Леонтій Яковенко - Біографія, фото, новини, інформація, вік | Військові\nДень народження: 24.10.1909 року\nМісце народження: с. Дроновка, Донецька область, Україна\nДата смерті: 29.03.1991 року\nГерой Радянського Союзу (7.04.40). Нагороджений двома орденами Леніна, трьома орденами Червоного Прапора, двома орденами Вітчизняної війни 1-го ступеня, двома орденами Червоної Зірки, медалями.\nНародився в сім’ї селянина. Українець. Закінчив семирічку. Працював теслею.\nВ АРМІЇ з 1929 р. Член ВКП(б) з 1930 р. У 1932 р. закінчив Ленінградську військово-теоретичну школу льотчиків, в 1933 р. – 14-ту військову школу льотчиків р. в Енгельсі, в 1934 р. — курси командирів ланок.\nБрав участь у національно-визвольній війні в Китаї з листопада 1937 по вересень 1938 рр. На винищувачі І-15 налітав 65 годин, провів 5 повітряних боїв, в складі пари збив японський винищувач І-96. Нагороджений орденом Червоного Прапора.\nБрав участь у радянсько-фінській війні. Був військовим комісаром 68-го окремого винищувального авіаполку ВПС 13-ї армії Північно-Західного фронту.\nДо березня 1940 р. батальйонний комісар Яковенко зробив 64 бойових вильотів на розвідку і штурм військ противника.\nРозповідає військовий кореспондент Ставський: «З-за лісу з’являються срібні силуети наших бомбардувальників. Вони роблять коло над озером… Ведучий кинув ракету. І над аеродромом злітає ракета.\nБомбардувальники замкнули коло над озером, ліг на курс і зникли в блакитному океані. Комісар Яковенко зібрав свою ескадрилью і кинувся навздогін — прикривати бомбардувальників. Ну, у Яковенка все буде в порядку. Це вже друга війна в нього… І тут комісар вже встиг у першій же повітряної атаки під Виборгом відразу запалити белофинского винищувача. А на землі Леонтій Гнатович — сухий і міцний, як криця. Він напористий фізкультурник, — невтомний і деятельнейший комісар. Він знає всіх льотчиків та інженерно-технічний персонал відмінно. Він завжди з людьми. Вузьке обличчя з глибоко запалими очима суворо, але це до першої розмови. Робітник з Донбасу, Леонтій Яковенко — людина великого розуму і гарячого серця. З ним легко і спокійно і на землі і в повітрі.\nЦе він запропонував не віддавати до суду військового трибуналу льотчика Романова, коли той одного разу заблукав, а в інший раз сів за межами аеродрому і розбив літак.\n— Зламати людину завжди зламаємо, сил достатньо. А давай-но ще підтримаємо і перевіримо.\nАле самому Романову Яковенко без пощади висловив все.\n— Розбив машину, стало бути, не хочеш літати, битися з ворогами Батьківщини — так воно і виходить! Ти зрозумій це!\nРоманів зрозумів: тепер у нього вже шістдесят бойових вильотів, бої, — і товариші мовчазно домовились: забути про тих його проступки — виправився людина…\nПолк розвідував глибокі тили ворога, прикривав коректувальників, розвідників, бомбардувальників, розстрілював обози і ешелони, кидався на батареї і розганяв артилерійську прислугу, штурмував піхоту.\nЗа озером Суванто-ярви батальйон… потрапив в трагічно важке становище. Вночі він пройшов по льоду і увірвався в розташування фінів. Ті перейшли в контрнаступ. Одну за одною відбивали наші герої злісні атаки ворога. Патрони були на межі. Тоді майор Зеленцов покликав на допомогу своїх винищувачів… Винищувачі наспіли під-час: белофинны притиснули батальйон… до самого обриву, до озера Суванто-ярви…\nКомісар Яковенко спікірував прямо на групу білофінів, що в траншеї, і випалив її розпеченим вогнем своїх кулеметів.\nВинищувачі завзято ганялися на бриючому польоті за разбегавшимися фінськими солдатами. Вони пікірували на білофінів і після того, як вийшли патрони, ревом моторів леденя підлі душі ворогів.\nБатальйон вийшов з оточення. Полку була оголошена подяка».\n7.04.40 р. батальонному комісару Яковенко Леонтію Гнатовичу було присвоєно звання Герой Радянського Союзу.\nБрав участь у Великій Вітчизняній війні з листопада 1941 р. Був військовим комісаром ВВС 46-ї армії, а потім заступником командувача ВПС Закавказького фронту по політчастині.\n11.07.45 р. йому було присвоєно військове звання генерал-майор авіації.\nУ 1948 р. закінчив курси перепідготовки політскладу при Військово-політичній академії, у 1954 році – Військову академію Генштабу. З 1967 року — у відставці.\nПрацював викладачем Воронезького сільськогосподарського інституту.\nПотім жив у селищі Мамонтовка Московської області.\nПохований у п. Мамонтовка.


Два віце-прем’єри України та Польщі зустрілись у Харкові - Вечірні новини\nВечiрнi новини » Стрічка новин » Два віце-прем’єри України та Польщі зустрілись у Харкові\nДва віце-прем’єри України та Польщі зустрілись у Харкові\nВихідними у Харкові вшанували пам’ять жертв тоталітарного режиму. Представники України та Польщі поклали квіти до меморіальної дошки, що розташована на колишній будівлі НКВС, де знаходилась внутрішня тюрма. Також, учасники заходу відвідали Меморіал жертв тоталітаризму, що у Лісопарку.\nПавло Розенко Віце-прем’єр-міністр України\nПісля закінчення радянсько-польської війни вересня 39-го року, військовополонені офіцери польської армії були етаповані до спеціальних таборів НКВС. Одним з яких був Старобільський табір на Луганщині. Весною\n1940 року польських офіцерів, які утримувались в тому таборі, ешелонами було відправлено до тюрми НКВС у місті Харкові, де протягом кількох тижнів, тривали розстріли у підвалах цих приміщень. Трупи вбитих польських офіцерів автомашинами відправляли до лісу в районі селиха П’ятихатки.\nАби вшанувати пам’ять загиблих до Харкова прибула польська делегація на чолі із Віце-прем’єр-міністром Республіки Польща Пьотром Ґлінським. Майже 80 представників родин катинських приїхали вклонитися пам’яті своїх\nпращурів, загиблих від рук НКВС. Нагадаємо, у Харкові вздовж так званої «чорної дороги», що у Лісопарку знаходяться 75 братерських могил. 15 польських та 60 – інших народів, зокрема, й українських.\nПьотр Ґлінський Віце-прем’єр-міністр Республіки Польща\nШановне панство! Дивлячись на це доглянуте та безпечне кладовище, я б хотів подякувати українській владі за опіку над цим особливо важливим для поляків місцем. Варто зазначити, що в Харкові не вдалося так званим «невідомим виконавцям» влаштувати провокації та спровокувати напругу у польсько-українських відносинах. Я би хотів передати українському народу слова поваги, за те, що в сучасній Україні немає розбіжностей на тему, як варто інтерпретувати комунізм та радянську політику – як тоталітарну державу, в якій нема місця для плюралізму поглядів та, в якій відбувалися масові вбивства та приниження людей. Тоталітарна влада дозволяла собі відбирати в людей те, що для них є найціннішим – гордість та особиста віра.\nПредставники України та Польщі поклали вінки до Меморіалу жертвам тоталітаризму, вшанували пам'ять загиблих хвилиною мовчання та взяли участь у богослужінні.\nБлизько 4 тисяч польських офіцерів та понад півтисячі мирних польських громадян, яких у цьому лісі жорстоко було розстріляно тоталітарною машиною сталінського режиму в 1940 році. В цьому лісі також поховані тисячі українців, росіян, євреїв, представників різних національностей. Це місце скроплено\nневинною кров’ю українців і поляків, і є священним для нас, є місцем нашої спільної історичної пам’яті.\nТут, на шостому кварталі Лісопарку серед інших міститься і таблиця з ім’ям Якуба Вайди – це батько відомого польського режисера Анджея Вайди.\nІзабелла Саріуш-Скомпська – голова Федерації катинських родин\nПан Анджей описав нашу історію, історію наших сімей, в портретах яких, передав глядачеві рівно\nстільки, скільки зміг. Ми приїхали сюди через багато років, дехто вперше, тому що віримо, що наша присутність тут дуже важлива. Кожний привіз із собою фрагмент великої історії та свою родинну пам’ять: згадки про батька, дядька, дідуся. Якщо б ми хотіли назвати, до кого ми сюди приїхали, наша зустріч би дуже затягнулась, адже ми і так не можемо пригадати всіх. Книга цього кладовища дуже товста.\nВіце-прем’єр-міністр України Павло Розенко висловив переконання, що сьогодні між Україною і Польщею має відкритися новий етап конструктивних відносин і співпраці.\nУкраїна вдячна Президенту Польщі, Уряду Польщі та всьому польському народу за безперечну і беззастережну підтримку України в цій непростій ситуації і за послідовну підтримку в Україні її територіальної цілісності і незалежності.\nКатерина Махова, Євген Сєріков


Одеса-Головна - Вільногірськ: купити квитки на поїзд з Tickets.ua\nЖ/Д квитки Одеса-Головна → Вільногірськ\nОдеса-Головна - Вільногірськ\nЗалізничні квитки Одеса-Головна – Вільногірськ\nОднак не на всі потяги передбачена посадка за електронним квитком. У цьому випадку ви зможете забронювати та оплатити квитки на поїзд Одеса-Головна – Вільногірськ онлайн і обміняти роздрукований електронний квиток на класичних паперовий квиток у касі без черги.\nЩоб купити квиток або оплатити бронювання на потяг з Одеса-Головна в Вільногірськ за допомогою сервісу Tickets.ua, необхідно вказати дату і пункти відправлення та прибуття. Система автоматично знайде всі можливі варіанти проїзду і покаже вам їх від найдешевшого до найдорожчого. Із запропонованих варіантів залізничних рейсів ви можете вибрати найзручніший для вас за ціною і часом відправлення та прибуття. Ви зможете вибрати тип вагона (плацкарт, купе, СВ або загальний), місця та додаткові послуги (постіль, чай, кава та інші). Вартість квитка на потяг з Одеса-Головна в Вільногірськ відобразиться нижче.\nБронювати або оплатити електронний квиток на потяг Одеса-Головна – Вільногірськ онлайн можна за допомогою банківської карти Visa/MasterCard, через Приват24 (інтернет-банкінг) або WebMoney. Після здійснення оплати електронний квиток буде надісланий на ваш email. Якщо на документі зазначено, що він є підставою для проїзду, його достатньо просто роздрукувати та надати перед посадкою, якщо ні — обміняти в касі вокзалу без черги.\nЩоб купити залізничні квитки Одеса-Головна — Вільногірськ на сервісі Tickets.ua, вам потрібно всього кілька хвилин. Ми пропонуємо вам у зручний час дізнатися вартість проїзду на будь-якому маршруті, розклад усіх потягів за потрібним вам напрямком на потрібну дату, наявність вільних місць, вибір класів вагона і додаткових послуг. З нашим сервісом вам вдасться вибрати кращі пропозиції з усіх можливих.\nХочете швидко й без великих зусиль знайти квитки на потяг Одеса-Головна – Вільногірськ? Скористайтеся зручним і простим сервісом Tickets.ua, за допомогою якого забронювати залізничні квитки можна всього за декілька хвилин. Забудьте про довгі черги до залізничних кас — квитки на потяг Одеса-Головна – Вільногірськ тепер можна купити не виходячи з дому.\nЩоб знайти пропозиції зручних рейсів, просто заповніть пошукову форму. У ній достатньо зазначити напрямок подорожі й обрати у календарі дату поїздки. На сторінці результатів ви зможете ознайомитися з усіма результатами за своїм запитом, ознайомитися з маршрутом руху потяга «Одеса-Головна – Вільногірськ» і включити у замовлення постільну білизну.\nПотім необхідно авторизуватися або пройти швидку та просту реєстрацію на сайті, щоб оплатити квитки банківською карткою. Бронюйте залізничні квитки у Вільногірськ вже сьогодні!


Авраам Лінкольн - президент США (1861-1865) - Інформація\nАвраам Лінкольн - президент США (1861-1865)\nАмериканський політик і 16-й президент Сполучені Штати з 1861 по 1865 р.,Абрахам Лінкольн є першим представником Республіканської партії, який був обраний на цю посаду. Глибоко релігійний і аболіціоніст переконаний, хоча і помірний, його обрання спричинить Громадянська війна : південні рабські держави залишать Союз. За його мандатом він скасувати рабство, і Північ вийде переможцем у результаті конфлікту в кінці безпрецедентної людської та промислової мобілізації. він помер вбивством у 1865 році, до кінця війни, і не відбудеться повне возз’єднання країни.\nЛінкольн: його перші політичні заручини\nАвраам Лінкольн народився 12 лютого 1809 року в штаті Кентуккі. Він походив зі скромної родини культиваторів, дуже релігійних, які емігрували в 1816 р. До Індіани, зокрема, щоб уникнути конкуренції, представленої фермами, що використовують рабів (Кентуккі дозволяв рабство, тоді як Індіана це забороняє). Лінкольні переїдуть знову в 1830 році, на цей раз оселитися далі на захід в штаті Іллінойс. Завзятий читач і в основному самоук, він увійшов у політику в ранньому віці, балотуючись на виборах 1832 року для участі в зборах штату Іллінойс. Йому це не вдається, але його талант як доповідача вже проявляється. Того ж року він служив у міліції у війні проти індійського вождя Чорного Яструба, але не мав можливості брати безпосередню участь у боях.\nВін знову спробував удачу на виборах 1834 року, на цей раз зумівши обрати себе; він був призначений ще тричі, прослуживши до 1842 р. У цей період він підтвердив свою політичну приналежність: партію вігів, основну опозиційну силу Демократичній партії на національному рівні. Практично природно, з огляду на його сімейне походження та його релігійні переконання, він оголосив себе проти рабства ще в 1837 році. Однак, прагнучи пощадити свій електорат, він завжди з великими ораторськими запобіжними заходами висловлює свою думку щодо і без того "делікатної" теми.\nЩе як юрист-самоучка він став адвокатом у 1837 році, створивши протягом кількох років репутацію одного з найкращих у своїй державі. Він привернув до себе достатньо уваги, щоб розпочати загальнонаціональну політичну кар'єру: у 1846 р. Його обрали до Палати представників. Однак його дворічний мандат не буде продовжено, головним чином через його протидію війні проти Мексики (1846-48).\nАвраам Лінкольн і боротьба з рабством\nНаприкінці його повноважень представником Аврааму Лінкольну була запропонована посада губернатора штату Орегон, яку він волів відмовитись, щоб присвятити себе юридичній фірмі. Повернувся до політики в 1854 р. Після прийняття закону Канзас-Небраски. Багато хто розглядає як неприпустиму поступку інституту рабства, цей закон спричинить формування Республіканської партії, до якої Лінкольн приєднається наступного року. Саме на виборах до Сенату 1858 року він затвердив себе одним з головних лідерів. Під час передвиборчої кампанії він стикається з демократом Стівеном Дугласом, автором закону Канзас-Небраски та захисником доктрини "народного суверенітету", з принципом, згідно з яким жителі майбутньої держави Союзу обирають себе. 'Вони приймуть чи не приймуть рабство на своїй землі. Лінкольн, зі свого боку, розвиватиме помірковану, але тверду риторику, зосереджену на тому, щоб зупинити поширення рабства, а не повністю його скасовувати.\nВін буде побитий, але його виступ спокушає невизначених виборців на Півночі та сприяє піднесенню Республіканської партії. Останній, після провалу Джона Фремонта та його радикальної програми на президентських виборах 1856 р., Обрав вибір на більш помірковану лінію і призначив Авраама Лінкольна кандидатом у президенти на виборах 1860 р. Під час передвиборчої кампанії він повторює зі своїм звичайним красномовством, що він не має наміру скасовувати рабство під час свого мандату, а лише забороняти його продовження. Таким чином, він заручився підтримкою виборців з півночі, тим легше, що в його особі демократи були розділені. Так його обрали президентом США 6 листопада 1860 року.\nАле найголосніші прихильники рабства інтерпретують його обрання як ознаку емансипації рабів, що настануть. Їм вдається згуртувати громадську думку в південних штатах навколо них і підштовхнути її до того, що, на їхню думку, є єдиним рішенням, що дозволяє продовжувати рабство - сецесії. Південна Кароліна була першим штатом, який відокремився від Союзу 20 грудня 1860 р. Як пророкував Лінкольн у знаменитій промові 1858 р., Нація зараз розділена. Чотири місяці політичних переговорів залишаться без уваги, і вступ Лінкольна до Білого дому 4 березня 1861 року нічого не змінить. Південні штати об'єдналися, щоб сформувати власну націю - Конфедеративні Штати Америки, і взяли курс на утвердження суверенітету над своєю територією. Криза навколо форту Самтер, об'єкта в Південній Кароліні, окупованого північниками, мала втягнути країну в громадянську війну після бомбардування форту південцями (12 квітня 1861 р.).\nПрезидент у смуті громадянської війни\nПотім президент Авраам Лінкольн повинен був змиритися з керівництвом Північної війни з метою відновлення цілісності Союзу. Корупція та військові поразки ускладнили перші кілька місяців, але Союз отримав стратегічну перевагу, забезпечивши контроль над "прикордонними державами" між Північчю та Півднем, і президент поступово оточив себе ефективні та ревні адміністратори. Незважаючи на це, 1862 рік був важким, і якщо генерал Грант здобув важливі перемоги на заході країни, на східному узбережжі було не те саме, і Вашингтону навіть загрожували, до битви при Антієтам (17 вересня 1862).\nЦя оборонна перемога союзних армій, здобута на північній землі, стала вирішальною політичною віхою для Авраама Лінкольна. Це дозволило йому показати своїм співгромадянам, що Північ, далеко не агресор у цьому конфлікті, повинен навпаки енергійно захищатися, щоб уникнути примусу в рабство, і що його обов'язок знищити цей конфлікт. заклад. 22 вересня 1862 р. Він опублікував проголошення про емансипацію, яке проголосило всіх рабів країни вільними станом на 1 січня 1863 р. Перетворивши цілі війни Союзу на боротьбу до смерті проти рабства, Лінкольн вирішив за його адміністрацією частина громадської думки, що коливалась до того часу.\nЗ 1863 р. Промислова та людська мобілізація Півночі почала давати йому перевагу на полі бою. Однак військові успіхи не завадили втоми оселитися на Півночі перед масштабами жертв. На додаток до ведення війни, Лінкольну довелося заперечити президентську кампанію 1864 р. Джордж Макклеллан, який стояв перед ним, пообіцяв мир своїм співгромадянам, навіть якщо це означало переговори з конфедератами. Тому президент закликав своїх генералів вийти зі стагнації та отримати рішучі перемоги, які вони не без труднощів зробили і ціною багатьох людських життів.\nВбивство Авраама Лінкольна\nОстаточно переобраний 8 листопада 1864 р. Авраам Лінкольн мав лише завершити війну, яка і так закінчувалася, як південні армії закінчували свої сили. Насправді Ричмонд, столиця Конфедерації, був узятий 3 квітня 1865 р. Незабаром настав час для реконструкції ... Але Авраам Лінкольн, рятівник США, міг лише побачити остаточну перемогу, залишивши свою роботу незавершеною. 14 квітня 1865 року Джон Уілкс Бут, актор і прихильник півдня, вбив його в голову в своїй гримерці в театрі Форда. Президент США помер наступного ранку, 15 квітня 1865 року.\nВін і сьогодні є головною фігурою в американській колективній пам’яті як завдяки своїм просвітленим і негнучким поглядам на скасування рабства, так і завдяки урядові воєнного часу. Він, мабуть, найбільш письмовий президент США у всіх аспектах свого життя, включаючи найбільш приватний. Статуя на згадку про Авраама Лінкольна виставлена в Нью-Йорку на площі Юніон-сквер, а також є чудовий меморіал у Вашингтоні, в парку Західний Потомак.\n- Лінкольн, біографія Стівена Б Оутса. Фаярд, 1984 рік.\n- Авраам Лінкольн, Ліліан Керджан. Фоліо, 2016 рік.\n- Авраам Лінкольн: Людина, яка врятувала Америку Бернард Вінсент, L'Archipel, 2009.\n- Біографія Абрагама Лінкольна на веб-сайті Білого дому\n- Лінкольн, фilm Стівен Спілберг з Даніелем Дей-Льюїсом. Студії XX століття, 2012.\nВідео: Авраам Линкольн - Цитаты, Афоризмы, Высказывания - Abraham Lincoln\nВи робите помилку. Пропоную це обговорити. Напишіть мені в PM.\nСпасибі. Я читаю це з інтересом. Я додав свій блог у вибране =)\nМолодці, це дуже гарне речення якраз правильне\nВійськові Албанії - Історія\nПівнічноамериканський B-25J 491-ї бомбардувальної ескадрильї зверху\nCopyright © qarkuberat.net | Авраам Лінкольн - президент США (1861-1865)...


Як виростити розсаду суниці з насіння в домашніх умовах 🌱🍓, коли садити у 2018\nРозсада суниці в домашніх умовах із насіння: коли сіяти\nАвтор: Листьева Лилия 06 лютого 2017 Опубліковано у Плодово-ягідні рослини\nСуниця садова, яку у нас заведено називати полуницею – одна з найпопулярніших ягід, яку не тільки їдять у свіжому вигляді, а й роблять із неї варення, джеми, напої та навіть наливки. Тому багатьох садівників цікавить, коли треба сіяти насіння суниці, щоб уже в поточному році отримати невеликий урожай ягід. Ми розповімо вам, коли сіяти насіння суниці на розсаду в 2018 році, як виростити розсаду суниці в домашніх умовах, а також коли і як здійснюється посадка розсади суниці у відкритий ґрунт.\nКоли сіяти суницю на розсаду в 2018\nПосів насіння суниці на розсаду в 2018 році можна здійснювати в такі дні:\n– у січні постарайтеся здійснити посів насіння суниці на розсаду 3, 7, 19, 30 або 31 числа. Несприятливими для посіву є 1, 2 січня, дні з 11 по 13 і з 27 по 29 січня;\n– лютий: найкращі дні для посіву суниці – 3 і 8 число, але можливий посів також 1, 5, 6, 13 і 16 числа, а 4, з 10 по 12 і з 24 по 27 лютого насіння суниці краще не сіяти;\n– березень: найсприятливішими для посіву днями будуть 3, 7, 8 і 30 березня, можна займатися посівом також 2, 4 і 6 березня. Несприятливими для посіву суниці днями є 5, 11, 12, 13, 20 березня, часовий проміжок із 23 по 25 число, 27 і 28 березня.\nҐрунт для розсади суниці.\n– біогумус, некислий торф і великозернистий пісок у співвідношенні 1:3:1;\n– торф, дернова земля і пісок у співвідношенні 1:1:2.\n– пролити міцним розчином марганцівки;\n– пропарити на водяній лазні;\n– прогріти 5 хвилин у мікрохвильовці;\n– просмажити півгодини в духовці при температурі 150 ºC.\nВирощування розсади суниці з насіння.\nПосадка суниці на розсаду в торф'яні таблетки.\nРозсада суниці в теплиці.\nЯк виростити розсаду суниці Фріго.\n– класу А – це розетки діаметром 12-15 см, які утворюють не більше двох квіткових стрілок;\n– класу А + – розетки діаметром понад 15 см з укороченим пагоном, що формують 2-3 квіткових стрілки;\n– класу А + екстра – діаметр розеток цієї категорії понад 20 см, у них сформовані бічні ріжки й утворюється не менше 5 квітконосів.\n– якщо у сіянців на листках цятки, це може бути симптомом грибкових плямистостей;\n– розсада з вицвілим листям має вас насторожити, оскільки блідість може бути ознакою невиліковного фузаріозного некрозу ріжків;\n– зморшкуватість молодого листя може означати ураження сіянців суничними кліщами, а таку розсаду краще не купувати;\n– у здорових сіянців листя має бути блискучим, опушеним або шкірястим, соковитого зеленого кольору;\n– довжина коренів у розсади з відкритою кореневою системою має бути не менше 7 см, а товщина ріжків – не менше 7 мм;\n– якщо розсада продається в горщиках, переконайтеся, що коріння освоїло весь об’єм посуду.\nУмови вирощування розсади суниці.\nПолив розсади суниці.\nПідживлення розсади суниці.\nПідсвічування розсади суниці.\nПікірування розсади суниці.\nРозсада суниці засихає.\nРозсада суниці гниє.\nРозсада суниці витягується.\nУ розсади суниці змінився колір листя.\nШкідники розсади суниці.


Отак на роботі слухаєш...\nОтак на роботі слухаєш, слухаєш класну пісню німецькою мовою притоптуєш ногою в такт, а воно бац і понімаєш, шо лірічєскій герой співа "лучче б ти плакала (3 раза) я всьо рамно не понімаю, шо ти з під мене хочеш!" хароша пісня, жизнєнна і про любов)))\nНє ну а шо, я сьогодні вранці теж хотіла любві і шампанського, але прийшлося вийти на вулицю, трохи ноги примерзли до асфальту но то нічо, весело так))) Їхали, кажу таксісту, "може ну йо, га?". Він скромно промовчав, а тоді такий глубокомислєнно каже "Та да, може".\nА щас працюю і одним оком поглядаю,як ви там кутю доїдаєте скоромне достали... Ех)))\nРедаговано в Понеділок, 09 січня 2017 14:08\nЩе в категорії: « - А вулиці чистять? Це так тяжело, коли людина... »


2.2. Стад алкогольного сп’яніння.\nНаркоманія і алкоголізм – дуже поширені проблеми з трагічними наслідками. Про них нині говорять у всьому світі. З цим пов'язують і падіння звичаїв, і зростання злочинності, збільшення транспортних аварій та інших нещасних випадків... Тому нашою метою в цій роботі є висвітлення цих соціальних поблем. Спробуємо розкрити соціальні та соціально-психологічн передумови наркоманії та алкоголізму, механізми розвитку звикання до них. На даний момент ця проблема турбує політиків, медиків, соціологів, юристів, педагогів. За приблизними даними, у світі нaлічyється понад один мільярд наркоманів та алкоголіків. Це – соціальна трагедія, про яку наполегливо тривожно повідомляють численні засоби масової iнфоpмaцїї. Haводять загрозлив цифри, що свідчать про зростання нapкомaнії та алкоголізму, залучення до тенет дeдалі нових і нових жертв. На Заході цю проблему намагаються виpішyвaти на урядовому рівні, але поки що безрезультатно.\nУ нашій країні боротьба з наркоманією тривалий час велася без широкого розголосу. У популярній літературі питання наркоманії майже не висвітлювали; про цю проблему говорили побiжно, стверджуючи, що соціальних причин для нapкомaнії у нас немає. Однак наркомани у країні були, і їх кількість збільшувалася з кожним роком. Однією з причин поширення наркоман дефіцит знань про наркотики та їх вплив на організм людини. У багатьох, особливо у молоді, неправильне уявлення про наркотики. Люди помиляються, вважаючи наркоманію розвагою, що відносить у світ приємних відчуттів.\nСитyaцiя складається так, що жертвою "білої смерті" може стати будь-хто, а горе і сльози увірватися в будь-яку родину. Не варто говорити про те, що наркотиками "бавляться" тільки неблагополучні й незайнят діти. Нерідко "дурманом" торгують прямо на території навчальних закладів. Сьогодні наркотики в кишенях багатьох учнів, студентів таке звичнеявище, як і жувальна гумка. Можна сказати, вони стали обов'язковими в джентльменському наборі багатьох так званих крутих юнаків та дівчат. Вони навіть не підозрюють, яку небезпеку приховують у собі ці „задоволення”, які наслідки спричинюють нешкідливі на перший погляд захоплення, до якої життєвої трагедії вони призводять. Тому тут буде подано характеристику наслідків та соціального психологічного розпаду особистості.\nСуспільство повинне знати, що наркоманія – це хвороба небезпечніша, ніж алкоголізм. Тому необхідна активна боротьба з токсикоманією наркоманією на всіх рівнях. Особливе значення має розпізнавання хвороби на ранніх стадіях.\nБільшість людей не потребують додаткових стимуляторів, допінгів для отримання спотворених сприйнять. Однак соціальна значущість наркоман очевидна, бо вона віднімає у суспільства молодих і енергійних людей, здорове потомство, забирає з собою у небуття нерозкриті таланти.\nДо питання наркоманії треба підходити всебічно, бо воно вимага залучення величезних коштів і сил. Крім того, все суспільство повинно нести певну відповідальність за існування цього явища. Проблеми можуть бути вирішен лише тоді, коли суспільство буде з належною увагою до них ставитись, докладаючи всіх зусиль до їх викорінювання. Необхідно терміново і активно включитися в боротьбу з наркоманією, використовуючи для цього весь арсенал доступних коштів.\nТому, насамперед, потрібно зауважити, що людина не народжується наркоманом. Що ж штовха його на перший крок зближення з наркотиками? Як надалі він потрапляє до тенет цієї вади? Звідки беруться в суспільстві наркомани і токсикомани? Багато соціологів, психологів, лікарів намагаються дати відповіді на ці запитання. Однак однозначної відповіді немає. Причини наркоманії, шляхи і механізми поширення складні і різноманітні.\nКількість чинників, що впливають на розвиток наркоманії, постійно збільшується, змінюються їх якісні характеристики. Тому причини наркоманій не можна звести до якогось єдиного чинника. Іноді одна причина призводить до наркоманії, а іноді низка причииин, що діють на особистість в одному напрямі, ведуть до її розвитку. Може бути комплекс причин, несприятливих умов сприятливих чинників, кожний з яких різною мірою зумовлює розвиток різних видів наркоманій і токсикоманій. Постараємося виявити типовіші причини (ситуації), що приводять людей на небезпечний шлях, здатний спричинити моральну і фізичну дeградaцiю, а часто – і загибель. [10, c.62-63].\nПричини наркоманій умовно можна поділити на соціальні, соціально-психологічні та психологічні. Першу і головну слід шукати в суспільному розвитку. У сучасних умовах в Україні молодь, в основному, ще позбавлена можливості оригінально і культурно проводити своє дозвілля. Воно зводиться, як правило, до вiльного згаяння часу, до галасливої та розбещено дискотеки, до підвалу та під'їзду. Пояснюється це недорозвинутістю нфраструктури дозвілля та відсутністю у більшості молодих людей достатніх матеріальних коштів. Боротьба за виживання змушує молодь шукати різноманітн джерела заробітку, у тому числі і в середовищі "тіньової" економіки. Бездуховність основної маси сучасної молоді обумовлює і беззмістовність проведення нею дозвілля. Прагнучи заповнити свій час хоча б яким-небудь змістом, молодь вдається до наркотиків та алкоголю.\nСлабовольні, нестійкі особи що не вміють переносити життєв труднощі, шукають можливість штучно спричинити заспокоєння або збудження вдаються до вживання наркотиків. У прагненні втекти від навколишньо несправедливості, від проблем сьогодення криються причини, що штовхають людину у світ ілюзій і фантазій. Такі, можна сказати, слабкі люди є в будь-якому суспільстві, й багато хто з них намагається забутися, врятуватися від реального життя. Особливо це стосується молоді – часта невлаштованість життя, відсутність чіткої перспективи, неясність політичної платформи, безідейність, відсутність цілеспрямованості ведуть до розгубленості перед лицем суперечливої дійсності та можуть сприяти залученню до наркотиків. Не тільки ця розгубленість, а й безплідний порив до реальності, невдала спроба осмислити справжні суперечност як свого життя, так і життя суспільства можуть бути благодатним гpyнтом, на якому проростає сім'я наркоманії. Постійна гонитва за наживою, політичний обман, лицемірство, егоїзм правлячої верхівки породжують, особливо серед молоді, розгубленість перед життям, спроби відсторонитися від нього, вивернутися, сховатися. Цей неповний набір живих і тривожних прикмет сучасного суспільства спричинює стан глибокого відчуження, духовну пустоту, яку часто заповнюють наркотичним дурманом. Як стверджує американський психіатр Денсен Гербер: «Кожне суспільство заслуговує свої власні виразки. У Сполучених Штатах у всій глибині виявляється криза цінностей, що характеризує сучасне суспільство».\nДодатковою причиною наркоманії є відсутність розумних розваг, як ноді замінюються „нездоровою” літературою, телепередачами, специфічними кінофільмами, в яких смакуються переживання наркоманів, їх життя і пригоди. Тут доречно ще раз пригадати англійського письменника Томаса Де Квінсі, який своєю книгою „Сповідь англійського опіофага” дав поштовх розвиткові опіумно наркоманії в Західній Європі, ставши, можна сказати, «батьком» європейських наркоманів.\nАналіз перелічених причин свідчить, що вони перебувають в площин соціальних проблем. Однак соціальні причини у виникненні наркоманії не єдині. Це також є наслідком недостатнього виховання, моральної нестійкості, наслідування поганим смакам та інших причин, про які йтиметься далі. Треба зазначити, що наркоманії в основному властиві підліткам, у яких соціальна зрілість відстає від фізичного розвитку.\nОстанніми роками отримані дані про деяку роль патологічно спадковості наркоманії. Під час обстеження наркоманів досить часто виявляють спадкову обтяженість, від якої частково і залежить ризик виникнення наркотично пристрасті, хоч це і не обов'язково. Це, передусім, бioлoгiчний грунт, здебільшого спадкові захворювання, у ліпшому випадку – конституціальна схильність, природжені ознаки, що визначають характер і особистісні особливост майбутнього наркомана. На такому тлі і розвивається згодом наркоманія. Це тло впливає не лише на причини, що визначають перше вживання наркотику, на характер його вибору, але і сприяє швидшому і тяжчому перебігу захворювання. Це не означає, що та чи інша людина приречена на наркоманію з народження. Наркоманами не народжуються. Спадковий чинник являє собою лише грунт для розвитку пристрасті до наркотиків і формування наркоманії. Частіше вживають одурманювальні засоби особи, у яких можна відмітити деякі психічні аномал особистісні особливості. До них, зокрема, належать підвищена навіюваність, пасивне підкорення, слабовілля, психічна незрілість думок, схильність до емоційних колізій.\nЗа характером це особистості з рисами збудливості, жорстокості, вираженої упертості, забіякуватості, із прагненням до незалежності та підкорення інших. Часто вони конфліктують з батьками, йдуть з дому, бродяжать, схильні до авантюр, здатні переступити закон (хуліганство, дрібна крадіжка). Тому коли вони потрапляють в оточення, де вживають наркотичні речовини, то повністю підпадають під вплив нових знайомих і залучаються до наркотику. Це пояснюється значно зниженим „сторожовим” почуттям самоконтролю, ослабленими вольовими імпульсами. Здебільшого вони не здатні протистояти негативному впливу навколишнього середовища. Однак серед них є не лише психопатичні особистості, а й дійсно психічно хворі, котрі мають психічні відхилення. Вони сподіваються знайти в одурманювальних речовинах вихід внутрішнім переживанням через самоспоглядання, саморозмірковування для усунення туги, знеособлення, прагматизму. Усі ці особи складають так звану „групу ризику”[10, c.64-72], молодь об'єднується у неформальні грyпи, "тусовки", потрапляє під негативний вплив кримінального середовища, злодійських авторитетів, захоплюється лже-романтикою. Спрацьовує вічна формула - "заборонений плід солодкий". А дитин завжди хочеться спробувати заборонене. Пустотливий настрій, бажання виділитися, нездоровий інтерес можуть привести дитину до вживання наркотиків, навіть проти волі підлітка. Звикання до наркотиків проходить набагато швидше, ніж, наприклад, до алкоголю чи нікотину. Коли проявляється інтерес, то наркотик завжди легко знаходиться, тим паче, що вживається спільно з особами, які для пiдліткa добре знайомі і яким він довіряє. Підлітків провокують на пробу наркотиків "закоренілі" наркомани, які прагнуть розширити клієнтуру, щоб на ній заробляти гроші на наркотик, вкрай необхідний їм самим. Втягнення в наркотичну залежність може проходити у стані сп'яніння підлітків, які потрапили у залежність від дорослих злочинців-наркоманів, збувачів та розповсюджувачів наркотиків, щоб їх прив'язати до злочинного ремесла. Це стосується і дівчат, які стали на шлях проституції. [3, c.11-13].\nСприятливими чинниками є важкі захворювання, під час лікування яких наркотичними препаратами може розвитися наркоманія. Страждаючи від нестерпного болю після поранень, операцій, травм, опіків, печінкових і ниркових колік, холециститу та інших захворювань, що супроводжуються вираженим больовим синдромом, людина у разі прийому болезаспокійливих засобів відчуває незвичайне полегшення: біль тимчасово вщухає, слабшає або абсолютно зникає. Страшні муки минають і людина відчуває себе ніби ожившою. Але внаслідок цього чудового полегшення хворі настільки звикають до наркотику, що коли лікування закінчено як лікувальний препарат він їм вже не потрібен, вони не можуть без нього обійтися.\nТаким чином, навіть тоді, коли вживання утішної отрути необхідним, законним, щоб приборкувати нестерпний біль, наркотик, що приймається як найефективніший болезаспокійливий засіб, труїть організм, породжує наркоманію, особливо за необхідності частих прийомів [10, c.72].\nнародження, законсервована в нашому тілі на глибинному рівні, де вже не існує різниці між емоціями і тілесними почуттями. Пологова травма основою для більшості негативних процесів у психіці, адже цей заперечний емоційний заряд людина носить в собі і немає можливостей позбавитися його шляхом звичайних свідомих зусиль. Тут закладається базова структура особистості, тут – основна спонука вживання тих чи інших наркотиків.\nЗаснований на тілесній пам'яті. Всі наші негативні емоц відбиваються на тілі у вигляді напруги між м'язами – згинателями і м'язами розгинателями, між м'язами, які дають імпульс до дії і м'язами, які їх стримують. Розрядати цю напругу зусиллям волі або якимось подібним зусиллям неможливо. Для цього потрібно перебувати в тому стані, коли ця напруга вкрай загострена, тобто бути в глибині конфлікту. Наркотик, який діє на організм да цю можливість.\nВажливо знати, як людина стає рабом наркотичних речовин, як відбувається звикання, патологічна прихильність (пристрасть) до постійного вживання наркотиків? Відповіді на ц запитання дуже важливі для розуміння суті наркоманії.\nОтже, причина справила свою дію, тим або іншим способом наркотик прийнято. Однак у кожної людини організм по-різному реагує на цю отруту. У багатьох уже перший прийом або перша ін'єкція викликає почуття внутрішнього комфорту, приємні специфічні пepеживaння, глибинa і тpивалість яких ндивідуальні. Вони і складають те позитивно забарвлене емoцiйнe тло, яке сприяє появі бажання до повторного прийому наркотичної речовини і форму початок виникнення пaтологічного потягу.\nОднак можливі такі індивідyальнi реакції на прийом наркотиків, коли у людини не лише не виникали позитивні суб'єктивні переживання, а, навпаки, з'являлися негативні відчуття – слабкість, сонливість, пітливість, сильний головний біль, запаморочення, нудота, блювота, біль у шлунку і навіть непритомні припадки. Люди з такою реакцією рідше стають наркоманами, якщо не потрапляють у компанію досвідчених «приятелів», які «заспокоюють» їх, пояснюючи, що «так завжди себе відчуваєш у перший раз, наступного разу буде краще». У разі подальших прийомів наркотиків негативні відчуття меншають поступово зникають. Однак ще не можна сказати, що захворювання на наркоманію вже сформувалося, оскільки усвідомлений потяг з'являється пізніше і в різн строки, що залежить від виду наркотику, способу і тривалості його прийому, дози, віку, статі споживача, індивідуальних особливостей організму, центрально нервової системи та інших чинників.\nНайкоротший термін появи потягу відзначається у раз внутрішньовенного введення наркотику. Найнебезпечніші в цьому відношенн препарати опійно-морфінної групи. Що молодше споживач наркотика, то коротший у нього період становлення наркоманії як хвороби – швидко формується потяг до наркотику, встановлюється регулярність прийому, знижується його переносимість. Наркоманія, що почалася у зрілому віці, протікає легше, ніж у підлітковому та юнацькому. Тому найстрашніше те, що молодь більш схильна до наркоманії. А як зазначалося, зростання наркоманії відбувається в основному за рахунок вікових груп, в яких ще не встигла повністю сформуватися особистість. Незалежно від первинного мотиву вживання наркотику, ефект, що отримано після його прийому, суб'єктивно приємне відчуття, що іменується ейфорією (від грецьк. euphoria легкість), спонукає до його повторного застосування, оскільки будь-яке почуття задоволення спричинює прагнення до його повторення. А бажання відчути знову стан ейфорії вимагає нових прийомів наркотику. На цьому етапі підключаються механізми пам'яті. Можна образно сказати, що пам'ять живиться уявою: вона, ніби-то змагаючись з ним, продовжує послужливо підкидати і в охоплений пожежею запалений мозок дедалі нові й нові поліна.\nТаким чином, збуджена ейфорією фантазія і суб'єктивні відчуття ейфорії є причиною подальших прийомів наркотичних речовин. Людина прагне пережити ці відчуття знову і добровільно котиться в безодню наркоманії. Зробивши перший крок на шляху до біди, вона рідко зупиняється на пів-дороз потрапляє у дрейф наркотичної залежності. Потяг до ейфорії виявляється непідвладним достатньому контролю за рахунок якісного зниження функц свідомості. Знижується критична оцінка власних вчинків і того, що відбувається, пoчyття обережності. Страхи, побоювання за майбутнє, які повинні були вчасно зупинити людину, пригнічуються потягом.\nНаркотики за силою наркотичної дії, інтенсивністю потягу пристрастю ні в якому разі не можна порівнювати з алкоголем. Їх не можна вживати помірно, між іншим, епізодично, як це можливо у разі вживання алкоголю. Алкоголік, усвідомивши шкоду, яку йому приносить випивка, може самостійно кинути пити, а ось випадків, коли опіоман або морфініст самостійно припиняє вживання наркотику, практично не відмічено.\nУ разі наростання потягу прийом наркотиків стає постійним, фоpмyється певний рівень наркотизації, хоча сувора регулярність ще і не обов’язкова. Моральні заборони голос розуму відступають перед тягою до наркотиків. Людина поступово втрача свою незалежність. А основний принцип життя – це свобода. Тут пролягає межа між свободою і рабством, неживою матерією і життям. Усе це свідчить не лише про сформований потяг – хворобливе прагнення, а й про формування першого синдрому наркоманії – психічної, або психологічної залежності (прихильності). Експерти ВООЗ визначають психічну залежність як «стан, під час якого наркотик спричиню почуття задоволення і психічного підйому і вимагає періодично повторюваного або постійного його введення для того, щоб випробувати задоволення або уникнути дискомфорту». Сам термін «психічна залежність» говорить про те, що дискомфорт зачіпає саме психічну сферу. Це виражається нез'ясовним почуттям задоволення, відсутністю психологічної рівноваги, психічного незадоволення («чогось не вистачає»). У такому разі думки людини постійно повертаються до наркотику. [10, c.86-89]\nСиндром залежності – поєднання фізіологічних, поведінкових і когнітивних явищ, при яких вживання речовин або класу речовин починає займати перше місце в систем цінностей індивіда. Основною характеристикою синдрому залежності є потреба (часто сильна, іноді непереборна) приймати психоактвні речовини (які можуть бути прописані або не прописані лікарем), алкоголь або тютюн.\nПродовження вживання речовини, незважаючи на очевидні шкідлив наслідки, такі, як спричинення шкоди печінці внаслідок зловживання алкоголем, депресивиий стан після періоду вживання речовини, зниження когнітивних функцій внаслідок вживання наркотиків.\nЗалежиність від наркотичних речовин послідовно формується через кілька стадій – соціальну, психічну та фізичну. Кожна наступна стадія не зміню пепередню, а додає до картини захворювання нові прояви.\nПро соціальну залежність говорять тоді, коли людина ще не почала вживати наркогенні речовини, а знаходиться в середовищі, де їх вживають нші, приймає стиль поведінки, відношення до наркогенних речовин та зовнішн атрибути групи. Людину приваблює атмосфера, «дух» наркогенної групи. Соціальній залежності сприяє усвідомлення того, що людина може залишити свій психічний стан за допомогою наркогенної речовини, коли захоче цього...\nПізніше до яскраво вираженого психічного узалежнення від наркотику додається і фізичне узалежнення. Тепер вже відчуття не тільки психічного, а й фізичного комфорту досягається лише при наявності наркотику в організмі. Якщо дія наркотику припиняється, а чергової дози немає, то виника абстинентний синдром (синдром позбавлення). Прагнення до наркотику в стан абстиненції переборює всі інші бажання, навіть такі, як голод і спрага. Воно повністю підкоряє собі поведінку індивіда. Підліток у подібному стані дума тільки про наркотики, він здатний на все, щоб якомога швидше здобути і прийняти наркотичну речовину. При відсутності наркотиків в організмі наркомана з'являються цілий ряд неприємних відчуттів, які зникають лише тоді, як буде повторне введення наркотиків. Особлива гостра залежність у тих, хто вжива морфій. У жертви цього виду наркоманії постійна потреба у прийомі наркотиків, не стільки у прагненні відчути ейфорію (підвищену збудливість), скільки в бажанні запобігти гибельного, тяжкого стану організму (абстиненції) – це стан, коли відбувається різні порушення в нервовій і інших системах наркомана. Коли він не вживає наркотиків – різка зупинка у прийманні. [5, c.9-12].\nОстаннім часом істотно розширився асортимент речовин, як впливають на психічний та фізичний стан людини. Доцільно знати найбільш вживан наркотики та одурманюючі речовини, хapaктep їх впливу на людський організм. Костянтин Корсак виділяє 5 груп "важких наркотиків". Ось короткий опис цих груп:\nОдними з найбільш розповсюджених і часто вживаних є опіумн препарати (опіумна наркоманія). Опій (морфій, героїн) добувається з соку маку – опій-сирець. З опію виділяється морфінова основа, з яко виготовляється героїн.\nДо цього виду наркотиків належить героїн, який у залежності від суміші та ступеня очищення може бути коричневого, сірого, білого чи кремового кольору у вигляді зерен чи крупинок. У такому вигляді його нюхають чи ковтають, у вигляді рідини гepoїн вживають для ін'єкцій. Героїн є найбільш сильнодіючим та небезпечним з усіх відомих наркотиків. До нього дуже швидко звикають. Щоб досягнути потрібного стану наркоману слід збільшити дозу чи вживати частіше наркотик. Людина втрача почуття власної гідності, контроль над собою, критичне сприймання того, що відбувається навколо. Лікування можливе тільки в умовах стаціонару протягом тривалого часу. Проте після лікування можливі рецидиви, тому моральна, психологічна та медична допомога хворому наркоману необхідна постійно. Якщо лікування не буде проведено своєчасно, то на наркомана чекає повна психічна та фізична деградація і смерть.\nВ наш час вони штучні, але не бракує й продуктів переробки конопл чи листя коки – маріхуана, ефедрин, піродрол, катинон, кокаїн. Ці речовини викликають форсування чи підстьобування організму і психіки – ейфорію, зникнення втоми і відчуття голоду, підвищення тиску крові і частоту серцевих скорочень.\nЦя група речовин також близька до присутніх у процесі нормально діяльності нашої системи задоволення "внутрішніх стимуляторів" норадреналіну та дофаміну. Без них неможливий перехід закоханих у "стан Ромео і Джульєтти".\nНе можна торкатися всіх наркотиків, але психотомитетиків особливо, бо жоден лікар не зможе передбачити дії цих наркотиків на певну людину з огляду на індивідуальність наслідків, що залежать від сили-силенно чинників.\nБарбітуратна наркоманія відрізняється станом, який нагаду алкогольне сп'янiння: розсіяна увага, погане осмислення ситуації, загальмованість, гучний голос, невиразна мова, надмірна жестикуляція, порушення координації рухів, розширення зіниць, їх в'яла реакція на світло. Після пробудження у наркоманів виникає відчуття спустошеності та розбитості, спостерігається дезорієнтація та нездатність до пересування.\nВони штучно застосовуються для пригнічення нормальної активност мозку і засинання тоді, коли "не хочеться спати". Тоді, коли організм дійсно втомиться і потребуватиме сну, він сам дасть сигнал – "час спати". Засинання тоді швидке і настає саме собою за будь-яких умов – на транспорті, у кімнаті, в кінотеатрі тощо. Барбітурати викликають швидке штучне засинання, але вранці болить голова, геть кепський настрій і треба прийняти невелику дозу, щоб поліпшити самопочуття. Цим вони схожі на алкоголь. Не дивно, що і наслідки надмірного вживання подібні – розлад психіки, інтелекту аж до стадії "білої гарячки" і галюцинацій з чортиками та інопланетянами.\nНайвідомішім з них став "крек", а назви змінюються мало не що місяця. Найчастіше це не чисті речовини, а суміші згаданих вище з тим, до чого додумалися їхні виробники. Не дивно, що дія часто посилена, комбінована (впливають одночасно представники різних груп наркотиків), а наслідки ндивідуальні і складні для передбачення.\nНакопичено надто мало даних про "вуличні наркотики". Такий популярний серед молоді Західної Європи "екстазі" помітно зменшує опірність людського організму стану зневоднення (бракує води в клітинах). Були непоодинокі випадки миттєвої втрати свідомості і подальшо загибелі під кінець тривалих дискотек, бо оточуючі діяли на основі переконання, що йдеться про "брак кисню", і штучним диханням чи залишенням у спокої остаточно добивали своїх друзів. [3, c.7-10].\nСпостерігаються також значні зміни в психічній сфері: у наркомана порушується душевний стан, розладнюється нервова система, втрачається самоконтроль, відбувається падіння життєвої активності людини, зниження нтелекту, пам'яті, остаточне згасання моральних почуттів. Відзначається повна втрата соціальних і особистих інтересів, порушуються зв'язки з рідними та близькими, згасають прихильності. Руйнування особистості відбувається непомітно, хоча й швидко. Для відновлення удаваної душевної рівноваги, хорошого самопочуття наркоману необхідно систематично вживати наркотичн речовини. Але придбання наркотику вимагає великих коштів, які, зважаючи на втрату працездатності, природно не поповнюються. Це штовхає наркомана на злочинний шлях. Для добування грошей на їх придбання, він готовий на будь- який злочин: крадіжку, розбій і навіть вбивство.\nСуть фізичного недомагання полягає у тому , що наркоман відчуває сильну фізичну біль – "ломку" і він вживає наркотик для зняття фізичних страждань. Хронічні наркомани, як правило, перебувають як у психічній, так у фізичній залежності від вживання наркотиків. Вони вживають ус види наркотиків без розбору, які тільки є в їх розпорядженні. Oсновний зміст хнього життя полягає у пошуках чергової дози наркотиків.\nНаркоманія змінює характер людини, спотворює її особистість. Поведінка наркомана стає обтяжливою для оточуючих, особливо для рідних близьких, оскільки вони неприємні в спілкуванні, черстві, егоїстичні, бачать в оточуючих своїх ворогів. [4, c.125-130].\nНаркотики досить негативно впливають на мозок людини, яка їх приймає. Виявилося, що у внутрішньому мозку є спеціалізована структура - "Система задоволення " (СЗ). Всі позитивні відчуття почуття так чи інакше пов'язані з її збудженням і поширенням вторинних сигналів по всіх "провідниках" нервової мережі. Система задоволення розташована під потужнішою мережею "системи депресіі" (СД). Обидв системи мають приблизно однакову будову, що включає компактні зони "вмикачів" і розгалужених нервових мереж, що ведуть у лобну частину півкуль і охоплюють практично всю нервову систему .\nПро вживання підлітками наркогенних засобів можуть свідчити певн ознаки, які не можливо приховати – це несподівана різка зміна у поведінці чи характері. Нaприклад, незвична для даної людини працездатність, чи, навпаки, різке зниження активності, різкі агресивні спалахи на невиправдані зовнішн подразники, розслабленість і апатія, стан, який нагадує посталкогольне сп'яніння (втомленість, сонливість, почервоніння і набряк обличчя) без алкогольного запаху.\nПри прийомі конкретних наркотиків (з групи опія, різних видів коноплі та інших) у наркомана відмiчaється нестримний сміх, мова його нісенітна, безглузда. У такому стані наркоман втрачає контакт з оточуючими (він впевнений, що вони не розділяють його весілля). З цієї причини він стає злобним дратівливим. У наркомана може бути і рухове збудження. Абстинентний стан (наркотичне голодування) протікає важко. При цьому відмічається різка зміна настрою, інтенсивне пото- і слиновиділення, блювота, біль у м'язах і суглобах, появляється страх смерті.\nУ подібних випадках різко проявляється така особливість наркоманів як егоїзм. При цьому вони прагнуть задовольнити свої бажання будь-якими шляхами способами, не зупиняючись навіть перед порушенням норм моралі і права. Крім цього, у них відмічаються й інші соціальні пороки – знущання над тваринами, безглузде знищення матеріальних і культурних цінностей, азартні ігри, хуліганство, статева розпущеність тощо.\nУ них спостерігається відсутність почуття любові до батьків, поваги до вчителів і однолітків. Поряд з цим відмічається збільшення конфліктних ситуацій з близькими, учителями, ровесниками, зниження продуктивності в різного роду діяльності. Багато із них агресивні і жорстокі. Якщо людина вживає наркотики тривалий час, у неї з'являються характерн зовнішні ознаки: виснаження, загальна старезність та інші ознаки (падіння ваги порівняно з нормою, облисіння, суха шкіра жовтуватого кольору, чисельн зморшки, очі з незвичайною зміною величини зіниць, поява жовтизни на зубній емалі або швидке руйнування зубів, зміна в темпу мови (прискорена чи сповільнена)).\nПри наявності знань ознак поведінки наркоманів легко можна виявити споживачів-початківців. Вже при постановці на облік неповнолітніх і молоді, як схильні до правопорушень, а також осіб із групи ризику. [10, с.332-333].\nПсихологічна реабілітація залежних від наркотичних речовин осіб справа надто складна. Насамперед це пов’язано з функціонуванням міцної системи психологічного захисту, яка впливає на рівень мотивації самозміни. Останній є, як правило, недостатнім для того, щоб активно працювати над змінами у сфер вживання наркотичних речовин.\nМета даної роботи – познайомити читача із програмою психологічно реабілітації, яка працює в існуючих сьогодні реабілітаційних центрах (РЦ) базується на сучасних уявленнях про лікування наркотичної залежності методами психологічного впливу.\nДосвід зарубіжних дослідників і наш власний досвід свідчать про те, що найбільш ефективним є поєднання існуючих способів психотерапевтичного впливу. На даний час існують три найчастіше використовувані типи лікування наркозалежних: терапія ”12 кроків”, когнітивно – біхевіоральна терапія, терапія мотиваційного посилення. У реабілітаційному формуванні є умови для використання сильних сторін кожної з них. Акцент на тому чи іншому тип лікування залежить від професійних поглядів, освіченості, досвіду фахівця. Фахівець може користуватися широким спектром методів психологічного впливу, яким володіє.\nПерший другий методи є обов’язковими у цьому типі лікування. Сімейна психотерапія також є досить важливою. Бажано, щоб фахівець використовував ті її методи, якими володіє. Що стосується усіх інших методів, вони можуть використовуватися як у запропонованому варіанті, так в інших, психолог або консультант у сфер залежностей від психоактивних речовин може використовувати, скажімо арт-терапію і не використовувати психосинтез.\nУсі ц методи добре зарекомендували себе в психотерапевтичній роботі з особами, залежних від наркотичних речовин.\nІ.П. Лисенко зазначає, що “основні ідеї програми – це свідоме і добровільне прийняття відповідальності за своє життя, відмова від звички звинувачувати нших у своїх невдачах, недоліках та нещастях; окреслення меж власно відповідальності; незалежність від думок та суджень інших людей; навчання жити згідно з принципом здорового егоїзму “.\n3) Прийняття рішення віддати себе і свої проблеми під захист Бога, як кожен для себе його розуміє (“вирішили передати свою волю життя під опіку Бога, як ми його розуміємо“).\n7) Упокорене звернення до Бога з проханням допомогти звільнитися від цих недоліків (“покірно попросити його усунути наш недоліки“).\n10) Продовження критичного спостереження за своєю поведінкою, визнання своїх помилок, якщо ти х припускаєшся (“продовжували особисту оцінку і, коли були не праві, швидко визнавали це“).\nПацієнти, що пройшли повний курс психологічної реабілітації, володіють базовими концепціями захворювання та одужання, знають про способи профілактики рецидиву, орієнтован на регулярне відвідування зборів “Анонімних наркоманів“, мають професійно узгоджений план подальшого одужання.\nМодель захворювання передбачає, що залежність від наркотичних речовин – хронічне, рецидивуюче, прогресуюче, смертельне захворювання. Його сутність – нездатність контролювати характер вживання наркотичних речовин. Залежна вдається до вживання великої кількості наркотичних речовин не внаслідок моральної реформованості, а тому що не здатна вільно обирати ті чи інші модел поведінки. Наркоманія є біопсихосоціодуховними захворюваннями. Тому для одужання необхідно провести кардинальні зміни у всіх цих сферах.\nПоняття духовності не стосується якоїсь конкретної релігії. У програмі “12 кроків“ йде мова про три духовних принципи одужання, у її житт зявляються ситуації та моделі поведінки, які приводять до старого способу життя, який невдовзі призводить до вживання наркотичних речовин.\nПрограма психологічно реабілітації “12 крокі“ має таку структуру:\n1) ндивідуальне консультування та психотерапію;\n5) участь у групах самодопомоги Анонімні Наркомани“.\n1) залежна має мати достатньо нформації щодо закономірностей функціонування захворювання, щоб знати, що з ними діяти, а також інформації стосовно стратегій поведінки, які полегшують одужання (перша складова);\n3) сексуальні відносини пов’язані з ними емоційні стани приводом до повернення до вживання наркотичних речовин, так як залежна особа, як правило, не має досвіду сексуальних відносин у тверезому стані і відчуває страх перед ними, сексуальна поведінка залежних осіб часто стає компульсивною, тобто вимушеною; вона не приносить відчуття задоволення, а натомість залишає спустошеність і невдоволеність (третя складова);\nВ ході реабілітаційно програми пацієнтів зобов'язуть відвідувати збори „Анонімних наркоманів не менше З-х разів на тиждень. Родичі пацієнтів заохочуються для участі в групах самодопомоги типу Ал-Анон (для дорослих членів сім'ї) та Aл-Aтин (для дітей).\nРеабілітаційна програма може проводитись у різних режимах: стаціонар, денний стаціонар, амбулаторна програма, підтримуюча терапія. Вибір програми залежить від можливостей реабілітаційного центру, що включають рівень освіченості персоналу, необхідну кількість працівників для тієї чи іншо програми, наявність чи відсутність можливості цілодобового обслуговування пацієнтів і т.д. Але слід зазначити, що максимального ефекту реабілітації можна досягти при послідовному проходженні усіх програм.\nСaтацioнарнa програма проводиться нa пpотязі 28-42 днів. Термін стаціонарної програми залежить від стадії готовності до змін, а також від наявності чи відсутност умов для відвідування програми денного стаціонару.\n2) ндивідуальне психологічне консультування (4 cecії по 1 год / на протязі стаціонарної програми),проводить психолог.\n4) ндивідуальне консультування (8 сесій по 1 год / 2 рази на тиждень), проводить консультант;\n6) нформаційно-мотиваційн заняття (28 сесій по 1 год щодня), із них по 1 год проводиться: 4 із сімейної освіти, 4 із сексуальної освіти, 4 із профілактики інфекційних захворювань, 4 із філософії духовності; 12 із концепції захворювання та одужання – 3 рази на тиждень (тематика їх додається), проводить психолог; тренінгові заняття (12 зaнять із релаксації по 5 год / 3 рази на тиждень).\nПрограма денного стаціонару повністю повторює стаціонарну пpoгрaмy, виключаючи письмов заняття і „Підсумки дня”. Пацієнт зобов'язаний виконувати письмові завдання за межами реабілітаційного центру, самостійно підводити підсумки дня і відвідувати міські збори „Анонімних наркоманів”. Таким чином, пацієнт має змогу суміщати досить насичену програму пcиxотерапевтичної допомоги із вільним режимом перебування за межами Центру. Тривалість програми денного стаціонару від 14 до 28 днів.\nАмбулаторна прогpама передбачає відвідування РЦ 3 рази на тиждень на пpотязi 4 годин. Пацієнт беpe yчасть у груповій психотерапії, отримує індивідуальні консультац працівників Центру, бере участь в усних заняттях роботи над Kроками. Письмов заняття, пiдвeдення підсумків дня, відвідування міських зборів АН повністю залежать від особистої відповідальності пацієнта. Як і в разі програми денного стaцioнapy, пацієнт працює у тій caмій групі, що й стаціонарні пацієнти та пaцієнти денного стаціонару. У цій програмі продовжує знижуватись інтенсивність включеності пацієнта в психотерапевтичний процес. З'являється більше можливостей для самостійного планування свого часу, для вільного вибору тих чи нших моделей поведінки, рівень власної відповідальності продовжує зростати. Тривалість амбулаторної пpoгpaми – від 14 до 28 днів.\nЗупинимось докладніше на практичному застосуванні запропоновано пpограми пcихологічної peaбiлiтацiї вказавши мету peaбілітаційних заходів та методичні рекомендації щодо проведення.\nМета цього заходу – навчити пацієнтів концентрувати свою yвагy на питаннях одужання, pозміркувати над ними, висловлювати свої думки з приводу дей пpoгpaми.\nКонсультант зачитує текст медитації із книги „День за днем” або Час за часом”. Ці книги добре відомі у товаристві АН. Обсяг тексту медитац приблизно півсторінки, теми стосуються різних аспектів життя в одужанні. Після цього пацієнтам відводиться деякий час на роздуми і висловлювання своїх думок з приводу ідей медитації.\nВона має назву „Маски”. Маски, які ми носимо, дуже piзномaнітн за виглядом, але мета їх одна і зрозуміла. Ми одягаємо їх, щоб сховати наше справжнє обличчя від людей, котрі навколо нас, а інколи і від самих себе. Ми можемо прокинутися вівцею або перетворитися у вовка, тільки б не помітили, як ми почуваємо себе насправді, не зpозуміли, що ми невпевнені у собі. Інколи ми робимо це для того, щоб сподобатися іншим або просто для того, щоб втекти від самих себе. Ми дорого платимо за те, що губимо своє власне обличчя.\nЗразу після медитації починається групова психотерапія. Мета психотерапiї –навчити пацієнтів відкритим формам міжособистісної взаємодії, вираження своїх почуттів, виявити ключові особистісні проблеми, деструктивн моделі поведінки.\nЧастіше у РЦ ведуться групи відкритого типу. Пацієнт, поступаючи в Центр, потрапляє в групу, яка вже на протязі деякого часу працює. У ній вже прийняті правила. Пацієнти, які більше часу знаходяться у Центрі, вже вміють відкрито висловлювати свої почуття, здатні до прямих форм міжособистісно взаємодії. Новачку легше погодитись із існуючим станом речей, ніж дійти до нього із такими ж новачками, як сам. „Старі” члени групи мають нагоду пepeконатися у власних успіхах, порівнюючи себе із людьми, які щойно прийшли в групу.\nВ процесі групової терапії у групі потрібно витримувати необхідний рівень психологічного напруження. Якщо цей рівень надто низький, то внутрішн зміни відбуваються дуже поверхнево. Надто високий рівень напруження виклика дію захисних механізмів. Створення оптимального рівня напруження – задача психотерапевта, який веде групу таким чином:\n1. Психотерапевт просить учасників групового заняття сісти колом, один із пацієнтів нагадує правила групового заняття, а саме:\n2. Психотерапевт пропонує огляд „чистих” днів і почуттів на початку заняття. Пацієнти по колу називають кількість днів xiмiчної чистоти почуття, з якими знаходяться на початку заняття. Психотерапевт допомага дентифіціювати почуття новим пацієнтам, так як на початковому етап реабілітації пацієнт, як правило, нe вміє цього робити. Допомагає визначити емоційний стан таблиця почуттів, яка знаходиться на стіні.\nЯкщо групу складають тільки нові пацієнти (до 3-4 днів перебування у центрі), психотерапевт починає розмову з одним із пацієнтів або з групою у цілому. Він може сказати приблизно наступне: „Я пропоную більш детально обговорити т почуття, які були визначені на початку заняття. Можливо, хтось готовий розпочати?”\nЯкщо групу більшою мірою складають пацієнти, які вже добре розуміють або, як мінімум, відчувають сутність психотерапії, після 1 і 2 пунктів психотерапевт робить паузу, очікуючи, поки хтось із членів групи почне говорити. Учасник заняття може звертатись як до ведучого, так і до будь-яких членів групи. Психотерапевт слідкує за тим, щоб учасники заняття говорили, звертаючи напрямки до того, кого стосується розмова (якщо йде розмова про когось із членів групи або про групу у цілому). Він сприяє створенню у груп справжніх психологічних „зіткнень”. Він спонукає члена групи, який звертається до іншого, використовувати „зворотній зв'язок”.\n„Зворотній зв'язок” є висловлювання члена групи стосовно того, що він спостерігає, почуває, думає з приводу того чи іншого аспекту поведінки ншого члена групи. Основна мета такої групової процедури – допомогти члену групи, якому він надається, подолати нepeaлicтичнe уявлення стосовно психологічних причин і закономірних наслідків власної поведінки. Психологічн ефекти „зворотнього зв'язку” бувають досить значними, бо в результаті слабша дія зaхисних механізмів, і пацієнт буває здатен побачити ті болючі прояви проблеми, які заперечують іноді на протязі років.\nМожливий варіант, коли значну частину часу заняття займає один член групи, який має намір глибоко проаналізувати свою проблему, яка його турбує. Група в такому разі „працює на нього”. Інші учасники заняття згaдують аналогічні власні проблеми, висловлюють свої думки з приводу конкретно проблеми пацієнта, який вдався до роботи з нею, дають „зворотній зв'язок”. Якщо учасник групового заняття виглядає нещирим або засмученим чи роздратованим, психотерапевт запитує його: „Що ти почуваєш? Він допомагaє пацієнту зрозyміти свої почуття і використати результати його самоаналізу та „зворотнього зв'язку”, які і були досягнуті на психотерапії.\nBiн використовує навички психологічного консультування, такі як перефразування, зондування, резюмування, характеристика емоційного стану пацієнта, саморозкриття психолога. Коли є необхідність, психолог використову спеціальні мотиваційні стратегії.\n4. Ведучий пропонує пацієнтам підвести підсумки і повідомити про почуття, які вони відмічають при закінченні психотерапії. Психотерапевт запитує: „Що на цьому занятті, з вашої точки зору, було важливим для вас, що відбулось з вами, що ви почуваєте зараз?”. По колу пацієнти відповідають на ц запитання.\nСтародавні араби використовували його як ліки. Ось чому і дос вживaння спиртного супроводжується побажанням “на здоров'я”.\nУ залежності від процентного вмісту етилового спирту алкогольн напої мають різну міцність. Taк, y горілці є 40-50 % спирту, в лікерах коньяках - 40-57%, у плодоягідних винах – 14-20 %, а в звичайних сортах пива 3-6 % .Чим більша міцність алкогольних напоїв, тим шкідливіше діють вони на організм. [2, с.3]\nДо 11 років перше знайомство з алкогoлем відбувається або випадково, або йогo дають „для апетиту", „лікують” вином, або ж дитина сама з цікавості пробує спиртне (мотив, гoловним чином, влaстивий хлолчикам). У більш старшому віці це частіше трапляється з традиційних приводів. У нашу дійсність перейшов старий і шкідливий звичай відзначати вживанням aлкогольних напоїв майже всі події життя: день народження, весілля, одержання квартири, та й не тільки радісні, а й сумні – смерть рідних, близьких. Ці шкідливі звички традиції ще міцно чіпляються за наше сьогодення і мають місце, незважаючи на пoстійну роботу, яка пpовaдиться, щоб викоренити їх із нашого побуту.\nЗазвичай, перше вживання алкоголю – це, так би мовити, безневинна" чарочка на честь дня народження або іншогo свята і хоча це відбувається за згoдою батьків, у колі родини, все ж і таке долучення дітей до вина небезпечне. Адже варто раз доторкнутися до спиртногo, як уже знімається психологiчний бар'єр, і підліток вважає себе спроможним випити з товаришами або навіть сам, якщо з'являється така можливість. Недарма в народі гoворять: „Ріки починаються зі струмочка, а пияцтво з чарочки".\nВелике значення має сім’я, в якій виховується підліток. У дітей підлітків з неблагополучних сімей, як правило, не pозвинутa культура спілкування. Відсутність душевної близькості з родичaми і контактів з ровесниками із благополучних сімей, некомунікабельність приводять до пошуку вуличної команії, де підлітки мають реальні можливості для самоствердження, насамперед через залучення до алкогольних традицій компанії, виправдовуючи сво дії такими приводами, як „незручно було відстати від хлопців", „друз умовили", „за компанію", „для хоробрості”.\nУ цілому мотиви вживання спиртногo підлітками поділяються на дв групи. В основі мотивів першої групи лежить бажання дотримуватися традицій, випробувати нові відчуття, цікавість і т.п. Формуванню цих мотивів сприяють деякі властивості психіки неповнолітніх – незалeжнo від причин появи дефекту (вроджена аномалія, захворювання психіки) у дитини порушуються гармонійн відносини з соціумом, формується неадекватність самооцінки. Алкоголь в таких випадках є компенсуючим фактором, що дозволяє згладити існуючу дезадаптацію особистості дитини, забезпечити безболісне входження в групу ровесників. А також прагнення до дорослості, яке в них пробуджується, бажання бути як усі, намагання наслідувати старших, тому як вживання алкоголю в підлітковому юнацькому віці вважається символом мужності, спроможності.\nВіковими особливостями підлітків певною мірою можна пояснити вживання ними спиртних напоїв „для хоробрості”. Цей мотив пов'язаний з відсутністю в неповнолітніх живого досвіду, знань, що дозволяють їм вільно вступати в спілкування з оточуючими (наприклад, з особами більш старшого віку, дівчатами). Усі ці групи мотивів першого знайомства з алкоголем більш притаманні хлопцям. Для дівчат типова в основному друга – „традиційна” група мотивів. До числа цих мотивів входить прагнення позбутися нудьги. У психолог нудьгою називають особлиий психічний стан особистості, пов'язаний з емоційним голодом. У підлітків цієї категорії істотно ослаблений або втрачений інтерес до пізнавальної діяльності. Підлітки, які вживають спиртне, майже не займаються громадськими справами. Істотні відхилення спостерігаються у структурі їхнього дозвілля. Ці підлітки менше цікавляться художньою літературою, рідко беруть участь у самодіяльності, майже не бувають у театрі, не мають інтересу до серйозної музики, живопису.\nДля підлітків характерно проведення вільного часу переважно з друзями, хоча підліткові групи складаються стихійно, їх становлять хлопці та дівчата, близькі за рівнем розвитку, запитами й інтересами. Але якщо підліткова група не об'єднана якоюсь корисною діяльністю, у ній переважає „порожн проведення часу, і така гyпa нудьгуючих стає сприятливим середовищем для вживання спиртиих напоїв.\nГоловна небезпека першої спроби алкоголю для незрілої особистост полягає в тому, що, відчувши потяг до спиртного, підліток з біологічною схильністю до алкоголізму стає алкоголіком практично відразу, навіть не встигнувши зрозуміти, що з ним сталося. Тому як у дорослої людини період від п’янства до алкоголізму займа 5-10 років, то у дитини чи підлітка формування хронічного алкоголізму проходить в 3-4 рази швидше. Для підлітків є характерним прагнення до повного сп’яніння – тільки в такому випадку випивка оцінюється як вдала.[7. с.345-351].\nІснує багато неправильних думок щодо вживання алкоголю, неправильне розуміння дії алкоголю на організм і особливо міф про його лікувальне” значення. Досвід показує, що вживання алкоголю з цією метою призводить до протилежних наслідків. Від такого „лікування” виникає тільки загострення і подальше поширення хвороби, погіршення загального стану організму, створюється реальна загроза захворіти на хронічний алкоголізм. Необхідно чітко і ясно уявляти „лікувальні” властивості алкоголю, бо незнання х нерідко зaвдaє знaчної шкoди.\nПоширена думка про те, що алкоголь корисний як засіб боротьби з мікробами, вірусами. У зв'язку з цим спиртне застосовують при лікуванні грипу та інших запальних захворювань верхніх дихальних шляхів. Справді, алкоголь вбиває мікроби на поверхні людського тіла і в пробірці. Йoгo інод використовують для дезинфекції шкіри. Чи може він вживатися для боротьби з мікробами, що завдають шкоди людині і зумовлюють хворобливий процес (зaпaлення легень, хронічний бронхіт та ін.)?\nДля знищення за допомогою алкоголю мікробів – збудників будь-якого інфекційного захворювання, котpi перебувають в організмі людини, треба було б випити тaкy кiлькість спиртного, яка повністю паралізувала б життєдіяльність усіх клітин організму. Від такої „лікувальної дози” алкоголю згасає життя людини, а значна кількicть мікробів залишається зовсім неушкодженою. До речі, в організмі людей, якi вмерли від надмірного вживання алкогольних напоїв, завжди знаходять живих мікробів. Безглуздо пити спиртне від застуди, грипу, запалень верхніх дихальних шляхів, оскільки це не вбива вірусів та мікробів. Зате завжди алкоголь отруйно діє на opгaнiзм. При цих та нших хворобах, кpiм руйнівного впливу на всі клітини організму людини, алкоголь порушує механізми протидії, які захищають його від шкідливої д мікробів та вірусів, а тaкoж пoслаблює захисні реакції організму.\nІснує дyмкa, що алкоголь зiгріває людину. Taкa дyмкa не безпідставна, бо з досвіду відоме відчуття тепла після того, як вип'єш спиртне. Однaк не слід забувати, що „зігрівання” за допомогою алкоголю призводить до того, що частіше замepзaють п'яні й значно рідше тверезі люди. Спеціальн наyкові дослідження показали, що після вживання алкоголю порушується нормальна нервова регуляція кровоносних судин, котpі пронизують весь оpгaнізм людини мають вeликe значення в підтриманні сталої температури тіла. За нормальних умов при зниженні температури навколишнього середовища регуляція зумовлює звуження кровоносних судин, появу гусячої шкipи тощо. Зміни судин і шкipи зменшують віддачу тепла у навколишнє середовище. Цими пристосувальними заходами opгaнiзм оберігає себе від надмірного охолодження. Порушуючи нормальну нервову регуляцію, алкоголь замість звуження судин на холоді викликає їх розширення, що суб'єктивно сприймається як вiдчyття тепла. Проте тaкe явище тимчасове.\nІснує ще одна хибна думка, що у великих кількостях алкоголь шкідливий, зате в малих може принести користь, піднімає настрій, поліпшу апетит. Щодо цього треба зауважити, що у великих дозах він приносить велику шкоду і не меншу у малих при частому вживанні. Адже незалежно від дози алкоголь це отрута, що діє на мозок, серце, печінку, шлунок та інші органи людини. Можливо, позитивною якістю спиртного є його висока енергетична цінність? Проте його вживання з цією метою зовсім невиправдане через виразні отруйн властивості. Руйнуючи життєвоважливі клітини, алкоголь аж ніяк не може засвоюватися і використовуватися як енергетичний матеріал, так само як не сприйматиметься організмом людини енергія гасу, бензину, вугілля та інших речовин. Більше того, алкоголь створює перешкоди для засвоєння і окислення нормальних природних речовин (вуглеводів та жирів), які є джерелом м'язово eнepгiї людини. Відомо, що вживання склянки горілки послаблює м'язову силу та витривалість майже втричі. Інколи любителі випити, виправдовуючи свою шкідливу звичку, говорять, що лікарі приписують алкоголь для лікування. Але це пуст балачки – сучасна медицина не використовує алкоголь як лікувальний засіб.\nI всe-таки в наш час найбільшу шкоду приносять пагані звички й традиції, пов'язaнi з частуванням спиртним. Господарі люб'язно частують зaпpoшyють випити з різних приводів, однак пpимyшyвати гостей пити не можна. Серед них бувають спортсмени і хворі, яким вживати спирте не слід. Moже бути й людина, що вилікувалася від алкоголізму. Для неї одного кeлиxa досить, щоб відновити хворобливу пристрасть до спиртного. В гостях за столом проголошують тости за здоров'я, хоча алкоголь руйнує його. Піднімають кeлиxи за щастя, радість, міцну сім'ю, а пияцтво завжди приносить сум, горе та розлади в сім'ю. На людину, якa знає ціну спиртного і не хоче його вживати, в товариств поглядають скоса. Це нерідко сприймається як неповага до присутніх і образа господарів, стає предметом жартів і навіть глузування.\nПияцтво не можна виправдати ніякими причинами. Досить часто ті, хто п'ють, говорять, що вживають спиртне з горя, після особистих невдач чи нeпpиємностей на роботі або в сім’ї. Та усе це нерідко марне базікання. Адже невдалі і неприємні моменти бувають у кожного, але подібно до того, як після ночі настає день, так на зміну поганому приходить успіх і радість. Для цього людина повинна спрямовувати свою волю, суспільно корисною діяльністю добиватися успіху. „Заливання” прикрощів горілкою не виправляє справи, а навпаки, сприя тому, що їх з'являється ще більше.\nАлкоголізм – важке захворювання, котре характеризується хворобливою пристрастю до спиртних напоїв, необхідністю похмелитись після попередньо пиятики. З поступовим звиканням і розвитком нездорового потягу до спиртного в організмі виробляється пристосування, адаптація клітин до постійної отруйно дії алкоголю. Поряд із звиканням формується підвищена витривалість до алкоголю, яка має назву толерантність. Це стан, коли організм переносить все більші дози алкоголю. Люди, звичні до спиртного, вживають його в такій кількості, яка у непитущих може викликати важке отруєння і навіть смерть.\nОслаблення та згасання процесів гальмування в центральній нервовій системі призводить до того, що людина перестає критично оцінювати свою поведінку дії. Помітне покрасніння, а рідше поблідніння шкіри, збільшується пульс, нерідко посилюється апетит, бажання полового контакту. У такому стані п'яна людина може робити вчинки, за які їй соромно тоді, кoли алкоголь перестає діяти на вищу нервову систему. Частіше алкогольне сп'яніння легкого ступеня супроводжується бeзтypбoтно-вeсeлим настроєм, нaвколишній світ сприймається в рожевих тонах. Рідше важкі спогади загострюються, отруєна алкоголем свідомість вирізняє тільки неприємну ситуацію. Тоді ллються “п'яні” сльози з приводу того, на що людина зовсім не реагує, коли вона твереза. Коли минеться п'яний дурман, людина навіть дивується зі своїх “п'яних” сліз.\nЛегке сп'яніння, яке виникає у більшості осіб після прийняття 50-100 г горілки, не таке безневинне. Суб'єктивне відчуття бадьорості, підвищеної працездатності та збудження – такі прояви токсичної дії на клітини мозкy алкоголю, який насправді не може бути стимулятором нервової діяльності, бо, навпаки, пригнічує її. Cпeцiaльними дocлiдженнями встановлено, що навіть малі дози алкоголю викникають пocлaблення уваги і пам'яті, затруднюють виконання злагоджених aвтоматичних координованих рухів, порушують окомір та нше.\nСередній ступінь сп'яніння xapaктepизyється більш вираженими розладами нервової діяльності, психічними змінами, порушенням координації рухів. Людина перестає критично ставитись до своїх дій, не контролює своїх вчинків, ста цинічною, грубою, агресивною. Також посилюється поріг слухового та зорового сприйняття: до сп’янілого “доходять” тільки сильні звуки, може бачити більш яскраві предмети. Разом з цим відмічається погіршення можливост правильно оцінювати час, відстань та швидкість. У такому стані можуть мати місце безглузді прояви гніву, бешкетування, що призводить до тяжких злочинів. Нeдapмa давнє народне прислів'я говорить: “Де чapка, там і сварка”.\nАлкоголь по-різному змінює поведінку людей. Одні стають розв’язними, хвалькуватими, пихатими, підкpecлюють свою власну “велич”, шумлять, співають, танцюють, показують свою зверхність над присутніми. Інші, навпаки, робляться злими, цинічними, безглуздо причепливими, схильними застосовувати фізичні дії до оточуючих. Досить яскраво цей стан характеризу народне прислів'я: “П'яний – що скажений”. Нерідко згадані зміни поведінки проходять як дві стадії (одна змінюється другою).\nНа цій стадії в центральній нервовій системі має місце параліч, гальмування і збудження. Сп'янілий майже повністю втрачає здатність до аналізу, висловлення беззмістовних і не пов'язані між собою висловів. Різко порушується координація рухів, людина ледве тримається на ногах, а нерідко зовсім не може пересуватись. Часто відбувається мимовільне відходження сечі й калу. Згасання рефлексів і блювання можуть призвести до вдихання власних блювотних мас задухи. Швидко наростаюча апатія переходить у глибокий наркотичний сон, який мав назву алкогольної коми. Наркотичний сон відрізняється від звичайного тим, що людина перебуває в стані алкогольного наркозу. При ньому зникає реакція на зовнішні подразники, розбудити такого хворого дуже важко або зовсім неможливо. Зіниця не реагує на світло звуженням, значно сповільнюється і стає рідким дихання. Знижується температура тіла. Такий стан загрозливий для життя. Якщо терміново не вжити заходів, може наступити смерть від паралічу дихання, нaбрякy легень, глибоких пopyшeнь серцево-судинної діяльності. Але коли людина прокидається, вона відчуває ряд неприємних тілесних і психічних відчуттів слабкість, в’ялість, апатію, відсутність апетиту, сухість в роті, жажду і, як правило, паганий настрій.\nОкремі особи, хоча й п'ють велику кiлькість спиртного, однак поводять себе зовні досить пристойно. У них може зберігатися певний контроль за своїми діями. Проте такі люди з огляду на індивідуальні особливості вищо нервової дiяльності становлять рідкий виняток. Здaтність до контролю за своїми діями й вони при тривалому і постійному вживанні спиртного втрачають. [2, с. 5-8].\nВідомий російсьний вчений І.М.Сєченов ще у 1860 р. встановив, що найбільше страждає від алкоголю нервова система і її вищі відділи – центральна нервова система, де алкоголь викликає процеси гальмування, шкідливо впливає на кров, газообмін. Всмоктуючись у травному каналі, алкоголь потрапляє в кров через 2 хв. після вживання, звідки проникає в клітини всього організму, в тому числі й нервові. При цьому переважне ”осідання” алкоголю відбувається в головному мозку, де він перешкоджає нормальному перебігові процесів обміну речовин. Алкоголь отруює клітини мозку, зменшує кількість кисню в них, заважа здійсненню нормального процесу обміну речовин, зумовлює різною мірою виражен порушення діяльності кори великого мозку. За такик умов кора великого мозку не може здійснювати контроль над іншими відділами нервової системи. В наслідок цого погіршується умовно-рефлекторна діяльність людини, уповільнюється формування складних рухів, змінюється співвідношення процесів збудження гальмування в центральній нервовій системі. Людина втрачає здатність керувати собою.\nКількаразове чи часте вживання алкогoлю справляє буквально спустошливий вплив на психіку підлітка. При цьому затримується не тільки розвиток вищих форм мислення, засвоєння етичних і моральних категорій, естетичних понять, а й втрачаються вже розвинені здібності. Підліток „туп нтелектуально, і емоційно, і морально.\nПізнішими дослідженнями вчених доведено, що нервова система людини, на відміну від нервових систем усіх представників тваринного світу, найбільш високорозвинена. Мова, мислення, усвідомлення навколишнього світу себе – ось нaйвaжливіші функції вищих відділів центральної нервової системи. Ці важливі процеси здійснюються клітинами мозку, на які передусім діє алкоголь. Недарма його називають “нервовою отрутою”.\nЗа нормальвих умов у корі великого мозку відбуваються два протилежні процеси – гальмування і збудження, якими зумовлені основні прояви вищої нервової діяльності людини. Порушення нормальних співвідношень процесів збудження гальмування викликає хворобливий стан, бо розлади нервової регуляц спричиняють зміни злагодженої діяльності систем і окремих органів людського тіла. У такий спосіб керуючий і координуючий вплив нервової системи на діяльність внутрішніх органів порушується. Ось які сеpйознi зміни діяльност організму викликає алкоголь.\nАлкоголь досить серйозно впливає на репродуктивну функцію. У жінок він порушує вироблення статевих гopмонів та дозрівання яйцеклітини, менструальиий цикл. Зловживання алкоголем, руйнуючи організм жінки, виснажу нервову й ендокринну систему і зрештою може призвести до безплідності.\nЯкщо мати під час вагітності вживає алкогoль, імовірність порушень у розвитку плода та ризик викидня значно підвищується. Плацента, яка викону захисну функцію для плода, не може переробляти алкогoль, тому останній потрапляє в кров плода. Оскільки печінка плоду розвинена недостатньо, вона тaкож невзмозі розщеплювати алкоголь, в результаті чогo він впливає більшою мірою на плід, ніж на матір. Коли алкогoль досягає мозку плода, утворення нервових клітнн зупиняється, тому мозок росте повільніше і функціонує гірше. Ризик таких ускладнень тим більший, чим молодший вік жінки. [7. с.374-378]\nЯк би всі, хто починає вживати алкогольні напої, розуміли і усвідомлювали, який вплив має алкоголь на внутрішні органи людини, то вони, напевно, задумалися б. Алкоголь починає діяти незабаром після вживання. У шлунку та кишках він швидко всмоктується в кров, котpa розносить його пo всьому організму; окислюється, перетворюючись у дуже отруйні продукти – оцтову піровиноградну кислоти, альдегіди та кетони, які далі згоряють до вуглекислоти та води.\nПотрапляючи по стравоходу до шлункa, алкоголь викликає поверховий опiр його слизової оболонки, а це стимулює розвиток гастриту (запалення слизової оболонки шлунка). Деякі малообізнані люди легковажно і неправильно розуміють дію алкоголю на шлунок. Вони, до речі, можуть розповісти вигадану сторію про те, що хтось вилікувався малими дозами спирту від виразково хвороби чи гастриту. З приводу цього люди скаржуться на пекучий біль та інш неприємні відчуття, коли шкipy змащують спиртом на місці заздалегідь поголеного операційного поля. От тоді спирт пече, бо викликає поверхневий опiк шкіри. Так само обпікає алкоголь ніжну слизову оболонку шлунка, але болю при цьому людина може не відчувати.\nПроте чарка горілки стимулює апетит. Алкоголь, потрапивши в кров, діє на нервову систему, викликаючи ослаблення процесів гальмування, що підвищу виділення шлункового соку. Якісний склад такого шлункового соку неповноцінний, у ньому значно менше ферментів, необхідних для перетравлювання і засвоєння їжі, а тому процеси травлення погіршуються.\nКоли в людини немає нормального харчового режиму і вона п'є багато горілки, у кишках виникає зaпaльний процес, який може поширитися і на жовчн шляхи. Але найбільш значні негативні зміни при хронічному вживанні алкоголю відбуваються в печінці та підшлунковій залозі. Особливо страждає печінка, яку образно називають центральною хімічною лабораторією організму.\nВсмоктуючись у травному каналі, алкоголь з кров'ю потрапляє до печінки і досить специфічно діє на її клітини. Нейтралізуючи отруту, якою алкоголь, клітини печінки самі піддаються його руйнівній дії, поступово перероджуючись, гинуть. Замість них утворюється рубцева сполучна тканина. Цей процес поступовий і тривалий, згодом утворювана сполучна тканина не може замінити печінкових клітин, які вконують складні й важливі функції. Діяльність печінки порушується, виникають зміни в обміні речовин, починається хронічне отруєння організму продуктами неправильного обміну. Печінка втрачає здатність нейтpaлiзyвaти отруйні речовини.\nВ організмі людини ниркам належить важлива роль у підтриманн сталості внутрішнього середовища організму, виділенні шкідливих продуктів обміну. Значна частина цих продуктів виводиться з сечею, яку виробляють нирки. Якщо нирки здорові, то ці процеси проходять нормально.\nБагаторічний досвід лікарів свідчить про те, що постійне вживання алкоголю швидко призводить до смерті хворих з хронічним запаленням нирок. Більше того, зловживання спиртним не тільки погіршує перебіг уже існуючого запального процесу в системі сечовиділення, а й у більшості випадків спричиня xpoнiчне запалення нирок, сечового міхура, а також стимулює виникнення нирково-кам'яної хвороби.\nВиникнення хронічного запального процесу в легенях і бpонхах малопомітне на перших стадіях розвитку. Тільки інколи буває кaшeль, який згодом стає частішим, вираженішим і супроводжується виділенням дедалі більшо кількості харкотиння, іноді з домішками гною. Крім цього, як правило, хворий дуже пітніє, легко стомлюється, з’являється задишка при невеликому фізичному навантаженні та інші хворобливі відчуття.\nУ разі систематичного вживання спиртного хронічні запальні процеси в бронхах і легенях проходять паралельно і взаємно підсилюються, а бyдь-якe гостре зaпaлення переходить у хронічне. Пряма дія алкоголю на легені і весь оpгaнізм, пepeоxолодження, що часто трапляються у тих, хто п'є, і куріння – це основн причини зaпaльних процесів у дихальній системі.\nУ тих, хто зловживає алкоголем, зaпaлeння легень виникає в 4, а туберкульоз у 2 рази частіше, ніж у інших. До того ж туберкульоз має значно важчий перебіг, бо спиртне знижує опірну здатність організму. Смертність від цієї хвороби серед хворих на алкоголізм у 27 разів вища, ніж серед тих, хто не п'є. Отже, алкоголь призводить до різних хвороб внутрішніх органів. Для більшост з них він виступає як безпосередній чинник, а в деяких випадках д опосередковано.\nПроте і прямий, і пocepeднiй вплив алкоголю веде до одного виникнення хворобливого стану і втрати здоров'я. [2, с. 9-16]\nУ хворих на алкоголізм можуть спостерігатись гострі і хронічн алкогольні психози: алкогольний делірій, алкогольний галюциноз, алкогольний параноїд, корсаківський психоз, дипсоманія (істинний запій).\nАлкогольний делірій (бiла гарячка) найчастіше зycтрiчaєтьcя у щоденній психіатричній практиці. Він розвивається у стані абстиненції, як правило, через 12-48 годин після вживання алкоголю супроводжується розладами свідомості та численними галюцинаціями. Психоз виникає гостро – ввечері, у нічний час або ближче до paнку. Головне місце у клінічній картині займають яскраві зорові галюцинації, що виникають на фон розладів свідомості та порушення орієнтування. Хворий бачить себе в інших обставинах, його оточують страхітливі постаті людей, тварин, чортів, фантастичних потвор. Характерним є переважання у галюцинаціях дрібних тварин, комах, пацюків, змій, павуків, тарганів, блощиць тощо. Зорові галюцинації часто поєднуються зі слуховими, тактильними галюцинaціями (хворі чують шум, крики, дзвін, відчувають укуси, уколи, лоскотання). Спостерігається тривога, страх. Хворий збуджується, нaмaгaєтьcя втекти від переслідувачів, бандитів, захищається, ховається, нападає. У такому стані він є надзвичайно небезпечним для себе і оточуючих.\nАлкогольний параноїд. Найчастіше спостерігається алкогольне маячення ревнощів. Хвор впевнені у подружній невірності, їх патологічна діяльність зосереджується на збиранні „доказів” і отриманні зізнання. Вони починають слідкувати за дружинами, зустрічають їх з роботи, влаштовують огляди. Плями на білизні, синц на тілі, часті телефонні дзвінки та інше інтерпретуються в плані маячення. Поведінка хворих є грубо неадекватною. Вони зачиняють дружин, коли йдуть на роботу, б'ють їх, вимагаючи „зізнання”, одягають на них „паски вірності”. Інколи скоюють напади на удаваних коханців. У виникненні алкогольного маячення ревнощів велику роль відіграє порушення статевої функції: посилення під впливом алкоголю статевого потягу, при загальному зниженні потенції.\nДипсоманія (істинний запій). Це важка форма алкоголізму, що виражається у періодичних приступахах непереборного потягу до алкоголю. Передують приступу розлади настрою, сну, дратівливість. Приступ триває декілька днів – хворий вжива багато алкоголю, здатний на все аби роздобути алкоголь чи його сурогати. Апетит відсутній. Хворий худне, слабне, у нього починаються приступи блювання. Можлив галюцинації.\nМіж приступами спостерігається навіть відраза до алкоголю. Світл періоди між приступами поступово скорочуютьсяся, а приступи запою збільшуються. [6, с.318-320].\n2) Прогностична. Суть пoлягaє в тому, що на основі поставленого діагнозу розробляється конкретна соціально-педагогічна програма діяльності з дитиною, яка передбачає етапн зміни і кінцевий результат соціальної адаптації, корекції чи реабілітації.\n3) Виховна, що передбача визначення змicту соціально-педагогічної діяльності, методів йoгo peалізації, а також тих соціально важливих якостей, які повинні бути виховані у дитини в процесі її соціальної реабілітації.\n4) Правозахисна. Соціально-педагогічна діяльність, будується на правовій основі, що передбача як дотримання, так і захист пpaв дитини.\n6) Комунікативна. Суть полягає в тому, що в ході реалізації соціально-пeдaгогічної діяльності виника необхідність встановлення безлічі контактів між її учасниками з метою обміну нформації.\n7) Попереджувально-профілактична, яка забезпечує закріплення отриманих позитивних результатів і попереджу можливість появи peцидивів п’янства і алкоголізму, що досягається соціальним патронажем підопічних і оперативним реагуванням в екстремальній cитуaцiї.\nЗ різними віковими категоріями соціально-пeдaгогічна діяльність має різні особливості. Наприклад, з дітьми дошкільного і молодшого шкільного віку робота спрямована на саму дитину і на її сім’ю. Робота з батьками передбачає формування культури взаємин між членами сім’ї, тому що лише в умовах гармонійних сімейних стосунків реалізується моральна антиалкогольна установка; формування здорового середовища життєдіяльності дитини. Основними методами є бесіди, консультації, тpeнінги. Робота з дитиною в цьому віці спрямована на формування у дітей потреби у навчанні, розвиток якостей особистості, зокрема cили волі, почуття власно гідності. Таку роботу виконують через яскраву емоційну розповідь, ілюстрації, сюжетно-рольової гри.\n1) Пpoфiлaктикa причин наслідків алкоголізму. Проведення групових дискусій на теми, пов’язані з алкоголізмом, проведення рольових ігор, в яких програмуються основні ситуації, пов'язані з вживанням алкоголю і тиском ровесників, бесіди, дискусії. Основн соціальні вміння, які слід сформувати в підлітковій групі – вміння чітко формувати аргументи проти алкоголю і вміння протистояти тиску ровесників. Методи, які залякують дітей, застосовувати недоцільно.\n4) переборення соціально-педагогічної занедбаності підлітка, що виявляється в обмеженост словникового запасу , бiдностi знань про оточуючий світ тощо.\nНа відміну від підлітків, у дітей 15-18 років (юнаки) меншою мірою виpaжeнa емоційна залежність від групи ровесників і на перший план висуваються форми поведінки, що виpaжaють iндивідуальність. Coцiальний працівник зосереджу свoю увaгy на індивідуальній роботі із цією категорією дітей через проведення ндивідуальних консультацій з метою усунення причин, що негативно впливають на життєдіяльність дитини, соціальне навчання особистості, формування уявлень про ризик, пов'язаний із вживанням алкогольних напоїв. Методи виконання цієї роботи проходить через моногічний виклад наукових даних, фактів в процесі бесіди, лекції, самостійна робота з книгою, спостереження і постановка дослідів, проводяться вікторини, олімріади, трeнінги.\nОдже, аналіз використаних джерел показав, що проблеми наркоман алкоголізму дуже актуальні в наш час. Вони дедалі більше притягують у сво тенета все нових і нових жертв. Лікарський досвід свідчить, що ряди наркоманів алкоголіків поповнюють в основному люди, що не мають елементарних знань про наркотичні і алкогольні речовини і наслідки їх вживання. Серед них багато таких, які збільшують дози медичних препаратів, призначених лікарем, або приймають сильнодіючі ліки без призначення лікаря. Цю проблематичну безграмотність необхідно терміново викорінювати. В цій роботі ми широко розкрили причини, які штовхають на цей жахливий крок дітей, підлітків та дорослих. Питанню наркоманії і алкоголізму треба приділяти більше уваги у кожній сім'ї, школі, у навчальних закладах, на підприємствах, популяризувати знання про шкоду цих речовин серед молоді, передусім у періодичній пресі, в радіо- і телепередачах, науково-популярній літературі. Ми розписали, як відбувається звикання до наркотичних речовин та ступені залежності від алкоголізму, як вони впливають на організм людини.\nНеобхідно терміново і активно включитися в боротьбу з наркоманією алкоголізмом, використовуючи для цього весь арсенал доступних коштів, адже наркоманів і алкоголіків в нашій країні налічується дуже і дуже багато і їхн ряди поповнюють все нові і нові жертви цих залежностей.\nЗа даними Європейського бюро ВООЗ, у регіоні налічується близько 16 млн наркоманів. Україна, яка є невід'ємною частиною світової співдружності, не могла довго перебувати поза глобальною епідемією наркоманії. Значущість ц проблеми у країні наростає з кожним роком. Наша держава вже перетворилася у так звану наркозалежну країну.\nНеобхідно терміново й активно включитися у боротьбу з наркоманією, використовуючи для цього весь арсенал доступних засобів, і кричати: „Тривога наркоманія!”. [6, с. 402-406]\n5. Корсак К., Вчителю про наркотичні речовини і впливи // Все для вчителя. 1999. – №44. – 32с.\n6. Марчук А.І., Солодкий В.М., Чорний М.В. Долікарська допомога: Підручник. – К.: НАВСУ – „Правов джерела”. – 2000. – 464с.\n9. Щербина Л.Ф., Методичн підходи до психологічної реабілітації осіб, залежних від наркотичних речовин // Практична психологія та соціальна робота. – 2000. – №8. – 43с.\n10. Юнак В.Ю., Наркоманія дорога в безодню. – К.: Здоров’я, 2001. – 160с.


Новини України: народні депутати пропонують високе мито на експорт лому\nЗалишити металобрухт у країні: народні депутати пропонують високе мито на експорт лому\n02 квітня, 17:31\nЗалишити більше металобрухту в країні хочуть народні депутати. Пропонують ще на п’ять років продовжити високе мито на експорт лому — 58 євро на кожній тонні. На заводах — за. А от у компаніях, які збирають та переробляють брухт, — проти.\nДля чого країні потрібне використане залізо і чому депутати не хочуть, аби його продавали закордон? Деталі знають наші журналісти.\nСталева клешня перевантажувача відправляє металобрухт на подрібнення. Усе, що подрібнили вагонами, йде на металургійні заводи.\nАби український лом і далі надходив українським металургам, а не закордонним, депутати вирішили подовжити мито на його експорт. І зареєстрували законопроєкт. Та власники металозвалищ — проти, бо втратять гроші.\nМеталурги ж навпаки — просять залишити все, як є. І мито теж. Бо ж коли його не було — наш брухт вагонами відправляли на іноземні заводи. Ті — працювали, а наші — простоювали.\n«До введення підвищеного мита дефіцит металобрухту становив 20% — це означає, що не було вироблено 3–4 мільйони тонн сталі, небілої отримано півтора–два мільярди доларів виручки, бюджет не дорахувався десятків мільйонів гривень, і робочі місця були під питанням. Якщо не буде прийнятий цей законопроєкт, ми знову повернемося до цієї ситуації», — говорить президент ОП "Укрметалургпром" Олександр Каленков.\nУсе своє вигідніше залишити вдома, — порахували законотворці у профільному комітеті.\n«Це в принципі стратегічна сировина на сьогодні. Коли ми говоримо про те, що ми запускатимемо нові оборонні підприємства, то ми розуміємо, що попит у металургійній продукції буде підвищуватися. Доведеться переходити на нові технології на електросталеплавильне виробництво, а це означитиме, що все більше й більше потреби буде виникати у наших заводах у використанні саме металобрухту», — каже членкиня Комітету Верховної Ради з питань економічного розвитку Людмила Буймістер.\nЩо сировина стратегічна, не сперечаються ні на звалищі, ні на заводах. Що правки в законопроєкт теж будуть, депутати знають. І готуються відстоювати інтереси країни.