на фабриці вакси. Це була не тільки важка робота, а й відчутний удар по самолюбству Діккенса. Йому здавалося, що більше ніколи він не відвідуватиме школу і всі його амбіції перекреслено назавжди. Та водночас він знайомився з Лондоном. Звичайно, то були брудні й занедбані квартали для бідних. Тут Чарлз глибше пізнав ціну людських страждань. На перший погляд, такі враження мали виховувати людей похмурих і пригнічених, але парадокс Діккенса полягає в тому, що саме за таких несприятливих обставин сформувався його оптимізм. Дуже влучно витлумачив цей парадокс Гілберт Честертон: «Фабричні колеса... виготовляли ваксу і між іншим виготовили найбільшого оптиміста століття... Якщо він став надто щасливим, то саме тут він відкрив щастя... Якщо він бачив світ у рожевому світлі, цей погляд народився на фабриці, де варили чорну ваксу». Отож випробування тільки загартували дух юнака, сформували в ньому цілеспрямованість - рису, яка зробила його одним із найвидатніших романістів.\nНапівдорослим, напівдитиною повернувся Діккенс до навчання. Невеликі гроші, що залишились батькові у спадщину, дали змогу розрахуватися з боргами. Родина звільнилась із в’язниці, Чарлзові більше не треба було працювати на фабриці, і він міг знову гризти граніт науки. В школі Веллінгтон-Хаус, що в Кемден-Тауні, колишній робітник став звичайною дитиною: читав книжки, грався з друзями, а ще писав віршовані п’єси та прозу, брав участь в аматорських виставах.\n1827 р. його навчання припинилося, цього разу вже остаточно. Родина потребувала підтримки Чарлза, і він поповнив численну армію клерків. Протягом трьох років юнак служив у судовій конторі, а потім у колегії адвокатів, що займалась церковними, морськими та сімейними справами. Там він ще глибше пізнав життя. Незадоволений своєю посадою, Діккенс вирішив стати парламентським репортером, для чого вивчив стенографію. Починаючи з весни 1832 р., Чарлза можна було регулярно побачити в Палаті громад, в ложі для преси. Його обов’язок полягав у тому, щоб стенографувати промови ораторів, а потім публікувати звіти в газетах. У такий спосіб Діккенс ввійшов до кола лондонських журналістів - ще один крок до професії письменника. Опрацьовуючи виступи членів парламенту, він вигострював свою майстерність, а як кореспондент побував у містах Бірмінгемі, Единбурзі, Баті, Ексетері та ін. Потроху знання світу і людей, враження, практичні навички створили ту «критичну масу» для творчого вибуху, який вписав ім’я Діккенса в історію світової романістики. У грудні 1833 р. народження великого письменника відбулося: в газеті «Манслі Мегезін» побачив світ його твір «Обід на Поплар-Уок» - перший з «Нарисів Боза». Окремо нариси вийшли 1836 р.\nОтже, формування особистості Діккенса завершилося дуже рано. Він змушений був виховувати себе у жорстокій боротьбі з життям.\nРиси діккенсівського світогляду. Чимало особливостей світогляду та естетики Діккенса пояснюється обставинами його духовного росту. Насамперед це та органічна єдність з англійським народом, якої годі шукати у будь-кого з великих європейських письменників. На відміну від Стендаля, Флобера і навіть Бальзака, «Діккенс ніколи не розмовляв з народом згори вниз. Він розмовляв з ним знизу вгору. Він наближався до нього благоговійно, як до божества, і віддавав йому всі свої багатства, ціле серце. Це і зв’язало його з народом навік» (Честертон). Проте віра Діккенса в народ не означає, що він ідеалізував його або підігравав смакам юрби. Письменник просто бачив цей світ очима пересічних англійців та вмів робити те, чого не вміли вони: перетворювати їхні радощі, болі, страждання на першокласне мистецтво, яке говорить від серця до серця, незалежно від того, хто читає романи - король, шляхтич, професор або представник середнього класу.\nІнші риси діккенсівського світогляду: християнське милосердя, культ затишку, вміння тішитися малим, оптимізм, стійкість, навіть жахи і упередження - також тісно пов’язані з народним духом. Це забезпечує йому осібне місце серед класиків літератури XIX ст. Чарлз Діккенс вірив у щастя, в можливість зберегти моральну чистоту та досягти матеріального процвітання й мати високий авторитет у суспільстві. Навряд чи з цим погодився б автор «Червоного і чорного», який протягом усього життя прагнув щастя і закінчив сумним висновком, що «ніде немає опери». Ще більш негативною з такого приводу була позиція Флобера, для якого діккенсівські ідеали були просто химерами.\n«Посмертні записки Піквікського клубу». Умінням жити на одній хвилі з народом пояснюється колосальна популярність Діккенса, яку приніс йому вже його перший роман «Посмертні записки Піквікського клубу» (1836—1837). Спочатку Діккенсу замовили писати текст для «історії з малюнками» Роберта Сеймура, який вигадав клуб мисливців і спортсменів-аматорів. Але письменник підніс цей звичайний для тих часів проект до рівня одного з найнидатніших комічних романів в англійській літературі.\nУ творі розповідається про пригоди джентльмена похилого віку, «вченого» містера Піквіка, який подорожує Англією разом зі своїми друзями - містером Уїнклем (це єдиний спортсмен, що залишився від первісного авторського задуму), містером Тапменом, містером Снодграссом і слугою Семом Уеллером, поява якого у IV випуску (розділ X) сприяла швидкому зростанню тиражу серії. Деякі сторінки книги (глузування з приводу системи парламентських виборів в Англії або гротескне зображення суду) мають сатиричне звучання, але в цілому там панує веселий, світлий гумор. Читача охоплює безхмарна радість буття, особливо в епізодах, де описуються сільські краєвиди. Такій атмосфері цілком відповідає й трактування теми Добра та Зла. Містер Піквік зовсім непрактична людина, яка через своє нерозуміння реального життя постійно потрапляє до комічних ситуацій. Але, на думку письменника, така «обмеженість» героя не є вадою. Навпаки, це ознака справжньої мудрості, бо у його реакціях на світ домінують доброта, щирість почуттів, стійкість. Піквік - типовий діккенсівський дивак, істота, далека від розрахунку і матеріалізму цього світу. Письменник завжди виступає на боці таких персонажів. Доповнює хазяїна його слуга Сем Уеллер. Йому властиві якості, яких бракує Піквіку: винахідливість, діловитість, здоровий глузд. Незважаючи на таку різницю, він віддано служить своєму «нерозумному» панові. Не випадково Піквіка і Сема Уеллера порівнюють з Дон Кіхотом і Санчо Пансою. Щоправда, їхні вбрання і зовнішність відрізняються: замість худореброго рицаря, що подорожує Іспанією на своєму Росінанті, ми маємо справу з кумедним коротеньким та огрядним джентльменом у капелюсі, фраці і гетрах. Але їх об’єднують прагнення справедливості, бажання утвердити ідеал добра попри приземлений раціоналізм.\nПерший етап творчості Ч. Діккенса. «Нариси Боза» та «Посмертні записки Піквікського клубу» знаменують перший етап творчості Діккенса, який тривав до кінця 40-х рр. Протягом цього періоду письменник створив такі романи, як «Пригоди Олівера Твіста» (1837—1839), «Життя і пригоди Ніколаса Ніклбі» (1838—1839), «Крамниця старожитностей» (1840—1841), «Барнебі Радж» (1840—1841), «Життя і пригоди Мартіна Чезлвіта» (1843—1844), цикл «Різдвяні повісті» (1843—1848). Роман «Домбі і син» (1846—1848) засвідчив перехід Діккенса на якісно новий рівень і вважається підсумковим для першого етапу його творчості. Названі твори критики характеризують як реалістичні, але водночас визнають наявність у них таких елементів, як мелодраматичні ефекти, спрощеність внутрішнього світу героїв (його позитивні персонажі надто добрі, а негативні - надто злі), прагнення письменника влаштувати їхню долю (штучність сюжетів, коли невмотивовано з’являються багаті родичі або спадщина) тощо.\nПублікація «Піквікського клубу» забезпечила Діккенса матеріально. Він залишив посаду репортера і цілком віддався творчості. Молодий письменник одружився і жив неподалік від лондонського Сіті.\nЩе під час завершення першого роману починається робота над другим - «Пригоди Олівера Твіста», одним з найвідоміших творів письменника. «Олівер Твіст» відкриває низку діккенсівських «романів виховання» (тобто таких, що розповідають про становлення характеру персонажа від дитячих років до початку самостійного життя). Г.К. Честертон зазначав, що Діккенс мав два великі таланти — вміння писати смішно і зображати жахливе. Якщо «Піквік» висловлює нестримну веселість, то «наступна книга («Олівер Твіст». — О.П.) послідовно жахлива».\n«Ніколас Ніклбі» будується за аналогічною схемою, що й «Олівер Твіст». Це також історія пригод сироти з хеппі-ендом. В обох романах, особливо в «Ніколасі Ніклбі», знайшло відображення реформаторство Діккенса. Сатиричне малювання робітного дому та жорстоких порядків у школі Сквірза, де навчався Ніколас, має на меті збудити сумління тих, від кого залежить добробут народу. Романіст використовує дидактичний і сентиментальний пафос, аби пом’якшити їхні серця і в такий спосіб сприяти досягненню класового миру. Він завжди співчуває стражданням бідних, але це не означає, що він підтримує такі радикальні засоби перебудови суспільного устрою, як революція. За цих причин його герої дуже далекі від різних соціальних протестів, бунтів.\nУ романі «Крамниця старожитностей» розповідається історія життя і смерті маленької тендітної милої дівчинки Нелл, її втечі від жахливого карлика Квілпа, який постає справжнім виплодом пекла і переслідує Нелл та її діда. В атмосфері твору чимало казкового і романтичного: похмура «готика» (лінія Квілпа, здатного на надзвичайні вчинки), фольклорність (критики порівнюють Нелл із Попелюшкою). Водночас, як і в попередніх творах, у «Крамниці старожитностей» добре розроблено побутовий план. Цей роман доводить ще одне: Діккенс був добрим християнином. Його християнство широке і толерантне. Для нього віра - засіб виправити людину шляхом виховання добрих почуттів. Ось чому навіть смерть Нелл підпорядкована цьому завданню: тільки доторкнувшись до страждання, ми починаємо змінюватися на краще.\n1842 р., після публікації історичного роману «Барнебі Радж», Діккенс відбув у подорож до Америки, де сподівався побачити втілення своєї мрії про свободу і справедливий суспільний лад. Спочатку його очікування ніби виправдовуються, до того ж, американці влаштовують йому небачено теплий прийом. Протягом п’яти місяців він добре вивчає країну. Його маршрут пролягає через такі міста, як Бостон, Нью-Хейвен, Філадельфія, Вашингтон та ін., а також через південні та західні штати. І зовсім не все йому там сподобалося. Своїм спостережливим оком Діккенс помітив, що американська демократія - видимість, міф. Особливе обурення письменника викликало рабство на Півдні, запроданство журналістів, брак свободи слова. Ще один чинник конфлікту з Америкою - порушення заокеанськими видавцями авторських прав Діккенса: його книги передруковувалися без його дозволу. Він рішуче виступив проти цього, і це ще більше загострило ситуацію. Діккенс повернувся з подорожі роздратованим і розчарованим та написав гнівну книгу «Американські нотатки» (1842).\nСША відкрили для нього просту істину - гонитва за грішми є однією з вирішальних пристрастей сучасної цивілізації. Таке переконання значно посилило соціальний критицизм Діккенса, про що свідчить його роман «Життя і пригоди Мартіна Чезлвіта», в якому, до речі, антиамериканські настрої також відіграють чималу роль. У цьому творі вперше в творчості романіста з’являється образ «Англо-Бенгальської компанії безпроцентних позичок і страхування життя», який втілює не окремі недоліки суспільства, а гнилість соціального ладу взагалі (письменник ще неодноразово повертатиметься до таких узагальнених символів: Торговий дім в «Домбі і син», Канцлерський суд у «Холодному домі», Міністерство Тяганини в «Маленькій Дорріт»). Новим є і трактування письменником проблем Добра і Зла. Тепер матеріальна забезпеченість і щастя не даруються за вроджену доброчесність. їх треба заробити шляхом самовдосконалення, а водночас у романі виникає важливий для пізніх творів Діккенса мотив подорожі-випробування Мартіна по Міссісіпі. Показовим також є образ містера Мартіна Чезлвіта-старшого, який вигадує для героя випробування (між іншим, доволі сумнівне). Змінюється ставлення автора до свого позитивного персонажа: в тому, як він зображає його «великі сподівання», відчувається легка іронія. Іншими - не такими демонічно-зловісними, а психологічно складнішими - постають і негативні персонажі. Наприклад, Джонас Чезлвіт - убивця, який, на відміну від лиходіїв із попередніх романів письменника, зазнає докорів сумління. Зло стає більш земним і реальним.\n«Різдвяні повісті». Протягом 1843—1848 рр. Діккенс щорічно публікує «Різдвяні повісті», які з-поміж його творів досі залишаються найпопулярнішими в англомовному світі. У цьому немає нічого несподіваного, бо, за висловом Алена, ці твори «несуть впевненість в тому, що бути англійцем - велике щастя». Вони оспівують такі священні для мешканців Альбіону поняття, як культ рідної домівки, затишку, маленьких сімейних радощів. Фантазії Діккенса відповідають їхнім сподіванням дива, їхній вірі в те, що душевне тепло перемагає самотність, а любов - егоїзм.\nЗвернімося до однієї з цих казочок - «Різдвяної пісні в прозі». Напередодні Різдва безжалісний скнара Скрудж бачить тінь свого померлого компаньйона Джейкоба Марлі, а згодом зустрічається з Духами Минулого, Сучасного і Майбутнього. Вони показують Скруджу його життя. Він знову бачить своє дитинство, молоді й зрілі роки. Чому служив він тоді? Лише золоту. Чому він служить тепер? Золоту. Разом з Духом Сучасного Скрудж літає над Лондоном і стає свідком того, як святкують Різдво в домі Боба Кретчита, в родині його племінника. Усі раді й щасливі, і лише він покинутий та самотній. Це жадоба грошей зробила його таким. Дух Майбутнього показує йому, чим завершиться його земний шлях - на нього чекає самотня смерть. Це видіння настільки жахливе, що Скрудж прокидається зовсім новою людиною - щедрою і доброю, такою, «що наше славетне старовинне місто може ним тільки пишатися».\nЗвичайно, це лише казка, але вона проливає світло на щось таке, без чого розуміння художнього світу Діккенса було б неповним. Письменник, як і його співвітчизники, жив непереможним бажанням Різдва. Це стосується не тільки ранніх, а й подальших творів митця. Вони можуть бути серйозними і навіть трагічними, але в них завжди жевріє надія на те, що Добро переможе Зло.\n«Домбі і син». Особливе місце серед романів письменника посідає «Домбі і син» (1846—1848). Саме з нього розпочинається другий етап його творчості. Цей роман — свідчення зрілої майстерності Діккенса. Тут він відмовляється від яскравих імпровізацій ранніх творів і приділяє пильну увагу чітко виваженій композиції, яка підкоряється одному завданню - послідовно, без різких стрибків і штучного напруження провести через обидві частини твору ідею згубності людської пихи. Змінюється і сам принцип побудови оповіді: від роману пригод і мандрів письменник переходить до роману з чіткою фабулою, що визначає інші сюжетні лінії. Тут уже немає випадкових подій, невмотивованого збігу обставин, як в «Олівері Твісті». Автор стежить за тим, щоб внутрішній світ і вчинки героїв були психологічно вірогідними.\nПроте в «Домбі і синові» помітні не тільки вдосконалення деяких, хай і важливих, елементів форми. Якісно нових змін зазнає реалізм Діккенса: вплив романтизму, сентиментальності і мелодрами зменшується, а панорамність показу соціальних явищ, а також глибина їх осмислення значно зростають. Назва твору має подвійне тлумачення, бо йдеться і про родину Домбі, і про їхній сімейний бізнес. Містер Домбі — багатий англійський комерсант, суворий і жорстокий, для якого існує лише одна свята річ - процвітання його фірми. Він сприймає людей як засіб її розвитку. З цих причин він нехтує своєю дочкою Флоренс, бо мріє мати сина-спадкоємця, який би продовжував його справу. Хлопчик Поль народжується, але виявляється надто слабким для умов виховання, які панують в тих школах, куди віддає його батько, і малим помирає. Ця смерть тяжко вражає Домбі. Він ще більше відштовхує Флоренс, ніби звинувачуючи її в тому, що вона живе, а його син і спадкоємець лежить у могилі. Невдачею закінчується другий шлюб Домбі. Він переконаний, що на гроші можна придбати все: кохання, відданість, щастя, але його нова дружина - збідніла аристократка Едіт - тікає з Каркером, управителем фірми Домбі. На останніх сторінках роману містер Домбі — це вже не той суворий хазяїн фірми, якого ми бачимо на початку, а бідна покинута людина у стані розумового і фізичного занепаду. До того ж, його фінансові справи дуже кепські. Під тягарем років і страждань Домбі перероджується, і його серце відкривається назустріч любові Флоренс.\nНадмірна чванливість - головна риса характеру містера Домбі. Це та пиха бізнесмена, що змушує його жертвувати іншими людьми, не добирати засобів, аби хоч трохи посилити свої позиції. З погляду романіста, це своєрідна хвороба. Її симптом - байдужість Домбі, яка є не чим іншим, як наслідком змертвілості його особистості. Якщо суспільство йтиме таким шляхом, твердить великий мораліст Діккенс, на його членів чекає лише фізична і моральна деградація. Ніколи ще викривальний пафос і широта узагальнень не набували у письменника такої сили.\nАле різдвяні настрої в цьому романі маємо також. Є в образі Домбі багато такого, що нагадує Скруджа з відомої нам казки. Це не тільки його байдужість до людських страждань, а й здатність до духовного відродження. Є в творі й дорогі серцю письменника чисті, піднесені диваки (Тутс). Відбувається і неминуче покарання негідників (загибель під колесами експресу підступного Каркера, фізична і моральна руйнація, а також фінансові проблеми Домбі).\nДругий період творчості Діккенса. Після «Домбі і сина» Діккенс створює ще один шедевр - «Девід Копперфілд», який закріплює досягнення романіста та є прологом до останнього двадцятиліття його творчості. Особливості стилю письменника, накреслені в цих двох романах, зазнають подальшого розвитку. Книги Діккенса згаданого періоду - оригінальна сторінка європейського і світового роману XIX ст. Вони вирізняються соціальною масштабністю і психологічною глибиною, більшою, порівняно з творами першого періоду, вірогідністю і чіткістю композиції. Взагалі настрій діккенсівських творів стає сумнішим, а часом і похмурим. Змінюється і характер сміху Діккенса: більше немає його веселого гумору. Критики пояснюють таку еволюцію поглядів митця чинниками суспільного характеру (згадаймо, що середній вікторіанський період - це доба остаточного утвердження буржуазного способу життя, і Діккенс бачить, що його різдвяні ідеали - культ щирого серця, доброти і порядності - лише ілюзії). Не слід забувати і сімейні проблеми письменника: непрості взаємини з дружиною, які закінчились розлученням, і його роман з акторкою Еллен Тернан підривали його віру и те, що подружнє життя — затишна гавань, де людина може мати спокій після важкої праці.\nТри великі соціальні романи Діккенса 50-х рр.: «Холодний дім» (1852—1853), «Маленька Дорріт» (1855—1857) і «Важкі часи» (1854) - віддзеркалюють названі зміни у світогляді, естетиці й поетиці письменника. Розглянемо докладніше один з них - «Холодний дім». Хоча формально основою сюжету є історії Естер Саммерсон, Ади Клер і Річарда Карстоуна, центральне місце в романі посідає символічний образ Канцлерського суду з його складною бюрократичною машиною, зловживаннями і тяганиною. Долі героїв у той або той спосіб стосуються розгляду справи «Джарндіс проти Джарндісів», типової суперечки з приводу розподілу спадщини між родичами. Процес цей триває десятки років. Адвокати і судді лише створюють видимість роботи. Вони складають протоколи, переводять гори паперу, але коли виноситься вирок, з’ясовується, що грошей, які залишились у спадщину, не вистачить, аби заплатити за судові витрати. Кому потрібний був цей жахливий виснажливий марафон? Ясна річ, спритним шахраям, які працюють у самому Канцлерському суді. Узагальнене звучання цього образу посилюється аналогією: те саме відбувається в судових залах і в уряді, де також триває боротьба між міністрами Будлом і Кудлом, яких направляє сер Лестер Дедлок, чиє прізвище, до речі, перекладається з англійської як «безвихідь». Обидві лінії в романі поєднує леді Дедлок, яка бере участь в одному з процесів як позивачка. В такий спосіб Діккенс описує ієрархію майже всіх соціальних груп тогочасного англійського суспільства. На вершині піраміди міститься лорд-канцлер, дії якого залежать від сера Лестера Дедлока. Нижні поверхи спираються на бездомного підмітальника вулиць Джо. Вищі живуть за рахунок нижчих, але низи справляють свій руйнівний вплив на верхи. Створюється зачароване коло, яке неможливо розірвати.\nТенденція до сатиричного зображення англійського суспільства зберігається і в «Маленькій Дорріт», де місце Канцлерського суду заступає Міністерство Тяганини, ще один образ-символ державної бюрократичної машини. Окрім Міністерства Тяганини, є в романі образ корабля, обліпленого Поліпами. Не важко здогадатися, що письменник тут натякає на Англію в цілому. Подібні настрої розчарувань відображені також у романі «Важкі часи».\nОстанні роки письменника. В останніх творах - «Повість про два міста» (1859), «Великі сподівання» (1860—1861), «Наш спільний друг» (1864—1865), «Таємниця Едвіна Друда» (1870, роботу над цим романом перервала смерть) - Діккенс ніби повертається на новому етапі до тем ранньої творчості. Він більше не створює великих соціальних полотен, а зосереджується на дослідженні моральних проблем існування людини, демонструючи неперевершену майстерність психологічного аналізу.\nПоказовим твором для цього етапу його творчості є шедевр «Великі сподівання». Сирота Піп, якого виховує сестра, приносить їжу та терпуг злочинцю-втікачу Мегвічу. Згодом хлопчик потрапляє до незвичайного будинку міс Хевішем, чиє серце розбите втечею її нареченого. Ця подія сталася вже багато років тому, але вона, аби не забувати про неї, завжди ходить у весільному вбранні. У міс Хевішем є вихованка — вродлива дівчина Естелла.\nПіп мріє бути джентльменом, і раптом його надії починають справджуватися. Якийсь невідомий благодійник допомагає йому. Піп подається до Лондона, де його манери набувають належної вишуканості. У нього немає сумнівів, що цим добрим ангелом є міс Хевішем. Йому здається, що вона готує його до шлюбу з Естеллою. Наївний юнак не розуміє, що план міс Хевішем зовсім інший: вона взяла дівчину, аби прищепити їй ненависть до чоловіків і потім використати її як зброю помсти.\nЦей роман яскраво показує різницю між раннім і пізнім Діккенсом. Раніше він розповів би про те, як Піп одружується з Естеллою і стає заможним та респектабельним членом суспільства. Тепер письменника цікавить інше. Його завдання полягає в тому, щоб показати процес розлучення з ілюзіями. Перебування в столиці, нові знайомства і розваги не роблять Піпа кращим морально. Вони спричиняють борги, розчарування та почуття нікчемності існування. Гроші, за які він стає джентльменом, брудні, бо їх дає злочинець Мегвіч, який ненавидить усе суспільство, за винятком Піпа. Надії на багате і легке життя - лише марні мрії. Одне слово, сподівання Піпа зазнають повного краху. Та не тільки його. Прекрасна і горда Естелла свято вірить у своє високе походження, а насправді виявляється дочкою Мегвіча. Її шлюб з багатим світським негідником призводить до страждань. У творі «джентльмени» загалом мало чим відрізняються від злочинців, та й самих злочинців на його сторінках надто багато. Така сумна атмосфера в романі є доказом авторського песимізму.\nАле для Піпа усе ж таки є вихід, треба тільки добре працювати і вміти бачити під зовні непривабливою оболонкою справжню, тобто моральну, красу людей. Цього Піпа навчає життя. Смерть Мегвіча у в’язниці позбавила його статку, і він змушений сам прокладати собі шлях. Він більше не соромиться свого родича Джо Гарджері, як цс було тоді, коли намагався стати «джентльменом». Навивки, цінує цього кумедного і доброго сільського коваля за його щирість, внутрішню незалежність і гордість. Змінюється і ставлення Піпа до Мегвіча. Тепер він не дивиться на нього тільки як на злочинця, а як на людину, трудівника, що заробила гроші власного працею. Саме таким повертається Піп до Англії, де одружується з Естеллою.\nНезважаючи на таку формально щасливу кінцівку (яку Діккенс спочатку зовсім не планував, а зробив її під впливом Е. Бульвер-Літтона), читача не полишає сумний настрій. Втомлені самотні герої письменника, які пройшли таку сувору школу страждань, зовсім не схожі на світлих, радісних і щасливих персонажів з його перших романів.\nЧ. Діккенс - один із «вічних супутників». Всесвітня слава Чарлза Діккенса не згасає, хоча критики постійно звинувачують його в сентиментальності, моралізаторстві, недосконалості сюжетів та карикатурності малюнка. І річ не тільки в тім, що англійський романіст посідає гідне місце в пантеоні літератури XIX ст. поряд із Теккереєм, Стендалем, Бальзаком, Флобером, Толстим, Достоєвським. Адже в його творах є щось таке, що змушує читачів знову і знову сміятись з містера Піквіка, співчувати Оліверу Твісту, йти шляхами графства Кент і вулицями Лондона разом із Девідом Копперфілдом. Що ж приваблює нас, і не тільки нас, а й таких великих майстрів слова, як Ф. Кафка і У. Фолкнер, Т.С. Еліот і М. Пруст, у творах Діккенса? Він є чи не найбільшим англійцем з усіх англійців і водночас володарем «інстинкту вселюдськості» (Ф. Достоєвський). Він різноманітний, як сама природа (недарма кажуть, що своєю енергією та життєлюбством Діккенс нагадує титанів Відродження). На початку творчого шляху він добрий і веселий (мало хто у світовій літературі мав такий чудовий гумор), наприкінці письменницької кар’єри - сумний, іронічний і навіть трагічний. Віра в простих людей, уміння розуміти їхні страждання, глибоке знання світу — усе це разом і робить його одним з наших «вічних супутників».\n• Завдання і запитання\n1. Розкажіть про дитинство та молоді роки Діккенса. Яким чином вони вплинули на формування світогляду і естетичні погляди великого письменника?\n2. Схарактеризуйте своєрідність головних рис світогляду Діккенса: оптимізм, гумор, демократизм, «різдвяні настрої», християнство, гуманізм тощо. Яких змін вони зазнають протягом життя? Чим пояснюється така еволюція?\n3. Розкрийте еволюцію підходу Діккенса до зображення Добра та Зла. В чому полягає «вікторіанство» Діккенса? В чому він вивищується над своїм часом?\n4. Які етапи має творча біографія Діккенса? Стисло схарактеризуйте кожний етап.\n«Пригоди Олівера Твіста» як соціальний роман. Публікація роману Чарлза Діккенса «Пригоди Олівера Твіста» наприкінці 1830-х рр. (твір друкувався у часописі в 1837—1839 рр.) спричинила гостру критику з боку священиків і видавців, які звинувачували письменника в тому, що він написав неморальну книгу. Їх дратувало надто відверте зображення недоліків англійського суспільного життя, зокрема системи робітних домів, кримінального світу й найбідніших районів Лондона. Ніхто до Діккенса не наважувався так глибоко розглядати ці неприємні явища англійської дійсності. У передмові до роману письменник, захищаючи свій творчий задум, проголосив, що мав на меті бути правдивим і показати злочин і столицю Великої Британії такими, якими він їх знав з власного досвіду, без романтичних прикрас і пафосу.\nКоли Діккенс розпочав роботу над твором, серед англійських читачів особливу популярність мали так звані «Ньюгейтські романи», у яких змальовувався в’язничний побут і розповідалося про пригоди злодіїв, вбивць, шахраїв, які врешті-решт опинялися на лаві підсудних. Проте це були швидше сенсаційні романи, які привертали до себе увагу незвичністю тематики. Діккенс художньо переосмислив таку традицію. Відмовившись від зовнішніх ефектів, він написав проблемний соціальний твір.\nУже з перших його сторінок читача оточує атмосфера страждання, морального і фізичного. Зловісними і потворними постають вулиці великих і маленьких міст, столиця імперії Лондон. Для Діккенса ніби не існує палаців, чудових парків та розкішних магазинів. Дія твору відбувається в нетрях, де мешкають бідняки. Стіни там облуплені, дошки на дверях та вікнах нетесані або і зовсім відірвані. У канавах стоїть «брудна, смердюча вода. Навіть дохлі пацюки, що гниють в цих нечистотах... гидотно кощаві»1.\n1 Переклад М. Пінчевського, Г. Пінчевської-Чекаль, О. Тереха.\nНе менш ретельно і зовсім неромантично Діккенс змальовує злочинне середовище. Шокує набір соціальних типів, зображених письменником, — виплодів лондонського дна: проститутки Ненсі, убивці Білла, ватажка групи кишенькових злодіїв Фейгіна. В них вже нічого не залишилося від того культу «благородних» злочинців, який створили письменники-романтики. «Тут ніхто не скаче учвал по осяяних місяцем верескових просторах, - характеризує свій твір англійський романіст, - ніхто не бенкетує в затишній печері, немає ні розкішних убрань, ні гаптованих золотом камзолів, ні мережив, ні ботфортів, ні малинових курток з гофрованими манжетами, немає ніякого полиску, ніякої принади роздольного привілля, якими з давніх-давен наділяли розбишацтво. Холодні мокрі нічні лондонські вулиці, якими блукають, не знаходячи притулку, злодії; брудні, смердючі кишла, вщерть заповнені всіма можливими пороками; вертепи голоду і хвороб; подертий одяг, який ледве тримається на плечах, — що тут спокусливого?» Діккенсівських «антигероїв» важко поставити поряд навіть з бальзаківським Вотреном, чиї аналітичні здібності і знання людей не можуть не дивувати. Персонажі англійського письменника огидні, їхня психологія цілком сформована способом їхнього життя. Вони, за власними словами, «вурки», і ця їхня самооцінка є абсолютно правильною. Награбувавши гроші, вони здатні тільки пиячити або битися одне з одним. Вони боягузи і будь-коли можуть зрадити своїх товаришів, щоб тільки врятуватися від правосуддя. їхній побут, кімнати з павуками і мишами, з трухлявими віконницями, хаосом і занедбаністю, найкраще характеризують примітивізм їхнього духовного світу.\nДіккенс не обмежується докладними реалістичними замальовками життя злочинних кіл, а й подає картину страждань усіх нижчих верств населення вікторіанської Англії: знедолені помирають від голоду, невинність потерпає від несправедливості закону, а лиходії натомість процвітають. Не менш злочинними від Фейгіна чи Монкса постають в романі й представники офіційних англійських інститутів, покликаних допомагати бідарям: парафіяльний бідл містер Бамбл, господиня ферми для дітей сиріт місіс Менн, поліційний суддя Фенг та багато інших. Замість того, щоб захищати права знедолених, вони дбають тільки про себе і без вагання забирають у них останнє, навіть не замислюючись про їхні потреби. Не випадково, містер Бамбл і злочинці швидко знаходять спільну мову і постають проти Олівера Твіста. У них однаково погана моральна основа, чи, точніше, її у них немає взагалі. Логіку їхніх вчинків визначає лише гонитва за грішми.\nНайбільше від соціальних проблем потерпають діти. Недосвідчені й кинуті напризволяще, вони надто слабкі, аби опиратися злигодням, хворобам і підступності дорослих. Символом загальнолюдського страждання є сторінки роману, які розповідають про перебування хлопців у робітному домі. Гостро й сатирично зображає Діккенс «церемонію» обіду, за яким подавали таку мізерну порцію каші, яку хлопці з’їдали зі швидкістю думки. «... Упоравшись з цією процедурою (яка ніколи не тривала довго, бо ложки були завбільшки майже такі самі, як мисочки), вони сиділи, втупившись у казан такими пожадливими очима, наче ладні були з’їсти навіть цеглу, якою його було обкладено; водночас вони ретельно обсмоктували собі пальці, сподіваючись, що до них пристала бодай крупинка каші... Олівер Твіст і його товариші протягом трьох місяців терпіли дедалі страшніші муки голоду; врешті вони зовсім здичавіли з відчаю, і один хлопець, рослявий як на свій вік і не звиклий до таких мізерних порцій (його батько тримав колись невелику харчевню), похмуро натякнув товаришам, що, коли йому не даватимуть щодня додаткової миски каші, він, чого доброго, з’їсть уночі сусіда - кволого й ще зовсім малого хлопчика». Навряд чи ще в якомусь творі світової літератури можна знайти таку вражаючу картину дитячого голоду. Увесь гіркий досвід маленьких волоцюг увібрала в себе розповідь про те, як Олівер Твіст прямує до Лондона. Самотній, голодний, брудний і нещасний, зі скривавленими, побитими ногами, він пішки іде англійськими містечками, і ніхто не звертає на нього увагу, і ніхто не підтримує його.\nТема дитячих страждань надає діккенсівській соціальній критиці особливої гостроти і значення. У своєму романі він на практиці запроваджує новий етичний критерій оцінки цивілізації. На думку романіста, доказом моральної розвиненості певного суспільства є його ставлення до найменш захищених соціальних груп, однією з яких є діти. З цього погляду вікторіанська Англія 1830— 1840-х рр. не витримує жодної критики. Бо не можна визнати ані моральним, ані справедливим такий стан речей, коли основою соціальної поведінки його членів є егоїзм і суто матеріальні інтереси, першими жертвами яких є невинні діти. Байдужість до них є виявом загальної тенденції жити тільки за законами сили, нехтуючи милосердям і співчуттям. Якщо підхід до розв’язання суспільних проблем не зміниться, твердить Діккенс, завжди існуватимуть бідність і злигодні, які, у свою чергу, породжуватимуть злочинність. Усім змістом роману Діккенс закликає реформувати суспільний лад, знайти якусь систему, яка б могла полегшити стан бідних, зменшила б кількість страждання у всесвіті.\n1. Чому публікація роману Діккенса «Пригоди Олівера Твіста» спричинила критику сучасників письменника?\n2. Якими Діккенс зображає злочинців? Чим його підхід до змалювання злочинного життя відрізняється від того, що ми читали у його попередників?\n3. Які соціальні конфлікти зображає романіст у своєму творі? Чи пропонує він якісь шляхи їх розв’язання?\n4. Як у романі відтворено дитяче життя? Який внесок зробив Діккенс у розробку цієї теми?\n5. Дайте визначення поняттю «соціальний роман». Чи є «Пригоди Олівера Твіста» взірцем соціального роману? Обґрунтуйте свою відповідь, посилаючись на текст.\nНа шляху морального вдосконалення. Роман Діккенса можна прочитати і під іншим кутом зору: не тільки як гостру соціальну критику, а й як твір з глибинним філософським змістом, як притчу про добро та зло. «Пригоди Олівера Твіста» є «романом виховання», який на прикладі долі головного героя розповідає про те, як людина, завдяки випробуванням долі, виховує в собі найкращі людські якості: моральну стійкість, вміння любити тих, хто страждає, щирість, жертовність.\nВідправною точкою моральної філософії Діккенса у творі є переконання в тому, що моральність - це вроджена якість, яку важкі життєві обставини тільки загартовують, якщо у людини міцна вдача. Саме така природжена моральність і цільний характер і властиві Оліверові. Здається, немає нічого гіршого для його виховання від тих обставин, за яких він з’явився на світ і за яких минули його дитячі роки: повний сирота, який ніколи не знав, що таке посмішка матері, одразу потрапляє в байдужий і підступний світ дорослих. Робітний дім, майстерня трунаря, ватага кишенькових злодіїв, втеча і повернення до злочинного середовища, тяжке поранення і хвороби — ось неповний перелік тих негараздів, які йому довелося подолати. Навіть і одного з них вистачило б, аби морально зламати і дорослу людину, а не тільки таку фізично слабку дитину, як Олівер. Проте хлопчик витримує все і стає врешті-решт справжнім героєм і взірцем для наслідування. У нього є якийсь непохитний внутрішній стрижень, який, за його м’якості й сентиментальності, надає йому сил, щоб зберегти незіпсованість і людяність в найнебезнечнішому оточенні.\nЦя його спонтанна природна моральність помітна вже тоді, коли Олівер постає перед читачем ще малюком, який не бачив жодного позитивного прикладу. На нього не впливає агресивність інших хлопців, з якими він вимушений жити. В його вчинках у робітному домі, у трунаря, серед злодіїв є якась внутрішня шляхетність. Він згодний терпіти глузування Ноя, ще одного учня трунаря, доки той знущається з нього. Але як тільки Ной ображає пам’ять його матері, Олівер розгнівано кидається на кривдника: «Почервонівши від люті, Олівер скочив на ноги, перекинув стілець і стіл, схопив Ноя за горло, трусонув так, що в того аж зуби клацнули, і, вклавши всю силу в один удар, звалив його з ніг». Звідки Олівер, цей маленький волоцюга, перед очима якого проходили тільки безсоромні бамбли і місіс мени, знає, що в таких ситуаціях будь-який джентльмен повинен поводитися саме так, як поводився він: не вагаючись покарати негідника? Якийсь внутрішній моральний інстинкт підказує йому, як діяти, пін далі керуватиме і спрямовуватиме його.\nІнші важливі риси характеру діккенсівського героя, без яких його становлення не відбулося б, - відкритість, уміння цінувати добро. З яким хвилюванням і вдячністю слухає він благословення Діка, такого самого волоцюги, як і він сам! «Благословення це мовлене було устами дитини, але досі ніхто Олівера не благославляв, і тому в подальшому своєму житті, сповненому боротьби і страждань, злигоднів і поневірянь, він ніколи його не забував».\nІ, нарешті, слід відзначити природну мудрість Олівера, яка полягає в тому, що він має рідкісну здатність використовувати і позитивні, і негативні впливи на свою користь, перетворюючи їх на чинники духовного самовдосконалення. Доказом цього можуть слугувати хоча б ті висновки, які зробив для себе Олівер після того, як Фейгін та його помічники викрали його, щоб повернути до ватаги.\nУ будинку містера Браунлоу йому було затишно і спокійно. Він вперше відчув, що таке дбайливе ставлення і взагалі увага, що таке щастя родинного вогнища. «Зрештою хлопець заснув тим глибоким, спокійним сном, який приходить лише після недавніх страждань, тим безжурним, тихим сном, з якого так важко повертатися до дійсності. Якби знати, що смерть така, як цей сон, то хто хотів би воскреснути, щоб знову поринути в наше буремне, метушливе життя з його турботами про теперішнє, тривогами за майбутнє, а найгірше - тяжкими спогадами про минуле!» Безперечно, йому було прикро знову потрапити з цього раю до світу безжалісних вурок. Проте його турбує не те, що у нього не буде більше затишного куточка з уважними і добрими людьми, які так люблять його, а те, що він зрадив їхню довіру до нього. Факт, що містер Браунлоу думатиме, ніби він безсоромно обдурив його, завдає йому болю. Це каяття, з іншого боку, рятує його у майбутньому: докори сумління утримують його від морального падіння, коли він знову потрапляє до злодіїв. Мабуть, це відчуття провини і підказує йому подати знак мешканцям будинку місіс Мейлі про напад на них, за що він ледь не поплатився життям. Отже, фізично він зазнав чимало страждань, але як особистість залишився у виграші; тривога і каяття сприяли тому, що він дедалі більше ставав свідомо моральною людиною.\nНавчає Олівера і суто позитивний досвід. Знову опинившись в атмосфері любові і щастя (перебування пораненого хлопчика в будинку місіс Мейлі), він отримує змогу скористатися усіма перевагами заможного життя. І робить він це, як людина, котра добре знає ціну кожної миті радощів. Це відчувається, зокрема, в тому, як він відкриває для себе красу Природи. «Хто може змалювати радість і захват, душевний спокій і тихе блаженство хворобливого хлопчика, що опинився на лоні природи, серед густих лісів та зелених горбів, де повітря було напоєне цілющими пахощами? Хто може пояснити, чому картини миру й спокою так глибоко западають у душу змучених мешканців тісних і галасливих міст, вигоюючи своєю свіжістю їхні зболілі серця?» Олівер начебто поспішає почерпнути від життя усі ті враження, які не встиг взяти раніше через скрутні матеріальні обставини.\nНавіть щасливе життя само по собі сприяє його моральному вдосконаленню: він дедалі глибше пізнає, що означає бути вдячним місіс Мейлі, Розі, іншим людям, які оточують його. Ця вдячність міцніше прив’язує його до світу, навчає його помічати в ньому дивно прекрасні риси.\nМабуть, одним із найважливіших моментів в усьому становленні Олівера як людини є епізод із хворобою Рози. Цей сумний випадок також виховує хлопчика і навчає його цінувати тих, хто щиро до нього приязний. Які розпач і біль відчуває хлопець, підслуховуючи дихання дівчини біля дверей її кімнати! «Скільки разів його кидало в дрож і холодний піт виступав на його чолі, коли, нажаханий раптовим тупотом чиїхось ніг, він вирішив, що сталося те, про що страшно навіть подумати! І чи ж можна порівняти всі попередні його молитви з тими, які він звертав до неба тепер, ревно, нестямно благаючи зберегти життя милій добрій дівчині, що стояла на краю могили!» На думку Діккенса, людина, яка так гостро співчуває стражданням близькій їй людині, здатна не менш глибоко зрозуміти проблеми усіх, хто страждає фізично і духовно.\nОтже, розповідаючи про пригоди свого юного героя, Діккенс доводить один з найважливіших принципів власної моральної філософії — усе може сприяти моральному вдосконаленню людини: і перемоги, і поразки, і злигодні, і багатство, і любов, і дружба так само, як і їхня відсутність, самотність і родинне щастя. Щоправда, це може реалізуватися за наявності у неї морального інстинкту, вродженої схильності творити добро, вміння бути відкритою, вдячною світові за все, навіть за погане, готовності віддавати себе іншим. Чарлз Діккенс вірив у те, що усі якості у людини є, так само як у нього не було сумніву, що вони обов’язково мусять взяти гору над темними сипами в людській душі. Ось чому Олівер Твіст виходить переможцем в творі, а його ворогів жорстоко і заслужено покарано. Такий фінал є переконливим доказом оптимізму великого англійського романіста, який у своєму безсмертному творі, за усієї його похмурої та навіть трагічної атмосфери, виразив всепереможну віру в духовну силу людини, в її спроможність подолати будь-які перешкоди на шляху морального вдосконалення.\n1. На які етапи можна поділити життєвий шлях Олівера Твісте? Схарактеризуйте якості, що з’являються в ньому на кожному з етапів.\n2. Складіть характеристику образу Олівера Твіста. Які риси його вдачі привернули вашу увагу? Що саме дає хлопчикові змогу опиратися поганим впливам?\n3. Як Діккенс у своєму творі розглядає проблеми взаємодії оточення і характерів персонажів?\n4. Які принципи моральної філософії Діккенса відбилися в образі Олівера Твіста? Чи згодні ви з оптимістичною оцінкою письменника можливостей людини подолати зло в собі та світі?\nДіккенсівське розуміння добра та зла. Безперечно, віра Діккенса в людину дещо наївна, а його моральна філософія спрощена. Цей останній висновок підтверджує і підхід письменника до трактування проблем добра та зла, який не можна схарактеризувати інакше, як ідилічний. Персонажі твору легко поділяються на героїв і лиходіїв, причому перші обов’язково піднесено ідеальні, безгрішні та правильні, а другі натомість зловісні, похмурі і маніакальні.\nДо представників першої групи належать сам Олівер Твіст, містер Браунлоу, місіс Мейлі та її прийомна дочка Роза, доктор Лосберн, місіс Бедуїн. Усіх їх об’єднують одні й ті самі спільні риси: жертовність, сентиментальність, чутливість, м’яка, неагресивна вдача і добрий гумор. Вони милі, приємні люди, які вміють співчувати і відгукуватися на чужий біль.\nЇхню зовнішність Діккенс змальовує таким чином, щоб вона справляла тільки приємне враження. Місіс Мейлі «вдягнена була просто, але зі смаком; загалом старосвітський крій її убрання вигадливо поєднувався з кількома лініями новітньої моди, які не псували, а, навпаки, тільки підкреслювали красу старого стилю». Головна риса її поводження - величність. Роза має вигляд чудової весняної квітки. Її врода «милує свіжою, чарівною красою юності; вона була в тому віці, в якому Господь, мабуть, обирає людей, щоб в ім’я своєї всеблагої мети втілювати ангелів у їхню смертну оболонку». Роза струнка й граційна, ніжна й ласкава, чиста й вродлива - одне слово, неземне створіння. На відміну від жінок, діккенсівські ідеальні чоловічі персонажі мають звичайну зовнішність, але вони добрі, це професіонали, які важкою працею заробляють собі на хліб.\nВчинки позитивних героїв англійського письменника також мають викликати одне лише схвалення. Місіс Мейлі і Роза згодні годинами сидіти біля ліжка пораненого Олівера, якого вперше бачать і який, безумовно, був серед грабіжників, що намагалися вдертися до їхнього будинку. Драматична історія пригод хлопчика одразу викликає у них довіру і готовність допомогти йому. Взагалі в їхньому оточенні панують взаємоповага і обережне і уважне ставлення одне до одного.\nНа особливу увагу заслуговує такий герой, як містер Браунлоу. Це ще один діккенсівський дивак. Великий англійський письменник створив у своїх романах велику галерею подібних образів. Як правило, вони мають якісь незвичні риси поведінки, своєрідні «відхилення від норми» і можуть здаватися трохи божевільними. Але їхні дивацтва невинні і навіть прекрасні, бо випромінюють якусь теплу, добру енергію. За Діккенсом, чоловіки і жінки такого типу є моральною квінтесенцією людства, бо їхні наміри чисті, а вчинки благородні. Містер Браунлоу майже цілком відповідає цій характеристиці. Коли ми бачимо його вперше, він одразу справляє враження людини з іншого світу: посередині вулиці читає книгу, нічого не помічаючи навколо себе, «наче сидів у кріслі в своєму кабінеті». Нестандартною з погляду пересічного громадянина є і подальша поведінка містера Браунлоу: замість того, щоб вимагати для Олівера покарання чи принаймні хоча б підозрювати його, він залишає хлопчика у себе. У цього дивака є якась незвичайна моральна інтуїція, за допомогою якої він вгадує в Олівері близьку йому за духом людину.\nГероям добрим різко протиставлені негідники: Фейгін, Білл Сайкс, Монкс, містер Бамбл. Їх, як і ідеальних персонажів, вирізняє психологічна спрощеність і надмірність. Мабуть, найпоказовішим для розкриття діккенсівського розуміння зла є розділ XV, в якому вперше письменник представляє читачеві образ Вілла Сайкса. Цей злочинець з’являється у жахливому середовищі: в найбруднішому закутку смердючого шинку, «в моторошному кишлі, де взимку цілий день горить газовий ріжок, куди влітку не зазирає жоден промінь сонця». Він, звичайно, пиячить. Огидним є його вбрання, яке вказує на професію. Огидними є його мова, жести, думки. Картину доповнює його двійник - пес, такий самий «злочинний», як і хазяїн. Взаємини Сайкса із собакою символізують людську агресивність: Білл без видимої мети б’є тварину, на що та відповідає тим, що «мовчки впивається в його черевик». Одне слово, Діккенс скрізь підкреслює пекельність, маніакальність злої вдачі Сайкса. Не менш непоправно зіпсованими і хижими зображає романіст й інших негативних персонажів (зокрема Фейгіна, Монкса). Взагалі письменник у своєму творі надзвичайно глибоко показав психологію патологічних особистостей.\nПроте Діккенс не був би сам собою, якщо б добро не дістало винагороду, а зло не було б покараним. Таке завершення пригод є для романіста обов’язковим, і він не зупиняється ні перед чим, навіть перед штучністю і невмотивованістю сюжетних колізій, аби виконати це завдання. У фіналі твору Олівер раптом отримує велику спадщину, а разом з нею і родичів: з’ясовується, що Роза Мейлі є його тіткою, а містер Браунлоу стає його прийомним батьком. Покарання злочинців також «показове»: Білл Сайкс помилково повісився на мотузці, за допомогою якої намагався врятуватися від переслідування поліції, Фейгін потрапив на шибеницю, а Монкс відбув до Америки і там помер у в’язниці. Перед нами типовий «діккенсівський сюжет» з його характерним фіналом — пафосним, мелодраматичним, натягнутим і щасливим.\nОтже, світло і темрява, прекрасне й огидне стикаються в романі й контрастують. Добро, як у казці, перемагає, а зло карається - ось надія, яка живить уяву письменника. Саме з цих причин соціальні конфлікти, розкриті в творі, врешті-решт усуваються і поступаються місцем ідилічному щасливому завершенню. Щирість, жаль до людей, намір жертвувати собою задля них, твердить великий гуманіст, — якості, заради яких тільки й варто жити. Вони є або їх немає незалежно від того, на якій сходинці соціальної ієрархії перебуває людина, але без яких життя втрачає сенс.\n1. Якими рисами наділяє Діккенс своїх позитивних персонажів? Чи є вони психологічно вірогідними?\n2. Хто такі «діккенсівські диваки»? Чому письменник так часто у своїй творчості звертався до цього типу людей? Проілюструйте основні риси «діккенсівського дивака» на прикладі образу містера Браунлоу.\n3. Складіть порівняльні характеристики головних «антигероїв» письменника: Фейгіна, Вілла Сайкса, Монкса. У чому полягає специфіка діккенсівського підходу до розкриття психології негативних персонажів?\n4. Що таке «діккенсівський сюжет»? Чому письменник мав схильність до «щасливих» фіналів? Обґрунтуйте свою відповідь посиланнями на текст роману «Пригоди Олівера Твіста».\n5. Яким чином підхід Діккенса до зображення добра та зла пов’язаний з його моральною філософією?\n• Завдання і запитання до всього твору\n1. Яким чином Діккенс ставився до цінностей вікторіанської доби? Чи є «Пригоди Олівера Твіста» типовим вікторіанським романом?\n2. Як у романі розкривається тема існування людини за умов урбаністичної цивілізації?\n3. Порівняйте, як художньо переосмислюють принцип «природної доброти людини» Стендаль і Діккенс?\n4. Чи відбивається в романі діккенсівська філософія щастя? Порівняйте трактування цієї проблеми у англійського романіста і представників французької літератури XIX ст.\n5. Яким чином на романі позначилася така важлива риса діккенсівської естетики, як демократизм?\n6. Чи погоджуєтесь ви з тим, що у людини може бути вроджений моральний інстинкт? Обґрунтуйте свою думку.


Латентна форма у дітей: симптоми, лікування » Діагноз\nЛатентна форма у дітей: симптоми, лікування\nБагатьом людям, у яких є діти необхідно знати про те, що таке латентна форма у дітей. Насправді це таке запалення у малюків важливого органу, який відповідає за переварювання їжі і найголовніше - це вироблення інсуліну. Інсулін - це гормон, який видаляє цукор з організму. Причин гострого панкреатиту занадто багато. Наприклад, такі як гострі інфекції, якісь препарати, які викликають алергію, порушення дієти, якесь пошкодження залози. Буває таке, що дитина може впасти в непритомність - це так званий гострий найсильніший панкреатит. Буває так, що може статися і біль у животі, яка має оперізуючий характер. Також ця біль може віддавати в спину і грудну клітину, може викликати нудоту, неприборкану блювоту. Такий панкреатит важкий для дитини. Якщо ж не надати дитині допомогу медичного працівника, то він зможе загинути. При тому медичну допомогу необхідно проводити у реанімаційному відділенні лікарні. Буває ще і хронічний панкреатит. Він розвивається, якщо не долікувати гострий і якщо виникнуть якісь ускладнення, які супроводжують ускладнення органів травлення. Не можна вживати в їжу жирну, смажену, кислу, солодку їжу. Також дитині не можна перенапружуватися і хворіти. Якщо ж малюка будуть турбувати ниючі болі в животі, які будуть оперізувати, нудота, блювання, схуднення, пронос, здуття живота, велику слиновиділення, зниження апетиту, то це значить, що пора терміново звернутися до лікаря. Адже дитину це все дуже турбує. Якщо ж процес затягується, то може розвинутися інтоксикація і нестача вітамінів. Це може виражатися так: шкіра стає сіруватим, сохне і лущиться, з'являються тріщини в кутах губ, під очима з'являються синці», в очах неначе пісок і застилає все пеленою і ще багато інші ознаки.\nТі люди, які хворі хронічним панкреатитом, необхідно дотримуватися дієтичного столу номер 5 за Певзнером. У цьому харчуванні дуже багато продуктів, що містять білки - м'ясо, риба, продукти з молока. Але тут потрібно пам'ятати про те, що деякі продукти строго заборонені, наприклад, такі як рибні, м'ясні, грибні бульйони, сало та інші тверді жири. При такому захворюванні корисна їжа в паровому, протертому, пюрированном або подрібненому вигляді. А ось як лікувати панкреатизм у дітей. По-перше, тут потрібно сісти на строгу дієту, також вживати спеціальні жовчогінні препарати, вітаміни. По-друге, необхідна фізіотерапія, лікування різними травами, мінеральною водою. Якщо ж загострився хронічний панкреатит, то варто терміново звернутися до лікаря. Панкреатит насправді досить страшна хвороба. Є таке поняття як вторинний панкреатит, тобто диспанкреатит. Латентна форма - це недостатність функції підшлункової залози, яка виникає у зв'язку з якими-небудь іншими захворюваннями. При такої хвороби відновити підшлункову залозу легко, просто треба усунути дратівливий чинник. Така захворюваність може протікати без будь-яких симптомів. Або просто викликати схуднення - це головний симптом усіх хвороб. Також може виникати гіркоту в роті, нудоту, порожню відрижку, іноді навіть розрідження калу, бурчання в кишках, та багато іншого. Коли запальний процес стихає, то можна включати в раціон харчування трохи білого хліба, молочні каші, картопляне пюре. А також можна відварювати нежирну рибу, м'ясо, яке заздалегідь виварено. На перше краще всього давати овочеві, круп'яні або молочні супчики. На друге - будь-який відварне м'ясо, тільки не жирну, краще всього курку. На вечерю з легкістю можна вживати відварену моркву, картоплю, рибу, або омлет. Їх раціону при такої хвороби необхідно обов'язково виключити дуже жирні бульйони, копченості, ковбаси, різні соління, маринади, міцний чай, газовані напої, морозиво, напої, холодні страви, редис, ікру, шоколад і навіть кава, боби, здобу. Тому варто звертати увагу на продукти, які людина вживає в їжу і щось з неї витягувати, тобто прибирати з раціону. Загалом, тепер кожна людина знає, як можна врятувати дитину і себе теж від такої хвороби як латентна форма у дітей. Насправді це робити зовсім легко, просто необхідно робити все за правилами і у кожної людини все вийде.\nХарчування при панкреатиті, яке воно має бути? Гастроентерологія Загострення гострого та хронічного панкреатиту Гастроентерологія Гострий і хронічний панкреатит у дорослих Гастроентерологія Гострий і хронічний панкреатит у дітей Лікування дітей Дієта при панкреатиті, як підібрати правильну дієту? Гастроентерологія Дієта при панкреатиті Хвороби


Творче подружжя Караульних з Тальнівщини займається культурним розвитком села майже 36 років - Вісті Черкащини\nГоловна / Культура / Творче подружжя Караульних з Тальнівщини займається культурним розвитком села майже 36 років\nТворче подружжя Караульних з Тальнівщини займається культурним розвитком села майже 36 років\n«Ми свою роботу дуже любимо і халтурити у цій справі не звикли»\nКонцерт у сільському будинку культури – свято для кожного мешканця села, бо це чи не єдина розвага в невеличких селах, де працює клуб. На постановки своїх же односельців збираються всі жителі. За місяць до концерту зазвичай тільки й розмов про свято, а за годину до початку у клубі колись яблуку ніде було впасти. Зараз людей уже менше. Це свято, до якого готувалися і якого чекали, результат тривалих репетицій вечорами після роботи, для виконавців – сила-силенна нервів, а для їхніх родичів – хвилювання. І вже потім – для артистів слава. І оплески. І бажання ще й ще раз вийти на цю сцену – сцену звичайного сільського клубу.\nНапередодні Всеукраїнського дня працівників культури та аматорів народного мистецтва хочемо познайомити вас з творчим подружжям Караульних, Ганни Костянтинівни і Володимира Івановича із Зеленькова, що на Тальнівщині. Вона – директорка сільського будинку культури, він – художній керівник. Професія працівника культури специфічна – це й ненормований робочий день, і вміння дарувати людям свято, коли часом самому на душі буває кепсько, це й людяність та завзяття, яке надихає колектив та вихованців на творчу роботу.\n– Зв’язати своє життя з творчістю – це доля. Я мріяла стати лікарем, – розповідає Ганна Караульна. – Навіть у медінститут їздила, документи на вступ здавати. Але черга була така, що 3 дні треба було чекати. Я мала була, дівчина із села, стояла в стороні, наче винний учень, а навкруги такі студенти гарні: дівчата, хлопці. Чесно кажучи, зробилось страшно. Та й поїхала додому, навіть документи не здала. Тато взяв довідник з переліком навчальних закладів, побачив там Ніжинське культосвітнє училище і запропонував мені туди вступити на бібліотекаря, мовляв хороша робота для жінки – в теплі, у тиші. І поїхала я туди. А там якраз був перший набір на хореографічний відділ. Я вирішила спробувати. В мене були творчі здібності, оскільки зростала в атмосфері музики: мама співала у церковному хорі, а батько близько 10 років був завідувачем у сільському клубі, гарно співав та грав на музичних інструментах. Коли чекала чергу, слухала інших під дверима, то майже всі декламували Шевченка «Заповіт». Коли мене запросили на прослуховування, я запитала: «А можна я розкажу вірш про любов?». І прочитала Омара Хаяма, якого я дуже любила. Врешті вступила я на хореографічне, але батькам не казала. Вчилась, батьки не знали, аж поки не почались у мене проблеми із здоров’ям. Мама, як приїхала, то тільки сказала: «Вибрала – терпи». Ось так я навчалась і закінчила з червоним дипломом.\nЗа словами жінки, потім вона працювала 2 роки в будинку культури у рідному селі Козелець, що на Чернігівщині. Пізніше заочно освоїла спеціальність «Організатор-методист»: «Зі мною на курсі вчилась Любов Григорівна Підгірна з Тального, яка запросила мене на роботу в своє місто. Я погодилась і поїхала. В районному будинку культури я працювала 2 роки. Тут і з чоловіком познайомилась», – згадує Ганна Костянтинівна.\nВолодимир Караульний – баяніст. Закінчив Канівське культосвітнє училище. Завжди брав участь у художній самодіяльності села. Після армії почав працювати спочатку акомпанементом, а пізніше – керівником народного хору, який згодом розпався, бо людей в селі ставало все менше.\nПодружжя настільки любить свою роботу, що не уявляє без неї свого життя. Вони із задоволенням дарують приємні години культурного відпочинку односельчанам. Своїми майстерними виступами та позитивною енергетикою зачаровують глядачів. Жодне сільське свято не обходиться без їхньої безпосередньої участі. Репетиції, свята, костюми, пісні, реквізит – все це вже давно стало звичним у їхній роботі. У творчому тандемі вони ведуть свята та заходи. Ганна Костянтинівна зізнається, що кожного разу перед концертом трішки хвилюється, але усміхнені й задоволені обличчя – для неї найбільша нагорода.\n– Ми свою роботу дуже любимо і халтурити не звикли. Аби було з ким працювати. Як приходить 2-3 людини, то робота не так складається, як хотілося б. Мало людей в селі. У школі до 30 дітей, на заняття ходять далеко не всі, – каже жінка. – Гордимося талановитими людьми, які в будинку культури все ж залишаються, витрачають свій час, бо це ж всю роботу треба вдома покинути. Завдяки цим людям в селі є життя: лунає музика і спів Валентини Скидан, яка більше 40 років співає у хорі, Марії Поліщук, Анатолія Панчука, Володимира Ткачука, Петра Максименка, Івана Бабія, Володимира Тищенка, Ігоря Зелінського, сім’ї Дяченків. Щиро вдячні фольклорному колективу «Берегиня», у якому всі жінки поважного віку, всім більше 70-ти років, але, як прийдуть на репетицію, в них десь енергія з’являється.\nВдома разом, на роботі теж, тому не обходиться без того, щоб всі робочі моменти обговорювались вдома: «Разом складаємо тексти, мелодії, мені чоловік підбирає всі співочі партії. Вдома іноді краще думається. Я, як борщ варю, то можу більше придумати, аніж коли сяду за стіл. Але коли настає творча криза чи якісь важкі моменти в роботі, я собі думаю: Чому я не лікар?» – сміється Ганна Костянтинівна.\nПодружжя Караульних разом вже майже 35 років. Мають двох дорослих доньок. В їхній оселі завжди лунає музика, щира українська пісня, в якій розкривається душа народу. Сім’я для них – найбільше багатство. Тішиться щасливе подружжя двома онуками. Доньки часто навідують батьків, допомагають, а коли збираються за святковим столом, то частування не обходиться без їхнього мелодійного співу. Адже, як говорить жінка: «Пісня –одвічний оберіг українського народу. У ній відображена народна мудрість. Тож не цураймося пісні! Співаймо колискову немовляті, співаймо в полі, вдома, в клубі. Співаймо із синами і доньками, з друзями і родичами. Бо ж пісня навчить нас любові, збереже мир і злагоду».\n''Від знань, навиків, уміння вчителів залежить майбутнє народів і націй''


Вишивальна машина: Одеса, Київ, Харків, Львів, Дніпропетровськ\nBROTHER INNOV-IS NV V5\nЕлектронна вишивальна машина – вірний помічник у веденні бізнесу та чудове придбання для дому. За допомогою машинки для вишивки ви зможете за лічені хвилини створювати неперевершені вишиті малюнки на футболках, кепках, сумках, постільній білизні, рушниках. Даний вид швейної техніки призначений для машинної (комп'ютерної) вишивки декоративних елементів: візерунків, логотипів тощо.\nАсортимент магазину «Швейний світ»\nНа віртуальних полицях нашого інтернет-магазину ви знайдете найкращі моделі вишивальних машин від відомих виробників.\nПопулярний продукт – вишивальна машина Brother, у нас представлена в широкому асортименті. Електронні пристрої різних цінових категоріях задовольнять запити будь-якого покупця. Навіть найбюджетніші варіанти – це сучасна, надійна та довговічна техніка з безліччю функцій. Всі машинки для вишивки Brother оснащені кардрідером, за допомогою якого оператор зможе наносити на тканину будь-які малюнки, логотипи, написи.\nВишивальна машина Janome Memory Craft 500 E – бюджетна техніка з багатим функціоналом та широкими можливостями. Моделі комплектуються набором п'яльців, спеціальним кардрідером, набором голок та викруток, жорстким чохлом. Це оптимальний вибір для домашньої майстерні. Вбудовані схеми вишивки малюнків та шрифтів дозволять розпочати роботу відразу після покупки.\nУ нашому магазині ви знайдете професійні машини для вишивки Husqvarna – техніку для серйозного бізнесу. Пристрої оснащені кольоровим сенсорним екраном, що спрощує роботу. Порти-USB та спеціальна програма для створення малюнків допоможе швидко втілити у реальність авторські задуми.\nВишивальні машини Pfaff представлені різнобюджетним асортиментом. Найдоступніші моделі мають розширений базовий набір функцій, а найдорожчі способи швидко вишити малюнок високої складності в кілька ниток.\nДе купити вишивальну машину?\nПропонуємо купити машину для вишивки у нашому інтернет-магазині. Ми реалізуємо лише сертифіковану, оригінальну техніку, на яку поширюється гарантія. Товар від перевірених іменитих виробників прослужить не одне десятиліття, радуватиме неперевершеною якістю готового вишитого малюнка. Гарантуємо високу якість продукції, допоможемо зробити правильний вибір. Грамотні консультанти допоможуть підібрати машинку, яка максимально задовольнить потреби покупця.\nТакож пропонуємо ознайомитися з асортиментом побутових швейних машин.


Літургійні читання на ХХІІІ звичайну неділю, рік А (РКЦ) | CREDO\nЛітургійні читання на ХХІІІ звичайну неділю, рік А (РКЦ)\n03 Вересня 2011, 15:24 5258\nХХІІІ звичайна неділя, рік А\nЄз 33, 7-9\nТак говорить Господь: “Тебе, сину чоловічий, поставив Я вартовим над домом Ізраїля, щоб ти, як почуєш з моїх уст слово, остеріг їх від Мене. Коли Я скажу безбожникові: ”Безбожнику, ти вмреш!” – і ти не скажеш нічого, щоб відвернути безбожника від його поведінки, то він, безбожник, умре за свою провину, але відповіді за кров його Я буду вимагати від тебе. Коли ж ти остеріг безбожника, щоб він відвернувсь від своєї поведінки, і він від неї не відвернувся, то він умре за свою провину, а ти врятував свою душу”.\nПс 95(94), 1-2. 6-7аб. 7в-9 (П.: пор. 7в і 8а)\nПочувши Бога, відкрий своє серце.\nХодіте, заспіваємо Господеві, *\nБо він наш Бог, і ми народ Його пасовиська *\nЯкби ж то ви послухали вже голос Його сьогодні! †\n“Не будьте тверді серцем, як у Меріві, *\nвипробовували Мене, хоча й бачили моє діло”.\nБраття: Нікому нічого не будьте винні, за винятком любові одне до одного. Адже хто любить іншого, той виконав Закон. Оскільки: Не чини перелюбу, не вбивай, не кради, не пожадай… та будь-яка інша заповідь міститься в цьому вислові: Люби ближнього свого, як самого себе! Любов не чинить ближньому зла, тож любов – це виконання Закону.\nМт 18, 15-20\nІсус сказав до своїх учнів: «Якщо згрішить твій брат проти тебе, піди й докори йому віч-на-віч. Коли послухає тебе, ти придбав свого брата, а коли не послухає, візьми із собою ще одного або двох, щоб устами двох або трьох свідків підтвердилося кожне слово; коли не послухає їх, скажи Церкві, а коли й Церкви не послухає, нехай буде тобі як язичник і митник. Воістину кажу вам: усе те, що зв’яжете на землі, буде зв’язане на небі; й усе те, що розв’яжете на землі, буде розв’язане на небі. Знову кажу вам: коли двоє з вас на землі погодяться просити про будь-яку річ, яку лише просять, буде їм дано від Мого Отця Небесного. Адже де двоє або троє зберуться в Ім’я Моє, там і Я серед них!»\nПридбати брата (о. Василь Косік)\nПильнувати одне одного в добрі (Слово між нами)\nОбмови, або коли жертва перетворюється на кривдника (о. Кирило Лесько)\nВ Євангелії сказано: моя хата не скраю (о. Володимир Кусьнеж)\nЧому варто жаліти грішника, а не злоститися на образу (курс «Дабар»)\nлітургійні читання ХХІІІ неділя звичайна рік А


Як обрати кросівки для бігу по асфальту, фітнесу та щоденного носіння - PUMA\nЯк вибрати кросівки на будь-який випадок\nЗ 1948 року і до цього дня в PUMA багато уваги приділяють спортивним технологіям, саме тому у нас так багато кросівок на будь-який смак. Але як знайти ті самі? Адже тренувальне взуття відрізняється від моделей на кожен день. Зараз про все розповімо.\nПередня частина кросівок для бігу повинна добре гнутися і мати похилий ніс. Якщо основний тренувальний маршрут проходить по асфальту, то зверни на підошву особливу увагу - вона повинна бути стійкою до стирання і добре поглинати удари.\nПрофесійним спортсменам і просто любителям бігу ми рекомендуємо моделі, які гарантують максимальне повернення енергії. Спеціально для них ми розробили серію Speed - бігові кросівки з цієї лінійки допоможуть досягти нових результатів і зроблять тренування ефективнішим.\nЧоловіче взуття для бігу Жіноче взуття для бігу\nКросівки для фітнесу повинні бути максимально універсальними, адже під час тренування доводиться виконувати багато різноманітних вправ. Такі моделі повинні мати допоміжну підтримку з усіх боків, щоб знизити навантаження на гомілковостопний суглоб. Якщо шукаєш кросівки для тренувань, то дивись на IGNITE DUAL, IGNITE XT і Pulse XT.\nІ ще декілька порад. Для залу вибирай легкі моделі, в яких нога буде «дихати», а для занять на вулиці навесні або восени - кросівки з щільним верхом.\nЧоловіче взуття для тренінгу Жіноче взуття для тренінгу\nКоли обираєш бутси, дивись на покриття, де збираєшся показувати майстер-клас в поводженні з м'ячем. Є шиповані моделі, футзалки (IT - Indoor Training) і стоноги (ТТ - Turf Training). Якщо потрібен універсальний варіант - шукай бутси з маркуванням FG (Firm Ground). У таких можна з комфортом грати як на траві, так і на жорсткому полі.\nТут все вирішує стиль, адже кросівки повинні поєднуватися з твоїм одягом. Носиш ти сьогодні майку, худі або спортивні штани - для кожного образу можна підібрати свою пару.\nАле не забувай і про технології. Під час вибору відповідної моделі, відштовхуйся від конкретного сезону, щоб максимально використовувати всі рішення PUMA. Наприклад, рівень зчеплення з поверхнею у осінніх кросівок буде зовсім іншим під час літньої спеки.\nХоча більшість кросівок ми робимо універсальними, у нас є спеціальні моделі як для чоловіків, так і для жінок. При розробці ми враховуємо особливості анатомії стоп і для кожної статі використовуємо відповідні технології.\nКращий час для примірки кросівок - це час після полудня, коли стопа трохи збільшується в розмірі. Так як на тренуванні нога трохи набрякає, потрібно враховувати цей момент при виборі;\nОдного кросівка для повноцінної примірки недостатньо, тому використовуй відразу обидва, та добре зашнуруй під свою стопу. Переконайся, що тобі комфортно, а взуття впевнено сидить на нозі;\nЯкщо великий палець ноги впирається в носок - це погано. При грамотно підібраному розмірі відстань повинна бути 5-8 мм;\nНа сезон осінь-зима вибирай щільні кросівки зі стійкою підошвою, яка не потріскається на холоді. У наших моделей на цю пору року є спеціальні технології перерозподілу тепла для збереження комфортної температури стопи.


ВсёТВ | Новий сезон програми "#@)₴?$0 з Майклом Щуром" стартує на UA: ПЕРШИЙ\nНовий сезон програми "#@)₴?$0 з Майклом Щуром" стартує на UA: ПЕРШИЙ\nВідтепер щонеділі о 21:20 на суспільному телеканалі UA: ПЕРШИЙ виходитиме програма "#@)₴?$0 з Майклом Щуром".\nСвіжий випуск про коронавірус та перебіг карантину глядачі побачать сьогодні, 24 березня, о 21:20. У ньому — про дії української влади й те, як COVID-19 позначився на всіх сферах життя суспільства.\n"Я раджу нині більше слухати медиків. А якщо після медиків ще залишився вільний час — можете послухати ще когось", — прокоментував ведучий програми Майкл Щур.\nГумористично-аналітичне шоу "#@)₴?$0 з Майклом Щуром" доводить, що іноді реальність неможливо пережартувати. Але журналіст Майкл Щур робить неможливе й разом із командою аналітиків знаходить непомічене у важливому й важливе в непоміченому.\nНагадаємо, другий канал Суспільного радіо UA: Радіо Промінь транслює радіоверсію програми "#@)₴?$0 з Майклом Щуром" щопонеділка о 18:30.


HF Agro | Основний обробіток\nОсновний обробіток ґрунту - суцільна обробка (глибока або неглибока), що проводиться під певну культуру сівозміни та змінює щільність складання орного шару і перемішують шари або горизонти ґрунту.\nОсновний обробіток може складатися із загальних прийомів, наприклад, оранки або глибокого розпушування, так і спеціальних - дво- або трьох-ярусної обробки, щелевания, кротованіе і т.д.\nОранка - прийом основного обробітку ґрунту, що забезпечує огортання пласта оброблюваного шару не менше ніж на 135 °, розпушування і часткове перемішування грунту, підрізання підземної частини рослин, закладення добрив і рослинних залишків. Оранка змінює складання орного шару, надаючи йому пухку грудкувату структуру.\nПосилення аерації ґрунту при оранці збільшує активність ґрунтової мікрофлори, частина насіння, проростків і вегетативних органів бур'янів переміщається в глибокі шари, втрачаючи схожість або отмирая.\nДля оранки HF Agro пропонує\nПлуги для любых ґрунтуів\nПлуги для незасоренних ґрунтів\nПередпосівна підготовка ґрунту - прийом основного обробітку грунту, що полягає в розпушуванні грунту без її обертання. Широко застосовується в умовах недостатнього зволоження та при обробці грунтів, схильних до вітрової ерозії. Передпосівна підготовка дозволяє підрізати бур'яни і розпушувати грунт з залишенням до 50% (і більше) стерні на поверхні поля, яка затримує сніг, знижує швидкість вітру в приземному шарі в 1,5-2 рази.\nГлибина промерзання грунтів, оброблених безвідвальними знаряддями, менше, що сприяє більш ранньому її відтавання навесні. Талі води краще поглинаються грунтом, зменшується їх стік, а запаси води в грунті збільшуються в 1,5-2 рази в порівнянні з відвальної обробкою.\nДля безвідвальної обробки HF Agro пропонує


Як зміниться четверта промислова революція, як ми управляємо – Temy.co – Software Development Partner\nСпівавторство з Хізер Келехер\nЧетверта промислова революція – це новий звір: вона прогресує швидшими та агресивнішими темпами, ніж будь-яка з попередніх трьох революцій. Ця революція характеризується океанами великих даних, зростанням автономних машин і робототехніки, штучним інтелектом, нанотехнологіями, розподіленою книгою та Інтернетом речей.\nЯкі проблеми та можливості додає технологічний прогрес для уряду?\nСама швидкість інновацій та швидке впровадження нових технологій штовхає традиційний уряд до меж: сучасні уряди повинні бути більш керованими даними, орієнтованими на людей та спритними, ніж будь-коли раніше. Але що означає спритність з точки зору управління?\nСпритність дозволяє урядам створювати законодавство та політику, що стосуються нововведень 4IR. Спритність вимагає від урядів «розуму в майбутньому», доречності та ініціативності.\nСвітовий економічний форум визначає вісім частин інструментарію для управління гнучким управлінням:\nУряди повинні стати спритними, щоб не відставати від четвертої промислової революції та нею скористатися. Зміни, які неминуче принесуть 4IR, вимагатимуть нових рішень щодо зайнятості, швидшого формування політики та безпрецедентної здатності заохочувати та використовувати переваги інновацій.\nТі уряди, які відкривають свої кордони для бізнесу в нашому дедалі більш глобалізованому світі, ті уряди, які користуються перевагами нових технологій, таких як блокчейн, ті уряди, які дають громадянам право голосу в розповіді про зміни та політику – це ті уряди, які будуть процвітати в 4IR. Крім того, гнучке управління необхідне для того, щоб люди не посідали друге місце по прогресу: системи – із застосуванням нових технологій – для заохочення залучення громадян, запровадження гарантій даних, розробки відповідальної політики захисту громадян, а також для моніторингу соціальних змін та вразливих груп населення має вирішальне значення. В епоху, коли технологія політизується, регулювання та не відстаючи від технологічної еволюції позиціонує уряди для вирішення змін, які приносять нові технології.\nОтже, що може зробити уряд, щоб стати рухливим кроком за кроком?\nПобудуйте інфраструктуру, керовану даними\nПершим перехрестям, яке, напевно, дійде уряд, є перехрестя між великими даними та спритністю. Маючи в своєму розпорядженні величезну кількість даних про громадян та муніципалітети, уряди можуть впливати на дані.\nНа нашому засіданні Всесвітнього економічного форуму міських лідерів цього року в Тяньцзіні Локеш Нара поділився кількома прикладами демократизації даних в Андхра-Прадеш, восьмому за величиною штаті Індії. Як міністр з питань інформаційних технологій, Панчаяті Радж та розвитку сільських районів штату Андхра-Прадеш, Локеш працював над створенням інформаційної панелі для відстеження танкерів з водою та мінімізації витоків води, перемістив вуличне освітлення в мережі Інтернет для полегшення моніторингу та запустив e-Pragati – платформу відкривати дані для громадян, покращувати конфіденційність даних, надавати державні послуги в цифровому вигляді та залучати громадян до Інтернету. Ініціативи Локеша є багатогранними, втягуючи багато інструментів у нашій коробці. Вони не тільки сприяють інноваціям, але й надають громадянам пряме представництво в управлінні, заохочують публічно-приватний обмін даними та використовують технології для сприяння спритності.\nЩе один приклад, близький і дорогий для нас у Cisco, – це ініціатива міста Лас-Вегас створити та розширити цифрове та розумне місто. Лас-Вегас має на меті стати повноцінним розумним містом до 2025 року. Використовуючи платформу Cinetic for Cities та партнерські рішення, Лас-Вегас використовує дані, щоб скоротити час холостого ходу на світлофорах, підвищити безпеку пішоходів, підвищити ефективність збирання відходів та попередити команди з технічного обслуговування про проблеми в місто. А ще краще – міська платформа Open Data звільняє дані для громадян для розробки рішень Smart Cities. Ці дані не тільки роблять Лас-Вегас безпечнішим містом як для громадян, так і для туристів, але вони також максимізують продуктивність праці та збільшують інновації. Лас-Вегас – ще один приклад, який оптимізує Agility Toolbox: вони наголошують на розумному використанні даних, використовують технології для заохочення залучення громадян та підприємництва, а також приймають інноваційні перспективи.\nІнвестуйте в agile regulation\nНа перетині штучного інтелекту та великих даних стоять автономні транспортні засоби. Уряди усього світу змагаються проти швидко розвиваються технологій, щоб розшифрувати, як регулювати цей новий сектор. У майбутньому мобільності, де комп’ютерна логіка та алгоритми можуть замінити прийняття рішень людиною в дорозі, а автомобілі будуть щодня взаємодіяти з автомобілями, якими керує людина. розвиватися поряд із технологією?\nСінгапур використовує два інструменти, згадані в нашому наборі інструментів Agility: регуляторні пісочниці та політичні лабораторії. Завдяки Закону про дорожній рух Сінгапур створив п’ятирічну регуляторну пісочницю для автономних випробувань та випробувань транспортних засобів на громадських дорогах. Нормативна база буде гнучко впроваджена для вирішення проблем, коли вони виникають. Стартап MIT nuTonomy є новатором таксі без водіїв у Сінгапурі: їх обгрунтування для запуску – підтримка уряду та інноваційне середовище. Подібним чином, Нідерланди – звана країною, яка є найбільш автономною для автомобілів – створила розвивається законодавчу інфраструктуру (“Закон, що регулює експериментальне використання самокерованих транспортних засобів”) для управління експериментами з автоматизації та прокладання шляху до випробувань та ринку.\n“Нехай ваш вибір відображає ваші сподівання, а не ваші страхи”.\n= Нельсон Мандела\nПоки ми стикаємось і будуємо цей новий світ, перед нами також стоїть вибір. Чи будемо ми боятися того, що ще попереду, і змін, які це принесе? Або ми будемо сподіватися – сподіватися, що ми можемо створити кращий світ, сподіватися, що ми зможемо прийняти інновації, і сподіватися, що зможемо побудувати більш спритне майбутнє? Ми стоїмо в ключовий момент, момент, коли ми можемо формувати та керувати нашими системами управління та зосереджувати їх на можливостях та ефективності. Тож – давайте обиратимемо надію, будемо новаторами, маримо великими і сприятиме спритності.\nСпочатку опубліковано в блозі Cisco\nМи хотіли б почути ваші думки! як ви думаєте, що означає четверта промислова революція для уряду, яким ми його знаємо?\nСпочатку ця публікація була опублікована за адресою https://www.linkedin.com/pulse/how-fourth-industrial-revolution-change-we-govern-arvind-satyam/.\nArvind Satyam люб’язно дозволив нам перекласти і опублікувати цю статтю.


«Баскетбольний пурист» – Михайлюк приступив до плідної роботи після довгої перерви. – Федерація баскетболу черкаської області\n«Баскетбольний пурист» – Михайлюк приступив до плідної роботи після довгої перерви.\nСвятослав Михайлюк зробив великий крок в професійній кар’єрі під час свого другого сезону і товариші по команді чекають чергового стрибка вперед у сезоні 2020-2021.\nЖоден зірковий гравець не показував більш помітного зросту, ніж Крістіан Вуд, коли призупинили сезон НБА. Для «Детройт Пістонс» він завершився 11 березня 2020. Крістіан Вуд тричі, за останні чотири гри, встановлював свій максимум кар’єрних балів за одну гру. Він набирав 29, 30 та 32 очки. Останні 32 очки Вуд заробив в поєдинку проти Джоела Ембіда. В ту ніч він влучив 14 з 18 кидків, включаючи 3 з 4 триочкових.\nНеперевершена гра Вуда затьмарила усіх інших гравців, тому ви могли не помітити, ще одну не менш яскраву зірку. Святослав Михайлюк також показав дуже гарну гру. Він зміг показати більше, ніж просто елітна стрілянина з-за триочкової дуги, яку він демонстрував на початку сезону.\nПочнемо ж зі стрільби. Святославу нещодавно виповнилося 23 роки, а йому вже пророкують довгу і продуктивну кар’єру в НБА. Він один із шести активних гравців по периметру НБА, які протягом двох перших сезонів робили кидки з реалізацією 40%, роблячи при цьому принаймні 5 спроб за гру. Така статистика його приєднала до таких шутерів, як Кайл Корвер, Клєй Томпсон та Баді Хілд.\nУ 56-ти іграх сезону 2019-2020 Михайлюк виходив у старті 27 раз. В середньому за 22,6 хвилини здобував 9,0 очок, 70% спроб кидків – триочкові, які він реалізував з відсотком 40,4%.\n«Я думаю, що він доклав неабияких зусиль щодо своїх здібностей до стрільби та розвитку», – сказав тренер «Пістонс» Д. Кейсі.\nКоли останніх півтора місяці не вистачало Люка Кеннарда, цього скороченного сезону, це було відкриттям для Михайлюка. Це дало змогу Святославу відігравати роль Кеннарда та розширити свій вплив як плеймейкера.\nПротягом 10-ти ігор, які розпочались у січні, Михайлюк набирав в середньому 14,4 очки при 43% з-за дуги. Потім він отримав прикру травму стегна, яка змусила його пропустити п’ять ігор. Після одужання Святославу знадобилося декілька ігор, щоб повернутися до своєї гри. Останні шість ігор до припинення сезону він процвітав в інших областях. За ці шість ігор Михайлюк набирав в середньому 11,3 бали при заниженому відсотку триочкових – 35,5%. Але він збільшив показники підборів, результативних передач та перехоплень. У трьох із шести цих ігор Святослав здобув п’ять і більше підбирань; у п’яти іграх він набирав чотири і більше передач; і в трьох іграх він перехопив мяч два або більше раз.\n«Я відчуваю, що Сві рухається з кожним ігровим кроком», – сказав Кеннард. «Він щодня дізнавася щось. Сві – робочий коник. Він завжди в тренажернаму залі, перед тренуваннями кидає, залишається після тренувань, і, також, кидає. Він розумний гравець».\nБлейк Гріффін також бачить прогрес Святослава і думає, що можна очікувати ще не один стрибок вперед.\n«Він баскетбольний пурист», – сказав Гріффін. «Він тренується, абсолютно, кожен день. Він слухає, він вчиться, він дивиться. І він по справді добре відчуває кожен момент гри. В нього дуже розумний підхід, а також він має впевненність, що він може впливати на гру більше, ніж просто стріляти. Думаю, наступний рік буде для нього великим роком. Він дуже багато працює, і я відчуваю, що він зробив цей крок”.\nКейсі бачив успіхи та розвиток Кеннарда та Михайлюка в захисті, коли їх впевненість збільшувалась паралельно з ігровим часом. Ймовірно, що Кейсі може поставити двох елітних снайперів на корт у наступному сезоні, не на одну гру. Кеннард та Михайлюк залишилися в місті, щоб працювати разом з «Пістонс». Поки Кеннард відновлювався від тендиніту коліна, він виступав в ролі ментора для Святослава.\n«Я бачив, як його впевненість зростає протягом сезону», – сказав Кеннард. «Кожного разу, після гри, ми говорили один з одним про щось: що бачив він, як думав я, чи можна щось покращити. Бачити, як він розвивається, це дуже важливо для нас. Він зараз важко працює. Він у тренажерному залі. Він, безумовно, продемонструє ще більше у наступному сезоні».\n← Сезон для Михайлюка, можливо, розпочнеться раніше сезону НБА\nБаскетбол повернувся: ФІБА скасувала загальну зупинку змагань →


Знайомство з симпатичною незнайомкою в чаті · Особлива думка\nНарод! Привіт! Дивлюся вам подобаються мої статті, залишайтеся зі мною і ви будете отримувати задоволення від моїх статей.\nПоїхали! Хочу розповісти історію знайомства з дівчиною в чаті рулетка, яка мені сподобалася своєю намагаюся і інтересу до того що між нами було.\nНатрапив на неї перегорнувши чергового мудака. Вона сиділа в підлогу обороту в кріслі в злегка освітленій кімнаті від світла монітора, але навіть при такому слабкому освітленні я бачив її соковиті форми і красиве гарненьке личко.\nЯ відразу запропонував їй свої інтимні послуги, на що вона відреагувала тим, що запитала: - а чому ти мене здивуєш і що ти вмієш? Вона запитала скільки мені років, а я попросив її показати своє тіло, що б я міг отримати порцію екстазу і розпочато для неї еротичне шоу.\nВона відповіла, що не буде роздягатися і попросила щоб я пестив себе без її допомоги, мене це ще більше подзадоріло. Я встав, відсунув труси і дістав свого вже твердого хлопця на показ і було видно відразу як по її тілу побігли порушені мурашки.\nЯ повернувся і приспустив труси і почав масажувати свої пружні булки, а вона сиділа і водила пристрасними рухами по своїх ніжок і стегон.\nВона різко наблизилася до монітора і написала: - ти мене заводиш! Я почав пристрасно наярювати свій потужний стовбур, а вона пестила спершись на на спинку крісла свою соковиту груди і важко дихала від збудження.\nВона наказувала мені словами: - жоще!, жоще!, ти супер! О боже, як вона пестила себе по всіх місцях свого смачного тіла і при цьому злягла посміхаючись від побаченого. Але раптом вона різко забарилася і я зрозумів що хтось прийшов до неї додому. Трансляція перервалася і було звичайно прикро втратити таку секс ситуацію.\nНу ось хлопців, як то так, ось така була історія.\nПідписуйтесь на ресурс, далі буде Цікавіше\nВаші лайки і підписки, мотивують мене розвивати ресурс\nЯк студенту заробити влітку? 3 хороших способу і 1 поганий\nЯк виправити невдале фарбування волосся в блондинку. Покрокове виправлення фарбування\nГра престолів. Став відомий сюжет сезону і факти, які витекли в мережу!\nЩо категорично не можна купувати в магазинах?\nАбсурдні закони і незвичайні звичаї закордоном\nДля неслухняних дітей і батьків\nРемонт акваріума, цихліди рідкісних порід\nУ Ленобласті фермери відроджують фамільну садибу своїх предків\nСуїцид очима страждають\nЛегендарний КамАЗ Ajokki 'Магнолія-83А'\n'Мені що, почати його бити?'\nНовий спосіб мислити\nУ WhatsApp з'явилася можливість створювати канали як в Telegram\nЯ виконала прохання, яка мені була дана зверху\nЯк впала західна Римська імперія


Росія. Цукор дорожчати найближчим часом не буде • Цукрові новини з СНД • НПЦ Цукробурякового виробництва\nНПЦ Цукробурякового виробництва • Цукрові новини з СНД • Росія. Цукор дорожчати найближчим часом не буде\nРосія. Цукор дорожчати найближчим часом не буде\nРосія. Цукор дорожчати найближчим часом не буде<?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />\nЗростання цін на цукор, незважаючи на його стабільну вартість останнім часом, неминучий, повідомили деякі ЗМІ. Однак, за словами голови правління "Союзроссахар" Андрія Бодіна, підвищення вартості солодкого продукту найближчим часом не очікується.\n"Зараз немає ніяких підстав говорити про чинники зростання цін на цукор. Із цукрових буряків урожаю 2012 року буде вироблено 4,75 мільйона тонн бурякового цукру. Вся продукція вже розміщена на складах, проблем зі зберігання немає", - розповів "РГ" Бодін.\nПри цьому, за його словами, фінансові витрати на зберігання цукру все ж трохи підвищилися, але споживач на своєму гаманці їх відчути не повинен.\nТим не менш, деякі проблеми галузь все ж відчуває. За словами Бодіна, в цьому році площа посіву цукрових буряків може скоротитися.\nЗа попередніми даними "Союзроссахар" посівні площі під цукровими буряками у всіх категоріях господарств у 2013 р. оцінюються на рівні 1047 тис.га, що на 8,4% нижче 2012 р. і на 19% - 2011 р.\nУ ряді регіонів прогнозується збільшення посівних площ - це в Республіці Башкортостан, Алтайському краї, Брянській, Липецькій, Тульській, Ростовській областях. У той же час, в Карачаєво-Черкеській Республіці, Краснодарському і Ставропольському краях, Воронезькій, Рязанській, Тамбовській і Ульянівській областях прогнозується скорочення посівних площ цукрових буряків більш ніж на 10% в порівняння з 2012 р.\n"Буряки взагалі зараз програють по рентабельності виробництва зерновим і кукурудзі - за рахунок зростання витрат на добрива", - відзначає експерт.\nНагадаємо, що два останні сезони виявилися досить вдалими для виробників цукру. У 2011 році Росія виростила рекордну кількість цукрових буряків, що дозволило відправляти продукцію на експорт за кордон. Яку кількість цукрових буряків вдасться виростити в новому сезоні, експерти поки передбачати не беруться.\nЗа словами Бодіна, все буде залежати від погодних умов. З урахуванням накопиченої вологи попередньо можна сказати, що врожайність буде на рівні минулого року, додав він.\nВідзначимо також, що за даними останнього моніторингу цін від Мінекономрозвитку, з початку року цукровий пісок подешевшав для споживача на 0,4 відсотка. І, за станом на 10 січня 2013 року кілограм цукру обходився покупцеві в середньому 31,43 рубля за кілограм.\n"За прогнозами учасників ринку, найближчим часом очікується незначне зниження роздрібних цін у зв'язку зі зниженням попиту на внутрішньому ринку і загальним світовим зниженням цін на цукор-сирець", - йдеться в ціновому моніторингу Мінекономрозвитку.


Продаж бізнесу: крок за кроком | Всё про мировые рынки и финансы\nОсь і прийшов час продати свій бізнес. Ви вклали в нього кілька років вашого життя і тисячі доларів, і тепер він став успішним, що задовольняє ваші потреби і бажання, так що пора збирати урожай вашої роботи. З чого почати?\nНайбільш вдалий час задуматися про продаж готового бізнесу — як тільки ви його відкрили, коли він почав подавати перші ознаки успішності і ставати самопідтримуваним. Навіть якщо ви збираєтеся передати свій бізнес спадкоємцям або партнеру, ніколи не рано подумати, що буде далі.\nПерший крок вимагає від вас часу: продаж бізнесу складний процес і ви робите це тільки один раз. На даному етапі важлива конфіденційність. Чутки про прийдешній продаж можуть викликати відповідну реакцію з боку співробітників і ділових партнерів (постачальників, замовників і т.п.).\nВажливо також ваше положення в бізнесі. Якщо ви є єдиним власником, це тільки ваше рішення. А якщо ви — партнер або член ради директорів, продаж вашої частини вимагає узгодження з іншими.\nВарто витратити час на те, щоб знайти хорошого брокера, з яким вам буде комфортно працювати. Щоб розвідати обстановку, знайдіть Better Business Bureau (бюро обліку компаній), і отримаєте рекомендації від власників компаній або промислової асоціації, такий як Міжнародна асоціація бізнес брокерів (IBBA), а також професійні сертифікати і нагороди понад 1300 членів асоціації.\nПотім потрібно проконсультуватися з професійним оцінювачем. Так само, як при продажу будинку, професійний оцінювач зможе назвати вам об’єктивну вартість для початку переговорів. Тільки пам’ятайте, що брокер враховує об’єктивну вартість активів, а ринкова вартість бізнесу може бути більше або менше, тому що бізнес коштує рівно стільки, скільки за нього готові заплатити.\nОсновні питання, які ви обумовлюєте зі своїм брокером, — це терміни і вартість. Але в гру можуть вступити і інші фактори: що ви хочете отримати після продажу? Продовжувати отримувати зарплату? Одноразову виплату? Фондовий опціон? Найчастіше ці питання виникають вже на пізніх етапах переговорів, і завдають шкоди продавцю.\n90% оплати послуг з продажу лягає на продавця. Якщо ви не можете або не хочете покривати витрати з продажу, можливо, ще не час продавати.\nКоли ви з брокером знайшли покупця і домовилися про ціну, слід підписати Угоду про наміри. В цій угоді зазначаються терміни і попередня ціна в не зобов’язує формі, що дозволяє покупцеві ретельно вивчити бізнес. Результатом цього процесу є перевірка благонадійності фінансового стану компанії, відповідальність за цю перевірку покладається на покупця і його агента.\nПісля того як перевірка завершена до обопільного задоволення сторін, укладається Договір про покупку. Цей комплект документів є формальною угодою продавця і покупця щодо ціни, термінів та інших питань, передбачених законом. Коли юристи закінчать роботу з узгодження деталей і оформлення покупки відповідно до чинного законодавства, Договір про покупку підписується сторонами, закінчується оформлення угоди, і продаж вважається завершеною. Якщо все пройшло гладко, можна зітхнути з полегшенням і задуматися, чим зайняти свій вільний час!


Сміттєпереробний завод у Полтаві можуть збудувати і без іноземного інвестора | Зоря Полтавщини. Громадсько-політична газета\nСміттєпереробний завод для Полтави можуть збудувати й без іноземного інвестора, вважає голова ОДА Валерій Головко і пропонує для цього об’єднати фінансові зусилля держави, області, міста й народних депутатів з тим, щоб вирішити питання Макухівського сміттєзвалища, що у Полтавському районі.\nВідсутність інвестора для будівництва сміттєпереробного заводу – це, на думку заступника міського голови Полтави Олексія Чепурка, головна проблема того, чому в Полтаві ось уже кілька років, точніше десятиліть, не можуть вирішити проблему переповненого сміттєзвалища у Макухівці. Усі погоджуються, що його необхідно закривати, але далі нарад, “круглих столів” та акцій протесту самих мешканців Макухівки справа не йде.\nНещодавно, аби нарешті розрубати “Макухівський сміттєвий вузол”, голова ОДА Валерій Головко та голова обласної ради Олександр Біленький зібрали розширену нараду, в якій взяли участь представники Макухівської громади, сільський голова Олександр Бублик, народний депутат України Юрій Бублик, заступник міського голови Полтави Олексій Чепурко, голова Полтавської РДА Ігор Карімов, голова райради Михайло Кононенко, депутати районної ради.\nЯк зауважив Михайло Кононенко, на розгляд сесії районної ради, яка відбудеться 28 жовтня, винесуть питання про закриття сміттєзвалища у Макухівці. Якщо депутати проголосують за це рішення, то на Полтаву чекають скрутні часи. І це не намагання створити екологічну катастрофу в місті, а спроба нарешті примусити міську владу діяти.\nБачення ситуації у міської влади однозначне – потрібно будувати сучасний сміттєпереробний завод. Зробити це власними силами влада міста не може через брак фінансів, а інвесторів немає.\n– За останні три роки провели перемовини з-понад 10 інвесторами з Європи. Але ці розмови закінчилися нічим, – повідомив Олексій Чепурко. – Що зупиняло інвесторів? Виникали проблеми різного характеру. Так, сміттєпереробний завод виробляє теплову або електричну енергію, а куди цю енергію далі реалізувати і як?\nЗа словами представника міської влади, орієнтовна вартість такого заводу (згідно з розрахунками інвесторів) – від 5 до 100 мільйонів євро, залежно від потужності підприємства. Натомість представники районної влади порекомендували колегам з міста з’їздити у Богодухів, де якраз тривають налагоджувальні роботи на новозбудованому сміттєпереробному заводі. Збудували його коштом Державного бюджету. Вартість – 50 мільйонів гривень, потужність – переробка 70 тисяч кубометрів сміття.\nВалерій Головко зауважив, що звалище в Макухівці необхідно закривати, а для відходів потрібен новий полігон, тимчасовий, який діятиме, доки будуватиметься сміттєпереробний завод. Без останнього місто й область не обійдуться.\n– Щодо виділення земельної ділянки під полігон, то проблем не буде. Але це – не ціль, – наголосив Валерій Головко. – Сміття потрібно переробляти. Якщо не збудуємо завод, доведеться через кожні 5 років відкривати нові полігони. Європа цим шляхом давно не йде – все сміття переробляється. А щодо фінансування, то, якщо немає інвестора, збудуємо власними силами. От ми отримали кошти субвенції народних депутатів. І, на жаль, вони їх розподілили під своє бачення на розвиток своїх округів. А потрібно було сконцентрувати ресурс і витратити на один великий проект.\nДо участі в проекті готовий долучитися й обласний бюджет. Олександр Біленький підтвердив, що за умовами співфінансування обласна рада ладна виділити на будівництво заводу кошти екологічного фонду.\nНародний депутат України Юрій Бублик допоможе залучити кошти, які щороку виділяються парламентом як субвенції на розвиток регіонів. Голова ОДА звернеться за підтримкою й до інших народних обранців від Полтавщини. А сам проект майбутнього сміттєпереробного заводу пропонується подати на конкурс Державного фонду регіонального розвитку, щоб отримати кошти з Державного бюджету. Звісно ж, за умови співфінансування з міського бюджету.\nВсе, що потрібно, аби нарешті зрушити проект з мертвої точки, – політична воля міської влади. Точніше, рішення про те, що влада міста ініціює будівництво сміттєпереробного заводу. Якщо таку ініціативу буде задекларовано, з порядку денного сесії Полтавської районної ради знімуть пропозицію про закриття сміттєзвалища у Макухівці, а голова ОДА проведе засідання робочої групи щодо подальшої реалізації проекту будівництва сміттєпереробного заводу.\n« Зміни в порядку надання субсидій\nЦінуймо минуле, щоб творити майбутнє »


Проект індивідуального житлового будинку – це гарантія унікальності. Це прагнення задовольнити індивідуальні потреби замовника, врахувати особливості художнього, технічного та технологічного підходів при вирішенні архітектурних завдань саме для цього замовника (забудовника).\nІндивідуальний проект доцільно здійснюється при будівництві промислових, крупних торговельних, складських будівель. Як правило, для таких об’єктів типові проекти відсутні. Тут в наявності є різноманітні особливості їх будівництва і експлуатації.\nІндивідуальний проект однозначно доцільно використовувати при реконструкції існуючих виробничих підприємств, воно задовольняє не тільки естетичні та технічні вимоги Забудовника, індивідуальне проектування вирішує, перш за все, поставлені технологічні завдання, що задовольняє прагнення замовника щодо подальшої ефективної роботи підприємства.\nТОВ «ХАРКІВБУДНІПРОЕКТ» має багаторічний досвід у розробці проектів індивідуального житлового будинку, як промислових, так і цивільних об’єктів (адміністративних, офісних, медичних, житлових будинків).\nТеги: Індивідуальне проектування, Індивідуальний проект, Проект індивідуального житлового будинку, проектів індивідуального житлового будинку