Пізнавати світ без енциклопедій: фікшн і нон-фікшн у «Шафі під сливою» Аліни Штефан Пізнавати світ без енциклопедій: фікшн і нон-фікшн у «Шафі під сливою» Аліни Штефан\nРецензії Vivat Аліна Штефан дитлін\nПізнавати світ без енциклопедій: фікшн і нон-фікшн у «Шафі під сливою» Аліни Штефан\nАліна Штефан. Шафа під сливою / ілюстрації Мар’яни Микитюк. — Харків : Віват, 2018. — 64 с.\nУ час, коли в Україні з’являється так багато гарних дитячих перекладних книжок, тим цікавіше спостерігати за українськими авторами: які теми вони обирають, для кого і про кого пишуть, а що, навпаки, оминають увагою. Аліна Штефан — письменниця й літературна критикиня з Дніпра — в одній зі статей писала, що в наших авторів є коло улюблених і навіть модних тем, які далеко не вичерпують кола традиційних дитячих інтересів. Зокрема, їй особисто бракувало книжок про тварин, про природу — але не суто пізнавальних, а таких, щоб це було захопливе читання.\nЯ тоді була цілком згодна з Аліною, і коли почула, що вона, біологиня й лікарка за фахом, має видати книжку, зізнаюся, чекала від неї саме чогось такого — тексту, який дитина «проковтне» й переживе, а разом із тим збереже для себе багато інформації. Так і сталося, але… не із «Шафою під сливою». Алінин цікавий фікшн-плюс-нон-фікшн — це «Літо довжиною в ДНК». А от «Шафа під сливою» — це дещо інакший текст, по-своєму цікавий.\nПочнімо з того, що це — книжка-оповідання. Вона, власне, й виросла з оповідання на кілька сторінок, надрукованого в дитячому журналі, а для книжкового видання текст було дописано й додатково опрацьовано. А проте він не перестав бути оповіданням із цікавим фантастичним сюжетом: двоє дівчаток-молодших школярок потрапляють у чарівну шафу, яка може перетворювати їх на тварин, про яких вони згадають, і переносити в різні місця. Шафа підпирала зламану сливу, і дівчатка хотіли потрапити в минуле, щоб тій сливі не дати зламатися, та трохи збилися з дороги і встигли побути і павуком, і тарганом, і китом, і собаками, а ще випробувати себе в фехтуванні та бобслеї. І це ще не всі пригоди!\nСюжет дуже динамічний, одразу починається з найцікавішого, а пояснення природи всіх перипетій будуть ближче до кінця, коли читач саме відхекується після довгих і напружених перегонів. Щоразу, коли відкриваєш нову сторінку, думаєш: ким мандрівниці стануть цього разу? Динаміка, невпинний рух тексту — його безсумнівна сила, те, що вирізняє книжку серед багатьох сучасних українських дитячих повістей, часто аж надто неквапливих. І ця стрімкість має відгукнутися дітям 7-10 років, які зазвичай дуже активні і сповнені життя.\nУ книжці гарне співвідношення також між текстом та ілюстраціями: текст зазвичай займає не більше ніж половину сторінки (але його не так уже й мало, це не книжка-картинка), найважливіші слова виділено, а діалоги часто введено в окремі «віконця чату». Класні вийшли й ілюстрації Мар’яни Микитюк: емоційні, яскраві, детальні, інформативні. А ще не можу не відзначити багатої мови тексту, до якої, за словами Аліни Штефан, доклалася й редакторка книжки Олена Рибка. Я особисто зовсім не проти, щоб мої діти прочитали на сторінках слова «довбешки», «перепуджені» або «куди ти преш». І, можливо, не тільки прочитали, а й ввели у власне мовлення — а таке в нас трапляється доволі часто.\nМабуть, динаміка сюжету трохи заважає запам’ятовувати інформацію, якої в тексті чимало, і яка справді цікава і здатна зачепити малих читачів. Та коли мчиш разом із героїнями від місця до місця, відомості про те, що вуха в коника-стрибунця на ногах, сплутуються з фактом, що деякі таргани здатні пищати. Щоб гарно все засвоїти й розкласти по поличках, доведеться перечитати книжку кілька разів.\nТа значно важливіша за факти в цьому тексті — віра в реальність фантастичного, віра така ще природна для молодших школярів, які, хоч уже й починають аналізувати й досліджувати світ, та все ще готові наповнювати його магією, майже не дивуючись, що стара шафа здатна творити всякі дивовижі. Оце співвідношення дослідницького (цікаві факти) і фантастичного (сюжет) — ідеальне для цільових читачів цього оповідання.\nВзагалі «Шафа під сливою» — саме про таке дитяче магічне сприйняття реальності, і про те, що джерелом цієї магії може стати книжка. Після всіх перипетій цього тексту, всіх його карколомних поворотів, усіх цікавих фактів залишається враження: читати — це класно. Читати — це переживати купу пригод, умовно кажучи, «не вилазячи з шафи», і все ж — по-справжньому. Десь у майбутньому на дівчаток, які перетворюються то на пінгвінів, то на павуків, чекає похмурий Кафка, але зараз вони мчать уперед сторінками прочитаного, і прочитане оживає в їхніх руках.\nОсь так Аліні Штефан — біологині, лікарці, але також і завзятій читачці — вдалася чудова книжка: і інформативна, і захоплива, і сповнена любові до читання.\nдітям, які люблять пригоди;\nдітям, які вважають, що читати — це нудно: сюжет їх обов’язково захопить;\nдітям, яким подобається запам’ятовувати цікаві факти.\nтим, хто вважає, що популяризувати читання можна тільки книжками про бібліотеки.\nВідбудеться зустріч з Аліною Штефан


Один із найстаріших католицьких монастирів Англії відзначить 1000-річчя | УНІАН\nОдин із найстаріших католицьких монастирів Англії відзначить 1000-річчя\n16:03, 20 жовтня 2017\nОдному з найстаріших католицьких монастирів Англії – абатству Бакфаст у графстві Девон – в майбутньому році виповниться 1000 років. Про це повідомляє "Благовіст-Інфо".\nНапередодні ювілею бенедиктинські монахи, які живуть в абатстві, гостро усвідомлюють, що вони є «спадкоємцями великої традиції», - заявив в інтерв'ю CNA абат Девід Чарльзворт. «Місце має значення для бенедиктинців, - сказав він. – Той факт, що ми живемо в монастирі, заснованому за багато століть до нас, дуже важливий».\nКрім трьох обітниць, які приносять усі ченці – бідність, цнотливість і слухняність, – бенедектинці проносять так звану «обітницю стабільності»: якщо вступають у монастир, вони залишаються приписані до нього назавжди. Навіть якщо вони подорожують або живуть в інших монастирях, вони все одно вважаються братами тієї обителі, в якій дали чернечі обітниці.\nАбатство Бакфас, розташоване на південно-заході Англії, в 40 км від Плімута, воно було засноване в 1018 році, під час правління короля Кнута і передано бенедиктинцям.\nБратія слідувала статуту, відомому як «Regularis Concordia», який був написаний в 970 році в Вінчестері для всіх бенедиктинских монастирів з метою відродження чернечого життя.\nСьогодні абатство є не лише місцем усамітнення й молитви. Ченці Бакфаста входять до складу опікунської ради школи св. Марії, розташованої в одному з будинків обителі. Тут також знаходиться центр євангелізації «Благовіщення».\nУ стінах древньої обителі розташований також конференц-центр, в якому проходять різні форуми і духовні вправи, два гостьових будинки для туристів і паломників, кав'ярня і каплиця поклоніння Св. Дарів, відкрита для відвідувачів обителей. Гості також можуть щодня молитися за монастирською вечірньою.\nАбатство відоме по всій Великобританії як місце, де варять власний фірмовий напій – Buckfast Tonic Wine. Спочатку його виготовляли з медичних цілей, але потім стали вживати просто як алкогольний тонік. Цей міцний напій містить багато кофеїну.\nДіє при монастирі й власна електростанція, турбіна якої приводиться в рух за течією річки Дарт. Отриману енергію монахи використовують не лише в потребах абатства, а й продають її. Іншим джерелом доходів абатства є здача в оренду пасовищ.\nПідготовка до 1000-літнього ювілею почалася 10 років тому. За цей період була здійснена реставрація та комплексне прибирання території, написані картини, присвячені історії та відновленню обителі, зшиті особливі облачення, підготовлена виставка про християнське чернецтво.\nДо ювілею також була заново виліплена статуя Бакфастской Богоматері.\nПротягом ювілейного року в абатстві відбудеться три урочисті меси. Перша з них - 24 травня, в день Бакфастской Богоматері. На месу запрошені всі католицькі єпископи Англії, Уельсу і Шотландії, а також священики і миряни з навколишніх парафій.\nБратія абатства не дуже численна: сьогодні вона складається з 15 ченців, які ведуть усамітнений спосіб життя.


Чорнобиль не має минулого часу. Oles Honchar Kherson regional universal scientific library\nHome Новини У Чернобыля нет прошедшего времени\nУ Херсонській обласній універсальній науковій бібліотеці ім. Олеся Гончара відбувся вечір-спогад до дня Чорнобильської трагедії «Чорнобиль не має минулого часу». Вшанувати всіх учасників ліквідації аварії, а також пам'ять загиблих та померлих ліквідаторів аварії на ЧАЕС зібралися учні ЗОШ №48.\nХерсонська область знаходиться далеко від місця аварії. Хоча на її території сьогодні проживає близько 6 тис. постраждалих в результаті Чорнобильської катастрофи. Однією з них є Сізих Емма Олександрівна, Президент Південного Регіонального відділення Міжнародного благодійного Фонду інвалідів Чорнобиля. Вона завітала на захід й, виступаючи перед присутніми, закликала пам'ятати про Чорнобиль та робити все, щоб більше в жодній частині світу не повторилася ядерна катастрофа.\nВедучі наголосили: щоб Чорнобиль з його трагедією справді назавжди залишився в минулому, потрібно пам'ятати про нього.\nВ ході заходу гостям було представлено фотографії, слайди про трагедію, а також уривки з фільму «Чорнобиль: 20 років потому».\nУ скорботній тиші хвилиною мовчання присутні вшанували пам’ять героїв-ліквідаторів, та всіх, чиє життя передчасно обірвала Чорнобильська катастрофа.\nНизько вклоняємось тим, хто віддав своє життя, виконавши найвищий синівський обов’язок перед рідною землею і народом – зупинив ядерну пожежу, унеможливив її переростання в глобальний винищувальний смерч для України та всього світу.


Фарба Емаль вінілхлоридна (для металевих поверхонь) ХВ-16: продажа, цена в Києві. емалі от "ТОВ "УКРАЇНСЬКИЙ ЦЕНТР ГІДРОІЗОЛЯЦІЇ"" - 46088837\nПід замовлення, 3 дніТільки оптомКод: m0027\nЯвляє собою суспензію пігментів і наповнювачів в розчині перхлорвінілової і гліфталевих смол в летючих органічних розчинниках з добавкою пластифікаторів.\nПовинен знаходиться в межах допустимих відхилень, встановлених прийнятими еталонами\nРівна однорідна, матова, напівматова і напівглянсова поверхню\nУмовна в'язкість по ВЗ-246 при температурі (20 ± 0,5) ° С, з діаметром сопло 4 мм\nЧас висихання до ступеня 3 при температурі (20 ± 2)? С, не більше\nТвердість плівки по маятниковому приладу, ум. од., менше\nПопереднє грунтування поверхні металу грунтовками типу ХВ, ХС, ВЛ.\nПоверхня металевих поверхонь повинна бути очищена від бруду, іржі, окалини, інших забруднень до ступеня очищення не нижче другої по ГОСТ 9.402-2004 (до блискучого металу, допускається більш темний колір на ділянках, де була корозія або окалина) і знежирена до ступеня знежирення НЕ нижче першої по ГОСТ 9.402-2004 (до відсутності слідів на фільтрувальної папері). Очищення від продуктів корозії проводять методом сухої абразивної струменевої обробки чавунної або сталевим дробом (по ГОСТ 11964-81) та абразивні матеріали (по ГОСТ 3647-80) з подальшим обдувом від пилу сухим повітрям. Як правило, якщо ступінь забруднення поверхні металу до підготовки не вище першої по табл. 1 ГОСТ 9.402-2004 року (наявність тонких шарів мінеральних масел, мастильних, мастильно охолоджуючих емульсій, змішаних з металевою стружкою і пилом, до 2 г / м2) при абразивної струменевого очищення поверхні знежирення не потрібно. Рекомендується знежирення окремих забруднених ділянок.\nЗнежирення проводять методом протирання ганчір'ям, змоченим вайт- спіритом (нефрасом), з подальшою протиранням сухою ганчіркою. Не допускається використання для знежирення легколетких розчинників.\nПідготовка поверхні зі слідами іржі і окалини У важкодоступних місцях поверхонь зі складним рельєфом допускається заміна механічного очищення від продуктів корозії підготовкою поверхні з використанням складу СФ-1, грунтовок ВЛ-02, ВЛ-023.\nОбов'язкова умова - ступінь корозії металу не вище ніж указано в табл. 2 ГОСТ 9.402-2004 (поверхня стали початку іржавіти, від неї починає відшаровуватися прокатна окалина, без питтингов). поверхня по міру можливості зачищають, при цьому не міцно тримаються ділянки окалини і іржі повинні бути видалені. Поверхня обезжиривают до ступеня знежирення не нижче першої по ГОСТ 9.402-2004 (до відсутності слідів на фільтрувальної папері). Для маловідповідальних виробів допускається нанесення покриття безпосередньо по міцно-тримається іржі завтовшки до 100 мкм. Рихлу іржу і забруднення зчищають, поверхня знежирюють до ступеня знежирення не нижче першої по ГОСТ 9.402-2004 (до відсутності слідів на фільтрувальної папері).\nПеред застосуванням необхідно переконатися, що емаль ХВ-16 добре перемішана й однорідна по всьому об'ємі тарного місця. емаль ХВ-16 (срібляста) проводиться шляхом змішування основи з алюмінієвою пудрою на місці споживання. При необхідності емалі перед застосуванням можуть бути розведені до робочої в'язкості розчинником Р-5 або Р-5А. Підготовлену емаль наносять на поверхню безповітряним або пневматичним розпиленням при температурі навколишнього повітря від -25 ° С до +25° С і відносній вологості повітря не вище 80%. Для виключення конденсації вологи температура поверхні повинна бути вище точки роси не менш ніж на 3 ° С. Після висихання шару емалі (1,5 години при температурі +20 ° С) наносять наступні шари. Для промивання інструмента можна використовувати розчинники, зазначені вище. Спосіб нанесення: пневматичним або безповітряним розпиленням. Розчинники: Р-5 або Р-5А.Очістка інструментів: Розчинники: Р-5 або Р-5А.\nПри роботі з продуктом дотримуватися вимог пожежної безпеки. Утилізація тари та залишків лакофарбових матеріалів проводиться в\nВідповідно до вимог екологічних норм і стандартів.\nФарба випускається в широкій колірній гамі. Також, за погодженням із замовником, можливий випуск емалі по колеровке даної фарби по каталогу RAL. При замовленні колеровки фарби по каталогу RAL або виборі кольору, який відрізняється від базового, проводитися доплата за колір:\nГарантійний термін зберігання - 6 місяців (сріблястий колір), 12 місяців з дати виготовлення продукції (емалі інших кольорів).\nТип матеріалу, що фарбується Бетон, Дерево, Металл\nСпосіб нанесення Пневматичним або безповітряним розпиленням


Секрет схуднення - в яблучному оцті.\nЯблучний оцет відомий своїми цілющими властивостями з давніх часів. Він містить безліч цінних мінеральних речовин, флавоноїдів, вітамінів і органічних кислот.\nЖінкам добре відомо, що яблучний оцет є прекрасним домашнім засобом для підтримки здоров'я і краси. Але з усіх властивостей яблучного оцту представницям прекрасної статі найбільш до душі його здатність знижувати апетит, активізувати обмін речовин, допомагати розщепленню жирів і вуглеводів.\nЗа допомогою яблучного оцту можна зменшити кількість жирових відкладень в організмі і знизити вагу, так вважають учені. Адже ця проблема була, є і буде актуальною для жінок у всі епохи і часи. Проте, наукові дослідження доводять, що багато людей за допомогою яблучного оцту швидко скидають вагу, хтось покращує стан шкіри, а хтось - загальне самопочуття і апетит.\nВідомий американський натуропат Джарвіс писав про яблучному оцті, що жінці, яка бажає схуднути, слід пити яблучний оцет після кожного прийому їжі - по 2 чайних ложки. Тоді через два місяці їй вдасться зменшити талію на 3 см. Крім цього, яблучний оцет покращує колір обличчя, допомагає боротися з целюлітом.\nЩе один спосіб втратити вагу і поліпшити травлення - випити вранці, натщесерце, стакан теплої води зі столовою ложкою яблучного оцту. Таке питво дає нам енергію на цілий день.\nЯблучний оцет можна використовувати і для приготування різних соусів: до м'яса, риби, картоплі і овочів. У літній час можна уникнути кишкових інфекцій, якщо після миття овочів і фруктів обполоснути їх яблучним оцтом. Вимочивши м'ясо в яблучному оцті, можна зробити його більш корисним, смачним і безпечним. Головна умова - якість яблучного оцту.


Рубрика: Заробіток для мам в декреті\nЗ появою на світ довгоочікуваного малюка багато мам замислюються про те, чи можливо сидячи вдома з дитиною заробляти гроші, зокрема, використовуючи при цьому комп'ютер та інтернет. У цій рубриці ви дізнаєтеся про самих різних видах роботи в Мережі. Відразу варто відзначити, що тут ви точно не знайдете статті, що закликають працювати на шахраїв та інших лохотронщиків, яких в інтернеті безліч. Ми розглянемо тільки легальні «білі» способи, як заробити в Мережі, перебуваючи в декретній відпустці.\nДо речі, практично будь-яка подібна діяльність в інтернеті, приносить гроші, гордо іменується фрілансом. Фрілансером можна назвати людину, яка займається веб-дизайном або написанням статей, блогера і письменника або інфобізнесмена. По суті, ви тільки що дізналися про декількох популярних видах заробітку в Мережі.\nВи вмієте добре і грамотно писати? Тоді вам варто спробувати себе в якості копірайтера - писати статті на замовлення і отримувати за це гроші. Добре малюєте - вам дорога в веб-дизайнери. Останнім часом також отримав широке поширення і блогінг - створення свого сайту і подальша його монетизація. Про все це більш детально читайте нижче в статтях.\nЗ народженням дитини жінка в деякому сенсі випадає зі звичного життя. На зміну офісу і фітнес-залу приходить катання коляски та забіги у поліклініку. З початку маму з новонародженим на руках складно знайти навіть 5 хвилин на те, щоб нормально поїсти або сходити в душ. Але малюк підростає, і у мами починає з'являтися\nПід час декретної відпустки кожен день жінки стає схожий один на інший. Після появи малюка на світ, більшу частину часу мама присвячує йому. У підсумку життя обмежується будинком, дитячим майданчиком і магазином, а голова заповнюється пісеньками і казками. За час декретної відпустки втрачаються багато професійні навички, змінюються інтереси і коло спілкування. Як


У Сумах намагаються захистити скульптури Круазі | The Sumy Post Новини\nУ Сумах намагаються захистити скульптури Круазі\nСуспільство | 08:25, 18.03.2022\nАрхітектори разом з волонтерами намагаються зберегти культурну спадщину у Сумах. Скульптурний ансамбль Арістіда Круазі 17 березня обмотали армованою тканиною, також планують обставити надгробні пам’ятники мішками з піском, щоб вони не рухнули у разі ударної хвилі чи уламків.\nНа центральне кладовище Сум, де встановлені мармурові статуї французького скульптора Арістіда Круазі “Голгофа” та “Янгол з дитиною”, 17 березня завезли вантажівку з мішками з піском. Усе – аби вберегти скульптури від ударної хвилі чи уламків від бомбардувань російськими військами. Самі ж пам’ятки обмотали агроволокном.\nЛеонід Баканов — організатор робіт, розповідає: “Це самий простий і народний спосіб проти розривів, проти влучань якихось снарядів чи чого, може все залишитись у мішку, і потім можна зробити реставрацію, клеїти там і так далі. В даній ситуації треба діяти швидко. Хотіли однім варіантом, не вийшло, що в даних умовах найшли, тим і обмотали. 3-4 шари, я думаю все буде добре”.\nДолучились комунальні підприємства та приватні підприємці. Усі відгукнулися працювати безкоштовно.\nІ хоча мішки з піском, говорить волонтер Олександр Бортник наразі потрібні і на блокпостах, але такі дії називає також фронтом, який потребує укріплення: “Це культурний фронт, сюди теж треба, це наше майбутнє в тому числі це наша історія наше майбутнє. На блок пости вистачить, найдемо туди. Ще привеземо”.\nСкульптури встановлені на місці родинних поховань меценатів міста — підприємців-цукрозаводчиків Харитоненків. У вересні 2009 року, постановою Кабінету Міністрів України ці об’єкти були внесені до Державного реєстру нерухомих пам’яток України за категорією “національного значення”. Ці скульптури – оригінали, їх авторські копії зберігаються у Луврі.


- Дата: 28/03/2016Тема: Повідомляємо мешканців та гостей міста про небезпеку контакту з борщівником Сосновського – токсичним бур’яном.\nПамятаймо, що у борщівника Сосновського прозорий водянистий сік багатий на фотоактивні сполуки, що під дією ультрафіолетового (зокрема сонячного) випромінювання надають йому токсичних властивостей.. Повідомляємо мешканців та гостей міста про небезпеку контакту з борщівником Сосновського – токсичним бур’яном.\nГоризонтальная линия в HTML Памятаймо, що у борщівника Сосновського прозорий водянистий сік багатий на фотоактивні сполуки, що під дією ультрафіолетового (зокрема сонячного) випромінювання надають йому токсичних властивостей. Навіть одноразове торкання до борщівника призводить до опіків 1-3 ступенів. Опіки, особливо у перші кілька діб, схожі на термічні. Для них характерна гіперемія (почервоніння), водянисті пухирі. Опіки з'являються на вражених ділянках тіла не одразу після контакту, а через 1—2 дні, розвиваючись поступово під впливом сонячного ультрафіолету. Місця уражень важко гояться, загострюються прояви інших шкірних захворювань.\nНе торкайтесь до оманливо м'якого листя борщівника Сосновського оголеними руками!\nПопереджайте про небезпечну рослину своїх і чужих дітей, а також несвідомих дорослих.\nПрацюйте з рослиною тільки в щільному одязі, в окулярах та в гумових рукавичках.\nОскільки, борщівник є небезпечним видом, необхідно регулярно вживати заходів для запобігання його поширенню: систематичне скошування, перерізання товстих коренів на глибині 10-15 сантиметрів, що забезпечує знищення рослини, випас худоби (молоді листки поїдають вівці та корови).\nСтавлення до борщівника Сосновського має бути як до карантинної рослини. Небезпеку добре знають науковці деяких природних заповідників та охоронних зон. Аби перешкодити розповсюдженню рослини на теренах заповідників, науковці радять косити борщівник уздовж берегів річок та на узбіччях доріг на відстані трьох — п'яти кілометрів від природних заповідників.


опубліковано 17 вересня 2015 року о 10:06\nЗгідно з оперативною інформацією з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції до інших регіонів переселено 949 тис. 557 осіб, у тому числі з Донецької, Луганської областей 928 тис. 627 осіб та з Автономної Республіки Крим і міста Севастополь 20 тис. 930 осіб, з яких 160 тис. 416 дітей, 467 тис. 305 інвалідів та осіб похилого віку.\nНайбільше внутрішньо переміщених осіб розміщено у Луганській (220 тис. 868 осіб, з яких 17 тис. 420 дітей і 175 тис. 597 інвалідів та осіб похилого віку), Харківській (190 тис. 443 осіб, з яких 22 тис. 129 дітей і 126 тис. 065 інвалідів та осіб похилого віку), Донецькій (113 тис. 142 особи, з яких 23 тис. 202 дитини і 45 тис. 260 інвалідів та осіб похилого віку), Дніпропетровській (84 тис. 509 осіб, з яких 15 тис. 869 дітей і 39 тис. 794 інваліди та особи похилого віку), Запорізькій (65 тис. 650 осіб, з яких 16 тис. 462 дитини і 20 тис. 040 інвалідів та осіб похилого віку), Київській (43 тис. 858 осіб, з яких 10 тис. 025 дітей і 1 тис. 636 інвалідів та осіб похилого віку) областях та у м. Київ (39 тис. 047 осіб, з яких 10 тис. 181 дитина і 6 тис. 102 інваліда та осіб похилого віку).\nНайменша кількість розселених у Тернопільській (2 тис. 720 осіб, з яких 703 дитини і 884 інваліди та особи похилого віку), Чернівецькій (2 тис. 706 осіб, з яких 852 дитини і 405 інвалідів та осіб похилого віку), Івано-Франківській (3 тис. 604 особи, з яких 1 тис. 115 дітей і 496 інвалідів та осіб похилого віку), Рівненській (3 тис. 499 осіб, з яких 974 дитини і 951 інвалід та особа похилого віку), Закарпатській (4 тис. 025 осіб, з яких 1 тис. 011 дітей і 1 тис. 169 інвалідів та осіб похилого віку) та Волинській (4 тис. 211 осіб, з яких 1 тис. 154 дитини і 1 тис. 018 інвалідів та осіб похилого віку) областях.\nМісцевими органами виконавчої влади постійно проводиться пошук приміщень, придатних для розміщення внутрішньо переміщених осіб. На цей час визначено 729 об’єктів різної форми власності, в яких можливе розміщення 12 тис. 269 внутрішньо переміщених осіб.\nПсихологами ДСНС України разом з представниками громадських (волонтерських) організацій надано психологічну допомогу 161 тис 262 особам, у тому числі 44 тис. 803 дітям (за добу – 56 особам, у тому числі 21 дитині).\nПідрозділами ДСНС України з початку виконання робіт виявлено та вилучено 40 тис. 522 (за добу – 42) одиниць боєприпасів, з них артилерійських снарядів – 7 тис. 88 (за добу – 4), мінометних мін – 4 тис. 62 (за добу – 4), бойових гранат та мін – 4 тис. 464 (за добу – 31), реактивних боєприпасів – 962, інших вибухонебезпечних предметів – 23 тис. 946 (за добу – 3).\nПеревірено на наявність вибухонебезпечних предметів 971 адміністративну будівлю та споруду, 4 тис. 526,14 га території (за добу – 4,51 га) та 37,5 га акваторії водойм.\nЗа інформацією Урядового контактного центру протягом доби надійшло 363 звернення, що стосувалися проблемних питань жителів Донецької та Луганської областей. Фахівцями Урядового контактного центру на 112 звернень громадянам надано консультації, роз’яснення та довідкову інформацію, а також, у разі необхідності, й психологічну підтримку. Органам виконавчої влади надіслано для розгляду, реагування та надання відповідей 251 звернення від вимушених переселенців, з яких 3 стосувалися отримання житла.\nДержфінінспекція в Житомирській області за 8 місяців 2015 року відшкодувала втрат майже на 17 млн. грн.\n17-19 вересня Павло Клімкін перебуває з офіційним візитом в Республіці Корея


Теми курсової підсумкової роботи зі спецкурсу\n20 Февраль 2014 → admin Теми курсової підсумкової роботи зі спецкурсу «Основи психології»\nПитання які необхідно висвітлити\nПсихологія як наука про індивідуальні якості особистості.\nБар’єри в спілкуванні та їх подолання\nКонфлікти в закладах та організаціях. Джерела виникнення конструктивних та деструктивних конфліктів. Попередження та уникнення конфліктів: основні правила.Стратегія поведінки учнів у конфліктній ситуації .\nПсихологічні фактори спілкування. Ефекти сприйняття: про що можуть сказати обличчя та голос: “ словник ” рухів тіла, «ефект ореола».\nПравила ефективного використання часу.\nПрофесійне самовизначення. Сфери діяльності. Само діагностування за методиками Холланда, карти інтересів, ДДО тощо.\n2. Етикет особливих випадків та поведінка в різних життєвих ситуаціях. 3. Етикет за столом. Основні правила поведінки за столом.\n2. Принципи професійної орієнтації. Функції професійної орієнтації. Основні компоненти системи професійної орієнтації. 3. Поняття про професію та спеціальність. Класифікація професій за ознаками.\n4. Аналіз причини виникнення конфлікту.\nОсобливості ділового спілкування, його форми. Ділова бесіда. Прийоми та методи її ведення.\nПредмет психології. Соціальна психологія\n2. Методологія та методи сучасної соціальної психології\n3. Історія розвитку психології. Історія розвитку соціальної психології\n4. Предмет соціальної психології як науки\n5. Галузі психології. Взаємозв’язок з іншими науками\n6. Структура соціальної психології. Взаємозв’язки соціальної психології з іншими науками\n7 Свідомість людини. Свідоме і несвідоме.\n8 Загальна характеристика соціально-психологічних явищ\n1.Діяльність. Види і розвиток людської діяльності. Діяльність і психічні процеси. Вміння, навички і звички .\n2.Відчуття і сприймання. Поняття про відчуття. Сприймання, його види і властивості.\n3.Увага. Функції і види уваги. Властивості уваги. Вікові особливості уваги.\n4.Розвиток уваги, фактори, що впливають на розвиток уваги. Обсяг та розподіл уваги. Тренування уваги.\n5.Пам'ять. Види пам’яті та їх особливості. Формування і розвиток пам’яті.\n6.Вікові особливості пам’яті. Мнемотехнічні прийоми розвитку пам’яті. Тренування пам’яті.\n7.Уява. Види уяви. Розвиток уяви.\n8.Уява і творчість. Дослідження індивідуальних особливостей уяви.\n9.Мислення. Види мислення. Особливості творчого мислення.\n10.Розвиток мислительних операцій: аналіз, синтез, абстракція, узагальнення, конкретизація, аналогія.\n11.Мова та її функції. Мова як засіб спілкування.\n12.Мова як інструмент мислення. Дослідження темпу мовної діяльності.\n1. Загальне уявлення про особистість. Здібності. Природа людських здібностей. Розвиток здібностей.\n2. Визначення рівня розвитку здібностей. Діагностика спеціальних здібностей людини.\n3. Темперамент. Типи темпераментів. Темперамент і особистість.\n4. Дослідження типу темпераменту, психологічні особливості кожного типу.\n5. Характер. Риси характеру. Формування характеру.\n6. Особистість і характер людини. Зв’язок характеру людини з її інтересами, потребами, темпераментом.\n7. Воля. Поняття про волю. Вольова регуляція поведінки. Розвиток волі в людини.\n8. Емоції. Види та роль емоцій в житті людини. Емоції і особистість.\n9. Поняття про інтелект.\n10. Дослідження коефіцієнта інтелекту.\n1.Етикет повсякденного життя. Етикет удома. Етикет у громадських місцях.\n10.Розвиток розумових операцій: аналіз, синтез, абстракція, узагальнення, конкретизація, аналогія.\nСтраницы: 1 | 2 | Одной страницейSee also:Характеристика станционного смотрителя Самсона вырина Cjxbytybt [fhfrnthbcnbrf uthfrkf Cjxbytybt yf fyukbqcrjv j igbyfnt Work of the human heart Htathfn yf ntve rjvgm nth\n3 составные части меню на английском Cjj otybt j geirbyt Yes it`s in surrey Доклад на тему биатлон Звуко буквенный анализ слова еж План к сказке летучий корабль Помогите написать литературную сказку Проект первый снег 3 классТОП 10 интересныхТема курсовой работытема рефератов_пед пси_Тема Судові витратитема тема 11Тема урокаТема урокуТема Эволюция БАНКТема экологияТема.4.1Тема.5.2_Ценообразование в рыночной экономикеТеми практичнихТеми СПРТемы заданийтемы для 645 гр.Темы для презентаций по БЖ новые - копияТемы для самостоятельного изученияТемы докладовТемы ККР БЖДТемы конт работ 1 семТемы контр. раб. Карта сайта: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 67


Бібліотека-філія с. Масевичі - Білець Юлія Іванівна\nЧетвер, 04.03.2021, 05:24\nУчениця 9 класу Масевицької ЗОШ І-ІП ступенів. Народилася 22 червня 1994 року в с. Масевичі Рокитнівського району Рівненської області. Бере активну участь в громадському житті школи та села. Відмінниця з першого 'класу. Улюблені предмети: рідна мова та література, англійська мова. Багато читає художньої літератури. Улюблені письменники Т.Г.Шевченко, В.Шекспір та І.Франко. Є переможцем конкурсу "Найкращий читач року".\nУчасниця багатьох районних олімпіад. Мріє поступити в університет, здобути професію.\nЗнаходить хвилину для своїх роздумів. Склала і написала роботи, в яких зайняла призові місця "Казка про податки", "Казка на екологічну тематику", "Мій голос віддаю на захист природи".\n" Він знехтував всім, що було йому найдорожчого в світі,\nзнехтував і самим життям - аби піднести свою вітчизну\nі визволити її з московського ярма."\nІван Мазепа - чи не найзагадковіша постать в усій нашій історії, що більше про нього читаємо, то більше запитань у нас виникає, більше інтриг і таємниць оточують це ім'я. Читаючи твори про Мазепу різних авторів, складається дивне враження, що пишуть вони не про одну й ту саму особу, а про зовсім різних.\nБезтурботний, романтичний коханець із демонічною силою впливу на жіночі серця при королівському дворі Речі Посполитої, що зародився під пером затятого ворога молодого Мазепи гоноровитого шляхтича Пасека, щоб ожити на сторінках драм, романів, поем ... Чи це справді Іван Мазепа? А якщо й він, то хіба весь? Чи не жила в ньому ще й інша людина - син тієї землі, що поринула в колоніальний морок? " Супроти України він поступав по - своєму щиро, Він хотів незалежності і свободи своєї батьківщини" - писав про нього відомий історик М Костомаров.\nВ історії України важко знайти особу, навколо якої точилися б такі гострі суперечки, перехрещувалися різні, часто полярні думки, як Іван Мазепа. Захоплення, осудження, замовчування - такий щонайменше діапазон суджень про нього.\nМайбутній гетьман народився близько 1640 року в с. Мазепинці поблизу Білої Церкви. Досі не з'ясовано, хто був батько Івана, який його родовід та етапи службової кар'єри. Мати Марина відіграла значну роль у громадському та релігійному житті України. Природний розум і жага до знань привели юнака до стін Київського колегіуму. Згодом Мазепа переїздить до Варшави, де навчається в єзуїтський школі, а через деякий час вирушає в Голландію, Італію, Німеччину, Францію. Навчався до кінця 50 -х років 18 століття. Освіта, здобута в Київському колегіумі та в університетських центрах різних країн, дала йому можливість вільно спілкуватися багатьма мовами. Палке прагнення до знань не залишало гетьмана впродовж всього життя.\nІван Мазепа не цурався житейських радощів і насолод. За ним з юнацьких років закріпилася слава підкорювача жіночих сердець. Численні любовні історії супроводжували його впродовж багатьох років. Мазепа був пристрасною і схильною до захоплень натурою: мав хист до віршування, умів грати на бандурі, захоплювався мистецтвом, колекціонував зброю. Відомі його поезії: " Дума", пісня про чайку - небогу, псалом...\nПостійно дбав про розвій освіти та культури в Україні. Добре відома допомога гетьмана православній церкві.\nПроте Мазепа відомий насамперед як політичний діяч, що протягом багатьох років обіймав найвищу в козацькій державі посаду. Доба Мазепи - це час політичного, культурного та економічного зростання України, а сам Мазепа став символом свободи і консолідації демократичних сил. Майже три століття по смерті Мазепу обливали брудом чужі та свої. Та цей бруд не чіплявся до людини, яка пожертвувала життям за світлі ідеали добра і свободи. Гетьман України не тільки здобув усесвітню славу, а й надихнув і надихає митців у цілій Європі.\nУ світовій культурі, мабуть, не знайдеться й жодної постаті, подібної до Мазепи, інтерес до якої не вщух через три з половиною сторіччя. Ще за життя гетьмана його прізвище не зникало з газетних шпальт Англії, Франції, Швеції, Польщі. Сьогодні особливу увагу необхідно звернути на значення Мазепи в розбудові української державності на ґрунті козацько - гетьманського ладу й соборності українських земель. З цієї причини Іван Мазепа брав участь у Кримському поході 1689 році, воював у Казирмані1695 року, здійснював облогу і взяття Азова. З історичних джерел відомо, що хоч Мазепа спочатку підтримував Петра І, але політика царя щодо знищення самостійності України, скасування козацького устрою, руйнація Батурина змусила Мазепу укласти таємні угоди зі шведами й виступити на їхньому боці. За цією угодою мало бути створене Українське князівство на чолі з Іваном Мазепою з усіх українських земель, які входили до складу Росії, під протекцією Швеції та поновлені всі козацькі права і привілеї.\nІван Мазепа у нашій свідомості зітканий з гіпотез і легенд. Але є подробиці достеменні. Скажімо Мазепа - меценат. Його не випадково називали "ктитором преславної академії Могило -Мазепіянівської". І не тільки тому, що саме завдяки його зусиллям київський колегіум одержав 1701 року від царя і визнання вищого навчального закладу, і ранг Академії. Гетьман не шкодував грошей для академії, будучи її офіційним опікуном. Не зайве нагадати про деякі монастирі й церкви, що їх спорудив або перебудував за свій історичні факти про суперечливе та трагічне життя українського гетьмана.\nСприймати Івана Мазепу нині, без сумніву, маємо як національного героя. Усвідомлення цього в Україні рухається надто повільно. На цьому тлі цікавим є сприйняття гетьмана за кордоном. Ще в 19 столітті в румунському місті Галац, де був похований Мазепа, існувала вулиця його імені. Після перепланування, замість вулиці в минулому столітті в місті з'явилися житлові квартали " Мазепа - 1" та " Мазепа - 2". А на початку травня цього року під патронатом румунського уряду та посольства держави в Румунії в Галаці було відкрито пам'ятник гетьману .Чи не час подумати про увічнення особи видатного діяча в Києві, що, врешті, стане символом визнання його діянь? Коли ж остаточно розтане лід відчуженості та нерозуміння?\nЦя річечка - Дніпра тихенька синя доня.\nМаленька донечка, без імені іще\nМи всі з нетерпінням чекаємо на прихід весни, бо хочеться тепла, першого зеленого листя, співу пташок, дзюркотіння струмочків. Яскраве березневе сонечко голубить зір. На душі стає весело і святково. Все оживає, пробуджується, гомонить! Особливо, струмочки і річки/\nНа Землі багато річок. У кожної своє ім'я, своя вдача. Течуть вони повз села і міста, гордо несучи свої води у далечінь. Навіть найменша річечка, яка щедро віддає свою воду, - варта нашої уваги і прихильності. Без цих маленьких голубих капілярів не було б ні Десни, ні При¬п'яті, ні Дніпра. Покалічте одну з них - і могутні водоносні артерії - загинуть.\nВідомо всім: без води життя гине: в'яне квітка, страждає звір, змовкає пташка. Все живе на землі потребує води. Кожна її крапля є дорогоцінним даром природи, Вона напуває землю, а земля годує людину. Люди завжди розуміли значення води у своєму житті і впродовж віків оспівували її, як основу буття. Обожнювалось все: море, озеро, річка, джерело, криничка. У давнину любили молитися над водою, навіть приносили жертви озерам і криницям: „ Здраствуй, водо Уляно, колодязю Аврам і джерело Борисе", так на ім'я зверталися до води, перш ніж попрохати зцілити недугу, забрати лихо, принести щасливе кохання. Ковток прозорої джерельці зцілює мандрівників, поновлює сили хліборобам у спекотливі жнив'яні днини, дарує радість пастухам - тоді вода стає солодкою.\nДуша в людини повинна, бути чистою, як річка світлою за будь - яких життєвих обставин. Людина повинна бачити і чути, відчувати, а найбільше за все уміти любити і людей і природу. Я йду і думаю: а хто повинен дбати, щоб ні на хвилинку не зупинялося серце природи, щоб не забруднювались річки, не засмічувались ліси, не вимирали рідкісні птахи, звірі, риби? Хто повинен турбуватися про це? Звичайно, ми. Адже іноді достатньо не зірвати квітку. не зламати гілку, не викинути сміття в річку, не запалити вогнище в лісі. Отже, вирішення проблеми у наших руках? І виникає бажання крикнути, розриваючи тишу навкруги: «Хай вічно б'ється голубе серце природи і сяє її душа!» Бережімо ж те багатство, яке дароване нам Природою, бо інакше безбарвним і сірим стане наше життя. Та чи й буде взагалі?\nМій голос віддаю\nПрийшла осінь. Вже клени на узліссі одягли золоті сорочки. В густому лісі у дуплах жили собі, були собі дві вивірки. Однаково гарні, пушисті, ловкі. Тільки не однакової вдачі. Бо одна з них, та, яка мала дуже красивий голосок, влаштовувала доброчинні концерти на захист природи. Бува як заспіває, то весь ліс ніби завмирає, а звірі йдуть дивитися концерт, допомагаючи, таким чином, відновити занедбаний ліс. А інша вивірка весь час заздрила їй тому, що була дуже злою. їй хотілося тільки слави. В лісі з нею ніхто не хотів знатися, Тим часом перша вивірка надумала влаштувати найбільший в світі концерт, а гроші віддати для насадження нових рослин у лісі, щоб звіром затишніше жилося, а то ж прийде зима, а їм нікуди навіть сховатися, А інша тим часом подумувала, як вкрасти гроші, які збере голосиста вивірка, Адже, якщо не буде грошей, то вона не зможе насадити ніяких рослин у лісі і звірі в ній розчаруються, Подумавши, що це вона вкрала гроші. Ось і прийшов той час і заздрісна вивірка подалася ніби на концерт. Але вона не знала, що гроші звірі дають лише після концерту і то, якщо хочуть допомогти навести лад у лісі. А коли вона намагалася нібито вкрасти гроші її спіймали і викрили. Після того з нею ніхто не знався в лісі. А перша вивірка після концерту сказала дуже гарні слова: " Мій голос, - каже вона, - я віддаю лише на захист природи, адже сама природа подарувала мені його, напевно в надії, що все зміниться". І після цього її мрія здійснилася. І ліс ніби заново народився, А зла вивірка після цього інциденту нібито й змінилася, але з нею ніхто не дружив. Отже, було пізно.\nУсі кого природа наділила голосом повинні віддавати його лише на захист самої природи.\nСело! Чепурні біленькі хатини, зелені верби та тополі, мальви та чорнобривці. Глянеш - і не можеш відірватися від такої краси. Навкруги все співає, сміється, п'янить. Стоїть посеред цієї краси молодий юнак з модному костюмі та байдужим поглядом оглядає все довкола. Дивиться - і не може знайти в цьому зеленому буянні свою домівку. Чому не може? Бо не був тут багато років, Так запрацювався, так заметушився, що забув про своїх найрідніших людей - батьків. Гонитва за наживою відібрала весь його час і всі його думки. Його життя заполонили комп'ютери, мобільні телефони, модні автомобілі, і звичайно - долари. В цій грошовій круговерті він забув, що таке дім, пісня, краса, рідня. Хлопець став байдужим до всього, крім грошей. Байдужість, черствість, жорстокість - ось його постійні супутники. Знявши з очей темні фірмові окуляри, попрямував вулицею в пошуках своєї колишньої оселі. Біля однієї з похилених хатинок сиділа старенька бабуся. Пильніше придивившись, впізнав в ній свою матір. Лише телеграма про її хворобу змусила якось кинути свої справи і приїхати додому. Привітався "по - городському": " Прівєт, мамаша? Как себя чувствуєте? Я вам витаминчіков, делікатесіков привез!" Покидав на стіл привезені продукти і чекав, що скаже мати. Вона мовчала. По щоці тихенько сповзала сльоза. Зрозуміла, що це не її Івасик, це зовсім чужа людина. Відцурався він від всього святого, що вона вчила його і сказала: " Не будеш ти, сину, щасливим! Нічого ти не зрозумів. Я тебе вчила бути чесною, порядною людиною. На кого ти перетворився? Подумай про майбутнє, не тільки своє, а й своїх дітей та внуків. А вони можуть жити радісним, безтурботним життям лише у забезпеченій, сильній країні. Що ти для цього зробив? Нічого! Сину, все в твоїх руках! Хай я хоч на старості порадію за тебе." Поїхав син з батьківської хати з тягарем на душі. Мчав швидкісною трасою, а у вухах, крім вітру, чулися слова матері:" Що ти корисного зробив? Нічого!" З такими невеселими думками не помітив, як в'їхав до міста. Як трапилось, що старенька бабуся ледь не опинилася під колесами його машини, він не зрозумів. Вилетівши на дорогу, він побачив в якому жалюгідному стані вона була. Він допоміг їй підвестися, взяв величезні сумки і перевів її через дорогу. Підвів її до зупинки тролейбуса, вибачився. І тут в поле його зору потрапив напис великими літерами " Державна податкова інспекція." Це доля - подумав він, - ця бабуся і привела мене сюди. Це і є мій шанс". І рвучким рухом відкрив двері цієї установи. Всередині повно людей, які охоче декларують свої доходи, що він і сам не помітив , як опинився біля каси. Після виконання необхідних процедур, йому хотілося гукнути: " Мамо, я зрозумів твої слова!" На серці зразу стало легше, йому хотілося співати, сміятися, зробити щось добре всім людям. З того часу він завжди перший декларував свої доходи. Згодом розповів своїм друзям і переконав їх у необхідності сплачувати податки. Гроші потрібні на утримання державного апарату, армії, розвитку науки і техніки, підтримку дітей, літніх і хворих людей. Із цих коштів держава покриває витрати на освіту, будує школи, вищі учбові заклади, дитячі будинки, платить зарплату викладачам та студентам. Ц цього джерела і витрачаються гроші на будівництво державних підприємств, споруд, доріг, захист навколишнього середовища. З того часу платників податків міста нашого героя визнано найсумліннішими.


Збрехав громаді й «кришує» забудовника? Головному архітектору Ірпеня закидають порушення Генплану міста | СтопКор\nЗбрехав громаді й «кришує» забудовника? Головному архітектору Ірпеня закидають порушення Генплану міста\nВисотки зростають як гриби після дощу: в останні 5 років незаконне будівництво в Ірпені набуло нечуваних масштабів. І хоча суд наклав арешт на забудову на вулиці Чехова, будівельні роботи тут так і не зупинилися. Чому міська влада, навіть попри заборону суду, не може чи не хоче перешкодити горе-забудовникам? З’ясовував Денис Гойко.\nЗовсім поруч, на вулиці Павленка, знімальна група «СтопКору» випадково зустріла місцевих активістів. Як виявилося, вони також виступають проти незаконної забудови. Раніше тут були ділянки різного цільового призначення. Забудовник їх викупив та перевів під будівництво багатоквартирного будинку.\nВідповідно до паспорту об’єкта, будівля має девять поверхів. Проте на продаж уже виставлено 11-поверхівку. І це не єдине порушення – дві секції об'єднали в один будинок, а поруч зводять ще один і традиційно для Ірпеня – без дозвільних документів.\nЗміна цільового призначення порушує генеральний план міста. Таким чином, у столичному передмісті з'являються цілі житлові масиви, а інфраструктура та комунікації міста просто не здатні забезпечити нормальні умови проживання.\nЖК на Павленка став об’єктом перевірки міської комісії. Хоча справжньою комісією це назвати важко: лише два чиновники на чолі з головним архітектором Михайлом Сапоном.\nМихайло Сапон Фото: СтопКор\nЯк виявилося згодом, жодної перевірки не було, Михайло Сапон просто відповідав на запитання громади. І він, до речі, у будівництві на Павленка жодних порушень не вбачає.\nПід час обговорення скандального будівництва на Павленка виникла досить цікава ситуація. Пан Сапон повідомив, що цільове призначення цієї ділянки – під багатоквартирне будівництво. Цими словами головний архітектор суперечить самому собі. Адже у відповіді на запит громади він надав зовсім іншу інформацію.\nТо де ж правда? Заходимо на сайт Ірпінської міської ради і знаходимо оновлений генеральний план. Ділянки під садибну забудову жовті, багатоквартирну – коричневі. І, як бачимо, сектор будівництва на Павленка не призначений для зведення багатоквартирних будинків.\nГенплан Ірпеня Фото: скріншот\nОтже, Михайло Сапон незаконно видав містобудівні умови та ще й збрехав громаді.\nгенплан Ірпінь київська область Михайло Сапон незаконні забудови останні новини Київщини порушення\nНа Львівщині вогнеборці ліквідували пожежу в дерев’яній котельні Забруднення атмосферного повітря — суд задовольнив позов прокуратури про стягнення понад 400 тис. грн збитків з підприємства


Презентація книги Андрія Юркевича «Моя Революція» | Заліщицька ЦБС\nОформлення: книжкова викладка; на журнальному столику книга Андрія Юркевича «Моя Революція»; синьо-жовтий прапор; ваза з квітами.\nВступне слово ведучої: Ще довго-довго, з покоління в покоління будуть передавати батьки синам і дочкам, а ті своїм дітям спогади про героїв, які закінчили життя земне у 2013-2014 роках на Майдані. Ця подія сколихнула весь світ і не залишила байдужою жодної душі. Люди висвітлюють свої почуття про ці пам’ятні події у картинах, віршах, піснях, пишуть книги.\nСьогодні ми говоритимемо про книгу Андрія Юркевича, автора, який був учасником подій на Майдані, і продовжив боротьбу в боях на Сході України, під час проведення АТО. Віддав найцінніше – своє життя – заради того, аби Україна, та всі ми встали з колін. Щоб почали змінювати свою державу, а наші діти та онуки дістали змогу жити в іншій країні. «Хто, як не я?..» – цю фразу можна прочитати майже в кожній історії і в цій книзі. «Хто, як не я?..» – досі відлунює на Майдані… А вже тепер, у зв’язку із військовими подіями на Сході, у кожному місті та селі, у кожній родині вшановуємо пам’ять загиблих борців за волю та єдність України.\nЧитець I. Книги, як люди, є різні… У кожної своя доля, своє призначення, своє місце в історії, в літературі, в сьогоденні, в минулому та майбутньому.\nЄ книги, які здатні кликати до звершень, революцій, звитяг і водночас у них назавжди закарбований злет людської гідності, нескореності, дух свободи, біль втрати, готовність до самопожертви заради утвердження правди та справедливості.\nДо таких книг можна віднести і книгу тернополянина, учасника Революції Гідності, командира другого взводу, другої роти батальйону «Айдар» (позивний Грізлі) Андрія Юркевича «Моя Революція». Це спогади про події 18- 20 лютого 2014 року в Киві. Як зазначив автор, це «посвята, як тим героям, які не повернулись додому, так і тим, хто залишився живим і загартував свій дух для подальшої боротьби».\nЦе невелика форматом книжечка побачила світ у 2015 році, в Тернополі, у видавництві «Вектор». Видана за власні кошти Христини Юркевич, дружини Андрія.\nКнигу «Моя революція» розпочинає стаття «Передмова», яку написав директор Державного архіву Тернопільської області, кандидат історичних наук, доцент Тернопільського національного технічного університету ім. І. Пулюя – Юрій Гумен.\nАвтор у цій статті акцентує увагу на тому, що читаючи спогади, ми разом з автором стаємо учасниками подій, бачимо як змінюється його мислення, його ставлення до суспільства, в його думці акумулюється думка багатьох учасників Майдану. На наших очах прості пересічні українці стають Героями. Саме завдяки цим спогадам, майбутні українці зможуть очима очевидця подивитись на події революції Гідності та війни з Російською Федерацією.\nРозділ книги – «Моя Революція»- це спроба автора зберегти спогад для майбутніх поколінь, погляд зсередини на події, про які будуть писати в підручниках під назвою «Історія України». Це книга про героїв, які не задумуючись покинули рідні домівки і пішли захищати свої сім’ї, нас з Вами, від підступного «старшого брата» та проросійських бойовиків.\nУ післяслові «Мої відчуття» Христина Юркевич, дружина Андрія пише про те, що Андрія вже більше немає, і вона залишилася сама. Та в подальшому прийдеться вчитися жити по-новому. І якби це прикро не було, нічого від неї не залежить, і нічого не можна змінити, оскільки вибір зроблено на Небесах!\nВона говорить, що коханий був революціонером з величезним серцем, який пожертвував не тільки власним комфортом, грошима, щасливою сім’єю, коханням, але віддав саме найдорожче, що мав – своє життя за наше майбутнє, за наш спокій, за нашу Україну.\nПоміщено також фотосвітлини, які висвітлюють події Майдану, а також фотосвітлини щасливого подружжя.\nІ завершує книгу вірш мами Андрія – Юркевич Віри Єфремівни – посвята сину. Епіграфом до цього вірша взято поетичні рядки Ліни Костенко:\nВедуча. Перш, ніж перейти до спогадів, хочу ознайомити вас із життєвим шляхом Андрія Юркевича.\nДитинство Андрія пройшло в мальовничому с.Білозірка Лановецького району Тернопільської області. Згодом родина переїхала в м. Тернопіль і 1 вересня 1988 року Андрій Юркевич пішов в перший клас загальноосвітньої середньої школи №13, яку успішно закінчив у 1999 році.\nВищу освіту здобув у Тернопільському економічному університеті на факультеті фінансів і кредиту, який закінчив в 2005 році.\nВ тому ж 2005 році сталася ще одна важлива подія в житті Андрія: 15 жовтня одружився з Жилюк Христиною Миколаївною.\nЕкономічна освіта дала можливість Андрію займатись підприємницькою діяльністю на фірмі «Максимум».\nСуспільно-політична ситуація, яка склалася в Україні в грудні 2013 року, назавжди змінила ситуацію в країні та до болю багатьох її громадян. Разом з мітингувальниками в Києві, які підтримували європейський вибір України, був і Андрій Юркевич. Після короткого відпочинку, Андрій вдруге приїжджає на Майдан вже в лютому 2014 року і стає активним учасником подій на Інститутській, а також свідком розстрілу мітингувальників 18-20 лютого.\nСаме з подій на Майдані, Андрій Михайлович Юркевич назавжди поєднав свою долю з долею Батьківщини. І вже 16 червня записався добровольцем в батальйон «Айдар» під позивним «Грізлі», де виконував обов’язки командира відділення.\n5 вересня 2014 року Юркевич Андрій Михайлович не повернувся з бойового завдання біля с. Весела Гора на Луганщині.\nЧитець ІІ. Отже, читаємо книгу: Писати спогади для майбутніх поколінь справа непроста, особливо про історію, яка «загубила свій початок десь дуже далеко, а до кінця ще не добігла».\nРанок 18 лютого розпочався для Андрія як завжди, з перегляду свіжих новин. В момент ознайомлення з черговим планом розхитування сумнозвісного режиму його вираз обличчя був скептичним, заклик до чергової «мирної демонстрації» не сприймався.\nА далі жорстокіше: перші сутички, перші вбиті і покалічені. Андрій згадує: «Один за одним з’являються записи вуличних боїв, кількість вбитих і поранених збільшується… Захопили Марїїнку… «Беркут» кидає гранати з дахів… Підпалили офіс регіоналів… Відступили з Маріїнки.\nАндрія охопила ненависть у ці моменти в першу чергу до самого себе, тому що не ТАМ, не в гущі усіх цих подій, в другу чергу – до ментів і провладних бандитів. Це несправедливо, якщо за таку країну нікому буде заступитися.\nЗгадуючи ситуацію, Юркевич продовжує: «Щоб не прогавити «останній» шанс почалися « сумбурні пошуки» того, хто завезе мене туди Вже і Негайно, пости в соцмережах а-ля « шукаю хто їде у Київ».\nВідсутність результату змушує Андрія йти до координаційного намету на Театральному майдані і записатися на черговий автобус. «В очах координаторів – занепокоєння , дивляться, як на потенційного самовбивцю» – згадує Андрій. Той факт, що не було компанії на Київ не особливо його хвилював, хоча при вході до намету зустрів все ж старого знайомого, з яким раніше відточував навики у Характернику.\nНа Андрієву думку, – «Як не крути, а завжди вважав, що добро повинно бути з кулаками…».\nПорозмовлявши з Василем, погодились їхати на Київ разом. Зворотня дорога додому, збирання наплічника, підзарядка телефону, виклик таксі, і велике бажання Андрія вдатись до нецензурної лексики:\n« Вкотре переконуюсь, що країна поділяється на кілька категорій людей, котрі живуть у паралельних реальностях. В час, коли за якихось 500 кілометрів гинуть співвітчизники, котрих нелюди забивають до смерті, таксист говорить про якісь буденні речі і виказує своє відношення до подій з точки зору «ну, мені дітей потрібно годувати».\nБіля намету Юркевичу намагаються обмалювати всі невтішні перспективи поїздки на Київ, та марно. Під наметом якраз іде мітинг, всюди розміщені камери місцевого телебачення. Помітивши це, Андрій старається не дуже світити своїм обличчям, натягнувши на голову капюшон, та не демонструвати за плечима бейсбольну биту, бо хтозна чим все може обернутися для нього надалі.\nВиїзд до Києва відкладався на невизначений час, а події на Тернопільському майдані все більше загострювалися.\nЗ сторони вул. Чорновола чути кричалки ультрасів, на площі з’явилася ватага в балаклавах, в основному це були молоді люди років 18-ти. Лунають заклики захопити міліцію, повернути обладміністрацію народу. Ціль поставлено, в числі очільників колони протесту Андрій помічає Василя, а ще – спільного друга Володю.\nНа вході в Білий Дім стоїть ланцюжок міліції. На культурне прохання забратись – культурна відмова.\nМомент, і починається спілкування з системою правосуддя з застосуванням рук, ніг, та інших частин тіла, розпиленням сльозогінного газу. Міліція деморалізована. Ця війна виграна. Розмірковуючи про побачене, Андрій писав: «Вже потім ЗМІ писатимуть про загін з триста чоловік, політичні сили, хоча тих, хто активно розганяв міліцію було не більше 15-ти осіб і всі вони годилися в сини».\nОсь і все, Андрій разом з Василем поспішають до координаторів, там на них чекає транспорт.\nХай там що, а вони їдуть на Майдан. Краще пізно, ніж ніколи.\nДоречно буде доповнити все вище розказане словами вірша Патара Бачія « Мамо, не плачте прошу…»\nМамо, не плачте, прошу…\nСльози мені печуть.\nБуде нехай хорошою\nМоя з побратимом путь.\nЦе вже не гра, не жарти,\nМамо, все це – війна.\nПлакати Вам не варто,\nНе на віки ж вона.\nЯк Україну кинем\nВорогові до ніг? ..\nБлагословіть же сина,\nЩоб повернутись зміг…\nМамо, не плачте, вірю,\nБуде усе як слід.\nМи подолаєм звіра,\nВ полі розвієм слід.\nВи лиш чекайєте, мамо,\nБога моліть за нас,\nСвічку поставте в храмі …\nМамо, мені вже час.\nЧитець ІІІ. На Київ вирішили їхати малим транспортом, бо була ймовірність проїхати непоміченими ( хоча яка там непомітність посеред ночі по дорозі на Київ з тернопільськими номерами).\n«В екіпажі – молодий шофер, який незважаючи на всю непевність ситуації, відважився ризикувати як транспортом так і власним життям. Жінка – лікар, зовсім молода дівчина років до двадцяти, незважаючи на заборону того вечора відправляти дівчат на передову, і кілька хлопців, які не змогли дивитися на все, що відбувається по телевізору.\nПлюс п’ять величезних сумок з ліками, котрі ми мали доставити на передову за будь-яку ціну.\nВже їдучи дорогою на Київ, подзвонив дружині. Друзі і знайомі дзвонять і повідомляють суперечливі новини. Хтось каже, що Майдан тримається, хтось що тільки-но розігнали все з кулеметами та БТРами. Після таких новин з’являється паніка, безвихідь і бажання повернути назад. Розумію – це банальний страх, ще раз стверджуюсь у думці, що рухатись треба вперед і тільки вперед… а там-будь що буде. Біля Рівного затор з десятка другого машин. Люди створили блокпост. Перевіряють транспорт, завдання – не пропустити в столицю підкріплення в вигляді міліцейських підрозділів з заходу країни. Душа в котрий раз переповнюється гордістю за свій народ. Прокинулись. Зрозуміли. Проїхавши пост, приходить розуміння, що ненависна система програла. Щоб там зараз не робилося в столиці – народ піднявся на активний спротив не тільки в Києві. Народ в своєму гніві здатний зайти дуже далеко, особливо коли все це відбувається на фоні глобальних змін в державі.\nКиїв все ближче і ближче, за кілька десять кілометрів до нього знову затор. Метрів 700 автомобілі простоюють в очікуванні, поки розбирають дерев’яні колоди, які «чисто випадково» розсипались загородивши собою весь проїзд.\nТрохи очікування і дорога вільна, можна рухатись. Ще один невтішний дзвінок – Майдан оточений повністю, пробратись туди фізично не можливо. По всіх, хто намагається пробратися туди стріляють на ураження. Стоянка обабіч дороги з іншої сторони даїшний патруль, щоб не викликати підозри їдемо до ремонтної ями. Але вони все таки підходять до нас. Все обійшлося. Розуміємо, що проїхавши сотні кілометрів можемо все змарнувати, попавши в руки охоронцям золотого унітазу – в погонах чи без. Рухаємось по Житомирській трасі. Попереду – міліцейський блок пост – який не віщує нічого доброго. Чотири, п’ять машин, купка людей в пагонах зі зброєю. В проїзді нам відмовляють у ввічливій формі.\nЩе з самих під’їздів до Києва ми прекрасно розуміли – якщо є шанси пробратись самостійно, то вони дуже малі. Найоптимальніший варіант зустріти якого не будь таксиста, він точно орієнтується на місцевості краще і зможе провести нас через якусь непримітну дорогу. Тим більше в 4 год ранку поза містом. І тут, яка була радість. Як ми побачили оранжеві шашечки. А далі фінішна пряма. Натхнення й ейфорія – ось що відчув коли з’явилась столиця України. Біля станції метро Академмістечко зустрічаємо наступного таксиста. Приїхали! Хотілося як найшвидше надолужити все, що не встиг зробити в останню добу, принести чим найбільше користі загальній справі.\nПерш за все заносимо ліки в КМДА. Проходимо дистанцію від КДМА до Майдану звуки від пострілів, салютів. Крики «Слава Україні». Вдивляюся в очі людей – ніхто не панікує. Незважаючи на все, що відбувається – штурми, десятки вбитих і сотні поранених, палаючий Будинок профспілок, всі тримаються досить спокійно і сконцентровані кожен на своєму – хтось коле бруківку, займає місце по периметру, котить шини, наливає коктейлі.\nБез активного керівництва і розподілу повноважень, кожен сам знайшов для себе потрібне заняття, сам зрозумів, чим він може бути корисним.\nЧитець IV. Фінальним і найбільш драматичним етапом революції стали події у Києві 18-20 лютого, в ході яких загинуло більш сотні кращих наших синів і дочок. Розгони Євромайдану відзначилися брутальним побиттям сотень людей, десятків журналістів.\nПоступово ці «штурми та розгони» переросли у велетенські акції спротиву, били дзвони всіх церков, а також штурм сприймався в Україні як «боротьба не на життя, а на смерть».\nОт як описує в книзі про ці події Андрій Юркевич:\n«… В сажі, порваному одязі, прямо на землі, підстеливши щит або каремат, ці люди настільки виснажені, що на їх сон не впливають ні вибухи, ні крики, ні холод ( надворі лютий місяць, яким би теплим він не був, але зима є зима).\nДалі він згадує: «Хаос був дивним чином впорядкованим, і дивлячись на все це з відстані кількох місяців я розумів, що могло згуртувати цих людей і зробити їх одним механізмом – це почуття відповідальності та небайдужості. Серед захисників майдану не було тих, хто виконував свою на 30% чи 60%. Всі вони хотіли бути максимально корисними, всі вони розуміли, що якщо не вони, то ніхто. Внесок кожного був максимальним і той вогонь, який горів в них очах, робив їх невразливими для водометів, гранат та гумових куль.\nПідійшовши під самі щити, починаємо разом зі всіма кидати бруківку. Коли я нагинався, щоб підібрати з землі черговий шматок бруківки, найбільшою фобією було, щоб в цей момент біля руки не роздалось чергова «бабах» – їхати додому без пальців видавалось зовсім непривабливою перспективою…\nКрім людей в сірій формі до барикад час від часу наближався величезний КАМАЗ- водомет і щедро поливав нас.\nВ момент, коли жбурляти вже не залишалось сил, ми робили невелику ротацію – мінятись з хлопцями, котрі тримали щити.\n… Далі знову коктейлі – бруківка… знову щити… знову бруківка…\nОкуляри безнадійно запотівають, але не відважуюсь їх скидати – фобія повернутись додому без очей навіть сильніша від повернення без пальців. Біля мене проходить чоловік в літах зупиняється метрів через п’ять… Крик «Граната!», вибух… Вся задня частина штанів перетворилась в звисаюче лахміття, чоловік пішов далі практично у спідній білизні.\nЧитаючи і вдумуюсь у ці рядки спогадів твердо можна сказати, що Майдан Незалежності – це, справді, неймовірне місце, це свобода, це та потужна точка енергії українців, де її Герої встигли відчути все і радість, і безвихідь, і горе, і біль.\nАндрій Юркевич безпосередньо був учасником цих подій.\n…. « Починаючи години з тринадцятої нами робились спроби не просто відстояти свій рубіж оборони, а і просунути його на декілька метрів… потім ще на декілька. В першу чергу, важливо було зайняти підвищення біля пам’ятника засновникам. Тому час від часу робились спроби закріпитись в цьому напрямку. Вилазили хлопці, одні займали рубіж оборони, інші кидали каміння і коктейлі молота, як тільки «Беркут» починав наближатись. Але втримати позицію не вдавалось. Тому спроби приходилось повторювати чи не щогодини.\nПо мірі наближення Беркуту починається взаємне закодування, причому крім гранат в нас летять також і коктейлі, «Граната!» – чується в котрий раз і за секунду я відчуваю гіркий запах, котрий не дає можливості ні дивитись, ні вдихати повітря, очі виїдало, в дихальних шляхах ніби була розлита кислота.\nЦя «інгаляція» давала взнаки через два тижні, коли я почав в прямому сенсі харкати кров’ю – видовище було не з приємних. Діагностувати запалення легень, як виявилось дуже розповсюджене серед учасників подій 18-20 лютого…\nНа десять хвилин я приліг – і знов біля зношеного монументу. Намагаємось посунути барикади вперед – на цей раз за пам’ятник.\nЗатія не з кращих з тактичної точки зору – підвищення все ще досі не наше, але ми рвались робити хоч щось, стратегічні тонкощі нас не хвилювали, мав бути рух вперед.\nСонце вже кілька годин як було сховане за хмарами, тому моя кофта ставала все мокрішою і мокрішою в кросівках чавкала вода.\nПо коліна у воді – я тоді щиросердечно здивувався, як в таку пору можливо не відчувати холоду взагалі. Холод почав розповзатись по всьому тілу і в купі з мокрою одежею це створювало небезпеку відправитись додому раніше запланованого, чого б мені дуже не хотілось».\nПрочитавши книгу Андрія Юркевич «Моя революція» ми бачимо, що він, і багато таких молодих патріотів повстали проти насилля несправедливості та брутального зґвалтування своєї країни.\nВони проявили мужність та героїзм, відвагу та самопожертву, відчайдушність і бойове братерство.\nЦе прослідковується у таких рядках із книги:\n«На передову приносять нову партію коктейлі молотова, які зразу знаходять своє застосування. Звикли вже «В кого запальничка?» – і одна за одною пляшки летять в потрібні місця.\nКидати береться і хлопець, котрий стоїть відразу переді мною …\nЗапах – і в процесі викидання пробка вилітає. Більша частина запалювальної речовини виливається на стоячих позаду, в тому числі і на мене. Мить – і я бачу, як горить моє обличчя. У вас коли не будь горіло обличчя? Добре, якщо цей процес нетривалий – як було в моєму випадку – вже через 3-4 секунди я погасив себе.\nМайдан – виразник мільйонів українців, активний та дієвий став реальною силою.\nАндрій Юркевич описує це так: «Загальна картина людської небайдужості в той час не могла не вражати. Величезна кількість киян зносила та звозила пакети з їжею та предметами першої необхідності. Від звичайних городян середнього достатку до власників дорогущих авто і глянцевих красунь – всі робили свій вклад по можливості. Кожних декілька хвилин хтось підвозив в багажнику шини, представницького вигляду чоловіки зливали бензин з своїх величезних позашляховиків.\nМурашник впевнено йшов до своєї цілі, кожен гвинтик цього механізму розумів, що не можна допустити збою, потрібно віддаватись справі повністю.\n…. Прорвали? Я щось проспав ??? Зриваюсь, голова спросоння переварює думки через одну, в кількох фразах розпитую про ситуацію. Знову я собою розчарований. Поки я спав – там, на передовій творилась історія. Було зроблено те, що добу тому здавалось мені маловірним – наші погнали міліцію і відвоювали територію до початкових меж Майдану.\nЗі сцени раз за разом звучать заклики не підніматись на Інститутську, бо там працюють снайпери.\nАндрій не вгамовується: « Проспав прорив, тепер ще і на Інститутську не підніматись? Будь – що – буде. Недаремно я ж сюди приїхав… біжу вгору, зверху чути звуки під пострілів, але я повністю абстрагований і відчуття страху в мене поки немає».\nІ ось реалії життя, Андрій бачить перші лежачі мертві тіла: «Схиляюсь над першим із них. На очі накочуються сльози. Звичайний хлопець. Пізніше я взнав його ім’я – Володя Жеребний з Самбірщини. Пульсу немає. Обличчя з ледь помітним для покійників відтінком». За кілька метрів така ж історія, зовсім юний лежачий без будь – якого признаку життя. Тисяча думок рояться в Андрієвій голові, звуки пострілів частішають: «Чому по нас стріляють – ми ж без зброї ? Хіба може людина вбити іншу тільки тому, що їй віддали безглуздий наказ?».\n« Взагалі, спогади Інститутської в моїй голові досить хаотично розкидані, – згадує Андрій, – багато речей стерлось з пам’яті. Судячи з того, який стрес прийшлось пережити – воно і не дивно. Більше робилось на елементарних інстинктах, ніж усвідомлено. Для незвичної людини це жахливі картини.\nАндрій продовжує : «Відтягнувши пораненого подалі, відразу повертаюсь назад, причому, незважаючи на все побачене – не було ні найменшого бажання втекти, сховатись кудись нижче, там, де кулі не будуть становити загрози».\n«Відчуття доцільності перебування саме тут і саме зараз, відчуття, що в тому, що я зараз роблю і є найбільша цінність мого перебування на Майдані – ось що було в мені в ті моменти».\nВитягувати людей в безпечне місце справа не з простих.\n« Руки і ноги онімівали і відмовляли вже в кінці другого «забігу…» але це ще був далеко не кінець. В хвилини короткого перепочинку Юркевич розмірковував як тягнути людей, щоб це не викликало надмірної перевтоми, згадував свій спортивний досвід – задіювати тільки м’язи ніг, щоб навантаження йшло лише на одну групу м’язів.\nПоки виносив поранених, інші хлопці прикривали його своїм тілом від куль. Мінялись – тепер Андрій прикриває, а супутник – тягне.\n« В безпечній зоні (згадує свої відчуття Андрій) – обезсилений лягаю на асфальт, недалеко біля поранених, в мене починається істерика. Чоловіка не прикрашають такі моменти, але за тодішню свою поведінку мені не соромно навіть на 0,001% . Доводиться швидко себе брати в руки і далі – знову на передову, рятувати тих, у першу чергу, хто при пам’яті, поки шанси на виживання високі»…\nДалі кілька несистематизованих епізодичних спогадів :\n– «Міряю пульс хлопцю в блакитній касці ( як виявилось, земляку Устиму Голоднюку), ударів немає взагалі, але після кожного дотику, здається, що я не туди клав палець і в слідуючий раз я обов’язково його знайду».\n– «Зовсім юний хлопець з діркою в голові і розбризканим мозком, в якого тим не менш знайдено мінімальні ознаки життя».\n– «Звідкись чути залп салюту – стріляти по снайперах феєрверками… щось в цьому є».\nКоли вже не залишилось ні вбитих, ні поранених, у Андрія з’явилася думка зайняти крайню барикаду. Там, за барикадою, за кілька десятків метрів знаходились снайпери і автоматники ,в яких серйозною підмогою був кулемет. Щоб їх знешкодити ,патріоти намагались робити хоч щось: одну за одною туди кидали палаючі шини, за ними – коктейлі.\nАндрій згадує: «Запам’ятався сміливець який йшов в нашу сторону з цілим ящиком коктейлів. « Ну, смертник» – думаю… Тебе ж вб’ють зараз… І стається диво – він таки доходить до нас, безстрашність в тій ситуації була дійсно варта подиву».\nНебезпека на барикаді змусила відходити захисників в декілька етапів. Андрія евакуювали в складі другої групи. Довго не могли отямитись від страхіть: обговорення, версії, жах пережитого на обличчях. Та стало зрозумілим одне, що тепер потрібно йти до кінця щоб кров героїв не була пролита намарно, щоб не було соромно перед їхніми сім’ями за незакінчену справу. 20 лютого кожен з них зрозумів – дороги назад немає.\nНа Юркевича знову находять емоції: « Я був там… Стільки людей загинуло… Стільки хороших людей… Я плакав».\nПідсумовуючи пережите Андрій скаже: « Боротьба, її здобутки, смерті патріотів, їх героїзм і елементарні відчуття братського плеча, особливо зі сторони зовсім незнайомої людини, котра захищає тебе від куль своїм тілом поміняли кожного з нас.\nПрогнали геть байдужість та апатію. Загострили відчуття правди та справедливості. І ще раз довели – неможливе – можливо.\nЯк би скептично не ставились до наших поривів ті, хто не стояв з нами в одних рядах, ті хто побоявся жертвувати життям, здоров’ям, – нас уже ні чим не зупинити.\nМайдан – це не барикади, покришки і коктейлі, Майдан – це ми, ті люди, які носять його ідеї і готові за них боротись, відстоювати їх навіть цінною власного життя».\nВедуча: Запрошуємо до слова батька Андрія Юркевича – Михайла Софроновича.\n(Виступ Михайла Юркевича)\nВірш «Андрійку, мій синочку дорогенький»- присвята синові його матері – Віри Єфремівни\n(Читає Марія Рудик)\nЗвучить у записі пісня «Хлопчики – синочки дорогенькі»\nОксана Максимишин-Корабель «Мамо, не плач», читає Марта Джумага, учениця 10-го класу гімназії\nВедуча. Серед тих, хто продовжив боротьбу, розпочату під час революції Гідності, чимало мужніх і сильних наших земляків, таких як і Андрій Юркевич, які не задумуючись пішли боронити кордони держави. Ціною власного життя жертвували і ризикують сьогодні найкращі українці- цвіт нації.\nЩе рік тому ми з вами не знали дуже багатьох слів, пов’язаних з війною, тепер же майже кожну родину, так чи інакше обпалило полум’я військових подій.\nІ ні в кого немає сумнівів, що герої – учасники АТО – це наші хлопці, чоловіки, це мужні воїни, що зі зброєю в руках захищають східний кордон України, це лікарі, які виривають поранених з лап смерті, ставлять їх на ноги, це волонтери, на плечах яких тримається забезпечення нашої армії продуктами, обмундируванням, медикаментами та багато чим іншим, вкрай необхідним у щоденній ратній роботі солдата. Зрештою, це всі ті, хто пожертвував хоча би краплиною своїх статків заради України, заради її майбутнього.\nЛіна Костенко «Болить мені», читає Радинська Ліля, учениця 10-го класу гімназії.\nВедуча: Просимо до слова О. І. Дяків, редактора районного часопису «Колос», автора книги «Нескорені серця», а також багатьох поетичних присвят мужнім воїнам.\n(Виступ Дяків О. І)\nЗвучить пісня на слова Оксани Дяків, музику Ярослава Гринишина «Хай ангели вас захистять крильми»\nВедуча. В героїчну історію сучасних подій вписуємо імена і наших земляків, яким не судилось повернутися живими у рідний край, але вони житимуть вічно у нашій пам’яті та в наших серцях. Їм присвячено сторінки, створеного бібліотекарями фотоальбому «Герої – в наших серцях». Серед них: Олег Гулько, Орест Квач, Станіслав Лаврик, Володимир Марусич, Петро Слободян.\nРозпочато також книгу спогадів «Слова маминого серця», в яких поміщено відомості про життєвий шлях, участь у військових подіях наших Героїв.\nЗвучить пісня «Там, біля тополі» у виконанні Роксолани та Адріани Миронюк.\nВедуча. 8-го травня на будинку Залыщицькоъ гімназії встановлено Меморіальну дошку, а також закладено алею дубків з ініціативи молоді. Проводяться спортивні змагання.\nТож вшануємо хвилиною мовчання пам’ять Героїв.\nСлово о. Івана Сендзюка, пароха церкви Покрови Пресвятої Богородиці, м. Заліщики. Спільна молитва за полеглих Героїв.\nВедуча. Спротив продовжується. Весь народ нашої держави об’єднався нині у боротьбі проти агресора. Багато людей захищають кордони нашої країни, працюють в тилу для підтримки солдатів. Кожен із нас намагається підтримати воїнів своєї держави.\nВірш «Війна», читають Візер Ірина та Липка Таня, учні гімназії.\nВиступ Ореста Винницького, вчителя, директора ЗОШ №2, який повернувся із зони АТО.


22 червня - День скорботи та 79-а річниця, як почалася Друга світова війна для України\n22 червня – День скорботи та 79-а річниця, як почалася Друга світова війна для України\nПід час бойових дій на території України було знищено майже 28 тисяч сіл та понад 700 міст. Безповоротні та катастрофічні втрати України у цій війні – кожен п’ятий громадянин не повернувся живим після бойових дій, через окупаційний терор та голод у тилу, примусові роботи у таборах.\nГірка доля не оминула жодну українську родину. Відомо, що у період 1941 – 1945 рр. понад 6000 наших земляків – жителів Межівського району пішли боронити рідну землю і більше 1500 з них не повернулися до рідних домівок.\nУ День скорботи ми вшановуємо світлу пам’ять мільйонів земляків, життя яких обірвала Друга світова війна.\n← Про скликання чергової тридцять третьої сесії Межівської селищної ради VІІ скликання\nПовертайтеся змужнілими і обовʼязково здоровими! →\nУ бою під Васильковом загинув графік і живописець, культуролог, волонтер Сергій ПУЩЕНКО\n11 Березня, 2022 11 Березня, 2022 Redactor


Concentration:The Key to Spiritual Growth\nСатанинська програма відволікання\nОбирати життя у всіх ситуаціях\nКонцентрація та місцева церква\n"Нехай дивляться очі твої уперед, а повіки твої нехай перед тобою простують. Стежку ніг своїх вирівняй, і стануть міцні всі дороги твої: не вступайся ні вправо, ні вліво, усунь свою ногу від зла!" (Пр.0425-27)\nНовий Всесвітній Словник Вебстера дає наступне визначення концентрації: "звести до загального центру, сфокусувати (думки, зусилля і т.і.), збільшити силу або щільність; зафіксувати увагу". У продуктовому магазині на етикетках багатьох товарів написано "концентрований". Що це означає? Це означає, що всі задіяні інгредієнти були стиснуті або здавлені до межі.\n"А Дух ясно говорить, що від віри відступляться дехто в останні часи, ті, хто слухає духів підступних (спокусників) і наук демонів." (1Тим.0401, в оригіналі)\nКожна дія сатани відбувається з метою перешкодити Божій роботі і поширенню Його Євангелії. Отже, в царстві темряви є особливі демонічні духи, призначені для спокушування. У грецькому тексті вищевказаного вірша "спокусники" (планос) – ті, що "блукають, поневіряються, зводять, вводять в оману". Все, що стосується цих духів, пов'язано з відволіканням. Їхня мета - відволікти християн так, що вони "від віри відступляться". Як сказав Кеннет Вуест (Kenneth Samuel Wuest): "Вживання означеного артикля перед словом "віра" підкреслює, що згадка про віру має на увазі віру не як дію, але віру як основу доктрини, яка формує базис того, у що ми, як християни, віримо". Афістемі - слово для "відступляться" - означає "стояти осторонь від...; відпасти".\nНайзнаменитіша праця К.С. Льюїса (Clive Staples Lewis) "Листи Крутеня" - вигадана добірка навчальних листів від головного демона Крутеня до більш молодого демона, що вивчає мистецтво спокуси. Крутень повторює знову і знову, що основа спокуси полягає у відволіканні. Перш ніж демону вдасться відволікти віруючого, сатана повинен заволодіти увагою віруючого.\nБожих людей часто попереджали про небезпечний вплив відволікання. У завершальній частині книги Повторення закону Мойсей застерігав Ізраїль:\n"А якщо серце твоє відвернеться, і не будеш ти слухатися, і даси себе звести, і станеш вклонятися іншим богам, і будеш їм служити." (Втор.3017)\nСоломон писав: "Мій сину, як грішники будуть тебе намовляти, то з ними не згоджуйся ти" (Пр.0110). Павло сказав Коринтянам, що його настанови і вмовляння були "вам самим на пожиток... щоб пристойно й горливо держались ви Господа" (1Кор.0735).\nНескінченна атака сатани\nЗверніть увагу на теперішний час дієслів у вищезгаданому вірші: "ходить", "ричучи" і "шукає". Сатана ніколи не робить перепочинок в своїх атаках на Церкву і на роботу Христа. Він невпинно ходить, ричить і шукає "пожерти кого". Демони дуже уважні спостерігачі. Вони вивчають вираз обличчя і висловлювання віруючих. В книзі Ісаї 0309 сказано: "проти них свідчить вираз лиця їхнього". Демони записують кожен негативний вислів чи заяву, коли вони шукають тих, кого можна було б легко спокусити. Відповідно до книги Даниїла 0725, у сатани є програма "пригнобити святих Всевишнього". Бела, єврейське слово для "пригнобити", означає "розумові витрати або виснаження". Стратегія пекла полягає в тому, щоб віруючий поступово спокусився на надмірну зайнятість деталями життя і турботами цього світу. Тоді незабаром йому все набридне, і він втомиться; і в деяких випадках він заплутається в Божому поклику на його життя.\n"Тож підкоріться Богові та спротивляйтесь дияволові, то й утече він від вас." (Як.0407)\nЧерез концентрацію віруючий протистоїть сатані та його царству. Погляньте на три дієслова в цьому вірші: "підкоріться", "спротивляйтесь" і "утече". В оригіналі слово "підкоріться" (хупотассо) - військовий термін, що означає "розташувати по і відповідно до рангу". Роблячи вибір концентруватися на Божому Слові, віруючий приймає рішення підкоритися Йому. "Спротивляйтесь" (антестімі) означає "стояти проти". "Утече" (феуго) - "втекти". Через концентрацію віруючий може стояти проти сатани і його спокус, як це робив Ісус у пустелі (Мт.04; Лк.04). І диявол відступить, тому що він не може виносити присутності тих, хто живе кожним Божим Словом в концентрації.\n"Сьогодні взяв я за свідків проти вас небо й землю, життя та смерть дав я перед вами, благословення та прокляття. І ти вибери життя, щоб жив ти та насіння твоє." (Втор.3019)\nКнига Повторення закону являє собою останні записані вказівки Мойсея ізраїльському народу. В кінці цієї книги Старого Завіту він зійде на гору Нево і помре там в землі моавській (Втор.3407). Протягом усієї своєї заключної промови Мойсей постійно вмовляв Ізраїль "слухати голосу Господа, Бога свого" (Втор.2801).\n"Слухати" (євр. шама) означає "слухати розумно, зі сфокусованою увагою". Це дієслово вживається єврейською мовою в часі кал (Qal) інфінітив, що вказує на тривалу дію. Мойсей дав Ізраїлю наказ бути невпинно уважними, щоб концентрація на Божому Слові стала звичкою. Ця заповідь не позбавлена обітниці, як це видно у книзі Повторення закону 2803-14. У віршах 04-06 Бог обіцяє збільшити народ Ізраїлю і помножити його стада. Сьомий вірш обіцяє військові перемоги. І в віршах 08-13 Господь дає клятву звеличити Свій народ над усім іншим світом:\n"І побачать усі народи землі, що Господнє Ім'я кличеться на тобі, і будуть боятися тебе." (Втор.2810)\nЦі благословення, однак, залежали від вірності Ізраїлю слухати Слово і коритися йому. З 15 по 68 вірші Мойсей прорікає прокляття, які зійдуть на цей народ, якщо він перестане слухати Бога. Остаточний осуд полягав у поверненні в рабство:\n"І верне тебе Господь до Єгипту на кораблях тією дорогою, про яку я казав тобі, що вже більше не побачиш її, і там ви продаватиметеся ворогам своїм за рабів та за невільниць, та не буде покупця." (Втор.2868)\nЯк не сумно, але Старий Заповіт детально показує, що Ізраїль довів, що ці твердження були пророчими. Кульмінація їх непослуху словам Мойсея записана в 36-му розділі другої книги Хронік, де Юдея забрана на рабське служіння в Вавилонський полон.\nЩо призвело до того, що Ізраїль настільки далеко відпав від Бога? Люди не визнали важливими концентрацію та слухняність Слову. Мойсей вказав дуже чітко у книзі Повторення закону 3019, що вибір перед Ізраїлем був між "життям та смертю, благословенням та прокляттям". Тоді не було ніякої сірої зони, як немає її і сьогодні. Кожне рішення, прийняте християнином щодо його шляху з Христом, містить або життя, або смерть; благословення чи прокляття; воно або знаходиться у відповідності до Його Слова, або ні. Кожен вибір виявляє подібність до образу Христа (Рим.0829) або старої гріховної природи.\nВ Євангелії від Луки 1038-42 Марія і Марфа кожна прийняла рішення: перша - сісти біля ніг Ісуса і концентруватися на Його Слові, друга - "великою послугою піклувалася". Марія була тією, яка зробила правильний вибір. "Піклуватися" (періспао) буквально означає "бути оточеним відволіканням". Марфа настільки вдалася до деталей, що сказала Ісусу, щоб Той попросив Марію допомогти їй:\n"Господь же промовив у відповідь їй: Марто, Марто, турбуєшся й журишся ти про багато чого, а потрібне одне. Марія ж обрала найкращу частку, яка не відбереться від неї." (Лк.1041-42)\nМарія сконцентрувалася на Слові Христа, і її здатність жити для Бога була розширена. Вона обрала життя Божого Слова.\nСтратегія сатани в духовній війні включає в себе різноманітну тактику, задуману, щоб перешкодити викладанню Слова в місцевій церкві. Він визнає силу правди; він знає, що через дурість проповіді багато спасенних (1Кор.0121). Для того щоб відбити атаку диявола, зібрання в церкві повинні проходити статечно і добропристойно. Необхідно, щоб переважала атмосфера дисципліни та очікування. Зібрання повинні відрізнятися мистецтвом слухати дисципліновано і академічно. Не слід ходити навколо, спізнюватися або йти раніше, якщо тільки це не є абсолютною необхідністю. Все це заважає сконцентруватися на зібранні та перешкоджає людям прийняти послання.\nКожен член місцевого зібрання є життєво важливим у встановленні атмосфери, що сприяє концентрації. Справжні, підготовлені працівники, які виконують свою роботу належним чином, допомагають пастору робити його роботу ефективно - вивчати, готуватися, вести і проповідувати. Секретар надсилає кореспонденцію і призначає зустрічі, бухгалтер стежить за фінансами, помічник підтримує порядок на служінні. Невиконання цих деталей призводить до плутанини.\nНа церковному служінні хтось входить в зал, і багато голів повертаються, щоб побачити, хто це. Кожен з цих людей, дивлячись наліво або направо, втрачає концентрацію. І, більш того, це впливає на все зібрання. Багато хто не розуміє, що блукаючий розум в Приповістях 2116 є частиною "зборів померлих". Одне зі значень єврейського слова рафа - перекладеного як "мерці" - в цьому вірші означає "спустошеність або млявість розуму".\nВіруючі, які дозволяють собі відхилятися від концентрації на правді Божого Слова, не можуть бути ефективними для Божого Царства. Їм бракує здатності чути і застосовувати доктрини. Коли віруючий ставить за мету слухати уважно Боже Слово, його серце зігрівається, його центр пам'яті стає сприйнятливим, і його система відліку зміцнюється через Слово.\nДля концентрації необхідна хороша постава. І не тільки тому, що вона надає охайний вигляд, але також дозволяє кровоносній і дихальній системам функціонувати максимально ефективно. Обидві ці системи життєво необхідні для здатності розуму концентруватися; мозок приймає кисень, що надходить через прилив крові. Отже, погана постава є головною причиною втоми розуму. Правильна постава - це те, чого навчають дітей у дитячому садку або в першому класі. "Сядьте рівно, дивіться вперед і тримайте ноги на підлозі", - каже вихователь. Чому? Для того, щоб вони могли бути максимально уважні на уроці.\nМожна прийняти набагато більше на служінні або Біблійному занятті, якщо сидіти, випрямивши спину, поставивши обидві ноги на підлогу і тримати голову спрямованою на виступаючого. Звичайно ж, у багатьох робота пов'язана з фізичною напругою і неможливо не втомлюватися. Проте, наступний вірш містить обіцянку:\n"Якщо ж Дух Того, Хто воскресив із мертвих Ісуса, живе в вас, то Той, Хто воскресив Христа з мертвих, оживить і ваші смертні тіла Духом Своїм, що живе в вас." (Рим.0811)\nЧерез те, що Святий Дух живе в кожному, хто прийняв по вірі в своє серце Ісуса Христа, кожен віруючий може пересвідчити це особливе забезпечення благодаті. "Оживить" - слово зоопойео в грецькому тексті - означає "зміцнювати або відновлювати духовною силою" (Джозеф X. Тейер). Яка обітниця! Та ж сила, що воскресила Ісуса з могили, доступна для зміцнення віруючих. Саме ця сила воскресіння дає християнам можливість жити для Христа посеред світської системи, яка "лежить у злі" (під владою сатани) (1Ів.0519).\nПринцип Божественної концентрації протягом всієї Біблії виражається різними шляхами. У посланні до Колосян 0302 Павло наставляє віруючих "думати про те, що вгорі, а не про земне". "Думайте" в оригіналі виглядає як фронео. Дієслово означає "тренувати розум; зацікавлювати себе; направляти розум на щось певне". Павло тут не говорить, що християнин ніколи не повинен думати про земне. Безумовно, віруючі не повинні нехтувати своєю сім'єю, професійними і фінансовими обов'язками; також вони не повинні ігнорувати закони та правила. Тим не менш, це не повинно панувати або бути ціллю їх розуму.\nХристиянин, який послідовно думає про те, що вгорі, буде розвивати софронео, чи здоровий розум, відповідно до першого послання Петра 0508. Це грецьке слово означає "самодисциплінований розум; той, який все може правильно оцінити". Герхард Кіттел визначив софронео як "раціональний розум без ілюзій". Концентруючись на Слові, віруючий вчиться завжди думати з точки зору правди.\nСпівати і радіти\nУ Псалмі 57 Давид описує, як він шукав Божого визволення з його ситуації. Він скаржиться в 5-му вірші, що "знаходжуся я серед левів, що людських синів пожирають, їхні зуби як спис той та стріли, а їхній язик гострий меч".\nУ 7-му вірші Давид говорить: "Вороги приготовили пастку для стіп моїх... Вони викопали вовчу яму для мене". Але в 8-му вірші він пише: "Моє серце зміцнилося, Боже, зміцнилося серце моє". "Серце" (євр. леб) відповідає волі, почуттям, інтелекту. Кун - "зміцнилося" - в оригіналі означає "встановлено, направлено, готове чи підготовлено". Давид приготував своє серце приймати Боже Слово в концентрації. Що ж це виробило в його житті? Подальша частина 8-го вірша дає відповідь: "Буду співати і славити". Незважаючи на похмурі обставини, у Давида була радість, тому що він сконцентрувався на Господі.\nКун також зустрічається в оригінальному тексті 112-го Псалма в значенні "твердий", що вказує на неперевершену безпеку віруючого. Вірш 7 говорить: "Не боїться він звістки лихої, його серце міцне, надію складає на Господа". "Звістка" тут - шемува (повідомлення, чутки). Це слово є дієприкметником жіночого роду в формі пасивного стану від шамем - "приголомшувати, дивувати, вражати або викликати заціпеніння, приводити у відчай". Сатана замишляє "лихі звістки", щоб відволікати і притупляти розум віруючих. Але, як вказує попередній вірш, ці відволікання не викликають проблем у того, чиє серце тверде через концентрацію.\nТісні взаємини з Богом\n"Наблизьтесь до Бога, то й Бог наблизиться до вас. Очистьте руки, грішні, та серця освятіть, двоєдушні." (Як.0408)\n"То приступімо з щирим серцем, у повноті віри, окропивши серця від сумління лукавого та обмивши тіла чистою водою!" (Євр.1033)\nКонцентрація на Божому Слові притягує віруючого ближче до Самого Бога. Євангеліє від Івана 0101 говорить: "Споконвіку було Слово, а Слово в Бога було, і Бог було Слово". Концентруватися на Біблії - це концентруватися на Бозі. Зверніть увагу, наскільки дивовижною є перевага наближатися до Бога; це приводить до правильних мотивів в служінні, очищає розум, оберігає від плутанини і дає повну впевненість.\n"Нахиліть своє вухо, й до Мене прийдіть, послухайте, й житиме ваша душа! І Я з вами складу заповіта навіки на незмінні Давидові милості." (Іс. 5503)\n"Тож промовив Ісус до юдеїв, що в Нього ввірували: Як у слові Моїм позостанетеся, тоді справді Моїми учнями будете, і пізнаєте правду, а правда вас вільними зробить." (Ів.0831-32)\n"Учні" в вищезгаданому уривку (гр. матетес) - "ті, які спрямовують свої розум на щось". Справжній учень Ісуса Христа - людина, яка навчилася концентруватися. В результаті центр його пам'яті отримав забезпечення, щоб відгукуватися в правді на будь-яку ситуацію. Відволікання не викликають у нього ніяких проблем, тому що він може визначити, визнати і уникнути їх. Він живе в перемозі Христа.\nТаке життя переможця доступне для кожного віруючого. Все, що йому необхідно зробити, це послухатися настанов Христа і помічати, "що" і "як" він слухає (Мр.0424; Лк.0818). Якщо він робить так, його розум буде сфокусований, правда буде прийнята, і його життя буде дисциплінованим виявленням Ісуса Христа, Того, Який живе всередині нього.


У керівництва проросійської ГО “Український Вибір” проведено 20 обшуків\nСлужба безпеки України продовжує проводити слідчі дії щодо членів Громадської організації “Український Вибір”. У ході досудового розслідування перевіряється їхнє сприяння проведенню у березні 2014 року незаконного референдуму і виборів в АР Крим та у місті Севастополь.\nДосудовим слідством вже встановлено, що члени ГО “Всеукраїнський громадський рух “Український вибір” під час окупації півострова та після неї активно підтримували і підтримують незаконно створені органи влади.\nВони стали членами виборчих комісій і дільниць, брали участь у діяльності незаконного збройного формування “Самооборона Криму”, інформує пресслужба СБУ.\nНагадаємо, що правоохоронці вже другий тиждень розслідують участь у анексії Криму представників громадської організації “Український Вибір”.