Читать онлайн книгу «Йов», Йозеф Рот | Книги для онлайн чтения\n«Йов», Йозеф Рот\nБагато років тому жив собі в Цухнові один чоловік на ім'я Мендель Зинґер. Був то побожний, богобоязкий і звичайний, цілком буденний єврей. Справував він скромний вчительський фах. У своєму домі, що складався з самої лише великої кухні, він передавав дітям знання Біблії. Учив сумлінно й ревно, і без якогось особливого успіху. Сотні тисяч перед ним жили й викладали, як і він.\nНепримітним, як і все його єство, було бліде лице. Довга борода звичайнісінького чорного кольору облямовувала його з усіх боків. Рот ховався у вусах. Очі були великі, чорні, повільні й напівприкриті важкими повіками. На голові сидів тяжкий картуз із чорного репсу, тканини, з якої іноді роблять немодні дешеві краватки. Тіло було вдягнене в напівдовгий, звичний для цих країв єврейський кафтан, його поли тріпотіли, коли Мендель Зинґер біг завулком, твердо і розмірено, наче крила, вдарялися вони об халяви високих кирзових чобіт.\nЗдавалося, у Зинґера мало часу, зате самі пильні справи. Звісно, його життя було незмінно важке, а часом навіть ставало відвертою мукою. Він мусив одягати й годувати жінку і трьох дітей. (Четвертою вона якраз ходила вагітна.) Господь обдарував його стегна плодючістю, серце — байдужістю, а руки — вбогістю. Вони не мали золота, аби його важити, ані банкнот, щоби їх рахувати. І все одно його життя постійно собі текло, як маленький жалюгідний струмочок у злиденних берегах. Щоранку Мендель дякував Господеві за сон, за пробудження і за день, що розвиднявся. Коли сонце сідало, він іще раз молився. А коли засвічувалися перші зорі, молився втретє. Перед тим як укластися спати, він утомленими, але ревними вустами шепотів поквапну молитву. Його сон не знав сновидінь. Його сумління було чисте. Душа його була непорочна. Він не мав про що шкодувати, і не було нічого, чого він жадав би. Він любив свою жінку й обожнював її плоть. Зі здоровим завзяттям він швидко поглинав їжу. Двох своїх синів, Йону і Шемар'ю, він лупцював за непослух. Зате наймолодшеньку донечку Міріям часто пестив. У неї було його чорне волосся і його чорні, повільні й лагідні очі. Її тіло було ніжне, а суглоби тендітні. Юна ґазель.\nДванадцятьом шестирічним учням він викладав читання і вивчення напам'ять Біблії. Кожен із цих дванадцятьох приносив йому щоп'ятниці по двадцять копійок. То був єдиний прибуток Менделя Зинґера. Йому було лише тридцять років. Та його сподівання заробляти більше були мізерні, можливо, їх узагалі й не було. Підростаючи, учні переходили до інших, мудріших учителів. Життя з року в рік дорожчало. Врожаї падали і падали. Морква меншала, яйця порожніли, картопля мерзла, юшка водянистішала, коропи маліли, а щуки коротшали, качки миршавішали, гуси твердішали, а кури нікчемнішали.\nТож лунали нарікання Дебори, дружини Менделя Зинґера. Вона була жінка, і часом у неї вселявся дідько. Вона зизила на майно багатших і заздрила прибуткам купців. Надто малий був Мендель Зинґер у її очах. Вона докоряла йому дітьми, вагітністю, здорожчанням, мізерними зарібками, а часом навіть паскудною погодою. Щоп'ятниці вона шурувала підлогу, аж та жовтіла, як шафран. Її широкі плечі рівномірно здіймались і опадали, її міцні руки терли кожну дощину вздовж і впоперек, а її нігті залазили в усі шпарки і порожнини між дошками, вишкрібаючи звідти бруд, який потім до решти нищили хвилі, що лилися з відра. Мов та широка, велетенська і рухома гора, сунула вона голою, пофарбованою в синє кімнатою. За дверима, надворі, вітрилися меблі, брунатне дерев'яне ліжко, лантухи зі соломою, чисто витесаний стіл, дві довгі вузькі лавиці, повздовжні дошки, прибиті до двох стоячих. Щойно за вікном починало смеркати, Дебора запалювала свічки в альпакових підсвічниках, затуляла обличчя долонями і молилася. Повертався додому чоловік у своєму сатиновому чорному одязі, підлога сяяла йому назустріч, жовта, наче розтоплене сонце, його лик світився ясніше, ніж звичайно, чорніше, ніж у будні, темніла борода. Він сідав, співав якусь пісеньку, тоді батьки і діти сьорбали гарячу юшку, всміхалися до тарілок і не мовили ані слова. В кімнаті здіймалося тепло. Воно струменіло з горщиків, тарелів, тіл. Дешеві свічки в альпакових підсвічниках не витримували, починали вгинатися. На цегляного кольору обрус скрапував, умить застигаючи, стеарин. Розчахували вікно, свічки бадьорилися і мирно догоряли назустріч власній кончині. Діти вкладалися на солом'яні лантухи коло печі, батьки ще сиділи й із заклопотаною врочистістю вдивлялися в останні сині пломінці, що ламано вихоплювалися із заглибин свічників, щоби за мить м'якими хвильками повернутися, мов водограй вогню. Стеарин шкварчав, тоненькі сині ниточки кіптяви снувалися від звуглілих решток ґнота догори, до стелі. «Ах!» — зітхала жінка. «Не зітхай!» — застерігав її Мендель Зинґер. Вони мовчали. «Ходім спати, Деборо!» — велів він. І вони мурмотіли молитву на сон грядущий.\nОсь так наприкінці кожного тижня починався шабат, мовчанням, свічками і співом. А за двадцять чотири години він розчинявся в ночі, що приводила сіру вервечку буднів, низку клопотів. Одного спекотного дня пізнього літа, коло четвертої пополудні, Дебора розродилася. Її перші крики вп'ялися в монотонний спів дванадцятьох учнів. Усі порозходилися додому. Почалися сім днів вакацій. У Менделя з'явилася нова дитина, четверта, хлопчик. Через вісім днів йому зробили обрізання і нарекли Менухимом.\nУ Менухима не було колиски. Він висів посеред кімнати, в кошику з плетеної вербової лози, прикріпленому чотирма шнурками до гака на плафоні, мов люстра. Час від часу Мендель Зинґер легким, не позбавленим любові пальцем штовхав підвішений кошик, і він одразу починав хитатися. Іноді цей рух заспокоював немовля. Та іноді нічого не помагав проти його охоти скиглити і верещати. Менухимів голос лящав понад священними реченнями Біблії. Дебора ставала на ослінчик і знімала немовля. Біла, набрякла і колосальна випиналася її грудь із розіпненої сорочки і владно притягала погляди хлопців. Здавалося, Дебору смокчуть усі присутні. Її обступали трійко власних дітей, ревниво і хтиво. Западала тиша. Було чути цмокання немовляти.\nДні розтягалися в тижні, тижні розросталися місяцями, з дванадцяти місяців зробився рік. Менухим усе ще пив материне молоко, рідке, прозоре молоко. Вона не могла його відняти. На тринадцятому місяці життя він почав корчити гримаси і стогнати, як звір, гарячково дихати і хрипіти, як ніколи доти. Велика голова важко, мов гарбуз, теліпалася на тонесенькій шийці. Широке чоло морщилося вздовж і впоперек, як зіжмаканий пергамент. Ніжки були криві й безживні, як два дерев'яних луки. Нужденні руці тремтіли й дриґалися. Його рот белькотів сміховинні звуки. Коли в нього починався напад, його витягали з колиски і добряче трусили, поки його лице синіло, а дихання майже зупинялося. Тоді він потроху оговтувався. На його жалюгідні груди накладали запарений чай (у багатьох торбинках), а тонесеньку шийку обв'язували підбілом. «То нічого, — казав батько, — це він просто росте!» «Сини вдаються у вуйків. Мій брат п'ять років таке мав!» — казала мати. «Переросте!» — казали всі решта. Аж одного дня в місті вибухла віспа, установи приписали щеплення, а лікарі проникли в єврейські доми. Дехто поховався. Та Мендель Зинґер, праведник, не втікав перед жодною Божою карою. На щеплення він дивився спокійно.\nБув спекотний сонячний передполудень, коли комісія проходила Менделевим завулком. Останнім у ряду єврейських будинків був Менделів. У супроводі поліцая, що ніс на руці велику книгу, йшов доктор Солтисюк, зі своїми довгими білявими вусами на засмаглому лиці, пенсне в золотій оправі на червоному носі, в ядучо жовтих шкіряних гамашах і — через спеку — сурдуті, недбало накиненому поверх синьої косоворотки, так що рукави виглядали, як пара рук, так само, здавалося, готових братися до щеплення: отак-то входив доктор Солтисюк у єврейський завулок. Назустріч йому вже летіли причитання жінок і вереск дітей, яким не вдалося сховатися. Поліцай видобував жінок і дітей із глибоких льохів і високих горищ, із малесеньких комірчин і величезних кошів. Сонце пражило, доктор прів. Не більше і не менше, як ста сімдесяти шести євреям мав він зробити щеплення. За кожного, що втік чи був недосяжний, він у душі дякував Господу. Підійшовши до четвертої маленької, помальованої в синє халупи, він дав поліцаєві знак не шукати аж надто ревно. Що далі йшов доктор, то більше наростав лемент. Він віявся в такт його крокам. Завивання тих, хто ще боявся, зливалося з прокльонами вже щеплених. Утомлений і остаточно збитий із пантелику, він із важким стогоном опустився на лаву в Менделевій хаті й попросив склянку води. Його погляд упав на маленького Менухима, він підняв калічку і сказав: «Він буде епілептиком». Страх влився в батьківське серце. «У всіх дітей бувають корчі», — заперечила мати. «Це не те, — присудив лікар. — Але мені, може, й вдалося би його вилікувати. Він має життя в очах».\nВін тут-таки хотів забрати малечу до лікарні. І Дебора вже була готова. Але Мендель відказав: «Тихо будь, Деборо! Жоден доктор не може його вилікувати, якщо не буде на те Божої волі. Чи ж він має виростати серед руських дітей? Не чути священного слова? Пити молоко та їсти м'ясо і курей, смажених на маслі, як їх подають у шпиталі? Ми бідні, але Менухимової душі я не продам тільки за те, що одужання може бути безкоштовне. В чужих шпиталях не видужаєш». Мов герой, простягнув Мендель свою кощаву білу руку для щеплення. Але Менухима не віддав. Він постановив виблагати для свого наймолодшенького Божу поміч і постити двічі на тиждень, у понеділок і четвер. Дебора ж вирішила піти на прощу на цвинтар і благати в праху предків, щоби вступилися за неї у Всевишнього. Тож Менухим одужає і не стане епілептиком.\nПроте від години щеплення над домом Менделя Зинґера навис страх, мов чудовисько, і жура пронизала його серце, як невпинний, гарячий і дошкульний вітер. Дебора здобула право зітхати, і чоловік не докоряв їй. Довше, ніж звичайно, затуляла вона, молячись, обличчя руками, так ніби творила власні ночі, щоби схоронити в них свої страхи, і власну темряву, щоби водночас знайти в ній розраду. Бо вона вірила, як сказано в Писанні, в те, що Господнє світло засяє в темряві, і Його милість освітить чорноту. Але Менухимові напади не минали. Старші діти росли і росли, їхнє здоров'я злісно відлунювало, наче ворог хворого Менухима, в материних вухах. Здавалося, ніби здорові діти черпають сили з його чахнення, і Дебора ненавиділа їхній галас, їхні рум'яні щоки, їхні стрункі руки-ноги. Вона йшла на прощу до цвинтаря крізь спеку і дощ. Вона билася головою об замшілі пісковики, що проростали з праху її прабатьків і праматерів. Вона волала до мертвих, і їй здавалося, ніби вона чує їхні німі, втішні відповіді. Дорогою назад вона тремтіла від надії застати сина вже здоровим. Вона занедбала службу біля плити, юшка збігала, глиняні глечики билися, ринки ржавіли, склянки із зеленавим відблиском лунко тріскали, циліндр нафтової лампи темнів від кіптяви, ґніт, догораючи, обертався жалюгідною грудкою, бруд численних підошов і багатьох тижнів укривав дошки підлоги, смалець у горшках топився, ґудзики із сухим шелестом опадали з дитячих сорочок, мов листя на зиму.\nОдного дня, за тиждень до високих свят (літо обернулося дощем, а дощ збирався стати снігом), Дебора спакувала кошика із сином, накрила його вовняними коцами, поклала на фіру візника Самешкіна і вирушила до Ключиська, де жив ребе. Сидіння просто собі лежало, нічим не прикріплене, на соломі та зсувалося при кожному русі. Дебора стримувала його тільки вагою власного тіла, а воно було, як живе, йому, бач, стрибати кортіло. Вузьку звивисту дорогу вкривало срібно-сіре болото, в якому загрузали високі чоботи перехожих і колеса фіри до половини. Дощ обсновував поля, дробив дим над поодинокими хатинками, з безкінечно покірною терплячістю розмелював усе тверде, на що падав: вапняк, який там і сям білим зубом проростав із чорної землі, поскладані верствами запашні дошки перед входом до тартака, Деборину хустку і вовняні коци, під якими лежав захований Менухим. На нього ж не сміло впасти ані краплиночки. Дебора обрахувала, що їхати залишалося ще чотири години; якщо дощ не вщухне, доведеться зупинятися перед притулком, висушити коци, напитися чаю і з'їсти взяті із собою, також уже розмоклі, макові кренделі. Це може коштувати п'ять копійок, п'ять копійок, якими не можна легковажити. Господь був ласкавий, дощ ущух. Над квапливими клаптями хмар забіліло розтоплене сонце, ледве на годину; в новій, іще глибшій сутені воно остаточно кануло.\nЧорна ніч уже отаборилася над Ключиськом, коли туди дісталася Дебора. Сюди вже з'їхалося чимало безпорадних людей, аби побачитися з ребе. Ключиськ складався з декількох тисяч низеньких, вкритих стріхами і ґонтою халуп, торговища завдовжки з кілометр, що, мов сухе озеро, було оточене будівлями. Вози і фіри, які тут стояли, нагадували загрузлі кістяки; до того ж, крихітні й безглузді, вони геть губилися в цій круглій широчіні. Розпряжені коні іржали коло фір, місячи потомленими, обважнілими копитами в'язке багно. Якісь поодинокі чоловіки блукали з колихкими жовтими ліхтарями крізь круглу ніч, щоби принести забуте накриття чи деренчливий посуд із запасом їжі. Прибульці розташувалися довкруги, в тисячі малих хаток. Вони спали на полицях коло ліжок господарів: хирляві, криві, паралітики, божевільні, ідіоти, слабі на серце, хворі на цукрицю, ті, що носили в тілі рака, чиї очі засліпило більмо, жінки з безплідними лонами, чоловіки, яким грозила в'язниця чи військова служба, дезертири, що молилися за вдалу втечу, ті, кому вже винесли смертний вирок лікарі, були тут зневажені людством, скривджені справедливістю на землі, зажурені, тужливі, голодні й ситі, шахраї і праведні, всі-всі-всі… Дебора зупинилася в чоловікової родини. Вона не спала. Цілісіньку ніч вона чувала при Менухимовому кошику в кутку, коло плити; темною була кімната, темно було в неї на серці. Вона вже не наважувалася звертатися до Бога, Він здавався їй надто високим, надто великим, надто далеким, безмежним за безконечними небесами, драбини з мільйонів молитов знадобилося б, щоби досягти бодай його краєчка. Вона шукала мертвих заступників, зверталася до батьків, до Менухимового діда, чиїм іменем назвали малого, а тоді до прабатьків єврейського народу Авраама, Ісаака та Якова, до праху Мойсеєвого, а насамкінець до праматерів. Де тільки можна було клопотати, тут-таки вже чулися її зітхання. Вона стукала до сотень могил, до сотень райських брам. Зі страху не потрапити назавтра до ребе, бо надто вже багато охочих, вона спершу молилася за щастя вчасно до нього проникнути, так ніби тоді синове одужання — то вже суща дрібничка. Нарешті крізь шпари в чорних віконницях вона побачила кілька кволих смужок світанку. Мерщій підхопилася. Запалила сухі соснові скіпки, що лежали на плиті, пошукала і знайшла горщик, принесла зі столу самовар, вкинула туди запалені скіпки, досипала вугілля, схопила посудину за обидва вушка, схилилась і роздмухала вогонь, аж вихопилися і затріщали коло лиця іскри. Здавалося, вона діє згідно з якимось таємним ритуалом. І незабаром уже булькотіла вода, незабаром кипів чай, родина встала, всі засіли за глиняний брунатний посуд і пили. Тоді Дебора вийняла з кошика сина. Він скиглив. Вона швидко обцілувала його скрізь, із несамовитою ніжністю, її вогкі губи цмокали на сірому обличчі, на тоненьких рученятах, кривеньких ніжках, здутому животику малечі, здавалося, вона лупцює дитя своїми пестливими материнськими устами. А тоді вклала його, обмотала пакунок петлею і повісила собі на шию, щоби звільнити руки. Вона хотіла проштовхатися крізь юрбу перед дверима рабі.\nІз пронизливим завиванням кинулася вона в натовп чекальників, лютими кулаками розштовхала слабих, ніхто не зміг її затримати. Хто би тільки, поцілений і віджбурений її рукою, обертався, щоб відштовхнути її, — всі були засліплені пекучим болем у лиці, її розтуленим червоним ротом, із якого, здавалося, пашить спопеляючий подих, кришталевим сяйвом великих сльозин, що котилися з очей, щоками, що палали яскраво-червоним вогнем, набряклими синіми жилами на витягнутій шиї, в яких накопичувалися, перш ніж вирватися, крики. Смолоскипом влетіла Дебора. Суцільним пронизливим вереском, за яким завалилася жаска тиша всього вимерлого світу, гепнулася Дебора перед нарешті здобутими дверима ребе, затиснувши в простягненій правиці клямку. Лівицею вона затарабанила в брунатне дерево. Менухим волочився на підлозі перед нею.\nХтось відчинив двері. Ребе стояв коло вікна, він був обернений спиною, тоненька чорна риска. Раптом він повернувся. Вона застигла на порозі, обома руками простягала йому сина, як складають офіри. Вона угледіла якийсь відблиск на блідому ликові цього чоловіка, що цілком зливався з білою бородою. Вона постановила зазирнути святому у вічі, щоби пересвідчитися, що в ньому справді живе ласка Всемогутнього. Але тепер, коли вона стояла тут, озеро сліз накотилося їй на очі, і вона бачила чоловіка за білою хвилею з води та солі. Він підвів руку, їй здалося, що вона розгледіла два кощавих пальці, інструменти благословення. Та дуже близько розчула вона голос ребе, хоча він тільки прошепотів:\n«Менухим, Менделів син, одужає. Небагато буде рівних йому в Ізраїлі. Біль зробить його мудрим, потворність добрим, гіркота лагідним, а недуга сильним. Його очі будуть широкі та глибокі, його вуха ясні й повні відгомону. Його уста мовчатимуть, але коли відкриються, віщуватимуть лише добро. Не бійся і йди додому!»\n«Коли, коли, коли він одужає?» — прошепотіла Дебора.\n«Через багато літ, — сказав ребе, — але не випитуй далі, в мене нема часу, і я вже нічого більше не знаю. Не покидай свого сина, навіть коли він буде тобі важким тягарем, не віддавай його нікому, він вийшов із тебе, як і здорові діти. А тепер іди!»\nЗа дверима перед нею розступилися. Її щоки були бліді, очі сухі, уста ледь розтулені, ніби дихали легкою надією. Із благістю в серці повернулася вона домів.\nПовернувшись, Дебора застала чоловіка коло плити. Він неохоче порався коло вогню, горщика, дерев'яних ложок. Його проста натура була скерована на прості земні речі й не зносила див у ділянці очей. Він підсміювався із жінчиної віри в ребе. Його невибаглива побожність не потребувала посередницької сили між Богом і людьми. «Менухим одужає, але це потриває довго!» — із цими словами Дебора увійшла в дім. «Це потриває довго!» — лихою луною озвався Мендель. Зітхнувши, Дебора знову підвісила кошик до плафона. Троє старших дітей вернулися знадвору. Вони налетіли на кошик, за яким устигли стужитися за ті кілька днів, і щосили його розхитали. Мендель Зинґер двома руками вхопив синів, Йону і Шемар'ю. Міріям, дівчинка, втекла до матері. Мендель накрутив хлопцям вуха. Вони завили. Він зняв пояс і помахав ним у повітрі. Так ніби шкіра належала його тілу, ніби була природним продовженням його руки, відчував Мендель Зинґер кожен лункий удар, що спадав на спини синів. Якийсь моторошний гул вибухнув у його голові. Застережні крики жінки тонули в його власному галасі, розчинялися там без жодного значення. Це було так, як лити склянками воду на розбушоване море. Він уже не відчував, де стоїть. Вимахував метким, ляскотливим паском, уціляв у стіни, стіл, лави і не знав, які удари тішать його більше: схиблені чи влучні. Нарешті настінний годинник пробив третю, годину, коли по обіді збиралися учні. З порожнім шлунком — бо нічого не їв — та ще здушеним від люті горлом Мендель заходився зачитувати з Біблії слово за словом, речення за реченням. Ясний хор дитячих голосів повторював усе слово в слово, речення в речення, враження було таке, ніби Біблію вибивають багато дзвонів. Мов дзвони, розхитувались і тулуби учнів, узад-вперед, а над головами майже в тому самому ритмі хитався Менухимів кошик. Сьогодні на уроці були Менделеві сини. Батьків гнів ущух, охолов, згас, бо в цьому дзвінкому декламуванні вони випереджали інших. Щоби випробувати їх, він вийшов із кімнати. Хор дітей звучав далі, перед вели голоси його синів. Він міг на них покластися.\nЙона, старший, був сильний, як ведмідь, Шемар'я, молодший, хитрий, наче лис. Тяжко й вайлувато ступаючи, ішов Йона життям, зі схиленою головою, звішеними руками, пухкими щоками, вічним голодом, кучерявим волоссям, що дуже випиналося з-під облямівки його кашкета. Тишком і мало не скрадаючись, із гострим профілем, завжди метикуватими ясними очима, тонкими руками, схованими в кишені кистями, йшов за ним його брат Шемар'я. Ніколи між ними не бувало суперечки, надто далекими були вони, поділеними їхні цісарства і володіння, вони уклали союз. Із бляшанок, сірникових коробок, черепків, рогів, із вербової лози Шемар'я робив чудові речі. Йона міг би все це здмухнути і знищити своїм могутнім диханням. Та він чудувався тендітною вправністю брата. Його маленькі чорні очка блищали, як іскорки, між щік, допитливо й радісно.\nЧерез декілька днів після повернення Дебора вирішила, що настав час зняти Менухимів кошик із плафона. Не без урочистости передала вона малого старшим дітям. «Тепер ви поведете його на прогулянку! — сказала Дебора. — Коли він утомиться, понесете його. Боронь Боже, не впустіть! Святий чоловік сказав, що він одужає. Не робіть йому боляче». Відтепер почалася дитяча мука.\nВони волочили Менухима за собою містом, як нещастя, вони полишали його, кидали. Вони важко зносили кпини ровесників, що бігли за ними, коли вони виводили Менухима на прогулянку. Малого доводилося тримати двом. Він не переставляв ноги, як людина. Він теліпав ногами, мов двома тріснутими обручами, зупинявся, опадав. Зрештою, Йона і Шемар'я його десь покидали. Вони клали його в куток, у якийсь міх. Там він бавився псячим лайном, кінськими яблуками, галькою. Він пожирав усе. Він зішкрябував зі стін вапно і напихав собі його повен рот, а тоді заходився кашлем і синів на виду. Шматком багна лежав він десь у закапелку. Іноді він заходився плачем. Хлопці посилали до нього Міріям, щоби та його потішила. Ніжно, грайливо, на стрибучих тонких ніжках, із огидною і ненависною нехіттю, наближалася вона до свого жалюгідного брата. Ніжність, із якою вона гладила його попелясто-сіре, поморщене личко, мала в собі щось убивче. Вона сторожко роззиралася, вправо-вліво, а тоді щипала брата за стегно. Він вищав, сусіди визирали з вікон. Вона робила на лиці плаксиву гримасу. Всі їй співчували і розпитували.\nОдного дня, влітку, коли йшов дощ, діти виволокли Менухима з хати і запхали його в бодню, де вже з пів року збиралася дощівка, плавали хробаки, рештки овочів і вкривалися цвіллю хлібні шкоринки. Вони тримали його за криві ніжки і добрий десяток разів занурювали його широку, сіру голову під воду, в радісному і жаскому передчутті, що тримають мерця. Але Менухим жив. Він рохкав, випльовував воду, хробаків, зацвілий хліб, рештки овочів і жив. І нічого йому не було. І тоді діти мовчки і сповнені жаху занесли його назад до хати. Великий жах перед мізинцем Божим, що оце щойно легесенько похитався, охопив двох хлопців і дівчинку. Цілий день вони не говорили між собою. Їхні язики лежали прив'язані до піднебінь, їхні уста розтулялися, аби виліпити слово, але жоден звук не виникав у їхніх горлянках. Дощ перестав, засяяло сонце, потічки жваво дзюркотіли вздовж вулиць. Саме час запускати паперові кораблики і дивитися, як вони пливуть до канави. Нічого подібного. Діти окопалися вдома, як пси. Ще весь пополудень прочекали вони на смерть Менухима. А Менухим узяв і не вмер.\nМенухим не вмер, він жив, цей могутній каліка. Відтоді лоно Дебори пересохло і стало безплідним. Менухим був останнім, звироднілим плодом її плоті, здавалося, її лоно відмовляється породжувати ще більше лиха. Мимохідь вона обіймала чоловіка. Ці моменти були короткі, як блискавки, сухі блискавки на далекому літньому обрії. Довгими, жорстокими і безсонними були Деборині ночі. Стіна з холодного скла відділяла її від чоловіка. Її груди зів'яли, тіло набрякло, так ніби на глум із її безпліддя, стегна обважніли, а ноги налилися свинцем.\nОдного ранку, влітку, вона прокинулася раніше за Менделя. Цвірінькання горобця на підвіконні збудило її. У вухах іще лунав його щебіт спогадом про омріяне щастя, мов голос сонячного променя. Ранній теплий світанок пробився крізь пори і тріщини дерев'яних віконниць, і хоча обриси меблів іще губилися в сутінках ночі, Деборині очі вже були ясні, думка тверда, а серце холодне. Вона метнула погляд на сплячого чоловіка і виявила перші сиві волосинки в його чорній бороді. Він прокашлявся уві сні. Захропів. Мерщій шаснула вона до сліпого дзеркала. Холодними, складеними гребенем пальцями провела по своєму поріділому волоссі, витягуючи волосинку за волосинкою і шукаючи сивини. Їй здалося, що вона знайшла одну-єдину, схопила її міцними лещатами з двох пальців і висмикнула. А тоді розстібнула перед дзеркалом сорочку. Побачила свої обвислі груди, підняла їх, впустила, погладила порожнє і все одно випукле тіло, побачила сині, розгалужені жиляки на стегнах і вирішила знову лягти в ліжко. Вона обернулась, і її погляд злякано натрапив на розплющене чоловікове око. «Що ти дивишся?» — скрикнула вона. Він не відповів. Здавалося, розплющене око належить не йому, бо сам він іще спав. Незалежно від нього воно розплющилося. Самочинно зацікавилося. Білок ока здавався білішим, ніж звичайно. Зіниця була крихітна. Це око нагадало Деборі замерзле озеро з чорною цяткою посередині. Воно не могло бути розплющене навіть хвилину, але Деборі ця хвилина здалася десятиліттям. Менделеве око знову заплющилося. Він і далі спокійно дихав, він спав, без сумніву. Далеке тьохкання мільйонів жайворів здійнялося надворі, над домом, під небом. Уже грядуща спека молодого дня вдиралася в ранкове затемнення кімнати. Незабаром годинник мав пробити шосту, годину, коли Мендель уставав. Дебора не ворушилася. Вона застигла, де стояла, коли знову обернулася до ліжка, із дзеркалом за спиною. Ніколи вона не дослухалась отак стоячи, без мети, без потреби, без зацікавлення, без охоти. Вона не чекала нічого. Але їй здавалося, що їй слід чекати чогось особливого. Всі її змисли були чуйні, як ніколи, до того ж пробудилося кілька нових, незнаних, для підтримки старих. Вона бачила, чула, відчувала тисячократно. А нічого не діялося. Тільки вибухнув літній ранок, тільки жайворонки витьохкували в недосяжній далечині, тільки сонячне проміння гарячою потугою вдиралося крізь тріщини віконниць, і широкі тіні меблів тоншали і тоншали, і годинник цокав і вже налаштувався вибити шість ударів, і чоловік дихав. Безгучно лежали в кутку діти, коло плити, видні Деборі, але далекі, наче в іншому просторі. Нічогісінько не діялося. А попри те, здавалося, прагнуло діятися безконечно багато що. Годинник почав бити, як спасіння, Мендель Зинґер збудився, сів у ліжку і здивовано витріщився на жінку. «А чого ти не в ліжку?» — спитав він і протер очі. Прокашлявся і сплюнув. Нічогісінько в його словах і в його поведінці не зраджувало, що його ліве око було розплющене й саме дивилося. Можливо, він нічого не пам'ятав, а може, Дебора помилилася.\nВід цього дня припинилося пожадання між Менделем Зинґером і його жінкою. Наче двоє людей однакової статі, йшли вони спати, просипали ночі, прокидалися вранці. Вони соромилися одне одного й мовчали, як у перші дні шлюбу. Сором стояв на початку їхнього бажання, і на кінці їхнього бажання теж стояв сором.\nА тоді вони подолали і його. Вони знову розмовляли, їхні очі вже не уникали одне одного, з однаковою швидкістю старіли їхні обличчя і тіла, мов обличчя і тіла близнюків. Літо було неквапне, дихавичне і скупе на дощі. Двері й вікна стояли порозчинювані. Діти рідко бували вдома. Надворі вони швидко росли, запліднені сонцем.\nНавіть Менухим ріс. Його ноги, щоправда, й далі були криві, зате, без сумніву, подовшали. Витягся й тулуб. Несподівано, одного ранку, він видушив із себе нечуваний досі пронизливий зойк. А тоді затих. А за мить проказав виразно і зрозуміло: «Мама».


«ВОВЧИЦІ» СТАЛИ АБСОЛЮТНИМИ ЛІДЕРАМИ ПЕРШОГО ТУРУ ЧЕМПІОНАТУ УЛАФ | Вінницькі Вовки - команда з американського футболу м. Вінниця\n«ВОВЧИЦІ» СТАЛИ АБСОЛЮТНИМИ ЛІДЕРАМИ ПЕРШОГО ТУРУ ЧЕМПІОНАТУ УЛАФ\n26 травня в Києві пройшов перший тур чемпіонату УЛАФ з флаг-футболу серед жіночих команд. Цього року у змаганнях беруть участь чотири команди: вінницькі «Вовчиці», київські «Бульдожки» та «Horses» і «Титаніди» з Кам’янця-Подільського.\nНаші дівчата зіграли три обов’язкових матчі і стали абсолютними лідерами першого туру чемпіонату. Спочатку суперницями досвідчених «Вовчиць» стали новостворені «Horses» з Києва. Матч завершився з рахунком 48-0 на користь вінничанок. Другу гру дівчата зіграли з «Бульдожками», і в напруженій боротьбі виявились знову сильнішими – 34-6. Третя заключна гра із «Титанідами» стала для «Вовчиць» вкотре переможною – з рахунком 37-6 дівчата завершили перший тур чемпіонату і стали його беззаперечними лідерами.\nНагадаємо, що на сьогодні «Вовчиці» є 4-кратними чемпіонами України, і це не дивно, адже дівчата завжди вражали своєю наполегливістю, силою волі, працелюбством та професіоналізмом. Вітаємо наших чемпіонок, пишаємось їхніми успіхами та бажаємо надалі все нових і нових перемог!\n8 червня «Вовчиці» вирушать у м. Кам’янець-Подільський, де відбудеться другий тур чемпіонату.


Дорослі казки - BOMBA-NEWS\nЧому при слові «мачуха» у діток і дорослих виникає переляк в очах, пробувала розібратися Наталія СТАРОСТІНА\nКілька років тому англійські вчені довели, що сам статус, та й просто слово «мачуха» ще до знайомства формує завчасно упереджене ставлення і негативне сприйняття жінки в цій ролі. А всьому виною байки, століттями що оброблюють у свідомості сотень народів світу образ злісної, хитрою, нещадної мачухи. Позбутися від якого навіть в наше несказочной час виявляється надзвичайно важко. Дослідники провели цілий ряд інтерв’ю з сотками дам і склали психологічні портрети європейських мачуха. Виявилося, що в 92 відсотках випадків довірчі і сімейні відносини між мачухою і падчеркою / пасинком не складаються ніколи! При цьому у самих дам на цьому тлі розвивається депресія, а у діток – невроз. І зовсім неважливо, яку стратегію поведінки вибере мачуха: стати в будинку господинею і захопити авторитет «нових чад» або, навпаки, піти у їх на поводу.\nДивно, але подібні стереотипи є не тільки в класичній психології, але навіть в поясненні снів. «Якщо ви бачите уві сні мачуху або просто даму, яка сприймається вами уві сні як мачуха, то означає, скоро станеться подія, результатом якого для вас будуть печаль, або досада, або прикрі спогади», – написано в «Сонник».\nА що робити, якщо мачуха з’явилася до вас наяву? До того ж вона всього років на п’ять-десять старше вас? І чи через дурість, або через скнарості всіляко намагається зжити вас зі світу? Або проти. Що робити, якщо ви самі опинилися в ролі мачухи, що потрапила під обстріл незговірливого малюка?\nВідносини 27-річної рудоволосої N. і 13-річної веснянкуватої Соні практично відразу склалися напружено. Шість років, які вони нерідко спочивають загально, перевтілився в справжній театр воєнних подій, який щоразу розгортається в новітній країні. І світла в кінці цього грізного тунелю поки не видно.\n«Я познайомилася з Дімою, коли мені був 21 рік. Я знала, що у нього є дочка від першого шлюбу, яка живе в Австрії, і спочатку спокійно прийняла даний факт, – згадує N. – Мій улюблений – старанний мандрівник, спочивати любить з розмахом, пару разів на рік. Ну як не зрадіти такому хобі! Діма відразу поставив мене перед фактом: безперервно і всюди їздити ми будемо спільно з його донькою Сонею, подобається мені це чи ні. При цих словах я насторожилася ».\nПерше знайомство з тоді ще семирічної Софією пройшло на ура. Дівчинка лащилася до N., була ввічлива з молодою мачухою, яку відразу вирішила назвати на ім’я, без російської приставки «тітка».\nУ наступній поїздці, рік по тому, дівчинку ніби підмінили. Вона безперервно вела батька гуляти, тягнула в протилежну сторону від мачухи, а на пляжі неодмінно відсувала шезлонг N. куди подалі. Ставши старше, дівчинка знайшла новий метод чіпляти мачуху. «Знаючи про те, як акуратно я ставлюся до годівлі і приготування їжі, Соня ось тісніше років 5 демонстративно заперечується є те, що я готую. І важливо, що за день до або після цього точно таке ж страва вона замовляла в ресторані », – нарікає N. У справі примирення НЕ допомагали ні вмовляння, ні подарунки.\nДії невгамовного малюка можна порівняти з нашестям сарани. «Не дитина, а справжній шкідник! Вона нерідко влаштовує зашкодь і будує підступи, щоб потім звалити всю провину на мене. Ховає речі, без кінця смітить в оплачених апартаментах, краде, щось розбиває і трощить. При кожному зручному випадку закочує істерики. Їй не раз за це перепадало від батька, але вона продовжує монотонно, з разу в раз придумувати нові методи, щоб мені насолити. Дійшло до того, що в її повні 13 (!) Років ми змушені ховати від неї якісь речі, як від маленького малюка або собаки, щоб вона їх не згризла, що не зжував, що не викинула ».\nЗа останні роки N. навіть вдалося «підучити» німецькою мовою. І це далеко не «дастіш фантастиш». Спочатку її словниковий запас поповнився виразами: «bumse dich», «Ach du Sheisse» і «du arsch». Чим старше стає Соня, тим сильніше слівця, які летять на адресу N.\nОдного разу Соня наважилася на радикальні заходи і вчинила міжнародний скандал. В одній з поїздок у N. несподівано зник закордонний паспорт, який безперервно лежав в сумці. Сталося це рівно в той момент, коли з сумкою на 5 хвилин залишилася одна Соня. «Вже не знаю, куди ця малявка – їй тоді було 11 років – його справи. Викинула, спалила, з’їла? Але факт залишається фактом – паспорт просто випарувався, – згадує N. – Скільки сил, нервів і засобів нам коштувало виїхати назад в Росію – ой-ой-ой! Навіть згадувати погано! Відпочинок був безнадійно зіпсований. Причому для Соні в більшій ступені – їй довелося мучитися спільно з нами в довгих чергах, чого ж дітки просто на дух не переносять ».\nЧим старше стає дівчинка, тим винахідливішими її «викрутаси». В одній із заключних поїздок Соня нашептала батькові, що, замість того щоб ходити в спа, N. спілкується з чоловіком із сусіднього номера. Ошуканку розкусили при перших же розпитах. І це обернулося для девченки абсолютно не казковим чином. «Після цього випадку я як з ланцюга зірвалася, не витримала і в перший раз в житті оттаскать Соню за волосся по всьому узбережжю Іспанії. Соня втекла і довго ревіла в дюнах, а пізніше зачаїлася. Після повернення в Москву я отримала мільйон листів і дзвінків від матері дівчинки з щирими образами, погрозами і заявами про судові розгляди », – говорить N. До суду справа не дійшла, але черговий вояж мачуха вирішила пропустити, пославшись на завантаженість на роботі. Папа і дочка поїхали відпочивати удвох.\nВідкритий протест проти юний супутниці тата – щирі пориви не тільки однієї Соні, впевнена N. Важливо й те, як ставиться до мачухи біо мама діток. «Це мама дочку нацьковує проти мене, – впевнена жінка. – Якось раз на прощання вона проговорилася: «Пам’ятаєш, що я тобі розмовляла, підкоряйся ТІЛЬКИ ПАПУ».\nСтрашний сон N. – це надокучлива думка Соні переїхати жити до батька. Останній рік дівчинка без угаву стверджує про те, що за австрійськими законами в 16 років вона сама зможе вибрати країну і 1-го з батьків, з якими бажає жити далі.\nСтрашний сон Соні – це надокучлива думка N. народити малюка від коханого чоловіка, що вони і бажають зробити відразу після майбутньої одруження. Дівчинка знає, що при такому розкладі вона втратить частину свого впливу на батька, любов якого доведеться ділити з братом або сестрою від ненависної мачухи.\nЗа ці 6 років N. вивчилася передбачати розвиток подій загального відпуску завчасно. «Кожен раз в кінці відпочинку в аеропорту ми обидві капітулюватимемо, щоразу при новітньої зустрічі вона обіймає мене, цілує, і кожного разу все починається спочатку», – підсумовує вона.\nМачуха 19-річної Ніни і 16-річної Каті нічого спільного з персонажем народних казок не має. Кругловида блондинка а-ля рюс, в рожевому вбранні, трохи більше 20 років, сходить з розуму від Клаудії Шиффер (заключний факт чомусь ретельно намагається приховати). «Вся така малесенька і квола, худа-худа і просто зі здоровенним грудьми», – описує «нову маму» молодша Катя, написавши в повітрі округлості фактично на м вперед.\nТри роки тому їх несподівано розбагатів батька відразу брали в довгу облогу натовпу шанувальниць. Перший час чоловік відбивався від нав’язливих дам, тримав захист і до численних побаченням ставився з подивом і гумором. Як раптом на горизонті виникла «прихильниця рожевого кольору» на ім’я Таня.\n«Спочатку тато пробував безперервно нам її нав’язати. Візьміть Таню в магазин, беріть Таню в кіно. Потім почав частіше влаштовувати сімейні вечері і різні виходи в світ. І в підсумку вирішив організувати спільний відпочинок », – згадує Катя.\nДовго думали, куди поїхати. Таня вимагала на Мальдівах для двох, батько родини – на улюбленому Геленджику на чотирьох. Більшістю голосів вирішили рухатися на чорноморське узбережжя Росії. Ще за кілька тижнів до поїздки Таня вирішила взятися за виховання дівчаток, вирішивши і без того худих Ніну і Катю висадити на дієту і перетворити їх на власний образом і подобою в ходячих скелетів.\n«На відпочинку вона в твердій формі заборонила нам є солодке і борошняне, також вечеряти після 7. Навіть якщо ми все загально о дев’ятій відправлялися на вечерю, нам замовляли сік або чай, – розповідає Ніна. – А ще ця дама надзвичайно сильна в арифметиці. Людина-калькулятор! За кілька секунд вважатиме вартість замовлених нами страв, співвіднесе з ціною новітніх туфель і вирішить в результаті, по кишені чи ні ця їжа для нас. При цьому за своїми витратами і вмістом тарілок особливо не стежить ». Справа закінчилася тим, що на 3-ій день в Геленджику прямо з-за столу мачуху, що не витримала обжерливості рапанами, картоплею і пивом, відвезли на «швидкій» промивати шлунок.\n«Будинки ця рожева бестія безперервно намагається перетворити нас у власних служниць. Подай-принеси-зроби. Посуд не миє, тому що у неї нігті, є не готує, тому що не вміє. Роздає доручення як гарячі пиріжки », – дослівно вирує молодша сестра. «Ми всі так і чекаємо від неї заповітної фрази з російських казок:« Опівночі відведи Ніну і Катю в ліс, нехай їх там вовки з’їдять ». Або як в «12 місяцях» було? Та Він пошле нарвати в грудні сотки дві пролісків », – з гіркою усмішкою додає старша.\nЩо найбільше турбує дівчаток, так це апдейт, який переживає на даний момент їх літній батько. «Це просто сме-хо-та! Уяви собі, наш занепадають тато з його-то залисинами і« перекидними »через всю голову волоссям, щоб ці лисини приховати, в блідо-персикового футболці з« крокодильчиком »пробує освоїти уроки гольфу в якому- то престижному клубі. І це при тому, що все своє життя він їздив на риболовлю в старих треніках з витягнутими колінами і повертався роздутий в усі сторони від укусів комарів. До речі, після гольфу він теж приїжджає весь у червоних комариних бляшках. Мабуть, не тільки блондинкам подобається пити його кров! » – сердито ятрить Ніна. І як тут не нервувати, коли в інституті хто-небудь з «подруг» неодмінно ляпне, що напередодні «бачила твого тата в клубі, що сиділа в сторонці, поки його рожева пава порізала кренделя по залу».\nДо слабкостям тата і придуркуватої мачухи обидві дівчинки спочатку ставилися несерйозно, будучи впевненими в тому, що їх батько-інтелігент в швидкому часі неодмінно розлучиться з юною пасією. На жаль. Складається відчуття, що за лідерство і вплив на батька в даній сім’ї б’ються три малюка і батькові рознімати їх ніколи. «Ми вже залучили на свій бік бабусь, дідусів, тіток і дядьків, щоб напоумити тата. Але схоже, що, поки він сам з нею не обпечеться, їх розриву не бути », – робить висновок Ніна.\nПісля восьми років навчання в Швейцарії москвич Данила в перший раз вирішив приїхати на канікули до російської столиці відвідати батька. На 2-ий день присутності в російській «двійці» тата пролунав дзвінок у двері. Даня побіг розкривати. На порозі стояла «височенна і обалденная» (за висловом самого Дані) дама, «чи то напіводягнена, або напівроздягнена», яка з усмішкою заявила: «Привіт, Данила!» «Я так і осів в дверях, – згадує хлопець з шаленим сміхом. – Мені тоді було років 18, а може, і менше. Спочатку я подумав, що це сон, почервонів до кінчиків вух і, якщо чесно, від страху хотів зачинити двері прямо перед її носом. Потім подумав: звідки ця дама знає, що я приїхав, і як пронюхала, де я живу? » Щастя молодої людини не було меж. Як раптом впевненим кроком напівгола діва продефілювала в вітальню і сильно поцілувала батька Данила.\n«Я просто дар мови втратив. Ця чудова брюнетка, яка просто могла б стати моєю дружиною або жінкою будь-кого з моїх приятелів, виявляється, зустрічається з моїм татом, якому на той момент було вже під 60 років, – говорить Данило. – Зрозумійте мене правильно. В Європі таке просто неймовірно! Щоб юна красива дама була поруч зі занепадають чоловіком, зовні нічим не примітним, а нерідко і просто бридким. Всім відразу зрозуміло, що вона сильно потребує грошей і таким чином заробляє на життя ».\nВиявилося, даму звуть Сашею. Познайомилася вона з татом Данила на одній з вечірок їхніх спільних приятелів фактично чотири роки тому. І з тих пір «закохана по вуха». «Просто дивно, що за весь цей час, що він зустрічається з Сашею, тато ні разу не обмовився ні мені, ні моїй сестрі, що у нього хтось є», – не перестає дивуватися молода людина. Як пізніше коротко пояснив неговіркий і грізний батько – він чудово розуміє, чому ця дама з ним поруч, і до всіх її амурних визнань інакше як з іронією ставитися не може.\n«Що тут почалося! – продовжує реготати Данила. – У практично всіх моїх європейських друзів є мачухи, але щоб така-а-а! Вона, що не соромлячись, прогулювалася напівгола по квартирі, на повному серйозі попросила назвати її «мамою Сашком», почитала караоке і марила потрапити на «Фабрику зірок», але провалила всі проби. Після чого ж мій батько повіз її заспокоювати в Париж. До речі, і мене в ту поїздку звали. Але я пас! Мені цієї ганьби в Москві вистачило, щоб ще і в Європі ».\nВідносини з молодою мачухою тим не менш складалися не так смішно, як розповідає про їх Данила. Молодого жителя нашої планети, у якого в столиці ні приятелів, ні знайомих, просто могли «попросити з квартири» на кілька днів, тикали в розкидані шкарпетки як кошеня, «тримали на посилках». Мачуха примудрялася приготувати вечерю без розрахунку на пасинка або нехтувати його в торговому центрі без засобів. «Хватка у неї була будь здоров. Доберман в овечій шкірі! Мало того, вона у мене без кінця засоби випрошувала, нібито на «сюрпризики» (приблизно так вона пищала) для тата. Як ви розумієте, ні 1-го дару ні батько, ні я від неї в житті не отримували », – констатує Данила.\nСаме «мама Саша» стала однією з головних причин, чому Даня вирішив повернутися до Швейцарії. Проте вже через два місяці йому довелося прилетіти назад. Батько потрапив в серйозну авто трагедію. Ледве живий, він пролежав у клініці більше півроку.\nВідразу після того, що сталося красуня Саша як через землю провалилася, поміняла номер мобільного, навіть речі з квартири не стала забирати. Одного разу, коли Даня був один вдома, Саша раптом подзвонила впоратися про здоров’я екс-бойфренда. Дізнавшись, що пацієнт слід на поправку, вона знову зникла.\nДаня міркує: «Батько з тих пір ніколи про неї не розмовляв. Може бути, після трагедії ця частина спогадів про мою мачуху сама собою відпала за непотрібністю? »


Геологія під фундамент, вишукування грунту під фундамент замовити за низькою ціною | Укргеолсервіс\nГоловна >> Услуги >> Геологические изыскания >> Геологія для фундаменту\nВартість:від 4000 грн\nТермін виконання:10-14 днів\nЯк здійснюється дослідження грунту перед закладенням фундаменту\nГеологія для фундаменту – це спеціальні роботи, які дозволяють ще до початку зведення будівельного об’єкта точно визначити наскільки стійкою і довговічною вийде сформована конструкція. Вибір повного комплексу досліджень на ділянці для будівництва гарантує подальший успіх.\nДосить ризиковано зводити будівлі на торф’яному грунті, а також на техногенних, просадних або незв’язаних грунтах. Можна зупинитися на глинистому ґрунті, але тут також існує певний ризик — в глині міститься великий відсоток води, яка після настання суворих зимових морозів збільшується в обсязі, що може привести до поступового руйнування фундаменту. Але цей момент можливо передбачити — закладку фундаменту рекомендується здійснювати нижче рівня промерзання грунту. Менш проблемним вважається варіант зі скельними ґрунтами, які слабо схильні до руйнувань, але це тільки в разі забивання паль у кристалічну основу.\nСаме для того, щоб фундамент будівлі не руйнувався і витримував усю вагу будови, в обов’язковому порядку проводиться:\nгеологія ділянки під будівництво;\nточний розрахунок глибини, на якій буде закладено фундамент;\nпідготовка грунтової основи;\nобґрунтування оптимального варіанта фундаменту на основі отриманих даних.\nЦей етап перед проведенням будівельних робіт краще довірити професіоналам з великим досвідом роботи.\nГеологічні вишукування для фундаменту – алгоритм робіт\nДослідження грунту на ділянці, яка відводиться для будівництва, виконується в кілька етапів:\nПідготовка – відбувається уважне вивчення технічного завдання, обговорення термінів, в які планується провести всі роботи.\nПольові роботи – цей етап проводиться безпосередньо на ділянці. Відбувається буріння свердловин для того, щоб взяти проби грунту.\nОстанній етап – проведення детального лабораторного вивчення.\nПісля отримання результатів, формується висновок щодо якості і безпеки основи для фундаменту. Крім вивчення типу грунту, відбувається визначення елементного складу підземних вод і його агресивності при взаємодії з бетонними і металевими конструкціями. Певні компоненти можуть згубно впливати на бетон і залізо, що може в майбутньому привести до деформацій і повного руйнування фундаменту.\nГеологія для фундаменту – формування цін\nНаявність обладнання високої точності і ліцензійних програм у нашій компанії, дозволяє максимально швидко і точно провести геологію під фундамент. Це гарантує повністю безпечну експлуатацію конструкції протягом досить тривалого періоду. Також ми здійснюємо геологію під будівництво електростанцій.\nЦіна формується після огляду ділянки, визначення конструктивних характеристик об’єкта, складання плану виконання поставлених завдань. Для отримання безкоштовної, індивідуальної консультації, можна набрати номер телефону, вказаний на сторінці або замовити зворотний дзвінок від кваліфікованого фахівця.


Штори на мансардні вікна: 70 трендових варіантів, які перетворять будь-який інтерєр - Дім мрії\nдодому Будинку Штори на мансардні вікна: 70 трендових варіантів, які перетворять будь-який інтерєр\nЛьняна штора на мансардне вікно\nШтори на мансардні вікна вибрати не так легко, і будь-яка модель з найближчого магазину не підійде. Хоча вони і не є необхідністю, дизайн без текстильного обрамлення виглядає незавершеним.\nЩо являє собою мансардне вікно\nТипи вікон на мансарді\nШанувальникам мінімалізму присвячується\nОформлення вікон нестандартної форми\nРозкішні щільні портьєри темно-синього кольору в спальні мансардної\nЛегкі чорно-білі фіранки з візерунком на мансардне вікно\nБузкові римські штори в невеликій мансардної спальні стилю ф’южн\nРулонні штори на мансардні вікна в сучасній спальні\nКласичні портьєри і римські штори в просторій спальні дерев’яного будинку\nМансардні, як і інші вікна, – джерело світла. Їх специфіка у особливої геометрії стін, які вони монтуються. В таких немає підвіконь і відливів. Система відкривання відрізняється від стандартної – між стулками йде осьове з’єднання, що допомагає легко відкривати вікно.\nВони можуть бути пластиковими або дерев’яними. Основний критерій – висока міцність, так як іноді вони розташовані під кутом до підлоги. Відмінною рисою є форма вікон, вони не завжди прямокутні – можуть бути круглі, овальні, трикутні, трапецієвидні.\nБілі римські штори на невеликому мансардному вікні\nМансардна спальня в стилі прованс з золотистими портьєрами\nЗатишна спальня в стилі кантрі з невеликими світлими шторами\nПортьєри на вікні у мансардної студії стилю лофт\nЗверніть увагу! Штори для таких вікон потрібні обов’язково, адже воно розташоване на схилі даху, а це означає, що отримує на 30-40% більше сонячного світла, ніж звичайне.\nВиходячи із специфіки вікон, варто помітити, що далеко не всі карнизи штори підходять для його обрамлення. Природно, тут доведеться забути про ламбрекенах, складних композиціях. Але незважаючи на це, є маса варіантів оформлення.\nСтильна і сучасна ванна кімната під дахом з великими вікнами і двоколірними портьєрами\nНевеликі фіранки у мансардної ванної стилю кантрі\nСкошене мансардне вікно з портьєрами оливкового кольору в невеликій затишній спальні\nРимські чорні штори і рулонні у світлій мансардної спальні\nДля створення оригінального дизайну вікна потрібно докласти зусилля – доведеться комбінувати, адже вікно і стіни мають нестандартну геометрію.\nШтори в дизайні мансарди – ключовий декоративний елемент, який може перетворити всі приміщення і доповнити загальну дизайнерську ідею.\nЯкщо вікно під ухилом, традиційний варіант виконання штор, а вже тим більше їх звичний кріплення не підійде, потрібні функціональні доповнення. В такому випадку кріплення здійснюється на 2 карниза: один зверху, другий на вигині.\nПри оформленні повинна дотримуватися естетика. Багатошарова драпірування навряд чи буде доречною. Адже завдання – підібрати для оздоблення вікна, яке підкреслить красу мансарди, а не перетворить її у звичайну кімнату.\nСвітла має бути достатньо. Особливість горищного приміщення – це безліч кутів, і вони повинні бути освітлені, а штори не повинні заважати проникати світлу.\nКрасиві полотняні штори, що звисають зі стелі в спальні мансардної\nКласичні щільні портьєри в невеликій спальні мансардної\nСпальня в скандинавському стилі з сірими смугастими шторами\nРулонні штори – це ідеальний варіант для дитячої кімнати\nМансардні вікна різної конструкції вимагають різних варіантів штор. Серед них найпопулярніші:\nВіконний проріз на підставі даху. Для такого зручним рішенням стануть рулонні штори.\nКарнизне або фасадне – звичайне вікно прямокутної форми. Єдина відмінність – це місце встановлення: стіна під дахом. Тут простір для фантазії – можна вибрати будь-які штори.\nВікна-трансформери. Їх конструкція передбачає можливість перетворення на балкон. Вони не дуже поширені, так як відрізняються високою ціною.\nСвітловий тунель – цей варіант використовується, якщо немає можливості зробити звичайне вікно. Тунель – це свого роду труба, один кінець її виходить в приміщення мансарди, другий на дах. Оформлення в кімнаті – як оригінальний плафон.\nНадставки – дозволяють виконати вікно будь-якої оригінальної форми.\nНижні елементи в доповнення до основного вікна дають більше світла для приміщення. Вони є продовженням мансардного.\nПри виборі дизайну штор на мансардні вікна потрібно враховувати всі особливості конструкції.\nДва типи вікон в класичній мансардної спальні\nЛегкі світлі штори на фасадному вікні в дерев’яному інтер’єрі\nВікна-трансформери – це зручний варіант для мансардного приміщення\nАркове вікно з відповідним карнизом і білими шторами\nЖорстких критеріїв вибору певного типу тканини немає. Все залежить від того, з якого боку розташовані вікна, і те, яка оформляється кімната.\nЗверніть увагу! Мансардні вікна, незалежно від їх орієнтації, пропускають більше світла і тепла.\nДля сонячної сторони варто підібрати щільні штори, вони добре захистять від сонячних променів. У таких кімнатах відмінним прийомом стане використання спеціальних фольгованих штор, які відображають елементом розгорнуті до скла. Це забезпечить менше нагрівання приміщення влітку.\nТемні штори з тафти на фасадному вікні та рулонні на вікнах в прорізі даху\nСвітлі лляні штори в спальні скандинавської\nТканина також впливає на різноманітність композицій, які можна створити на вікні. Приклади:\nЛегкий тюль і органза легко фіксуються нижнім карнизом, при цьому їх хвилясті хвилі роблять приміщення повітряним і легким.\nЩільні тканини потребують люверсе, який надійно зафіксує їх у необхідному положенні.\nМансардні штори не обійдуться без декоративних прихваток, адже крім прикраси і створення цілісної композиції вони несуть функціональне навантаження – закріплюють штори в необхідному місці.\nРада! Рішенням у дусі часу стане постачання штор електроприводом. Особливо це зручно, якщо на вікнах жалюзі. Пультом ДУ можна без проблем регулювати рівень проникнення світла в кімнату. Без таких хитрощів не обійтись, якщо вікна розташовані під стелею.\nГарний варіант вікна, плавно переходить з даху на стіну, в комбінації з щільними шторами, зафіксованими за допомогою двох карнизів\nБлакитні портьєри на люверсах у мансардної спальні\nОптимальним варіантом оформлення віконного прорізу в мансарді є рулонні штори або жалюзі.\nРулонні штори можуть монтуватися прямо до рами вікна або до отвору. Для того щоб виключити їх провисання, використовуються направляючі. Вони універсальні, адже підходять під будь-яку стилістику. Вписати їх в інтер’єр можна, вибравши оптимальний колір або навіть принт на них.\nРада! Привабливо виглядає комбінація рулонних штор на мансардному вікні зі скосом з легкої повітряної тюлі або фіранки. Крім регулювання світлового потоку таке рішення зможе надати кімнаті затишок і красу.\nСпортивно-ігрова зона під дахом з рулонними шторами на вікнах\nЗ рулонних штор можна легко видаляти пил. У цьому допоможе пилосос і волога губка. Застава довговічності цих штор – догляд за механізмом відкривання-закривання, його своєчасне змащування.\nЖалюзі допоможуть захистити кімнату від інтенсивного світла, якщо вікно з південної сторони. Вони щільні і можуть повністю перекрити дорогу сонячним променям. Жалюзі можуть бути:\nВибір того або іншого варіанту залежить від стилістики кімнати. Зараз виробники пропонують варіанти з нанесеним малюнком або принтом.\nРізновид жалюзі – штори плісе. Це горизонтальні штори з профілем, на ньому закріплено попередньо плісироване складками полотно. На основі воно фіксується за допомогою шнурів, які і служать інструментом відкривання-закривання. При покупці варто шукати варіанти для мансардних вікон. На них є подовжувачі, грифи управління з зручними рукоятками, що спрощує процес експлуатації. Цей варіант має привабливий вигляд.\nСвітлі штори на вікнах-трансформерах в мансардному інтер’єрі\nШтори плісе з візерунком на мансардних вікнах\nЗвичні тканинні штори теж цілком можуть бути варіантом для оформлення вікна в мансарді. Цей варіант підійде, якщо отвір розміщений на стіні, хоча повісити такі штори, якщо є невеликий ухил, теж можна.\nЗверніть увагу! Вибираючи штори для цього приміщення, потрібно брати матеріал, який не вигорає, адже сонця йому дістанеться дуже багато.\nДля монтажу таких штор потрібно 2 профільних, краще круглих, карниза. У декорі не варто обмежуватися – декоративні кисті, підхоплення, різноманітні камені будуть доречні.\nУ оформлення вікон звичними шторами є свої переваги, і це:\nМожливість зробити оформлення всіх вікон у будинку в одному стилі\nЕлегантність і універсальність\nВеликий асортимент кольорів та текстур\nМінімальні фінансові та часові витрати\nКрасиві щільні портьєри темного кольору на панорамних вікнах стилю лофт в інтер’єрі\nКласичний інтер’єр з кольоровими портьєрами\nСаме те, щоб оформити мансардні вікна, розташовані під нахилом. Такі штори внесуть оригінальність і стильність в кімнату. Наявність додаткової рейки з боків виключає монтаж ще одного карниза. Римські штори щільно прилягають до вікна.\nвідкривати і закривати штори можна одним рухом руки.\nдоглядати за ними легко.\nпровітрювати кімнату комфортно. Такі штори не заплутаються навіть при самому сильному вітрі.\nЯскрава мансардна ванна з римськими шторами на невеликому вікні\nРимські штори – хороший варіант для невеликої мансардної спальні\nЯкщо весь будинок або саме кімната на мансардному поверсі виконана в стилі мінімалізм, можна зовсім обійтися без штор. Звичайно, світла буде дуже багато, і спальню тут навряд чи вдасться облаштувати, зате витримано в загальній стилістиці. У такого рішення є свої плюси. Наприклад, можна насолоджуватися видом з вікна постійно. Відсутність пилу на драпіруваннях штор, адже їх зовсім немає.\nБез додаткових аксесуарів повісити штори на мансарді не вдасться. Прихвати і карнизи – це мінімум, що знадобиться, особливо, якщо вікно на стіні під ухилом. Вони потрібні для того, щоб штори виглядали органічно. Що саме обирати, залежить від типу використовуваного полотна і стилістичної наповненості інтер’єру.\nЩільні портьєри з прихватами на мансардних вікнах\nЛегкі фіранки на мансардному вікні в даху кріпляться за допомогою двох карнизів\nШтори на мансардні вікна: оформлення вікон нестандартної форми\nВікно незвичайної форми в мансарді виглядає доречно, як ніде в іншому приміщенні. Але коли справа доходить до підбору штор, питання, як підібрати їх, ставить у глухий кут. Є кілька варіантів рішень для будь-якої форми.\nЦя форма найбільш рідкісна на мансарді, хоча вона відома ще з Середньовіччя. Подібне вікно надає будь-якому приміщенню височина і граціозність. Краще рішення – портьєри, які з’єднуються по центру отвору або з незначним нахлестом «половинок». По боках обов’язково потрібні підхоплення. Незвично виглядає симетричне розташування і різна стилістика власників.\nДитяча кімната в мансардному приміщенні з арковим вікном і штори з ламбрекенами\nАркове вікно з щільними шторами в східному інтер’єрі\nНайзручнішим буде повісити штори на похилий карниз. При цьому саме полотно буде фіксованим, а регулювати освітленість можна, підтримуючи портьєру підвісом чи ні. Дуже світло в такій кімнаті не буде, і це оформлення підходить далеко не всім стилям інтер’єру, адже в ньому є масивна драпірування.\nЩе один варіант – кілька невеликих карнизів, встановлених «сходинками». Для кожного потрібна окрема штора.\nСкошене вікно з римськими шторами, закріпленими за допомогою 3-х карнизів, встановлених «сходинками»\nДерев’яний інтер’єр спальні під дахом зі скошеним вікном і класичними шторами\nШтори на трикутні мансардні вікна (на фото) можна підібрати різноманітні, особливо цікаво вдається оформити проріз, якщо вікно – рівнобедрений трикутник. Варіанти:\nДва симетричних карниза. При цьому полотна штор в закритому вигляді перетинаються, створюючи цікавий ефект і всередині приміщення і зовні.\nКарнизи під кутом. Якщо трикутне вікно і знаходиться прямо біля похилої стіни. Тоді один карниз розташовується на звичному для нього місці – під стелею, а другий на скосі трикутника.\nОдин карниз. Він монтується на одному з скосів трикутника. Для того щоб штори виконували свої функції, на протилежному боці прорізу монтується підвіс. Привабливо буде виглядати декорування складання штори, воно в закритому вигляді виявиться внизу.\nВеличезна трикутне вікно на всю стіну з класичними портьєрами надають інтер’єру особливу розкіш\nЯк не дивно, але підібрати штори для такого мансардного вікна найпростіше, адже на ньому органічно виглядають будь-які варіанти стандартних штор. Єдине, що в закритому вигляді вони не будуть підкреслювати оригінальну форму вікна.\nОформити отвір мансардного вікна – завдання не найпростіше, але підійшовши до процесу з креативом і фантазією, зробити унікальним для оздоблення вікон цілком реально. Ринок рясніє варіантами незвичайних штор.


Освітлення саду |\nОсвітлення здатне повністю змінити приміщення, будь то вітальня або кухня, відповідно розміщені джерела здатні підкреслити одні елементи, а інші приховати. Також і в саду. Принципи освітлення саду.\n1 Що варто виділяти в саду?\n2 Автоматичне освітлення саду і світильники на сонячних батареях — зручність і економія\nЩо варто виділяти в саду?\nПочнемо з рослин. Якщо в саду є грядка з квітами, якими ви пишаєтесь, варто виділити їх спеціальними відбивачами зверху. Ви також можете розмістити на траву поруч з квітами лампи слабкого світіння, які будуть підкреслювати рельєф самої трави.\nЯкщо особливим елементом саду є красива магнолія або великий волоський горіх, хорошою ідеєю буде підсвічування такого дерева відбивачем знизу. Оригінальною ідеєю є також монтаж освітлення на гілках дерев або кущів. Якщо навіть в саду немає великого дерева, можна придбати крупноміри, так як такий прийом освітлення дуже оригінальний і значною мірою прикрашає ваш сад.\nПри наявність між кущами, грядками і газонами доріжок або сходинок, їх також потрібно висвітлити, не тільки з естетичних міркувань, але також для габаритного освітлення саду і не забуваємо також питання безпеки. Потрібно подбати про те, щоб доріжки і сходи були висвітлені м’яким розсіяним світлом, який вказуватиме шлях. Оправи та сітки можуть бути встановлені з боків доріжки, на газоні або вмонтовані в паркан, що охоплює шлях, якщо такий у вас є.\nПоговоримо також про інші елементи, які є окрасою нашого саду. Якщо у нас є ставок, ми можемо висвітлити його цілком або окремі його елементи, рослини, фонтан або звисають над ним гілки старого куща. Правильне наголошування освітленням надає саду неповторну чарівність. Великі водойми краще висвітлювати в повному обсязі ззовні, а в разі невеликих ставків, лампи можна ставити всередині.\nНарешті, слід подумати і про освітлення альтанки і тераси. Гарною ідеєю є світлодіодне освітлення , яке розміщується у різних місцях під перилами, крамницею чи під сходами. Стіл варто висвітлити повислої лампою. У разі відсутності навісу ми можемо повісити лампу на стовп встановлений поруч із столом.\nАвтоматичне освітлення саду і світильники на сонячних батареях — зручність і економія\nКоли ми вже прийняли рішення, як ми хочемо висвітлювати сад, починаємо думати, як це зробити більш ефективно.\nІснують люмінесцентні лампи, зі спеціальним датчиком, які реагують на інтенсивність денного світла. Таке автоматичне освітлення запускається в момент, коли починає темніти і вимикаються після сходу сонця. Деякі моделі також мають можливість установки виділених годин на день, які ви можете самостійно запрограмувати.\nУвага! Світильники з автоматичним включенням не встановлюйте поруч з ліхтарями, в такому випадку може некоректно працювати автоматика, і вони не будуть загорятися, так як світильник вважати, що ще не настала темрява.\nЦікавим рішенням є також світильники на сонячних батареях, які працюють на основі використання сонячної енергії і не вимагають електричної мережі на території саду. Освітлення на сонячних батареях саду є 100% екологічно чистим, а його експлуатація повністю безкоштовна, світильник на сонячних батареях заряджається вдень і безперервно світити до 8 годин (у залежності від обсягу акумуляторних батарей).\nУвага! При монтажі сонячних світильників потрібно пам’ятати, що розміщення їх має бути в добре освітленому місці, в іншому випадку акумуляторні батарейки не зарядяться повністю, і освітлення не буде відбуватися взагалі, або дуже не достатньо якісно.\n← Укладання плитки на терасі\nЯкі вибрати квіти для саду? →


Про страх через об’єктив. В Ужгороді відкрили фотовиставку про жінок | Ужінформ\nТри всесвіти у єдиній можливості зупинити час. В Ужгороді у просторі «Смарт Поінт» відбулася фотовиставка «Жінка поміж страхами». У проекті зі спільною ідеєю залучені три авторки —Любов Дуракова, Кашия Бонецька та Олена Хасид. Кураторка виставки, режисерка та фотографиня Любов Дуракова розглядає світлини як інструмент для дослідження і сприйняття оточення.\nфотографиня, кураторка фотовиставки\nжінка, Жінка поміж страхами, Закарпаття, Закарпаття відео, Закарпаття новини, ЗІЦ, краса, смартпоінт, тіло, Ужгород, УЖІНФОРМ, фотовиставка, фотография


Математику з України присудили всесвітньо відому премію і 100 тис. доларів — Tokar.ua Математику з України присудили всесвітньо відому премію і 100 тис. доларів — Tokar.ua\nПремія Вольфа — одна з небагатьох недержавних премій, яка охоплює кілька дисциплін, а саме: сільське господарство, хімію, математику, медицину, фізику і мистецтво. За престижем вона посідає другу позицію після Нобелівської премії. І ось днями стало відомо, що цього року її лауреатом став математик Володимир Дрінфельд, член Національної академії наук України.\nІзраїль Освіта математика наука сша у світі україна\nВченого відзначили за цикл інноваційних робіт з алгебраїчної геометрії, теорії зображень і математичної фізики, які він написав зі своїм колегою Александером Бейлінсоном. Разом вони працюють у Чиказькому університеті.\nПан Володимир народився у Харкові. 1974 року закінчив механіко-математичний факультет Московського університету. З 1981 по 1999 роки працював у Фізико-технічному інституті низьких температур ім. Б. І. Вєркіна Національної академії наук України (відділ математичної фізики). Єдиний в Україні 1990 року одержав Медаль Філдса з математики (еквівалент Нобелівської премії). 1999 року емігрував до США.\nДрінфельд і Бейлінсон виявили глибинні зв’язки між сучасною абстрактною математикою і фізикою шляхом дослідження важливих алгебраїчних структур.\n«Ці результати викладені авторами у книзі «Chiral algebras» і стали об’єктами численних застосувань у роботах багатьох фахівців із різних галузей», — повідомляє прес-служба НАН України.\nПремія Вольфа присуджується в Ізраїлі з 1978 року Фондом Вольфа. Лауреати одержують нагороди особисто від президента держави. Церемонія нагородження відбувається у приміщенні Кнесету (парламенту Ізраїлю) в Єрусалимі.\nОкрім диплома, Премія включає грошову винагороду в розмірі 100 тис. $.


Депутати підозрюють, що Садовий «гріє руки» на Грибовицькому сміттєзвалищі | Львівський портал\nДепутати підозрюють, що Садовий «гріє руки» на Грибовицькому сміттєзвалищі\n22 Травня 2012, 13:08 |\nГолова бюджетної комісії Львівської міськради Яромир Самагальський закликав місцеву громаду Грибович, а також колег-депутатів міської ради не вестися на обман. Під час виїзної сесії міськради він заявив, що виконавчі органи влади намагаються вкотре обдурити депутатів.\n«Сьогодні ми побачили, що третім питанням порядку денного стоїть внесення змін до міського бюджету. Звідки взялась сума 500 тис. грн? Мабуть, вона виникла вночі. Знову нас обдурюють. Це питання не обговорювалось на колегії і не приймалось на виконкомі. Воно не пройшло жодної комісії, а відтак це є пряме порушення регламенту та законодавства. І швидше за все воно буде оскаржене прокурором. Нам скажуть, от ми хотіли, намагались допомогти Грибовичам, а прокуратура нам цього не дала зробити. Це ще один спосіб маніпуляції та обдурювання вас», – заявив Я. Самагальський.\nЯк передає кореспондент «Львівського порталу», у порядок денний виїзної сесії ЛМР внесено три питання: інформація про екологічну ситуацію на львівському міському сміттєзвалищі; про неприємний запах у Львові та про внесення змін до міського бюджету Львова на 2012 рік.


Мир переводов :: Книги видавництва Oxford University Press\nКниги видавництва Oxford University Press\n5 Січ 2015, 10:36\nУ сучасному світі освіта повинна зАнімал одну з провідних ролей у внутрішній і зовнішній політиці будь-якої держави. Фактично, так воно і відбувається в провідних країнах світу, адже там чітко розуміють, що підготовка якісних кадрів - це запорука розвитку економіки. Саме завдяки найвищому рівню підготовки, висококласної матеріальній базі та відповідності світовим тенденціям, западной університети займають провідні місця в світових рейтингах якості освіти. Серед них, по праву знаходиться і Оксфордський університет в Англії. Він вважається першим університетом на території сучасної Великобританії, а також найстарішим у світі, серед університетів з англійською мовою викладання.\nОксфордський університет - це не тільки цілий комплекс коледжів і допоміжних підрозділів, а й свого роду окрема республіка у якої є свої спортивні команди, театральні трупи, громадські організації та. Останнє, до речі, є одним з найстаріших, найавторитетніших і крупнейшіх університетських видань у світі. Статистично, річний оборот грошових коштів Oxford University Press перевищує подібний сумарний показник усіх північноамериканських видавництв при університетах разом узятих. Якщо проаналізувати типаж випускається літератури, то він є переважно навчальним, дидактичним та методичним(Словники, довідники, підручники, самовчителі та інше), хоча при цьому абсолютно не нехтувати художній жанр. Найбільш відомою книгою видавництва є найбільш повний, ходової і популярний у світі словник англійської мови - Oxford Dictionary. Крім цього, останнім часом активно котирується випуск аудіокниг і додатків.\nВ Україні ви можете придбати на сайті: audiobooks.ua. Найбільш популярними аудіокнигами серед наших співвітчизників є: методички для викладачів, курси англійської мови для студентів та дітей шкільного віку, а також Oxford Dictionary.\n<< Процес друку... Прісноводні... >>


Плани та звіти -\tПоточна статистика -\tАрхів -\tЕкспертиза та реєстрація ОПВ у 2012 році -\tлипень\nПоказники роботи у липні 2012 року\nОб’єкти промислової власності Липень 2012\nв т.ч. від іноземних заявників 273\nміжнародна процедура (РСТ) 224\nУсього винаходи 497\nв т.ч. від іноземних заявників 867\nВсього корисні моделі 867\nВстого винаходи і корисні моделі 1364\nв т.ч. від іноземних заявників 167\nв т.ч. від іноземних заявників 2156\nміжнародна процедура (Мадридська система) 978\nВсього надійшло 4665\nВинаходи (20-річні) та корисні моделі формальна експертиза 1437\nкваліфікаційна експертиза заявок на винаходи 239\nі послуг національна процедура 1567\nМадридська система 859\nу т.ч. за процедурою PCT 325\nКорисні моделі 895\nПромислові зразки 172\nЗнаки для товарів і послуг 1176\nВсього зареєстровано 2568


Виставка «Портрет владної людини» в Шоколадному будинку | Event Ukraine\nВиставка «Портрет владної людини» в Шоколадному будинку\nМолода київська художниця Анна Кострицька презентує свій новий проєкт «Портрет владної людини» 31 січня о 18:30 в «МЦ Шоколадний будинок» у Києві.\nПроєкт Анни – це серія портретів, написаних протягом останнього року. Роботи на цій виставці — візуальна поезія потужного та радикального самовираження. Вони проявляють себе інтуїтивним вибором кольору, доречними акцентами та багатозначними, вартими тривалого дослідження тінями та подряпинами.\n«Бути художницею означає шукати досконалості в змінах, споруджувати нові вівтарі та фундаменти, бачити наяву ще не здійснені картини. Це форма світосприйняття, це навмисне прямування у вир подій та гостре їх переживання. Це віра у те, що Всесвіт кармічний за своєю природою, і немає іншої правди, аніж те, що він завжди повертає тобі все — піднесеністю або будь-чим. Це емпатія та сильне відчуття людей, це крик, змішаний із надією, що твої історії почують. Це усвідомлена медитація та споглядання суті речей-у-собі» – говорить художниця.\nАнна Кострицька — молода українська художниця з Києва. Вона творить у стилі абстрактного експресіонізму, рішуче відносить себе до нового покоління митців і наразі працює над великою серією емоціональних портретів. Її роботи позначені чуттєвістю та силою виразу переживань. У техніці застосовує яскраві кольори та пастозні мазки, вміло вдається до створення рельєфних поверхонь й експериментує із текстурами своїх витворів.\nКожен гість зможе поринути в атмосферу карнавалу та стати частиною імерсивного проєкту, отримавши свою особисту маску, зроблену художницею, насолодитися музикальним супроводовом від Nil Tarasov та неперевершеним інтер’єром Шоколадного будинку.\nКоли: з 31 січня по 2 лютого 2020\nДе: «МЦ Шоколадний будинок», вулиця Шовковична, 17/2, Київ


Чим небезпечні тюбінгового гірки для дітей, і як уникнути неприємностей\nТюбінг, або ватрушка, дуже весела зимова розвага, але для дітей катання з гірки на надувному колі може виявитися дуже ризикованим. Щоб не потрапити в лікарню з переломом, струсом або забоєм, варто не просто знати, а й дотримуватися простих правил безпеки.\nЛікарі-травматологи не з чуток знають - в перші дні після нового року, період зимових канікул, кількість травм у дітей виростає в рази, і чимала частка припадає на наслідки катання на тюбінга. Справа в тому, що ватрушка, на відміну від санчат або льодянки, розвиває більшу швидкість, але при цьому практично не керована, та може обертатися навколо своєї осі. При невеликій вазі дитина легко може вилетіти з тюбінгу і отримати травми - від забиття до травм хребта та інших. Тому, вирушаючи на гірку з надувною ватрушкою, суворо виконуйте ці прості правила і будьте дуже уважні.\nЗ'їжджати з гірки на тюбінги при дотриманні всіх правил можна дітям старше 6-7 років - не варто ризикувати, якщо дитина фізично і емоційно не готовий до такого екстриму. І нехай все відбувається під вашим наглядом.\nЗ'їжджати на тюбі можна тільки зі спеціальних гірок, конструкція яких не допускає виїзд за межі траси - побудовані в формі жолоба з бортиками. Нахил гірки повинен бути не більше 20 градусів\nНіколи не з'їжджайте на ватрушці разом з дитиною - за великої швидкості ви можете не втримати малюка руках, що буде далі, можна тільки уявити. І не дозволяйте сідати в тюбинг дітям удвох, утрьох, або більше - кататися можна тільки по одному. Небезпечно кататися стоячи, підстрибувати, зчіплюватися з іншими ватрушніками - тільки сидячи або напівсидячи.\nВикористовуйте захисний шолом. Можна той, який ви купували для катання на велосипеді або роликах. Так голова малюка буде у відносній безпеці.\nЯкщо ви купуєте тюбінг (або тюб), пам'ятайте - звичайні гірки, з яких можна проїхатися на санчатах або льодянці, для них не підходять. Нерівності траси, гострі камінчики, відсутність бортиків і обмежувачів - все це в рази підвищує ризик травм при катанні.


У Слов’янськ прибули два нових тролейбуси. Один - на автономному ходу | Новини\nУ Слов’янську презентували новий тролейбус на автономному ходу.\nУ місто надійшло два нових тролейбуси. Один на автономному ходу, інший - звичайний. Закупівля тролейбусів прийшлася на день міста і тому вони мають відповідний напис. Ще три тролейбуси вже готові на заводі і скоро прийдуть у Слов’янськ.\nЦі тролейбуси планується запустити на маршрут № 5, проєкт якого намагаються реалізувати ще з 2016 року. У цьому році вже почалося будівництво. В рамках проєкту місто закупає 5 нових тролейбусів: два на автономному ходу (7 млн 300 тис за один) і три звичайних (5 млн 300 тис за один).\nНові тролейбуси на автономному ходу можуть без проводів проїхати 20 км, далі вони потребують повного заряду.Заряд йде від контактної мережі, тобто, йдучи з проводами, тролейбус автоматично заряджається. За швидкістю вони трохи швидші ніж звичайні. Таких у місті буде два.\nЗараз нові тролейбуси проходитимуть обкатку.\nМіський голова Вадим Лях розповів, що тролейбуси на автономному ходу можуть запустити по маршруту ще до закінчення його повного встановлення. Важливо, щоб були побудовані зупинки, а мережі тролейбуси не потребують. Коли маршрут буде повністю готовий, тоді на нього запустятьт і інші тролейбуси.\nВсього на проєкт реконструкції маршруту №5 європейський інвестиційний банк виділив місту 72 млн гривень.\nДо кінця року він буде повністю працювати.\nНаразі в тролейбусному депо разом з новими тролейбусами є 18 машин. Декілька старих тролейбусів будуть стояти в резерві на випадок поламок.\nЖурналістам сайту 6262 вдалося проїхатися на новому тролейбусі. Дійсно, машина повністю нова. Пересування на ньому не сильно відрізняється від інших нових тролейбусів. На поганих дорогах машину так само трясе. Цікаво було спостерігати за людьми, які зі здивуванням спостерігали за тим, як тролейбус їде по вулиці без дротів.\n#Слов’янськ #новини #тролейбус #нові тролейбуси #день міста


Фулбрайт чи Гамфрі: студенти і викладачі дізнались як обрати програму навчання у США\nРадниця EducationUSA в Україні Неллі Петлик розповіла студентам і науково-педагогічним працівникам Національного університету імені Юрія Кондратюка про особливості вступу та навчання в університетах США\nЗустріч із радницею EducationUSA в Україні Неллі Петлик у форматі відкритої лекції «Вища освіта в США: магістратура, докторантура та програми обміну» мала практичну складову: спікерка розповіла як правильно написати мотиваційний лист та як обрати університет.\n«Під час вступу на магістратуру ключовою є саме відповідність конкретної програми вашим пріоритетам, адже навіть вступ до відомого закладу вищої освіти не допоможе професійному розвитку, якщо програма матиме цілі розбіжні з вашими», – говорить Неллі Петлик.\nДля власників магістерського диплому вступ на докторську програму в США – логічний крок у розбудові наукової кар'єри.\n«Процес подачі документів у докторантуру передбачає активне спілкування з науковцями з обраної кафедри. Саме потенційні наукові керівники мають значний вплив на прийняття рішення щодо зарахування докторантів. Тривалість докторських програм визначається досить індивідуально, але в середньому триває 5-6 років», – пояснила радниця EducationUSA в Україні.\nОкремо розглянули питання про доступні програми академічних обмінів Державного Департаменту США для українців.\n«На сьогодні існують програми дотичні до навчання, різноманітних сфер професійного та суспільного життя. Є програми короткострокові, довгострокові та у форматі літніх шкіл. Деякі з них повністю чи частково фінансуються Урядом США для розвитку культурних зв'язків між країнами, інші фінансуються певними американськими інституціями, навчальними закладами та фондами», – розповіла спікерка.\nУчасники зустрічі подивились відео з історією однієї з учасниць програм навчання у США – випускниці Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича: вона розповіла як навчалася, як поєднувала навчання та роботу. Зараз працює викладачем англійської мови в одному з американських коледжів.\nЗа підтримки Державного Департаменту США та Посольства США в Києві відбулось чимало двосторонніх академічних і професійних програм обміну. Серед них є такі:\nПрограма обміну для студентів вищих навчальних закладів (Global UGRAT) – підтримує талановитих іноземних студентів 1-3 курсів бакалаврату та надає їм можливості навчатися у США протягом одного семестру з метою поглиблення знань та вивчення культури і традицій США.\nПрограма академічних обмінів імені Фулбрайта в Україні, яка здійснює свою діяльність у таких напрямках: академічний обмін для студенті старших курсів та випускників закладів вищої освіти; проведення досліджень в університетах США для молодих викладачів та дослідників; стажування з викладання української мови в університетах/коледжах США; проведення досліджень в університетах США для кандидатів та докторів наук, дослідників та аспірантів напередодні захисту; програма обміну для викладачів та фахівців соціально-гуманітарного профілю.\nПрограма імені Губерта Г. Гамфрі (Hubert H. Humphrey Fellowship Program) – однорічна програма, у рамках якої надається повноцінна стипендія фахівцям, які перебувають на середньому етапі кар’єрного розвитку або займають керівні посади.\nНаостанок радниця EducationUSA в Україні Неллі Петлик виокремила 5 головних кроків, необхідних для того, щоб вдало обрати програму навчання закордоном:\nДосліди можливості (склади свій список університетів для вступу).\nФінансування освіти (розроби свою стратегію фінансування: власні кошти, стипендії від університетів, урядові та приватні гранти, робота під час навчання тощо).\nЗбери пакет документів (дізнайся про точний перелік документів для обраних університетів).\nПодай заяву на студентську візу (вступивши до ВНЗ в США, потрібно отримати від університету документи та податися на отримання студентської візи).\nПідготуйся до від’їзду (відвідай передвиїзну орієнтацію програми EducationUSA, де ти дізнаєшся про особливості американської культури, студентського життя та законодавчі вимоги до іноземних студентів).\nДетальну інформацію про будь-яку з програм академічних обмінів Державного Департаменту США для українців та про кожен аспект вступу можна дізнатися за посиланням: https://educationusa.org.ua/ та у міжнародному відділі Національного університету імені Юрія Кондратюка.\nEducationUSA є офіційним джерелом інформації про вищу освіту в США. Консультативний центр мережі EducationUSA у Києві входить до мережі з понад 435 центрів у 180 країнах, що надають інформацію про всі акредитовані американські вищі навчальні заклади у США та проводять консультації щодо вступу до коледжів та університетів у США. Центр спонсорується Державним департаментом США за підтримки Посольства США в Україні та адмініструється Американськими Радами з міжнародної освіти: ACTR/ACCELS.


У зіткненнях із Таджикистаном загинув 31 громадянин Киргизстану\nУ Міноборони зробили заяву у зв’язку з річницею початку операції Об’єднаних сил на Донбасі, яка почалася 30 квітня 2018 року.\n«Арифметика дат болюча: 4 роки АТО + 3 роки ООС = 7 років війни Росії проти України. Як би не називалися операції з оборони рідного краю, безсумнівно одне — це наша відповідь на агресію Російської Федерації», — заявив міністр оборони Андрій Таран.\nВін нагадав, що 14 квітня була річниця початку антитерористичної операції 2014 року, яка через чотири роки змінила формат — операція перейшла під керівництво військових.\nУ той же час, держава ввела в дію новий комплекс військових і спеціальних організаційно-правових заходів, спрямованих на протидію діяльності незаконних збройних формувань. Був введений особливий порядок в районі конфлікту, який надав військовослужбовцям розширені права, максимально адекватні загрозам безпеки в районі проведення ООС.\nТакож повідомляється, що сили оборони отримали більш ефективну організаційну основу, створену відповідно до принципів і стандартів НАТО.\n«Зміна АТО на ООС мала свої наслідки і для місцевого населення. Держава отримала дієвіші інструменти допомоги людям прифронтових населених пунктів і поліпшення соціально-економічних умов у районі проведення операції Об’єднаних сил», — підкреслив Таран.\n«Останні місяці ще раз показали — не треба мати ніяких ілюзій: сотні кілометрів російсько-українського кордону — це сотні кілометрів фронту. Тримати його — завдання наших захисників. Місія політиків — сконцентруватися на врегулюванні і припиненні війни на Донбасі мирним шляхом. За сім років стримування російської агресії здатності Збройних сил України зросли кардинально, як і здатність інших силових структур до загальних, узгоджених виконань завдань оборони. У нас є Об’єднана сила, у нас є політична воля, у нас є міжнародна підтримка. Разом переможемо!», — підсумував міністр.\nЯк повідомлялося, 28 квітня в ТКГ не змогли домовитися про оголошення нового перемир’я на Донбасі, оскільки оголошене минулого літа взимку перестало працювати.


П’яте місце посіла команда Чернігів-1 у міжнародному юнацькому шаховому турнірі, який фінішував 15 грудня в міській КДЮСШ № 1. Переможцями стали представники збірної Київ-1, які набрали 20 очок. «Срібло» – з результатом18,5 очка – вибороли спортсмени Гомеля (Республіка Білорусь). Третю сходинку переможців посіли шахісти з Глухова Сумської області, в яких теж 18,5 очка, але гірший коефіцієнт.\nТурнір складався з двох паралельних змагань по 7 турів у кожному.\nУ першому боролися 37 шахістів 2004 року народження і молодше, які мають I – IV спортивні розряди. У другому – 35 спортсменів, народжених у 2001 – 2003 роках, а спортивні досягнення – I – III розряди.\nВ особистому заліку серед представників молодшої вікової групи переміг ніжинець Іван Вискірко, «срібло» виборов гомельчанин Максим Смірнов, на третьому місці – киянин Олександр Соломьянко.\nУ старшій віковій групі «золото» відвезе до Глухова Ярослав Кельбас, другий і третій призи завоювали представники команди-переможниці Данило Локтіонов та Ростіслав Осипа відповідно.\nУсього в турнірі брали участь 72 шахістів. Загальна кількість команд – 15, у тому числі чернігівських – 7, київських – 3, ніжинських – 2, з Глухова, Гомеля, Іллічевська (Одеська область) – по одній.\nЗмагання, яке тривало два дні, відбулося за швейцарською системою з контролем часу 60 хвилин на партію.\nПо закінченню інтелектуально-спортивного дійства генеральний спонсор Марина Цилюрік із фірми «Формат-М» вручила всім призерам подарунки.


Компанію Max-Well визнали найкращими новаторами фармацевтичної галузі України - Медицина 2.0\nЦя нагорода ще раз підтверджує той факт, що компанія Max-Well новатор в медико-фармацевтичній сфері. Розвиваючи в Україні комплексний соціально орієнтований проект, компанія веде й науково-освітній напрямок. Відкриття першого поліклінічного центру, проведення досліджень, продукування нових ліків, участь у наукових конференціях та круглих столах - це далеко не всі заслуги компанії, за які вона отримала визнання у експертів та повагу споживачів.\nЦього року в конкурсі брали участь біля 4 тисяч людей зі всіх регіонів України. Серед учасників були керівники, директори великих фармацевтичних компаній, представники іноземних корпорацій, виробники ліків, завідуючі аптеками, провізори, фармацевти, менеджери та інші. Усіх присутніх привітав Міністр охорони здоров’я Юрій Гайдаєв, побажавши, щоб перемога у конкурсі була черговим стимулом для професійного вдосконалення. Боротьба за перемогу проводилась в умовах чесної конкуренції. Основні номінацій: "Аптека року", "Препарат року", "Персона року", „Найкращій інноваційний проект”.\nМета конкурсу „Панацея” – привернути увагу громадськості до проблем розвитку фармакологічного ринку, відмітити заслуги професіоналів і сприяти формуванню єдиного ринкового простору. За вісім років існування, конкурс отримав визнання у спеціалістів фармацевтичного ринку й став знаком якості. Тому, кожен володар почесного призу – статуетки Панацеї – це професіонал, який працює за високими стандартами якості.\nДобавил olga-k 4817 дней назад в категорию Фармкомпании


Що включити на День Росії в сценарій свята | Поради для дому\nЩо включити на День Росії в сценарій свята\nСвято на відкритому майданчику міський\nДню Росії вже більше 10 років, багато хто так і не можуть визначитися з тим, як ставитися до цього свята і варто його святкувати. Однак більшість все-таки вирішують взяти участь в урочистостях, залишається тільки написати для них сценарій.\nНародні гуляння 12 червня влаштовуються практично в кожному місті. Місцем проведення урочистостей найчастіше стає центральний парк або площа, на якій встановлюють сцену. Такий захід розрахований на публіку різного віку. Якою може бути сценарій проведення Дня Росії на відкритої майданчику міський?\nВ урочистості повинні бути ведучі, зазвичай це чоловік і жінка. На самому початку свята вони виходять на сцену під музику (наприклад, під пісню Л. Зикіної «Матінко рідна Росія») і вітають всіх присутніх. У двох словах вони розповідають про дату: з якого часу вона відзначається і що означає.\nПотім ведучі запрошують на сцену кілька чоловік для участі в міні-вікторині на знання прислів’їв, приказок, віршів і пісень про Батьківщину. Переможцю можна вручити приз — наприклад, блокнот з російським прапором на обкладинці.\nТепер прийшов час концертного номера. Як правило, на відкритих майданчиках виступають дитячі творчі колективи району (або міста), які виконують танці з синіми, червоними й білими стрічками.\nПрограму урізноманітнює читання віршів. Темою може бути не тільки Росія, але й сім’я, природа, історичні події і т. п. Наприклад, «Твоя опора» А. Берестова, «Щоб людина від холоднечі не застиг…» Ю. Друніної, «Сім’я — дивне слівце…» М. Щварца та ін. Читати вірші можуть як діти, так і дорослі.\nОбов’язково в програму святкування Дня Росії, сценарій якої пишеться для кожного міста окремо, треба включити національні пісні і танці, адже мешканці повинні знати про культуру того місця, де вони живуть.\nЩоб концерт не здавався занадто офіційним, ведучі повинні запропонувати учасникам ігри та конкурси. Наприклад, влаштувати\nспортивне свято з відповідними конкурсами — крутити обруч, надівши їх як можна більше, або творчі — намалювати різнокольоровими крейдами на асфальті картину на тему «Батьківщина моя — Росія» всією сім’єю.\nМетою проведення свята, присвяченого Дню Росії в дитячому саду, може бути як ознайомлення з історією і географією країни, так і виховання в дітях почуття патріотизму. До пізнавального заходу треба підготувати слайд-програму з музикою. На слайдах повинні бути зображені:\nприрода, характерна для тієї місцевості, де живуть діти;\nлюди в костюмах тих націй, які проживають на території РФ, і т. д.\nПісля показу слайдів малюкам пропонується зробити малюнок на тему того, що вони зараз побачили. Можливо, вони захочуть зобразити країну в тих кольорах, в яких вони її собі уявляють, або придумати особливий костюм для своєї малої батьківщини.\nБільш офіційний захід вийде, якщо придумати на День Росії сценарій концерту, де дітлахи зможуть продемонструвати свої таланти, і запросити на нього в якості глядачів батьків, бабусь і дідусів. Які номери включити в концерт?\nРосійські народні пісні і танці. Варто зупинитися на найбільш простих, приміром, «Калинка-малинка», «У полі береза стояла» і т. д.\nПісля номера з піснями і танцями можна провести вікторину на знання народних інструментів, прислів’їв, приказок, казок і т. д. як ігор в «народний» блок варто включити «Струмочок», «Піжмурки», «Гуси, гуси, га-га-га» та ін.\nБуде здорово, якщо вихованці підготують танець або гімнастичний етюд з стрічками. У цьому випадку стрічки варто взяти сині, білі і червоні.\nТим, хто вміє голосно й чітко говорити, треба доручити прочитати вірш: «Що ми Батьківщиною кличемо» Ст. Степанова, «Краще немає рідного краю» П. Воронько та ін\nУ фіналі всі діти хором можуть заспівати пісню «Наш край» («Те берізка, то горобина…») і подарувати батькам вироби, які приготували для них заздалегідь: листівки, прапорці, виконані в техніці орігамі, синьо-біло-червоні значки у вигляді медалей або квітів тощо\nПрацюють в одному колективі люди нерідко відзначають свята разом. Ось і 12 червня теж можна відсвяткувати спільно. До Дня Росії сценарій заходів готують всім колективом, вибираючи, як правило, варіант\nкорпоративу на природі. До шашликів, музиці і танцям варто додати рухливі ігри, в які грають всією командою.\nДля великої кількості людей є сенс влаштувати квест — учасники діляться на команди і виконують різні завдання, переходячи від одного до іншого. Якщо квести вже всім набридли, то можна просто провести конкурси, для яких обов’язково вибирається ведучий. Або ж кожен готує для святкової програми свою розвагу, щоб участь у ньому взяли всі.\nНезважаючи на те, що відзначається свято виключно російський, конкурси можуть бути і іноземні:\nНаприклад, японське перетягування жіночих капронових лосин. Кожен учасник одягає собі на голову одну штанину», а потім по команді ведучого гравці починають розходитися в різні боки з однієї точки, притримуючи лосини під підборіддям. Завдання — дотягнутися до потрібного предмета, що знаходиться на такій же відстані від центру, як і предмет противника.\nЛюбителям екстриму, можливо, сподобається британський конкурс з поїдання кропиви: хто швидше з’їсть одну гілочку, той і переміг.\nЩоб розім’ятися, варто спробувати фінське змагання «Кидання чобота». Головне — потім знайти своє взуття.\nУ хорошій компанії вдалим варіантом стане навіть простий футбол, волейбол та бадмінтон. Якщо хочеться споконвічно російських розваг, то колективу варто запропонувати «Гилку», «Городки» і т. д.\nЯке б не планувався захід, де б воно не проводилося, сценарій для нього треба починати писати заздалегідь, щоб свято не вийшов зім’ятим і непродуманим.


Нагородження лауреату Рейтингу популярності «Народне визнання – Одесит року – 2020» Віталія Матвєєва 🎦 | ПРОЖЕКТОР\n18 грудня в Одесі в концерт-холі ТЦ «Сади Перемоги» відбулася XX ювілейна церемонія нагородження лауреатів Рейтингу популярності людей та подій півдня України «Народне визнання – Одесит року». Проєкт, який був заснований і щорічно проводиться компанією «Південноукраїнський Медіа Холдинг» є одним з найбільш масштабних і соціально значущих на півдні України.\nВедучі церемонії Заслужений діяч мистецтв України Євген Бубер і художній керівник Центру культури Одеського національного університету ім. І. І. Мечникова Вікторія Письмиченко нагадали, що за час існування проєкту почесні нагороди отримали близько 500 одеситів, підприємств, установ та організацій.\nУ своєму вітальному слові голова оргкомітету Рейтингу популярності «Народне визнання – Одесит року», голова ради директорів компанії «Південноукраїнський Медіа Холдинг», Заслужений журналіст України Петро Галчанський підкреслив суспільне значення події і важливість проведення Рейтингу попри всі складні обставини.\nЦього року через особливості карантинного періоду оргкомітет з міркувань безпеки вніс зміни у церемонію шанування: обмежена кількість гостей у залі, а замість традиційної прямої трансляції в ефірі провідних каналів регіону здійснювався запис відеорепортажу подій.\nЗа звичай, церемоній нагородження лауреатів відбувалися при переповненій залі з численними концертними номерами. Не зважаючи на зміну формату, зовсім без музики і концертних номерів і ця церемонія не обійшлась.\nВідкрило урочисту церемонію дефіле підрозділу барабанщиць Одеського державного університету внутрішніх справ. Вихованки модельної агенції «One Model’s School Odessa» порадували присутніх модельним дефіле: вони продемонстрували колекцію Ірини Стронг. А під кінець церемонії пісенний подарунок присутнім подарував одеській співак, лауреат міжнародних конкурсів Денис Болдишев.\nУ Рейтингу популярності людей і подій півдня України «Народне визнання – Одесит року» завжди відзначали діяльність адвокатів, правозахисників, громадських діячів. Лауреатом 20-ого Рейтингу став керівник проєкту «Human Rights Clinic», член правління громадської організації «ПРОЖЕКТОР», адвокат Віталій Матвєєв. Нагороду вручила член правління благодійної організації «Журналісти за демократію», редактор журналу «Фаворит Удачі», ведуча телепрограми «Пресексперт» Галина Владимирська.\nчлен правління ГО «ПРОЖЕКТОР», адвокат:\n«Для нас це, по-перше, серйозний крок про те, що ми дійсно робимо правильно в нашій державі. Ми намагаємося, щоб демократія та верховенство права були в Україні. Європейські цінності досягли свого рівня. І дискримінації все ж таки було менше в нашому суспільстві. Ця нагорода – дійсно показник того, що ми робимо, що ми обрали вірний напрямок для того, щоб захищати права людей в нашій державі».\nНагадаємо, в 2020 році керівник проєкту «Human Rights Clinic», член правління громадської організації «ПРОЖЕКТОР», адвокат Віталій Матвєєв отримав дві нагороди від престижних рейтингів.


Доброго ранку Вишневе та Боярка! 24 квітня 2021 - яке сьогодні свято, чим день увійшов в історію, прикмети та заборони | Новини\nДоброго ранку Вишневе та Боярка! 24 квітня 2021 - яке сьогодні свято, чим день увійшов в історію, прикмети та заборони\nДоброго вихідного ранку, шановні читачі! Бажаємо вам чудових вихідних!\nЦього дня у світі відзначаються День народження газованої води, Міжнародний день ветеринарного лікаря, Міжнародний день настільних ігор, Міжнародний день солідарності молоді, Всесвітній день захисту лабораторних тварин, Всесвітній день тай-цзі і цигун, День модної революції, Міжнародний день скульптури, Всесвітній тиждень імунізації, Всесвітній день боротьби з менінгітом, Міжнародний день багатосторонності і дипломатії в ім'я миру.\nУ США - День Боба Віллса, День незалежного книжкового магазину, День переробки, День відкриття басейну, День «Врятуйте жаб», День поцілунку надії, День спостереження за птахами, День нюху, День сосиски в тісті, День народження ослика Іа-Іа, у Вірменії - День пам'яті жертв геноциду, в Колумбії - День дітей, у Нігері - День згоди, в Індії - День місцевого самоврядування, День розширення політичних прав жінок, у Монголії - День генералів, у Гамбії - День Республіки, в Непалі - День демократії, у Канаді, Австралії - День Капхенської битви.\nУ 1800 році президент США Джон Адамс заснував Бібліотеку Конгресу, виділивши 5 тисяч доларів на закупівлю книг. Невдовзі вона перетворилася на інститут державного масштабу. А після Другої світової війни бібліотека стала найбільшим міжнародним джерелом інформації у форматі наукового центру. Сьогодні Бібліотека Конгресу працює як потужний бібліографічний центр і як американське агентство з авторського права.\nУ 1833 році в США була запатентована газована вода. Цим «винаходом» світ зобов'язаний британському хіміку, богослову і філософу Джозефу Прістлі, який відкрив одну з властивостей діоксиду вуглецю, за допомогою якого й стало можливим створити газовану воду.\nУ 1915 році турецька влада почала масові вбивства, арешти й депортацію вірменської інтелігенції Константинополя. Згодом ця дата стане днем пам'яті жертв геноциду вірмен.\nУ 1953 році англійська королева Єлизавета II присвоїла лицарське звання Вінстону Черчіллю.\nУ 1962 році в США пройшла перша у світі передача телевізійного сигналу між містами через супутник.\n24 квітня 1964 року в Копенгагені була обезголовлена Русалонька - один із найвідоміших символів Копенгагена і всесвітньо відома пам'ятка для туристів. Жителі та гості Копенгагена в цей день були вражені виглядом обезголовленої Русалоньки, героїні Андерсена. Її образ був втілений у бронзі скульптором Едвардом Еріксеном у 1913 році на валуні біля набережної Лангеліньє. Голову Русалоньки так і не знайшли - довелося створювати нову. З приводу цього акту вандалізму ходили чутки, що його скоїв раніше судимий «художник-ситуаціоніст» Йорген Наш. Пізніше, у своїй книзі 1997 року, Наш підтвердив, що скульптура стала жертвою його боротьби з «віджилим класичним мистецтвом». Варто зазначити, що в долі Русалоньки напад Наша виявився не першим і, на жаль, не останнім. У 1961, 1963 і 1976 роках її обливали червоною фарбою, домальовували трусики та бюстгальтер. У 1984 році багатостраждальній скульптурі «ампутували» праву руку. А в 1990 році їй знову майже відпиляли голову. У 1998 році знову відсікли голову, яку цього разу швидко знайшли. А в 2003 році Русалочку скинули у воду. Русалочку завжди відновлювали по зліпку, залишеному її творцем.\nУ 2003 році вийшла версія Windows Server 2003.\nУ 2009 році компанія General Motors офіційно анонсувала припинення випуску автомобілів «Pontiac» і ліквідацію торговельної марки до 2010 року.\nУ 2013 році сталося обвалення будівлі в Саварі (Бангладеш), загинуло 1127 осіб, поранено було понад 2500.\n- дощ - уродять гриби;\n- пішов сніг - озимі не вродять, а погана погода триватиме ще місяць;\n- на річці залишився лід - літо буде холодним.