Збройні сили Австро-Угорщини (1867-1918 рр.)\nГлавная Коллекция "Otherreferats" Военное дело и гражданская оборона Збройні сили Австро-Угорщини (1867-1918 рр.)\nЗбройні сили АвстроЬУгорщини (1867-1918 Рр.)\nСпеціальність 20.02.22 - військова історія\nУДК 355.1 (436) (091) «1867-1918»\nОфіційні опоненти: доктор історичних наук, професор Кріль Михайло Михайлович, Львівський національний університет імені Івана Франка, професор кафедри історії слов'янських країн.\nЗахист дисертації відбудеться 10 листопада 2006 року о 14 годині на засіданні спеціалізованої вченої ради К 35.052.15 у Національному університеті «Львівська політехніка» (79013, Україна, місто Львів, вул. С.Бандери, 12, корпус 4, ауд. 204).\nЗ дисертацією можна ознайомитись у науково-технічній бібліотеці Національного університету «Львівська політехніка» (79646, Україна, місто Львів, вул. Професорська, 1).\nАвтореферат розісланий «7» жовтня 2006 р.\nАктуальність теми. Розвиток науки залежить від загальної атмосфери у країні, суспільно-політичного клімату. Цей постулат яскраво підтверджує наше сьогодення. Десятиліття командно-бюрократичних методів керівництва згубно вплинули і на військово-історичну науку. Від неї вимагалось здебільшого пропагувати нерідко вигадані успіхи і досягнення тодішньої системи. За таких умов минуле зображалося однобічно - без об'єктивного вивчення і розкриття труднощів та суперечностей історичної, в тому числі й військово-історичної науки. Проте сьогодні ми повною мірою усвідомлюємо, що не можна впевнено рухатися до майбутнього, не відтворивши історичну справедливість. Тому важливо дослідити не лише історію українського війська, але й збройних сил тих держав, у склад яких входили українські землі.\nУ сучасній історичній та політологічній науці часто звертається увага на монархію Габсбургів як позитивну модель наднаціональної організації. Особливої актуальності це набуло в умовах розширення Євросоюзу і НАТО на початку ХХІ ст. Питання вступу України до цих міжнародних структур висвітлило багато важливих проблем не лише економічного, але й військового характеру. За таких умов доцільним є вивчення досвіду історичного минулого, зокрема організації збройних сил Австро-Угорщини, дослідження форм і методів австро-угорського військового управління в умовах багатонаціональної держави у яку входили українські землі - Галичина, Буковина і Закарпаття.\nБагатогранність військової сфери, правові аспекти у суспільному, політико-правовому плані, її пізнавальне та практичне застосування на різному ступені розвитку суспільства, недостатня наукова розробленість проблеми й зумовила вибір теми «Збройні сили Австро-Угорщини. 1867-1918 рр.».\nДисертант вважав за потрібне не досліджувати участь австро-угорської армії у воєнних діях, оскільки вони можуть бути предметом спеціального вивчення. Ці аспекти враховані у дисертації лише в міру необхідності при наведенні та узагальненні фактичного матеріалу, який стосується діяльності війська.\nЗв'язок роботи з науковими програмами, планами, темами. Дисертація виконана в рамках наукової проблематики Львівського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України і є складовим компонентом наукового проекту «Державне управління та місцеве самоврядування» (номер державної реєстрації ДР-ОК 0200U004103).\nМета і завдання дослідження - здійснити комплексний аналіз організаційно-правових засад, структури та особливостей побудови, управління та озброєння збройних формувань Австро-Угорської монархії.\n- дати характеристику державно-правового устрою Австро-Угорської монархії у контексті формування збройних сил;\n- проаналізувати розвиток важкої індустрії і транспорту монархії як основи військово-промислового комплексу, визначити їх роль в оснащенні і модернізації армії;\n- охарактеризувати нормативно-правову базу формування збройних сил монархії у досліджуваний період, визначену законодавством систему підготовки військовослужбовців та офіцерських кадрів;\n- висвітлити систему державного управління збройними силами, зокрема, функції та повноваження головнокомандувача, військових канцелярій, військового міністерства, технічного військового комітету, генерального штабу та інших структур вищих керівних органів;\n- дослідити структуру сухопутних військ імперії, висвітлити військово-територіальний поділ, чисельність як в цілому, так окремих видів та підрозділів сухопутних військ, їх екіпіровку та обмундирування;\n- проаналізувати роль і місце українців у територіальних і національних формуваннях;\n- дослідити організаційні основи побудови військово-морського флоту імперії, його військову боєздатність, структуру командування та особового складу флоту, стан флоту в умовах воєнних дій;\n- визначити роль і місце авіації у структурі збройних сил Австро-Угорщини, дослідити процес її становлення, визначити чисельність літаків та іншої авіаційної техніки, їх військову боєздатність.\nОб'єктом дослідження є збройні сили Австро-Угорської монархії в період 1867-1918 років, а предметом дослідження стали особливості формування і побудови сухопутних військ, військово-морського флоту та авіації, їх кількісного та якісного складу.\nХронологічні межі роботи охоплюють час існування дуалістичної Австро-Угорщини, а саме 1867-1918 рр. Такі часові рамки зумовлені особливістю державно-політичної системи Австро-Угорської монархії як конституційної держави, тобто від часу створення дуалістичної монархії до її розпаду.\nМетодологічною основою дослідження є головні положення і висновки гносеології державно-правових явищ, історичні та сучасні загальнотеоретичні уявлення про державу та її військо. У роботі використані принципи єдності логічного та історичного, дослідження явищ у конкретних історичних умовах, переходу від конкретного до абстрактного і навпаки з використанням загальнонаукових (функціональний, діалектичний) та спеціальних методів. Хронологічний метод дає можливість прослідкувати етапи розвитку збройних сил Австро-Угорської імперії в досліджуваний період. На підставі системно-структурного методу розкрито структуру війська і його керівних органів, відображено організаційні засади їх функціонування та взаємозв'язок між ними. Історичний метод допоміг показати еволюцію творення війська і його керівних органів на різних етапах державно-політичного розвитку держави Габсбургів. За допомогою порівняльного методу здійснено порівняння збройних сил Австро-Угорщини та її союзників і суперників. Ці та інші методи здебільшого використовувалися у їх взаємозв'язку.\nТакий підхід до дослідження обраної теми уявляється дисертанту виправданим. Адже він дозволяє розглянути визначені проблеми в комплексі і водночас висвітлити ряд невідомих або недостатньо вивчених аспектів і питань, які стосуються військової історії назагалі австро-угорських збройних сил зокрема.\n- дисертація є першим спеціальним в українській історіографії комплексним монографічним дослідженням історії збройних сил Австро-Угорщини в період від створення дуалістичної монархії до кінця її існування;\n- на основі залучення у науковий обіг маловідомих та невідомих документів, малодоступної літератури, спеціальних наукових праць проаналізовано процес становлення та формування різних видів та родів збройних сил імперії, особливостей формування кадрового потенціалу сухопутних військ, авіації, військово-морського флоту;\n- висвітлення проблеми здійснено системно, показано взаємозв'язок між економічним потенціалом держави та матеріально-технічним оснащенням збройних сил;\n- становлення і розбудова збройних сил імперії висвітлюється у контексті подій на європейському континенті у другій половині ХІХ - на початку ХХ ст. та в умовах Першої світової війни.\nПрактичне значення одержаних результатів полягає в тому, що основні положення дисертації, фактичний матеріал та висновки можуть бути використані у навчальному процесі, зокрема для вивчення курсів «Історія військового будівництва» у військових навчальних закладах, «Історія держави і права зарубіжних країн». Вони будуть корисними при підготовці спеціальних і узагальнюючих робіт та навчальних посібників як з історії війська, так з нової історії Австро-Угорщини.\nОсобистий внесок здобувача характеризується тим, що автором виявлено і досліджено ряд неопублікованих архівних документів, які вводяться у науковий обіг вперше. Виявлено і використано ряд маловідомих і важкодоступних джерел і літератури, періодичної преси, що дало дисертанту змогу більш системно відобразити процес розбудови збройних сил Австро-Угорщини у досліджуваний період.\nАпробація результатів дослідження. Основні положення дисертації апробовано на засіданнях кафедри європейської інтеграції та права Львівського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України. Основні положення і висновки дисертації доповідалися автором на міжнародній науковій конференції «Актуальні проблеми реформування державного управління в Україні» (Львів, 2006), на наукових конференціях «Історичні пам'ятки Галичини» (Львів, 2004); «Етнотериторіальні та політичні зміни в Україні після закінчення світових воєн у ХХ ст.» (Львів, 2005); «Львів - історична та культурна спадщина» (Львів, 2006). Результати дисертаційного дослідження викладено у п'яти публікаціях, три з яких - у фахових наукових виданнях.\nСтруктура дисертації визначається змістом і суттю проблеми, метою та завданнями дослідження. Дисертація складається із вступу, чотирьох розділів (одинадцяти підрозділів), висновків, списку використаних джерел та літератури (архівні матеріали, збірники документів і матеріалів, статистичні збірники, спогади, періодика, монографії і статті, автореферати дисертацій, Інтернет-ресурси, довідкова література) та додатків (таблиці з відомостями про втрати живої сили австро-угорської армії за даними рапортів з районів бойових дій; складу кавалерії австро-угорських військ напередодні Першої світової війни; переліку кораблів, які були на озброєнні австро-угорського флоту напередодні Першої світової війни; прізвищ начальників Морського департаменту і головнокомандувачів австро-угорського флоту та час перебування їх на посадах). Загальний обсяг дисертації - 199 с., із них основного тексту - 171 с.\nУ «Вступі» розкрито суть і актуальність проблеми, визначено предмет, об'єкт і хронологічні межі, обґрунтовано мету і завдання, підкреслено наукову новизну і практичне значення дисертаційної праці. Звернено увагу на її зв'язок з плановими науковими темами та наукову апробацію основних положень.\nУ першому розділі «Історіографія і джерела» викладено стан дослідження проблеми збройних сил Австро-Угорщини та охарактеризовано джерельну основу.\nУ підрозділі «Характеристика досліджень» здійснено загальний огляд праць з різних аспектів проблеми. Українська історіографія представлена лише поодинокими дослідженнями. Фрагментарні відомості зустрічаються в узагальнюючих працях з історії Австро-Угорщини та ЗУНР. Деякий матеріал про австро-угорські збройні сили і українське січове стрілецтво у їх складі поміщений у збірнику «Золоті ворота» та у дослідженнях «Українські Січові Стрільці. 1914-1920», «Українська армія. 1914-1955» та ін. До цієї проблематики тісно примикають монографічні дослідження В. Гордієнка, М. Литвина, С. Макарчука, К. Науменка та ін. Відомості, пов'язані з утворенням дуалістичної Австро-Угорщини і основними тенденціями її політичного та державного розвитку, навів у своїй монографії М. Кріль. Політичні проблеми, пов'язані з політикою австрійського уряду на початку ХХ ст. спеціально вивчали О. Мазур, Я. Малик, І. Патер, У. Уська. Історіографічний огляд проблеми становища українських земель у Першій світовій війні був у полі зору Б. Кривошини. Отже, аналіз української історіографії з цього питання свідчить, що вчені основну увагу приділяли політичній, соціально-економічній чи культурній історії Австро-Угорщини і при цьому лише побіжно згадували про її збройні сили.\nНатомість детальний історіографічний огляд військової історії держави Габсбургів підготували і опублікували австрійські історики. Зосередившись переважно лише на працях австрійських і німецьких учених, вони проаналізували практично всю доступну і відому їм німецькомовну історіографію. Цим самим вперше показали ступінь розробленості проблеми, виявили мало вивчені або взагалі не досліджені ще сторони проблеми. Таким чином, їхні висновки виявилися можливими для використання при підготовці спеціальних і узагальнюючих робіт з військової історії Австрії, Австро-Угорщини, а також історії тих держав, які виникли на руїнах монархії Габсбургів у 1918 р. Проблеми політичного та економічного характеру, безпосередньо пов'язані з військовою історією монархії Габсбургів, в загальних рисах відображені в узагальнюючих працях з історії, передусім у монографії Е. Цьольнера. Ряд праць австрійських учених стосується найвизначніших військових діячів монархії. Окрема книга багатотомного дослідження історії монархії Габсбургів присвячена організації збройних сил імперії в другій половині ХІХ - на початку ХХ ст. Про збройні сили в роки Першої світової війни писали К. Ортнер, Д. Павловіч, П. Юнг та ін. Г. Сокол є автором великого дослідження про австро-угорський військово-морський флот. Ряд відомостей вузько профільного військового характеру міститься у роботах Я. Аллмаєр-Бека, В. Вагнера, О. Греглера, І. Шнутцера та ін.\nВагомим є здобуток російських істориків. Загальні відомості про австро-угорську армію навели С. Котляревський, Т. Матов, А. Свєчін та ін. Праця Б. Шапошнікова присвячена роботі австро-угорського генерального штабу напередодні і в роки Першої світової війни. Велику увагу австро-угорським збройним силам приділив А. Зайончковський. Про Габсбургів і австро-угорську армію та її реорганізацію писали Т. Ісламов, Ю. Пісарєв, Є. Рубінштейн, Л. Шнеєрсон та ін. С. Прищепа і Д. Адаменко опублікували ряд статей у московському журналі «Сержант».\nПитання мілітарної історії Австро-Угорщини спеціально вивчали польські вчені. Т. Новаковський підготував спеціальну працю про австро-угорську армію останнього десятиліття її існування. Я. Ридель звернув увагу на внесок польських офіцерів і генералів у розбудову збройних сил Австро-Угорської монархії впродовж останнього століття її існування. Організацію австро-угорської армії на прикладі австрійського гарнізону Перемишля в другій половині ХІХ - на початку ХХ ст. прослідкувала Б. Сьвєнтоянська. Про польську участь у Першій світовій війні та перебування поляків на службі в австро-угорській армії йдеться в роботах Г. Батовського і М. Згурняка. З угорської історіографії виділяється монографія К. Чонкареті про австро-угорський військово-морський флот. Подані детальний опис бойових кораблів, їхні технічні характеристики і численні ілюстрації тогочасними фотографіями.\nТаким чином, аналіз української і зарубіжної історіографії свідчить, що проблема утворення і розбудови австро-угорських збройних сил певною мірою знайшла своє вивчення в історичній та військово-історичній науці. Однак більшість вузлових питань, які стосуються військової сфери і пов'язаних з нею правових відносин та військово-промислового комплексу, комплектування армії і флоту, вивчені недостатньо. Відсутні спеціальні і узагальнюючі праці в Україні. Переважна більшість робіт вітчизняної та зарубіжної історіографії не виходить за межі простої описовості та звичайної констатації фактів.\nРозгорнутий аналіз джерельної бази міститься у підрозділі «Огляд джерел». Її основу становлять опубліковані та почасти рукописні неопубліковані матеріали, які зберігаються в Центральному державному архіві вищих органів влади та управління України, Центральному державному історичному архіві України у місті Києві, Центральному державному історичному архіві України у місті Львові, а також у відділі рукописів Львівської наукової бібліотеки ім. В.Стефаника НАН України.\nВикористані джерела можна поділити на кілька умовних груп:\nа) офіційні урядові документи;\nб) роботи тогочасних авторів;\nв) статистичні відомості;\nСеред рукописів найважливішими є матеріали про розміщення австрійських військових з'єднань у Галичині: фонди коменданта Перемишльської фортеці, Другої австро-угорської армії, завідувача пересуванням російських військ Галицького округу, Легіону Українських Січових Стрільців, та ін. Певні відомості до історії польських національних формувань в роки Першої світової війни містить спеціальна колекція документів.\nДокументи до вивчення теми зберігаються у Центральному державному архіві вищих органів влади та управління України, зокрема, у фондах 1216 (Міністерство внутрішніх справ Української держави. 1918 р.), 1792 (Подільський губернський комісар Тимчасового уряду), 1793 (Подільський губернський староста), 1794 (Інспектор Державної варти при Подільському губернському старостві). У них містяться матеріали, які стосуються дій австро-угорського війська при зайнятті ними України, справи військовополонених українців, звіти про культурно-освітню та національно-патріотичну роботу серед полонених українців у таборах Австро-Угорщини. В роботі частково використані документи, які зберігаються в Австрійському державному архіві у місті Відні, зокрема, у фонді «Міністерство закордонних справ, політичний архів». У ньому знаходяться окремі папки, які стосуються України та українського питання у 1914-1916 роках.\nВикористані також опубліковані джерела. Протоколи засідань австрійського парламенту склали серію спеціального видання. Документи, які стосуються ролі і місця Галичини в державно-політичному устрої надрукував Я. Каспарек. Важливий документальний матеріал був опублікований у спеціальному збірнику в 1975 р. Офіційна документація тогочасної австрійської адміністрації щодо військових проблем частково опублікована у багатотомному виданні Східноєвропейського дослідного інституту ім. В. Липинського. Для вивчення історії міжнародних відносин теоретичне значення мають документи про завершальний період Першої світової війни.\nДії австрійської адміністрації в усіх ланках державно-політичного життя найповніше відображені у «Шематизмах», які містять детальні відомості про військові частини та їх командирів. Матеріал щодо військово-промислового комплексу почерпнуто з праці А. Моссера, який у додатках опублікував архівні джерела. Важливими є статистичні видання. Цікавий і цінний фактичний матеріал містять мемуари начальника австро-угорського Генерального штабу Ф.Конрада, англійського прем'єр-міністра Д. Ллойд-Джорджа, а також українських державних діячів К.Левицького, С.Єфремова та ін.\nПевні документальні відомості почерпнуті з матеріалів тогочасної періодичної преси. На її сторінках знайшли своє відображення спогади сучасників подій, а також короткі хронікальні замітки і невеликі дослідницькі статті про специфіку в устрої збройних сил, розвиток і модифікацію зброї.\nКомплексне і критичне використання документального матеріалу дозволило не лише прослідкувати основні напрямки і особливості військової політики віденського уряду, але й показати формування військової доктрини як в імперії назагал, так і в її обох частинах зокрема. Все це дало можливість подати загальну картину австро-угорських збройних сил, висвітлити невідомі або призабуті сторони їх організації з історичного, правового і військового погляду тощо.\nУ другому розділі «Особливості формування і побудови збройних сил Австро-Угорської монархії» показано вплив державно-політичного устрою монархії на побудову збройних сил.\nУ першому підрозділі «Особливості державно-правового устрою монархії» зазначено, що австро-угорська угода 1867 року призвела до\nутворення дуалістичної конституційної держави. Всі питання регулювалися австро-угорськими угодами, які періодично підписувалися терміном на 10 років. Обидві держави мали окремі уряди і парламенти, дві різні адміністративні системи управління. Спільні міністри (у справах міжнародних відносин, фінансів і війська) не творили окремого уряду, а лише відповідали за свою конкретну сферу роботи. Особливості існування багатонаціональної монархії впливали на її військову боєздатність, визначали військову доктрину та функціонування єдиної армії і територіальних військових сил.\nУ другому підрозділі «Важка індустрія і транспорт як основа військово-промислового комплексу» акцентована увага на економічних проблемах монархії і розбудові військової промисловості. У другій половині ХІХ - на початку ХХ ст. швидкими темпами розвивалася гірничо-видобувна промисловість і важка індустрія. Найбільше військово-промислове підприємство Австро-Угорщини складали заводи Шкода (Пльзень, Моравія). Вони виготовляли броньовані плити для фортечних укріплень, різного типу і призначення гармати. «Кам'яновугільна і металургійна компанія Вітковіца» виготовляла броню, гарматні стволи, снаряди, гарматні установки та ін. Австрійське зброярське фабричне товариство Йозефа Верндля спеціалізувалося на виробництві стрілецької зброї. Його промислова продукція наприкінці ХІХ ст. складала майже 500 тис. гвинтівок на рік. Серед інших потужних підприємств, які працювали на військове відомство, були динамітний завод у Празі і торпедний в Фіуме. Розбудова військової промисловості надавала роботу багаточисельному робітництву, що до певної міри відвертало соціальні негаразди в імперії. Військово-промисловий комплекс цілком забезпечував потреби власної армії, передусім щодо озброєння. Тим не менше, військове міністерство Австро-Угорщини не поспішало з технічним переоснащенням своїх збройних сил, передусім сучасною зброєю. Це пояснювалося насамперед недостатнім фінансуванням військової сфери (на початку ХХ ст. військова частина австро-угорського бюджету складала близько 13%). Монархія Габсбурґів фактично стала найменш мілітаризованою державою в Європі. Країна мала чималий військовий досвід, володіла промисловими ресурсами, але їй бракувало національної єдності та патріотичного запалу.\nУ третьому підрозділі «Організаційно-правові засади» проаналізовані основні військові закони про загальну військову повинність (1868, 1890, 1912 років). Визначалася така структура збройних сил: загальноімперська армія, територіальна оборона (австрійський ландвер і угорський гонвед), австрійське і угорське ополчення та військово-морський флот. Ландвер, як резервне військо, призначався для посилення у разі потреби регулярної армії, а також для внутрішньої оборони країни. Ополчення скликалося лише у воєнний час. Пізніше до них додалися ще територіальні військові формування анексованої (1908 р.) Боснії і Герцеговини. Початково збройні сили територіальної оборони призначалися лише для оборони власних держав (комплексу спадкових чи приєднаних земель). З часом вони фактично перетворилися у звичайні військові з'єднання, які практично не відрізнялися від регулярної армії. Фактично в наявності було три армії, причому кожна управлялася окремим міністерством. Імперське міністерство підпорядковувалося безпосередньо імператору і відало справами регулярної армії і флоту. Австрійське міністерство народної оборони займалося австрійським ландвером, ландштурмом і корпусом жандармів. Угорське міністерство народної оборони відало справами угорської територіальної армії, угорського ополчення і угорського корпусу жандармів.\nУнаслідок таких особливостей поставало питання комплектування збройних сил. Для цього вся монархія розділялася на 105 округів. За законом про загальну військову повинність 1868 р. військовозобов'язаними вважалися всі здорові чоловіки віком від 21 року. Їхня служба залежала від проживання в австрійському чи угорському комплексі земель і роду війська. Вся військова служба поділялася на активну (дійсну) і пасивну (у резерві та в запасі). Ця загальна повинність відбувалася до досягнення ними 42-річного віку. Певні категорії населення, а також, у випадках надлишку, призовників записували до додаткового резерву і їх призивали на армійську службу тільки у випадку оголошення війни. Особливу категорію складали призовники з правом добровільної однорічної служби (до неї зараховували тих, які мали закінчену середню чи вищу освіту). Військова служба однорічників закінчувалася екзаменом на здобуття офіцерського чину.\nПризов до війська здійснювався відразу трьох вікових груп (21-23 років) щорічно з 1 березня по 30 квітня. Щорічно на дійсну військову службу (сухопутні війська і флот) уряд призивав близько 122,5 тис. осіб. (менше 0,3% всіх мешканців держави). У 1905 р. загальна чисельність військовозобов'язаних складала 3,7 млн. (у т.ч. загальноімперська армія - 900 тис., австрійський ландвер - 160 тис., угорський гонвед - 160 тис., резерв - 500 тис., ландштурм - 2 млн. З цього числа лише 1,2 млн. могли вважатися навченими, інші ж мали погану підготовку або ж не мали її зовсім. Загальний запас військовозобов'язаних в армії Габсбургів складав 8% всього населення.\nВ основу рекрутування була покладена територіальна система. Загальноімперська армія поповнювалася зі всіх земель, а ландвер (австрійський і угорський) та боснійсько-герцеговинські війська - відповідно з австрійського і угорського комплексу земель та Боснії і Герцеговини. Таким чином, окремі військові частини мали свій певний національний склад. Так, із загальноімперських піхотних полків слов'янськими були 35, німецькими - 12, угорськими - 12, румунськими - 3, а решта - змішаного складу.\nВраховуючи багатонаціональність монархії, особливості державно-правового устрою, специфіку рекрутування, визначалася мова у війську: для загальноімперської армії, австрійських ландвера і ландштурму та боснійсько-герцеговинських військ службовою і командною мовою була німецька. В угорському ландвері та ополченні - мадярська. Хорватською мовою користувалися в хорватському ландвері, який входив до складу гонведа. Залежно від переважаючої в полку нації визначалися одна-дві так звані полкові мови.\nНавчання у всіх видах збройних сил проходило згідно з єдиним статутом, розпорядженнями, регламентами та інструкціями, які перекладалися відповідною службовою мовою.\nОфіцерів для армії готували в академіях і кадетських школах. Після закінчення академічного навчання, відповідно до результатів, випускникам присвоювали звання лейтенанта або прапорщика.\nПотреби регулярної армії в піхотних офіцерах задовольняли одинадцять кадетських шкіл, одна кавалерійська і одна артилерійська. Джерелом поповнення офіцерського корпусу були так звані резервні офіцери. Ними ставали «річні добровольці». Єфрейторами ставали кращі солдати, які прослужили не менше шести місяців. Для того, щоб отримати звання капрала, потрібно було прослужити не менше восьми місяців. Сержантами ставали лише капрали, які пройшли спеціальні підготовчі курси. Щоб здобути військовий чин фельдфебеля, потрібно було добровільно згодитися на дійсну службу протягом трьох років.\nВ останньому, четвертому підрозділі «Єдині вищі керівні органи» підкреслено, що найвищу військову владу уособлював імператор. Питаннями оборони при імператорі відала Військова канцелярія. Центральним органом імперії, що займався військовими питаннями, було Військове міністерство. У його складі було п'ять управлінь, з яких чотири відали сухопутною армією, а п'ятий - флотом. Статус допоміжних органів Військового міністерства мали також інспекторати, що відповідали за рівень бойової підготовки у військах. Загальні функції Генерального штабу, як мозку армії, були визначені «Організаційними основами» (1900 р.). В обов'язки і повноваження начальника Генштабу входила оперативна і підготовча робота на випадок війни, участь у розгляді всіх військово-політичних питань, штатний розпис військ, мобілізація, фортечна оборона, залізничні та інші шляхи сполучення і зв'язку, контроль питань бойової готовності армії, підготовка воєнних маневрів, збройні запаси.\nУчасть начальника Генерального штабу у вирішенні військово-політичних питань вимагала тісної службової співпраці і взаємодії з міністром закордонних справ, а у питаннях внутрішньої політики - з головами урядів Цислейтанії і Транслейтанії. У суто військових питаннях він взаємодіяв з загальноімперським військовим міністром, міністрами ландвера і гонведу та міністром фінансів у справах Боснії і Герцеговини. Різна ступінь залежності від багатьох державних органів управління неминуче призводила до відомчих конфліктів. На початку ХХ ст. Генштаб складався з командування, управління, Військово-географічного інституту, Військового архіву, Військової академії, Залізничного і телеграфного полку. Таким чином, склалася чітка структура збройних сил, відповідна система командування та підготовки офіцерів.\nРозділ третій «Сухопутні війська» висвітлює структуру, озброєння, екіпіровку сухопутних військ, а також формування Легіону Українських Січових Стрільців.\nУ першому підрозділі «Структура» виділено шість підпунктів. Основну живу силу армії і найбільш чисельний її склад складали піхотинці. Вся піхота була зведена в 50 дивізій. Дивізії спільної армії позначалися арабськими цифрами. Піхотна дивізія нараховувала 10-16 піхотних батальйонів, 1-2 дивізійні кавалерійські ескадрони, один полк польової артилерії, один гаубичний полк або дивізіон важкої артилерії, а також допоміжні підрозділи (зв'язку, санітарні, боєприпасів, постачання, пекарню і обози).\nОсновною організаційно-адміністративною піхотною одиницею був полк у складі 4 батальйонів (у ландвері і гонведі - 3). Батальйон формувався з чотирьох рот. Елітними були імператорські єгерські частини: чотири тірольські полки і 26 батальйонів. Піхота ландвера в мирний час складалася з 37 полків по 3 батальйони в кожному і 3 тірольських єгерних полків. У 1917 році всі ландверні полки отримали назву стрілецьких. Гонведна піхота налічувала 28 полків (у 1917 р. їх було 32).\nПісля піхоти за чисельністю і значенням вважалася кавалерія. З 1868 р. відмінності в організації її різних видів були скасовані. Проте продовжували зберігалися традиційні найменування гусар, улан і драгун. Вони розрізнялися обмундируванням і комплектуванням з огляду на національний склад. Драгунські полки набиралися переважно з числа німців і чехів, уланські - з поляків і українців, гусарські - угорців. У випадку війни кавалерія мала завдання розгорнутися вздовж кордону і стримувати ворога на час, необхідний для проведення мобілізації.\nНевід'ємну складову частину збройних сил Австро-Угорської імперії складало ополчення. Воно формувалося з числа військовослужбовців, звільнених у запас, а також звільнених від дійсної військової служби за віком. За національним складом ополченські полки були однонаціональні і змішані. До мононаціональних відносилися три німецькі, два словенські, один чеський, один польський і один український.\nАртилерія в австро-угорській армії складалася з польової, гірської та фортечної. Окремими структурними одиницями у регулярній армії були інженерні війська і бригада військ сполучень. Важливе значення в армії відводилося комунікації. З цією метою створювалися спеціальні служби, які відали зв'язком і транспортом. Найважливішим був залізничний зв'язок. У системі зв'язку використовували технічні нововведення: електричний телеграф (1853 р.), телефон (1894 р.), радіо (1902 р.). З 1912 р. функціонувала служба радіопрослуховування, підпорядкована розвідувальному відділу Генерального штабу. З 1907 року армійські частини комплектувалися автотранспортом. Виникли військові автошколи у Відні, Кракові, Перемишлі, Трієсті, які мали власний автопарк.\nОбозні війська призначались для доставки необхідних запасів в армію. У 1910 р. вони були реорганізовані в 16 дивізіонів, які дислокувалися при штабах 16 армійських корпусів.\nВ австро-угорській армії діяли підрозділи спеціального призначення: медико-санітарна служба, ветеринарна служба та жандармерія.\nВ структурі армії значне місце відводилося жандармерії. Ця воєнізована організація складалася з імператорсько-королівської жандармерії (австрійської), королівської жандармерії (угорської), королівської угорсько-хорватсько-славонської жандармерії, імператорського і королівського корпусу жандармів у Боснії і Герцеговині. Жандамерія мала завдання підтримувати громадський порядок і забезпечувати державну безпеку, а під час війни - функції воєнної поліції при штабах різного рівня.\nВ армії офіційно були дозволені три релігії (християнська, іудейська та іслам) і чотири християнські конфесії (римо-католицька, греко-католицька, православна, протестантська).\nВ другому підрозділі розглянуто участь українців у територіальних і національних формуваннях. Враховуючи територіальний принцип комплектування армії, перед війною українці відбували службу в 19 піхотних полках спільної австро-угорської армії і 11 - ландвера. Значний відсоток (до 40% і більше) вони складали в окремих драгунських і уланських полках. У кавалерійські частини гонведу українців не закликали. Чимало їх було в артилерії та інженерних підрозділах. Українці входили до складу двох обозних дивізіонів, які обслуговували потреби двох корпусів, що розташовувалися на території Галичини.\nУ 1914 р. створено перше національне формування - легіон Українських Січових Стрільців. З військового погляду він вважався невід'ємною частиною ландвера. Український легіон складався з 2500 осіб, розділених на два батальйони, які іменувалися куренями і один напівбатальйон (напівкурінь). У вересні 1915 р. всі підрозділи легіону були зведені в Перший полк Українських Січових Стрільців. У 1916 р. командири отримали військові звання австро-угорської армії. В тилу (Кіш) була служба підготовки кадрів. Крім того була створена спеціальна служба культурно-освітньої, пропагандистської і журналістської роботи, яка отримала назву «Пресової квартири».\nУ третьому підрозділі «Обмундирування і екіпіровка» розглянуто обмундирування австро-угорської армії, що було запроваджене спеціальними регламентами 1869 і 1873 років. Використовували п'ять основних кольорів сукна: темно-синій, блакитний, червоно-цегляний, темно-коричневий, темно-зелений. Обмундирування піхоти складалося з парадного і повсякденного мундирів. Кольори уніформи були такі: куртка темно-синя, штани блакитні. З 1911 р. все польове обмундирування стає одного захисного кольору - світло-брудно-блакитного. Елементами відмінності полків в обмундируванні були металеві гудзики білого або жовтого кольору (у ландвері і гонведі гудзики були пронумеровані відповідно до полку), петлиці на шинелі і польовій куртці (на парадній формі кольоровими були весь комір, обшлаг, погони і плечові вали).\nСтрілецькі підрозділи і чотири елітні полки тірольських стрільців використовували традиційні для них захисний сірий колір у парадному і польовому обмундируванні. Дещо відрізнявся мундир боснійсько-герцеговинських військ. Парадним і польовим головним убором була червона феска з чорною або синьою окантовкою. Блакитного кольору були штани-шаровари до колін, трикотажні гетри.\nОбмундирування кавалеристів залежало від належності їх полку до роду зброї. Загальними елементами були кавалерійські штани (модель 1869 р.), темно-коричнева шинель (модель 1881 р.) і кавалерійська пілотка (модель 1869 р.). Крім того, гусари носили особливі чоботи (модель 1881 р.), що відрізнялися від драгунських і уланських. Військове духівництво в мирний час носило, як правило, звичайне церковне вбрання. Їх належність до війська підкреслювала тільки офіцерська шапка і шинель сірого кольору. Урядовці військово-судової, військово-медичної і військово-фінансової служб носили двобортні мундири і чорний фетровий капелюх з чорним пір'ям. Військові урядовці при парадному обмундируванні носили двобортні куртки і капелюхи зі срібним галуном. Власне обмундирування мали ландвер і гонвед. Напередодні Першої світової війни в армії запроваджено обмундирування єдиного захисного кольору.\nУ четвертому розділі «Військово-морський флот та авіація» розглянуто організацію, особовий склад, кораблі, стан авіації.\nУ першому підрозділі «Флот Австро-Угорщини» зазначено, що флот розбудовувався на основі власних ресурсів. Для цього були наявні всі умови: відповідні порти, судноверфі, будівельний матеріал, кваліфіковані інженери і конструктори-будівельники. Впродовж останньої чверті ХІХ - початку ХХ століття військово-морський флот Габсбургів докорінно змінився за технічними характеристиками. Він поповнився сучасними на той час кораблями, мав нове озброєння тощо. У воєнному плані флот орієнтувався на оборонну тактику, оскільки базувався і діяв на обмежених просторах. Його головні функції полягали в обороні водних кордонів багатонаціональної монархії. Окреме місце у військово-морському флоті Австро-Угорщини займала Дунайська військова флотилія, яка контролювала ситуацію практично у центральній частині монархії, оскільки ця ріка пронизувала її значну територію через австрійські, угорські та словацькі землі. Звернена увага на організаційні основи побудови та її особовий склад. Ротація особового складу відбувалася на добровільних засадах і рекрутським набором у морських провінціях монархії. Закон про збройні сили 1889 р. тривалість дійсної служби встановив чотири роки, а у резерві - шість. Замість служби у запасі була запроваджена трирічна служба охорони морського узбережжя. Кількість морських військовослужбовців впродовж другої половини ХІХ - початку ХХ ст. радикально не змінювалася і станом на 1909 рік їх чисельність складала 15,8 тис., а на Дунайській флотилії - 500. Службовими мовами визнавалися німецька та італійська. Підготовку кваліфікованих кадрів для військово-морських потреб монархії здійснювали Академія військово-морського флоту, Морський кадетський корпус піхоти, Морський кадетський корпус артилерії, Науково-дослідний гідрографічний інститут та ін.\nВійськово-морський флот базувався переважно в районі далматинського узбережжя. Його головною базою була Пула. Важливе стратегічне значення зберігали порти Котор (Чорногорія) і Лошній (Хорватія). У Шібеніку знаходилася резервна морська база. Всі названі порти були одночасно потужними морськими фортецями. Практично всі кораблі монархії базувалися в межах держави, лише окремі знаходилися в інших портах.\nДля розбудови флоту найбільше зробили ерцгерцог Фердинанд Максиміліан, В. Тегеттгофф і Йозеф фон Ромако, головний конструктор кораблів у 1859-1882 рр. Основу австрійського флоту початково складали броненосці. У другій чверті ХІХ ст. на озброєння поступили торпедоносці, великі крейсери і міноносці. На початку ХХ ст. відбулися кількісні та якісні зміни на флоті. 30 вересня 1908 року на воду спущено броненосець «Радецький» - військовий корабель нового типу, оснащений потужною артилерію. Ця дата вважалася днем відродження австро-угорського флоту. Найостаннішим здобутком військово-морського флоту стала флотилія підводних човнів. Дуже добре функціонував радіозв'язок між кораблями, а розроблена австрійськими фахівцями система кодів, яка використовувалася на флоті, належала до найкращих у світі.\nВпродовж усієї війни габсбурзький флот проявляв себе з найкращого боку. Йому не тільки вдалося ослабити італійський флот, але й навіть, незважаючи на значну перевагу противника, унерухомити його. 30 жовтня 1918 року, із закінченням Світової війни, Карл І наказав головнокомандувачу флотом віце-адміралу Міклошу Горті зробити офіційні акти про передачу австро-угорських військово-морських сил під юрисдикцію уряду Держави словенців, хорватів і сербів. З цього часу австро-угорський військово-морський флот офіційно перестав існувати. На відміну від Адріатичного флоту, в Дунайській флотилії зберігалася дисципліна і панував повний військовий порядок. Її командувач Вульфф привів усі підпорядковані йому кораблі до Будапешта.\nДругий підрозділ «Авіація» висвітлює розвиток авіації. Впродовж другої половини ХІХ ст. з воєнною метою використовували аеростати. Проте ці засоби дуже залежали від природних умов: вітру, погоди. Новим явищем на початку ХХ ст. став літак. У 1912 р. почали формувати військово-повітряний флот. На початку 1914 р. в Австрії було 40 учбових і 39 військових літаків, 49 цивільних літаків, 85 аеродромів. У Першу світову війну Австро-Угорщина вступила як авіаційна держава. Її армія мала на озброєнні різні види літаків: винищувальні, бомбокидальні і розвідувальні. Вся авіація ділилася на загін пілотів і льотні роти (по 106 чоловік), одну роту і 12 повітроплавних загонів.\nПідсумки дослідження приведено у «Висновках».\n1. Австро-угорська угода 1867 року спричинила не лише зміну державно-політичних відносин в імперії, але й значно вплинула на формування її збройних сил. Визначалася їх нова структура: загальноімперська армія (регулярна армія), територіальна оборона (австрійський ландвер і угорський гонвед), австрійське і угорське ополчення (ландштурм) та єдиний військово-морський флот. Вперше було зафіксовано існування гонведу як територіально-національної угорської армії.\n2. Найвищу військову владу уособлював імператор. При ньому діяла Військова канцелярія. За навчання і військову підготовку збройних сил відповідали генерал-інспектори, відповідальні перед імператором. Центральним органом імперії, що займався військовими питаннями, було Військове міністерство. Виконавчою структурою Військового відомства був Генеральний штаб.\n3. Усі збройні сили комплектувалися за територіальним принципом, з врахуванням державно-правових відносин і адміністративного устрою імперії Габсбургів. Військова служба поділялася на активну (дійсну) і пасивну (у резерві та в запасі). Вона регламентувалася Законами про загальний військовий обов'язок 1868, 1890 і 1912 років. Поступ військової думки, технічні нововведення обумовили прийняття деяких змін у проходженні служби.\n4. Всі збройні сили поділялися на сухопутні і морські. Основною одиницею сухопутної армії був полк: піхотинський і кавалерійський. Полки зводилися у дивізії. Невід'ємну складову частину збройних сил Австро-Угорської імперії складало ополчення. За національним складом ополченські полки були однонаціональні і змішані.\n5. Жандармерія була воєнізованою організацією, яка мала завдання підтримувати громадський порядок і забезпечувати державну безпеку, а під час війни - функції воєнної поліції при штабах різного рівня. Жандармський склад вербувався з середовища офіцерів та нижніх чинів, які відбули дійсну службу в спільній армії, ландвері або гонведі.\n6. Українці проходили військову службу у ряді територіальних формувань. Особливе місце в збройних силах австро-угорської армії займав Легіон Українських Січових Стрільців, формування якого відбувалося добровільно на основі імператорського патенту 1851 р. Легіон з добровільного формування у 1916 р. був перетворений на полк і діяв за законами монархії. Військовий досвід здобутий українцями в австро-угорській армії був використаний у боротьбі за українську національну державу - Західно-Українську Народну Республіку.\n7. Обмундирування сухопутної австро-угорської армії було запроваджене спеціальними регламентами 1869 і 1873 років. В армії було п'ять основних кольорів сукна. Досвід ведення бойових дій початку ХХ ст. показав необхідність запровадження обмундирування єдиного захисного кольору.\n8. На час створення дуалістичної монархії Австрія була потужною морською державою, Угорщина флоту зовсім не мала. Надалі флот успішно розбудовувався. Його головною базою була Пула. У Шібеніку знаходилася резервна морська база. Австро-угорський флот був добре підготовлений до війни, що стало наслідком послідовного здійснення військової доктрини.\n9. Військове керівництво приділяло значну увагу повітряним засобам у майбутніх війнах. Використовували повітряні кулі та дирижаблі. На початку ХХ ст. з'явилися літаки.\n10. Бойова практика Першої світової війни піддала загальній перевірці існуючі теоретичні положення у всіх сферах військової справи. Воєнні дії стали поштовхом до дальшого розвитку військової науки і теорії військового мистецтва. Досвід військового будівництва Австро-Угорщини частково можна використати при розбудові збройних сил України. Вартим уваги є принцип підготовки офіцерського складу і присвоєння відповідних звань випускникам військових навчальних закладів.\nУ «Додатках» містяться таблиці з відомостями про втрати живої сили австро-угорської армії за даними рапортів з районів бойових дій; складу кавалерії австро-угорських військ напередодні Першої світової війни; переліку кораблів, які були на озброєнні австро-угорського флоту напередодні Першої світової війни; прізвищ начальників Морського департаменту і головнокомандувачів австро-угорського флоту та час перебування їх на посадах.\nЛозинський Андрій Федорович. Збройні сили Австро-Угорщини (1867-1918 рр.) - Рукопис.\nДисертація на здобуття наукового ступеня кандидата історичних наук за спеціальністю 20.02.22 - військова історія. - Національний університет «Львівська політехніка». - Львів, 2006.\nУ дисертації розглянуто збройні сили Австро-Угорщини, особливості та організаційно-правові засади їх формування. Вивчено структуру сухопутного війська, проаналізовано його піхотні та кавалерійські формування, інші роди війська, частини та підрозділи спеціального призначення. З'ясовано кількісну і якісну участь українців у територіальних формуваннях, умови створення першої національної української частини в складі австро-угорської армії. Досліджено проблему обмундирування і екіпіровки війська та умови їх зміни. Вивчено питання розбудови військово-морського флоту в його кількісному і якісному аспекті. Певну увагу приділено військово-повітряним силам.\nКлючові слова: Австро-Угорщина, Габсбурги, Україна, збройні сили, армія, флот, авіація, війна.\nзбройний сила австрія угорщина\nЛозинский Андрей Федорович. Вооруженные силы Австро-Венгрии (1867-1918 гг.) - Рукопись.\nДиссертация на соискание ученой степени кандидата исторических наук по специальности 20.02.22 - военная история. - Национальный университет «Львовская политехника». - Львов, 2006.\nВ диссертации рассмотрено вооруженные силы Австро-Венгрии, организационно-правовые основы и особенности их формирования. Подчеркнуто, что австро-венгерский договор 1867 года привел к образованию дуалистического конституционного государства. Особенности существования многонациональной монархии влияли на ее военное могущество, определили военную доктрину и функционирование единой армии и территориальных военных сил.\nВо второй половине ХІХ - начале ХХ вв. быстрыми темпами развивалась горно-добывающая промышленность и тяжелая индустрия. Наибольшее военно-промышленное предприятие Австро-Венгрии составляли заводы Шкода, каменно-угольная и металлургическая компания Витковица, австрийское оружейное общество Верндля и др. Военно-промышленный комплекс обеспечивал потребности собственной армии, прежде всего в области вооружения. Но финансирование военной промышленности было недостаточным. Поэтому монархия Габсбургов фактически стала наименее милитаризованным государством Европы.\nВо второй половине ХІХ в. определилась структура вооруженных сил: общеимперская армия, территориальная оборона, австрийское и венгерское ополчение и военно-морской флот. Это определяло особенности военного управления дуалистической монархии, а также комплектирования вооруженных сил. Военнообъязаными считались все здоровые мужчины в возрасте от 21 до 42 лет. В основу рекрутирования была поставлена территориальная система. В результате отдельные воинские части имели определенный национальный состав. Обучение во всех видах вооруженных сил проходило согласно с единым уставом, распоряжениями, регламентами и инструкциями. Офицеров для армии обучали в академиях и кадетских школах. Источником пополнения офицерского корпуса были так называемые резервные офицеры. Сержантами становились лишь капралы, прошедшие специальные подготовительные курсы.\nВысшую военную власть воплощал император. Вопросами обороны при императоре занималась Военная канцелярия. Центральным органом монархии, что занимался военными вопросами, было Военное министерство.\nОбщие функции Генерального штаба, как мозга армии, определялись «Организационными основами» (1900 г.). В начале ХХ в. Генштаб состоял из командования, управления, Военного архива, Военной академии. Таким образом, сложилась четкая структура вооруженных сил, соответствующая система командования и подготовки офицеров.\nОтдельный раздел посвящен исследованию структуры, вооружения, экипировки, а также формирования Легиона Украинских Сечевых Стрельцов.\nавтореферат "Збройні сили Австро-Угорщини (1867-1918 рр.)" скачать\nДругие документы, подобные "Збройні сили Австро-Угорщини (1867-1918 рр.)"


Незважаючи на те, що виробники постійно розширюють функціонал випускаються гаджетів, деяким користувачем він все ще може здаватися недостатнім.\nІстотно розширити функціонал будь-якого мобільного пристрою, будь то ноутбук, планшет або телефон, може док-станція.\nУ цьому матеріалі ми відповімо на питання, що таке док-станція і навіщо вона потрібна.\nЦей пристрій отримало свою назву від англомовного словосполучення docking station – стикувальна станція.\nЦе досить компактний і багатофункціональний пристрій, який дозволяє істотно розширити функціонал мобільного гаджета, спростити роботу з ним і т. П.\nСтандартна така станція призначена для швидкого одночасного підключення декількох пристроїв до електроживлення, кабелям трафіку даних, голосу і т. П.\nТакі пристрої випускаються безліччю різних виробників, відрізняються за можливостями, функціоналу, технічними характеристиками і габаритами, а крім того, по дизайну і зовнішньому вигляду.\nНайчастіше вони виконуються у вигляді підставки під електронний пристрій.\nГоворячи коротко, такий гаджет дозволяє одночасно синхронізувати інформацію з пристроєм, до якого він підключений, і заряджати акумулятор цього пристрою.\nТобто, крім значного розширення можливостей гаджета, станція також може продовжити термін його автономної роботи, діючи аналогічно пристосуванню power-bank.\nДля того щоб ваш пристрій справно працювало з такою станцією, необхідно завантажити на нього спеціальний драйвер або встановити спеціальне програмне забезпечення. Тільки таким чином воно зможе синхронізувати зі станцією. Завантажити таку програму, як правило, можна на офіційному сайті виробника, чи вона поставляється на носії в комплекті зі станцією.\nНайчастіше ці гаджети мають кабель USB для підключення до комп’ютера, але іноді також може використовуватися і СОМ-порт.\nІноді також використовуються технології бездротового зв’язку – вай-фай, блютуз (але важливо розуміти, що в цьому випадку пристрої будуть набагато швидше розряджатися).\nЕнергію для роботи станція отримує через блок живлення від звичайної мережі змінного струму або від акумулятора автомобіля.\nЗ якими ж пристроями можуть взаємодіяти такі гаджети?\nВище вже було сказано, що найбільш часто станції працюють з ноутбуками, телефонами і планшетами.\nАле крім цього досить зручно використання таких пристроїв з фото- і відео-камерами, а також майже з усіма іншими типами мобільних електронних пристроїв.\nФактично, всі пристрої, приєднані до такої станції, стають одним медіа-пристроєм – харчуються однієї електроенергією, передають дані, і мають доступ до однієї і тієї ж загальної інформації.\nПри підключенні до смартфону такий пристрій може зарядити його, поліпшити якість звуку за допомогою підключення колонок (а іноді вони також бувають і вбудованими, що ще зручніше). Крім того, можливий перегляд, наприклад, файлів з телефону на планшеті і навпаки. Крім того, можна швидко переміщати файли між пристроями.\nГоловна характеристика, що дозволяє розділяти такі пристрої на типи – це їх мобільність.\nСтанції бувають як стаціонарними, так і повністю мобільними.\nДругі менше за габаритами і вагою, користуються більшою популярністю, так як, найчастіше, їх використання має більше сенсу.\nЗа іншими параметрами виділяються і інші типи таких пристроїв:\nПровідна док-станція – для телефону, планшета або смартфона. В цьому випадку пристрій живиться від мережі, акумулятора автомобіля або по кабелю від комп’ютера, а ось спосіб зв’язку з пристроєм можна за допомогою дротового, так і бездротовим;\nБездротові док-станції – це такі, у яких як передача даних, так і підключення здійснюються по бездротових мережах. Такі пристрої можуть бути використані в якості мобільних;\nЗарядочних док. Як випливає з назви, такий пристрій призначений виключно для підзарядки мобільних пристроїв, причому не тільки смартфонів і планшетів, але і інших, наприклад, робота-пилососа. Вони завжди мобільні і за своїм функціоналом тільки можуть замінювати power-bank, ніяких інших функцій вони не несуть;\nУніверсальна станція – крім власне функції зарядки вона має ще безліч функцій. Серед них підключення декількох пристроїв крім основного (наприклад, клавіатур і динаміків), об’єднання декількох пристроїв з даними в єдиний гаджет;\nМультимедіа-док – особливий різновид станцій, призначена для роботи з медіфайламі. З її допомогою фото та відео можна не тільки переміщати і копіювати, а й обробляти (працює при підключенні до однієї такої станції комп’ютера або планшета і носія мультимедійних файлів).\nЗалежно від необхідного функціоналу та очікувань, можна вибрати найбільш підходящу для себе станцію. Важливо враховувати, що в залежності від функціоналу, вартість таких пристроїв може бути досить різноманітною. І найвища ціна на універсальні багатофункціональні об’єднують гаджети.\nМоделі для Андроїд\nСаме дана операційна система є найпоширенішою на сьогоднішній день.\nІ тому більшість док-станцій призначені для роботи саме з нею (мають драйвера для відповідної прошивки).\nНайбільш доцільно для роботи зі смартфонами такого типу купувати багатофункціональні пристрої, здатні розширити сферу використання планшета.\nВам необхідно лише встановити на Андроїд-пристрій відповідне програмне забезпечення і підключити його до станції.\nОдне це вже допоможе перетворити ваш пристрій в потужний музичний центр (якщо станція має динаміки).\nДалі ви можете підключати до станції інше обладнання (клавіатури, карти пам’яті і т. Д.) І працювати з ними за допомогою смартфона або планшета.\nДеякі станції також оснащені пультом дистанційного керування для запуску файлів, зменшення і збільшення звуку, внесення деяких змін в налаштування.\nЦе може здатися надмірністю, але деяким користувачам така можливість здається досить зручний.\nПристрої цієї експлуатаційної групи відрізняються тим, що практично універсальні – підходять для будь-якого пристрою на базі Андроїд. Вони припускають застосування універсального програмного забезпечення, і майже або повністю не мають обмежень за розміром встановлюваних пристроїв.\nМоделі для iOS\nЦі пристрої більш специфічні – для різних моделей смартфонів або планшетних комп’ютерів може знадобитися різний програмне забезпечення.\nВони можуть застосовуватися також і в якості підставки і зарядного пристрою, але допомагають і виконувати ряд інших функцій.\nВ першу чергу, це значне спрощення процесів синхронізації смартфона і сервісу iTunes на комп’ютері.\nЯк і у випадку з андроїдом, пристрої з такою операційною системою за допомогою док-станції можна підключити до телевізора або музичного центру.\nПри покупці краще віддавати перевагу саме тим пристроїв, які випущені фірмою Apple, так як вони надають більший функціонал і працюють стабільніше і справно.\nОднак універсальні доки теж є. Вони підходять для айфонів і Айпад, але можуть мати менший функціонал, неполадки в зв’язку з проблемами сумісності і т. П.\nЗверніть увагу, що як тільки ви підключите свій пристрій від Еппл до доку іншого виробника, ви автоматично втратите гарантію на цей смартфон або планшет. Майже всі станції цього виробника мають однаковий набір портів – «еппловскій» порт Lightning, порт для підключення до комп’ютера і стандартний роз’єм mini-jack. Випускаються вони в тих же базових колірних відтінках, що і самі телефони та планшети.\nПідключення ноутбука до такого пристрою допомагає, фактично, перетворити його в повноцінний персональний комп’ютер.\nБагато користувачів стикаються з нестачею портів на ноутбуці, але з доком ця проблема стає вирішувана.\nВи можете підключати додаткові монітори, графічні планшети. миші, клавіатури, принтери і навіть другий ноутбук.\nПри цьому ви отримаєте доступ до повного функціоналу всіх пристроїв, зможете налаштувати їх і працювати повністю комфортно.\nПісля того, як ви визначитеся з типом пристрою, який вам необхідний, потрібно звернути увагу ще на кілька важливих факторів.\nстанція повинна підходити для роботи саме з вашим, і мати відповідний тип харчування і спосіб передачі даних – провідний або бездротової.\nВід цього залежить, чи доведеться вам носити з собою безліч кабелів, і як швидко буде розряджатися ваш пристрій.\nДалі вивчіть докладно функціонал станції – він може досить сильно відрізнятися у моделей різних цінових категорій. Хоча це може бути неочевидно, але однакові, з першого погляду, універсальні станції, можуть досить значно відрізнятися по наданих можливостям. Визначтеся з тим, які з цих можливостей вам потрібні, а від яких ви готові відмовитися.\nПодивіться, скільки портів має станція і які вони. Від цього безпосередньо залежить те, скільки пристроїв ви зможете підключити, і доведеться вам для цього використовувати перехідники – за цим показником гаджети також можуть сильно відрізнятися. Зверніть увагу на наявність, або відсутність, вбудованих колонок.\nВіддавати перевагу занадто дешевим станціям можна. Вони можуть нестабільно працювати, викликати збої у всіх пристроях. Найбільш неприємний наслідок, яке може бути в цьому випадку – поломка, повне перегорання підключеного гаджета або самої станції.\nЧи потрібна вам взагалі док-станція? З одного боку, це далеко не необхідний гаджет, і без нього легко можна обійтися.\nАле з іншого боку, він значно спрощує роботу з пристроєм.\nУ яких же випадках док-станція може бути корисна?\nКоли необхідно максимально продовжити термін роботи пристрою, оперативно його зарядивши;\nКоли необхідно працювати відразу з декількома пристроями, передаючи між ними файли;\nНезамінна для тих людей, хто використовує будинку відразу кілька комп’ютерів для роботи\nПідійде фотографам, так як значно спрощує і прискорює процес переміщення файлів з камери на комп’ютер;\nЗ цієї ж причини підійде і художникам, які працюють на графічних планшетах;\nЛюдям, які працюють з великими обсягами тексту, буде зручною функція підключення до станції клавіатури – це допоможе набагато простіше і швидше набирати текст на планшеті або телефоні, обробляти текстові файли;\nЗручно використовувати пристрій для підключення смартфона до телевізора або музичного центру.\nТаким чином, пристрій може підійти тим, хто досить активно працює з електронними пристроями різних типів. А також тим, кому такий підхід може істотно полегшити роботу.\nОсновний плюс використання таких пристроїв – їх зручність і багатофункціональність.\nТепер вам не потрібно носити з собою мобільний акумулятор, колонки, метри кабелів та інші аксесуари.\nВсі їх можна об’єднати в одній док-станції.\nОсновні мінуси такого пристрою полягають в тому, що провідними варіантами користуватися досить незручно, а бездротові швидко розряджають батарею при роботі з блютузом (що є серйозною проблемою для більшості сучасних багатофункціональних пристроїв). Крім того, габарити таких станцій, хоча і відрізняються досить сильно в залежності від того, для якого пристрою станція призначена, все ж досить великі. Крім того, пристрої – підставки до того ж можуть мати незручну для переміщення конфігурацію.\nТакож багатьох людей зупиняє чимала ціна на такі пристрої, зростаюча у міру збільшення функціоналу пристрою.\nЗважаючи на це найбільш функціональні і зручні пристрої, які дійсно є сенс купувати, коштують чимало.\nЩо таке док-станція: призначення і різновиди Ссылка на основную публикацию


«Реальність – не те, чим нам здається»: Кідрук презентував у Херсоні роман «Доки світло не згасне назавжди» -grivna\n«Реальність – не те, чим нам здається»: Кідрук презентував у Херсоні роман «Доки світло не згасне назавжди»\nНапевно, вперше у Херсоні на презентації книги зібралося стільки людей, що навіть не вистачило сидячих місць. Такий ажіотаж у книголюбів викликав приїзд українського письменника Макса Кідрука, який презентував свій новий роман «Доки світло не згасне назавжди».\nСам автор охарактеризував роман однією влучною фразою: «Ніякі жертви не варті спроб виправити минуле, адже безжальний світ завжди знайде спосіб примусити за них розплачуватися». Про те, що надихнуло Кідрука на написання цього роману, про те, чим він незвичний та особливий та про подальші творчі плани письменника читайте у матеріалі журналістів сайту «Гривна».\n«Реальність – не те, чим нам здається»: або, що надихнуло автора на написання роману\nСвій виступ Макс Кідрук розпочав розповіддю про американський футбол. Здавалося б, а до чого тут американський футбол? Річ у тім, що на створення роману Кідрука надихнула трагічна історія відомого спортсмена Аарона Ернандеса, який займався цим видом спорту.\n«Повторюсь, що роман не про американський футбол. На цьому слайді не простий гравець, а це Аарон Ернандес. Два роки тому про нього писали усі без винятку американські ЗМІ. Він був на перших шпальтах газет, із нього починалися всі випуски загальнонаціональних новин», - говорить Макс Кідрук.\nВсесвітню «славу» Ернандес здобув у 2013 році, коли п’ятьма пострілами вбив свого товариша Одіна Лойда. Тоді ніхто не розумів мотивів злочину. Також прокурори інкримінували Аарону подвійне вбивство, яке сталося у Бостоні півроку до вищевказаної події. Тоді між спортсменом та одним чоловіком у нічному клубі зав’язалася бійка. Пізніше цього молодика та його попутника знайшли розстріляними у автомобілі. Слідством було встановлено, що автомобіль із загиблим зупинився на перехресті. Потім до нього під’їхала інша автівка з якої було здійснено постріли із вогнепальної зброї. Проте, стороні обвинувачення не вдалося зібрати достатньо доказів, аби притягнути Ернандеса до відповідальності за цей злочин.\nУ першому епізоді доказів було більш ніж достатньо. Тому рішенням суду Аарона відправили за ґрати на довічний термін. Одна із бостонських журналісток опублікувала велике розслідування, де йшлося про те, що Ернандес був прихованим геєм. Тому вона стверджувала, що його агресія була пов’язана із тим, що все своє життя він був вимушений приховувати свою орієнтацію. У цій історії найстрашніше те, що коли спортсмен у в’язниці дізнався про те, що ця інформація винесена на широкий загал, він покінчив життя самогубством.\nВже після смерті Аарона стало відомо, що він був неосудний, оскільки у нього знайшли психічне захворювання, яке він отримав через часті травми мозку.\nЖахає у цій історії те, що Ернандес вбив нареченого сестри своєї дружини. На записах, які опублікували журналісти, було видно, що одразу після вбивства Одіна Лойда, його наречена в сльозах прибігла до своєї сестри – дружини вбивці, яка, ймовірно, вже тоді знала, що у вбивстві Одіна винен її чоловік.\n«Роман «Доки світло не згасне назавжди» переповідає історію двох сестер: Рути та Індії. Попри незвичні іменна вони живуть зовсім буденним життям. Перша навчається на лікаря, а друга закінчує 11 клас. Усе змінюється, коли у нещасному випадку гине наречений Індії. Невдовзі потому Рута, молодша з них, виявляє, що може певним чином впливати на реальність у своїх снах. Уся ця історія про те, на що ж готова Рута, чим вона готова пожертвувати, аби відновити колишні усталені стосунки зі своєю сестрою. Історія, яку я вам розповів раніше, зовсім не стосується мого роману. Навіщо вам взагалі ця історія? Я припускаю, у вас під час читання, може виникнути думка, що написане – нереальне й так не буває у житті. Щойно ви про це подумаєте, то згадайте історію Ернандеса й зрозумійте, що реальність перевершує навіть найфантастичнішу вигадку», - підкреслив Кідрук.\nУ фантастичну складову роману покладено особливість відображення дійсності людським мозком. Сам автор роману говорить, що реальність – не те, чим нам здається. Тільки у поєднанні драми з фантастикою народився роман «Доки світло не згасне назавжди».\nРоман з елементами доповненої реальності\nЦя книга особлива тим, що її доповнює мобільний додаток, який можна безкоштовно завантажити з «Google Play» та «App Store». Для цього достатньо лише зісканувати QR-код, який розташований на першій сторінці книги.\nПісля цього для читачів роману обкладинка відкриється зовсім з іншої сторони. На книжці повільно почне проступати назва роману «Доки світло не згасне назавжди», а за спиною дівчини з’явиться темне химерне створіння.\nМобільний додаток дасть змогу прочитати й короткі оповідання, які були виведенні за межі основного блоку тексту.\n«Виведення фрагментів тексту за межі основного блоку дає змогу створити по-справжньому нелінійний сюжет. Якщо раніше роман так чи так був лінійним, то тепер, із мобільним додатком, його структура стає деревоподібною: додаються гілки, які описують другопланових героїв, розкривають невидимі зв’язки, показують той чи той епізод з абсолютно несподіваного боку», - зазначив Кідрук.\nТакож із встановленим додатком можна переглянути місця, де власне відбуваються дії роману.\nНайцікавіше, що одне із зображень перенесе вас до чату, де ви матимете змогу безпосередньо поспілкуватися із героєм роману.\n«Ви зможете поспілкуватися із героєм книги. Він буде спілкуватися із вами, відповідати на ваші повідомлення, а потім він замовчить. Не хвилюйтесь, якщо він не буде відповідати на ваші повідомлення. Він вам обов’язково відпишеться пізніше. Можливо, через день, тиждень. Можливо, що він зателефонує вам посеред ночі», - говорить автор роману.\n«Хороші новини – проект «Нові темні віки», а погані – на найближчі 24 місяці можете від мене нічого не чекати»: Кідрук про свої подальші творчі плани\nОкрім презентації свого нового роману Кідрук розповів й про подальші творчі плани. Наразі у автора на меті стоїть створення великого роману про колонізацію Марса.\n«Зараз працюю над новим великим проектом. Я навмисно кажу, що це буде проект, адже я готую серію романів. Куди щонайменше увійдуть три книги під загальною назвою «Нові темні віки». Це буде історія про колонізацію Марса, про екологічні проблеми на Землі та стосунки між планетою домініоном та її колонією. Для себе я позначаю цей проект, як історичний роман про майбутнє. Я наголошую, що це не буде фантастика. Очевидно, він буде про майбутнє, зачіпатиме новітні технології, але нічого такого наївно-фантастичного у ньому не буде. Я хочу через долі простих людей показати процеси, які сформують світ через 150-200 років. Я хочу краще, або все зійде нанівець», - розповів Макс Кідрук про свій новий проект.\nПроте, на цьому хороші новини для поціновувачів творчості письменника закінчилися, адже найближчі два роки він не буде випускати нові книги. Це автор аргументує тим, що підготовка нового проекту вимагає чимало часу. Окрім звичного читання необхідної літератури, обдумування й написання тексту, Кідрук планує додати до свого нового роману щось незвичне. Наприклад, у планах розробка 3Д-моделі мешканців Марсу. Особливість полягає у тому, що вони не будуть намальовані художником, а їх зобразить сам автор. Також у планах створення карти Землі з урахуванням зміни політичних кордонів, підняття рівня океану та інших факторів.\n«Хороші новини – «Нові темні віки», а погані – на найближчі 24 місяці можете від мене нічого не чекати. Я працюватиму лише над цим проектом. Повірте, що він цього вартуватиме», - підсумував свої творчі плани Макс Кідрук.


У Вінниці завершився патріотичний марафон "Все буде Україна" ВІТА\nУ Вінниці завершився Всеукраїнський патріотично-творчий марафон "Все буде Україна". За 20 днів марафону учасники надіслали більше 1500 заявок зі всіх куточків України та з-за кордону. Це записані пісні, вірші, малюнки, картини, аплікації, гобелени, танцювальні постанови та інструментальне мистецтво.\nЗараз дуже важливо, незважаючи на важкі часи, підтримувати культуру, мистецтво та надавати можливість дітям та дорослим проявляти себе та показувати свої таланти! У нашому марафоні "Все буде Україна" учасники отримали дипломи переможців, а керівники - подяки, – повідомляє організатор марафону в.о. директора закладу культури "Вінницька міська централізована бібліотечна система" Тетяна Верещак.\nНаймолодшою учасницею стала Аринка Нимирська з міста Бахмут Донецької області, яка на даний час вимушена переселенка. Найстарша учасниця – Ковальчук Тетяна Степанівна, 81 річна поетеса, дитина війни, ветеран праці з Вінниці, яка надіслала вірш "Ганьба".\nЗа час проведення марафону сторінку у Фейсбуці, де публікувалися роботи учасників, переглянуло більше 100 000 людей. Організатори марафону "Культурний Всесвіт", "Відкрита книга" та заклад культури "Вінницька міська централізована бібліотечна система", за підтримки департаменту культури Вінницької міської територіальної громади, не очікували такої кількості робіт. Щодня творча команда бібліотечної системи переглядала роботи учасників і публікувала їх на офіційній сторінці закладу у Фейсбук.\nУсі зібрані благодійні внески організатори марафону спрямують на гуманітарну допомогу Збройним Силам України та вимушеним переселенцям, - повідомляє директор департаменту культури міської ради Максим Філанчук.\nНагадаємо, у Вінниці відвідувачі бібліотек та діти, яким довелося тікати від війни, взяли участь у конкурсі малюнку на асфальті "Діти малюють мир!".\nЧоловіка, причетного до катування та вбивства у Шаргородському районі, затримали У Вінниці коп та нацгвардієць врятували дівчину, яка хотіла вистрибнути з вікна


MINI НА МІЖНАРОДНОМУ АВТОСАЛОНІ У ФРАНКФУРТІ 2017.\nМіжнародний автосалон, який пройде у Франкфурті в 2017 році представить громадськості відразу дві прем'єри MINI: John Cooper Works GP Concept і MINI Electric Concept. Перший - це втілення швидкості і динаміки, а другий - спроба заглянути в майбутнє екологічної та комфортної їзди. Так само в рамках салону бренд покаже весь модельний ряд, аксесуари і продукцію lifestyle.\nСтенд бренду, на якому демонструватимуть MINI John Cooper Works GP Concept буде перетворений в пітлейн, які використовуються на гоночних трасах. Автомобіль розроблений таким чином, щоб водій міг відчути себе за кермом справжнього гоночного боліда, який може зірватися з місця в будь-який момент і при цьому забезпечити комфортні умови їзди. Візуально полегшують кузов і покращують аеродинаміку незвичайні пропорції і агресивні деталі, використані в дизайні. Досить кинути короткий погляд на дану модель, щоб зрозуміти, що головним її призначенням є швидкість.\nMINI Electric Concept втілив в собі притаманну всім автомобілям бренду спортивність. Але при цьому в ньому реалізована екологічна чистота. Даний концепт повною мірою розкриває турботу MINI про екологічну безпеку їзди в умовах міста. Старт випуску серійної моделі запланований на 2019 рік. Автомобіль буде збиратися на заводі в Оксфорді. Випуск буде приурочений до 60-річчя появи першого автомобіля MINI.\nУспіх на гонках і комфортні поїздки по місту: від тріумфу MINI на ралі в Монте-Карло 50 років тому і до прем'єри MINI ACV 30.\nУ цьому році бренд відсвяткує ще один ювілей. Рівно 50 років тому MINI здобув третю перемогу поспіль на ралі Монте-Карло. Автомобілю вдалося залишити позаду більш потужних і великих конкурентів. Це дозволило MINI закріпити за собою статус легенди. Вся історія автомобіля говорить про те, що під час ралі минуле впливає і на сьогоднішнє сьогодення. Рівно 20 років тому в 1997 році на ралі Монте-Карло перед публікою з'явився концепт ACV 30.\nAnniversary Concept Vehicle зобов'язаний своєю появою 30 річниці третьої перемоги на ралі Монте-Карло. Дана модель MINI мала всього два місця і мотор розташовувався в центрі. При цьому їй вдалося показати, що класичні риси у вигляді шестикутної решітки радіатора і круглі фари можуть з легкістю стати частиною абсолютно сучасного концепту. Однак, дана модель не тільки відбила традиції бренду, але і запропонувала безліч рішень для комфортної їзди в міських умовах в 21 столітті.\nХарактер MINI володіє величезною індивідуальністю, яка знайшла відображення і в інших продуктах MINI. Познайомитися з усім асортиментом, який пропонує бренд MINI можна в рамках автосалону у Франкфурті. Бренд розміститься в павільйоні 11. У період з 14 по 24 вересня британський бренд об'єднає стенд з BMW і BMW Motorrad.\nГоночний дух з історією: MINI John Cooper Works GP Concept.\nMINI John Cooper Works GP Concept - всеосяжна потужність, спортивний стиль і незаперечність дизайну, на який творців надихнуло гоночне минуле бренду. Турбодвигун, що володіє відмінною потужністю і підвіскою, яка була спроектована для просування по гоночному треку. При цьому форма кузова і оздоблення салону створюють дивовижний вигляд моделі.\nКомпактність габаритів, невеликі за розмірами звіси, а також широкі в діаметрі колеса, оптимізована вага автомобіля і відмінний баланс розподілу навантажень по осях - все це допомогло MINI здобути три перемоги на ралі Монте-Карло. І саме вони стали частиною сучасного концепту. Так само варто відзначити, що в конструкції автомобіля присутні великогабаритні передній і задній бампер, аеродинамічні оптимізовані пороги і спойлер, який розміщений на даху. Спортивний характер підкреслюється колірним рішенням кузова. Він виражається в чорному кольорі Black Jack Anthracite і акцентами червоного металіка в кольорі Curbside Red і вогняного Highspeed Orange. У виготовленні кузова застосовувався вуглепластик, а також інші матеріали, що володіють малою вагою.\nПам'ятайте, MINI John Cooper Works GP Concept призначений для використання як на гоночному треку, так і в міських умовах. Таке поєднання простежується і в обробці салону. Такі елементи, як дуги безпеки, сидіння, призначені для гонщиків, скромна, без надмірностей панель управління, а також відсутність задніх сидінь в повній мірі відображають спортивний характер моделі. При цьому в скромному вбранні знайшли застосування такі сучасні і важливі елементи і гаджети, як: система MINI Head-Up Display надає важливу інформацію про ситуацію на дорозі, а внести зміни в налаштування можна, використовуючи сенсорний екран управління.\nБільше задоволення від водіння, більше стилю і ніяких викидів: MINI Electric Concept.\nMINI Electric Concept - це сучасна модель, що володіє неймовірним комфортом і маневреністю, здатна переміщатися, не забруднюючи навколишнє середовище. При цьому в нього закладені амбіції, в яких відображена суть зміни уявлень про поїздки по місту. Двигун миттєво реагує на натиснення педалі газу, переводить рівень динаміки, властивий бренду, на абсолютно новий рівень. Енергія зосереджена в літій-іонної батареї. Вона забезпечує не тільки максимальну ефективність роботи, але і гарантує повну відсутність шкідливих викидів в атмосферу.\nДизайн електромобіля незвичайний, але при цьому ідеально і гармонійно поєднує в собі класичний зовнішній вигляд і сучасні матеріали, використані в обробці салону. Вони вказують на наявність електроприводу. Аеродинаміці сприяє закрита решітка радіатора і додаткові елементи зі скловолокна. Reflection Silver і Interchange Yellow - колірна гамма, яка відсилає нас до першої появи електромобіля, який був представлений в 2008 році.\nНасолода від електричного ведення - MINI Cooper S E Countryman ALL4\nНовий MINI Cooper SE Countryman ALL4 (середня витрата палива: 2,3 - 2,1 л / 100 км; середнє споживання потужності: 14,0 - 13,2 кВт / 100 км; середній рівень викидів CO2: 52 - 49 г / км ) - це перший гібридний автомобіль прославленого бренду, який зміг відкрити шлях до елеткротяги і екологічно чистої їзди. Згідно з тестами Європейського їздового циклу NEDC запас ходу при пересуванні на електричній тязі становить 42 км, а максимальна швидкість - 125 км / ч.\nДвигун внутрішнього згоряння вступає в роботу тільки в тому випадку, коли автомобілю не вистачає тяги. При цьому сумарна потужність обох силових агрегатів складає 165 кВт / 224 к.с. Система повного приводу керується штучним інтелектом. При цьому передні колеса приводяться в рух двигуном внутрішнього згоряння, а задні електроприводом. Це гарантує відмінні умови водіння, незалежно від погоди.\nMINI Countryman і MINI Clubman - компактні автомобілі преміум-класу\nВипуск моделі з можливістю підключення гібридного двигуна - новий виток розвитку сімейства Countryman. Сучасне покоління даних моделей пропонує покупцям значно більше вільного простору в салоні і в багажнику. При цьому високий рівень комфорту і неймовірно велику функціональність. Серед силових агрегатів, які можна вибрати, пропонуються гібридний варіант, три бензинових і дизельних двигуна. Система повного приводу ALL4 доступна для всіх чотирьох модифікацій.\nНеймовірний успіх і популярність моделі Clubman показує, що британський бренд зміг досить міцно закріпитися в сегменті автомобілів преміум класу, що володіють компактними габаритами. Унікальність кузова, довга лінія даху, а також наявності чотирьох бічних дверей і двох дверей ззаду, Clubman завоював звання класичного купе-універсала. У салоні представлено цілих п'ять посадочних місць, просторий багажник з достатньою кількість вільного місця для пасажирів відповідають всім вимогам, які пред'являють жителі міста до сучасних автомобілів. Як і в попередньому випадку на вибір пропонуються три бензинових двигуна, три дизельних, а також система повного приводу ALL4.\nMINI 3 двері, MINI 5 дверей і кабріолет MINI Convertible - три непересічних представника в преміальному сегменті малих автомобілів\nКонцепт автомобіля MINI Cooper був представлений 20 років тому на Франкфуртському автосалоні. Саме тоді і почалася історія марки. Одними з основних принципів відродженого бренду стали неймовірний функціонал і просторість салону. Перша модель, яка була показана на цьому салоні змогла завоювати величезну популярність серед багатьох автолюбителів. Цю любов вона отримала за рахунок відмінної динаміки і неймовірного дизайну, і індивідуальності.\nКласичний кузов втілився в останньому поколінні MINI 3 двері. Особливі налаштування шасі і сучасні системи, націлені на допомогу водієві, в повній мірі відповідають жорстким вимогам, які пред'являються автовласниками. Для них сьогодні актуально не тільки задоволення від водіння, але і інноваційні технології. Оновлена модель MINI c 5 дверима надає ще більше вільного простору. Такий вільний простір забезпечує додаткову функціональність. Вони досягаються за рахунок того, що довжина кузова була збільшена на 161 мм, а також двох додаткових дверей і трьох пасажирських сидінь, розташованих в задній частині салону. Замикає модельний ряд кабріолет Convertible. У сегменті преміальних автомобілів малих розмірів, дана модель єдина і з цієї причини знаходиться поза конкуренцією.\nДля моделей з 3, 5 дверима доступні чотири бензинових і три дизельні двигуни. Для кабріолета доступні три бензинові і дві дизельні силові установки.\nЛіга спортивних автомобілів з характером: модельний ряд John Cooper Works.\nМоделі John Cooper Works розробляються з метою, щоб пробудити пристрасть до швидкісної їзди. Існує 4 напрямки всередині сімейства John Cooper Works, але є і те, що їх об'єднує - це максимальний гоночний набір. У цей набір входить двигун, підвіска, дизайн кузова і салону. Все це розробляється на основі гоночних випробувань. Такий підхід робить автомобілі John Cooper Works ідеальним прикладом поєднання максимальної функціональності при мінімальних габаритах.


Поїздка в Шрі-Ланку - сюрприз чоловікові\nНаближається ювілей спільного життя, день народження коханої людини або вам просто хочеться зробити сюрприз чоловікові? Не пошкодуйте грошей і рушайте з чоловіком в Шрі-Ланку. Колишній острів Цейлон варто відвідати. Води Індійського океану, тропічна природа, чайні плантації і заповідники стануть доступними для вас.\nВідео: Шрі Ланка - мій райський острів!\nВи зможете прокинутися в бунгало, обладнаному відповідно до вимоги цивілізації, після дивовижної ночі, під щебет райських птахів і легкий шум океанських хвиль. Замість ранкової зарядки і душа - пробіжка по піщаному березі під бризки хвиль.\nТі, хто не побоїться тривалого перельоту, доставлять собі задоволення від відпочинку в цій екзотичній країні. Всі, хто тут побував, відзначають незвичайну атмосферу свята, ланкійці - дуже життєрадісний народ. Країна золотого Будди подарує безліч вражень і залишить спогади як в душі і серці, так і на фотографіях і відеозйомках. Любителям пасивного відпочинку припадуть до душі ланкійські пляжі і екскурсії, а пам`яток тут хоч відбавляй. А якщо ваша друга половинка дуже активна особистість, то хіба не буде дайвінг, риболовля, сафарі, катання на слонах справжній сюрприз чоловікові? Ви можете насолодитися спільним відвідуванням колоритних СПА-салонів і спеціальним масажем.\nУ Шрі-Ланці волого і часто йдуть дощі. Але, не варто цього боятися. По-перше, в різних частинах острова дощі йдуть тільки півроку - на північному сході це осінь-зима, а на південному заході весна-літо. По-друге, опади короткочасні, і йдуть, в основному, по ночах. Зате середня температура повітря коливається протягом усього року від 25 до 28 градусів. А середня температура води в океані тільки в зимовий період 23-24 градуси, в решту часу - 25-26 градусів.\nВиїжджаючи з країни, ви можете вивезти з собою 3 кг чаю. Тим, хто хотів зробити ще один сюрприз чоловікові і купив коштовність, потрібно буде обов`язково пред`явити на митниці чек про оплату. Ну, а вивозити враження від побаченого можна в необмежених кількостях.\nДе варто побувати на Шрі-Ланці.\nСтолиця місто Коломбо успішно поєднує в собі сучасність і старовину. Стильні сучасні будівлі і стародавні пам`ятники створюють неповторний колорит. Індуїстські і буддистські храми, музеї, галереї - це не повний перелік пам`яток міста, які залишать незабутнє враження. Варто відвідати місцевий морський порт, адже він один з найбільших в Середній Азії.\nАхунгалла славиться морем і пляжами, величезними водоспадами і буйною тропічної рослинністю. Тут можна відвідати стародавні пам`ятники або розважальні заклади, а можна пройти оздоровчі процедури в лікувальних комплексах. Якщо ви хочете внести в подорож побільше романтики побувайте в Бентоте - чарівний пейзаж злиття річок і моря, фольклорні шоу. Першокласний відпочинок забезпечений на найпопулярнішому в Шрі-Ланці курорті Берувелла з розкішними готелями і красою природи.\nВ горах розташований один з найстаріших міст Канді. Його омиває широка річка, а посередині красується штучне озеро і храм Далада Малігава. Він є сховищем Священного Зуба Будди. Курорт Когалла славиться кораловими рифами. Любителі підводного світу отримають незрівнянне задоволення плаваючи серед рифів і милуючись строкатими рибками. Відмінним місцем для дайвером є і курорт Хіккадува, тут справжнє царство коралів.\nЩо можна подивитися на Шрі-Ланці.\nЦентр буддизму древня столиця Сінігальского держави Анурадхапура заснована в п`ятому столітті до нашої ери. Тут багато архітектурних пам`яток. Паломники щорічно відвідують святі місця, такі як дерево Будди. Посеред великого лісу на величезній скелі стоїть прекрасний палац Сігірія. У Дамбулла, розташованої на висоті 350 м, знаходиться 5 печер. Їх пам`яткою є старовинні фрески і колекція статуй Будди. Деяким експонатам більше двох тисячоліть. У середньовічній столиці острова Полоннарува можна побачити 4 статуї Будди, вони викарбувані в гранітній скелі.\nЯкщо ваш чоловік любить екзотичних тварин, то відвідування слонячого розплідника - справжній сюрприз чоловікові. Він знаходиться в місті Піннавела. Тут вирощують слоненят, батьки яких були вбиті браконьєрами. А в місті Пераденія розташований Королівський Ботанічний Сад. Можна побачити велику колекцію кімнатних рослин, помилуватися пальмами, декоративними орхідеями. На алеї меморіальних дерев рослини висаджені відомими людьми.\nВідео: влоги: наш відпочинок на Шрі Ланці\nДля любителів екстриму буде незабутнім похід на пік Адама (2224 метра над рівнем моря). Тут можна побачити не тільки відбиток ступні божества, а й приголомшливе видовище висхідного сонця. На це святе місце приходить багато прочан. У Національному музеї Коломбо серед інших експонатів можна побачити багато виробів зі слонової кістки і манускрипти на пальмових листках.\nukrLoveLady.ru » Будинок і родина » Взаємовідносини » Поїздка в шріланку - сюрприз чоловікові


Міжкімнатні двері Львів - ціна від 459 грн.| купити, каталог фото\nЗі склом (4)\nТМ «Ваш Стиль» (Україна) (8)\nТМ «Status Doors» (Україна) (1)\nРозпродаж дверей (1)\nЗагальна кількість: 9\nМіжкімнатні двері Ultra 011 дуб Молочний від ТМ "Status Doors"\nХарактеристика Ширина: 600 мм. Висота: 2000 мм. Вид полотна:...\nМіжкімнатні двері Ультра U011 Емаль\nЗміна розмірів: немає призначення: Ванна, Кухня, Кімната,...\nМіжкімнатні двері Ультра U013 Емаль\nМіжкімнатні двері ЕМАЛЬ Кандем ПГ\nМіжкімнатні двері ЕМАЛЬ Дукат ПГ «фрезеровані»\nМіжкімнатні двері ЕМАЛЬ Екю ПГ з глухими вставками замість скла\nМіжкімнатні двері ЕМАЛЬ Дукат ПО «сатин білий»\nМіжкімнатні двері ЕМАЛЬ Екю ПГ «сатин білий»\nМіжкімнатні двері ЕМАЛЬ Кандем ПО "сатин білий"\nміна розмірів: немає призначення: Ванна, Кухня, Кімната,...\nКупити міжкімнатні двері Львів: просте правило, як не помилитися\nВи можете вибрати будь-які двері: з будь-яким типом відкривання, покриття або конструкцією. Але при цьому завжди потрібно дивитися не тільки технічні характеристики, але і репутацію виробника. Чому це важливо?\nЯкість матеріалів і збірки повністю залежить від фабрики. Так, на папері дві аналогічні за характеристиками двері, різних виробників, можуть бути повністю різними. Але одна прослужить 10 років, а друга через 2 роки зіпсується. Тому, перш ніж купити міжкімнатні двері, дізнайтеся про репутацію компанії.\nДалі детально розглянемо типи конструкцій і то, від чого у них залежить ціна.\nНові міжкімнатні двері в будинок: конструкція наше все\nВибираючи нові міжкімнатні двері, ознайомитеся з типами конструкцій:\nТакі двері мають складну конструкцію, яка включає в себе кілька головних елементів. Основа - це каркас із зрощеного бруса: горизонтальні і вертикальні стоєві, стикуються між собою саморізами або за допомогою клеєних шипових з'єднань. Прорізи заповнюються фільонками, які можуть бути з цільного дерева, з МДФ або ДСП. Також не рідко використовується скло.\nПо суті, такі двері це рама з натуральної деревини з заповнювачем і обшивкою з МДФ. Як заповнювач можуть виступати стільники з картону, ДСП, МДФ і дерев'яні бруски. Багато в чому це впливає на вартість і технічні характеристики дверей.\nОсобливістю таких моделей є більш легка вага і менша вартість, в порівнянні з фільончастими.\nОсобливість: всі елементи двері по-окремо збираються в єдину конструкцію, як конструктор. Кожну деталь обклеюють покриттям індивідуально, з усіх боків.\nУ фільонок і щитових же моделях обклеювання здійснюється на одну сторону поверхні.\nВажливо! У дверях високої якості обклеювання робиться повністю, в бюджетних - тільки з видимих сторін.\nЗбираються двері двома способами:\nСаморізи врізаються під кутом 45 градусів, завдяки чому візуально не помітні місця кріплення, так як вони розташовані на верхній частині дверей.\nСаморізи врізаються збоку - місця кріплення видно. Щоб приховати їх використовуються пластикові заглушки. На це слід звертати увагу при виборі.\nЗбірні двері легко ремонтувати, так як відреставрувати одну окрему частину простіше, ніж всі двері.\nВажливо! Зверніть увагу, двері на шпунта НЕ підрізають, або підрізають тільки на рекомендований виробником розмір. Компанія DOOR.Lviv.UA знає ці нюанси - звертайтеся за консультацією.\nМіжкімнатні двері: ціна визначає матеріал\nМатеріал, що використовується для покриття дверей, впливає на експлуатаційні і споживчі характеристики готового виробу. Чим вища ціна, тим краще якість. Розглянемо деякі з них:\nЛаміновані двері, ПВХ і екошпон\nНайдоступніший варіант міжкімнатних дверей, що характерні ламінованим зовнішнім покриттям, яке може мати різні кольори, малюнки та гарно імітує натуральні породи дерева. Каркас таких дверей виготовляється з соснового масиву та обшитий МДФ, внутрішні пустоти заповнені наповнювачем.\nЛаміновані двері покриваються недорогий фініш-плівкою на основі паперу, просоченою синтетичною смолою. Це дуже ненадійне покриття, проте ціна міжкімнатних дверей з ламінованим покриттям низька, що зробило їх дуже поширеними на ринку.\nПВХ і екошпон - це плівка, а не папір. Завдяки цьому такі двері можна встановлювати в приміщеннях з високою вологістю (кухня, ванна, туалет). Також покриття можна акуратно мити побутовою хімією: покриття не буде роз'їдати, як паперову поверхню ламінату. Це важливо для сімей з дітьми, які можуть помалювати двері. Ще одна перевага - стійкість до подряпин.\nШпоновані двері відносяться до класу натуральних дверей. Конструкція складається з соснового (як правило) бруса по периметру, для стабілізації (щоб не вело двері) наклеюється МДФ, і огортається шпоном.\nШпон буває натуральний і файн-лайн.\nНатуральний проводиться шляхом стругання деревини на тонкі пластини. Для цього використовуються вікові дерева. У них багато річних кілець, які роблять структуру більш виразною і багатою.\nФайн-лайн виготовляється з швидкозростаючих сортів, його структура менш виражена і однорідна, а вартість нижча.\nФайн-лайн - однорідна структура Натуральний шпон - унікальна структура\nПорада! Файн-лайн дозволяє купити відразу кілька дверей з однаковим малюнком. Завдяки цьому вони все будуть виглядати ідентично в інтер'єрі. Натуральний шпон дає унікальний малюнок для кожної моделі, тому вони будуть мати деякі відмінності.\nМіжкімнатні двері, ціна на які найвища, так як для виробництва використовуються найчастіше цінні породи деревини. За своєю конструкцією дверей з масиву - це конструкція, зібрана з суцільних деревних елементів. Як правило це каркас і вставки з суцільного дерева. Така конструкція довговічна, дозволяє багато разів проводити реставрацію при необхідності і не містить штучних матеріалів.\nПорада! Кожні двері з масиву мають свій унікальний природний малюнок, тому підібрати дві повністю ідентичні моделі не вийде. Вирішивши вибрати міжкімнатні двері з масиву, враховуйте цей момент.\nОстанні роки скляні двері набули великого поширення. Багато в чому це пов'язано з початком використання нового типу скла - Triplex. Його технологія досить проста - два скла товщиною 4 мм об'єднуються між собою плівкою. Якщо навіть таке скло розіб'ється (що зробити досить складно), то його осколки не розлетяться і нікого не ранять.\nЄ кілька конструкцій таких дверей:\nна алюмінієвому або металлопластиковом каркасі: основою є загартоване скло, воно ж бере на себе основне навантаження, завдяки чому немає необхідності робити масивну раму;\nбезкаркасні двері на основі загартованого скла (суцільноскляні).\nПідсумок! Всі типи покриттів потрібно використовувати тільки згідно з установленими нормами допустимої вологості. В іншому випадку покриття буде набухати і відшаровуватися. Рекомендовані умови експлуатації: вологість повітря 30-70%, температура - 15-30 градусів вище нуля.\nМіжкімнатні двері в інтернет-магазині\nРозпашні - це класика. Такі моделі монтуються на петлях до коробки. До переваг можна віднести надійність і простоту конструкції, до недоліків же необхідності досить великого вільного місця для відкривання.\nМіжкімнатні двері в інтернет-магазині з розсувним конструкцією використовуються в приміщеннях з обмеженим простором. Встановлюються вони на спеціальні ролики, які рухаються паралельно стіні. Важливо, що такі моделі можуть бути виконані за тими ж конструкціям, що і класичні розстібні, в тому числі і скляними.\nВажливо! Розсувні двері можуть бути зроблені з будь-якої моделі орних. Вартість формується з вартості дверей обраної категорії плюс вартість розсувної системи.\nПридбати міжкімнатні двері у Львові: найкращі моделі, супер ціна\nКупити міжкімнатні двері Львів ви можете в салоні компанії DOOR.Lviv.UA. Тут представлені всі типи: одностулкові, двостулкові, зі склом, розсувні, з масиву, шпоновані, екошпон і так далі.\nМи спеціалізуємося на товарах від українських і білоруських фабрик, так як вони доступні за ціною і якісні. Двері Польщі, Італії та інших країн також високоякісні, але закупівля проводиться за валюту, що робить її фінішну вартість досить велику.\nМіжкімнатні двері Львів від перевірених виробників\nМіжкімнатні двері Львів представлені такими виробниками:\nТМ «Axioma» (Україна)\nТМ «Dziadek» (Польща)\nТМ «Гранд» (Україна)\nТМ Новий Стиль (Херсон)\nТМ «Status Doors» (Україна)\nМи співпрацюємо тільки з тими фабриками, які довели свою надійність і сумлінність на практиці взаємодії з нами і клієнтами. Вся продукція в магазинах DOOR.Lviv.UA - це висока якість, професійне консультування і доступні ціни.