"Книжковий Арсенал" наближається. Відома програма заходів - Новини Києва | Big Kyiv\nВеликий Київ Новини “Книжковий Арсенал” наближається. Відома програма заходів\n“Книжковий Арсенал” наближається. Відома програма заходів\nЗ 23 по 27 червня у Мистецькому арсеналі триватиме найбільший та найважливіший літературний фестиваль столиці. На 10-му ювілейному «Книжковому Арсеналі» традиційно пройдуть презентації книжок, лекції та обговорення, виставки, концерти та майстеркласи для дітей. Вже з завтрашнього дня є можливість придбати квитки.\nДо програми увійшла 261 подія, що відбудеться на 34 тисячі м² історичної будівлі та на подвір’ї Мистецького Арсеналу в Києві.\nРозклад подій «Книжкового Арсеналу»\nЮвілейний Книжковий Арсенал стартує в середу, 23 червня і, за традицією, ключовою подією відкриття стане церемонія оголошення переможців конкурсу«Найкращий книжковий дизайн». На конкурс подавалися видання, надруковані в період з серпня 2020 року по травень 2021 року. Переможців назвуть у 5 номінаціях.Фестиваль транслюватиме подію наживо і всі охочі, навіть ті, хто не потрапить в цей день на відкриття, дізнаються про найкрасивішу книжку, яка представлятиме Україну на світовому конкурсі.\nПродовжить відкриття презентація книжки «Велика президентка маленької країни. Історія Далі Грибаускайте» за участі авторки Дайви Ульбінайте, а також самої героїні — президентки Литви Далі Грибаускайте (2009–2019).\nА на завершення у день відкриття — подія Письменницької програми Сергія Жадана «Вголос. Про себе» — концерт українсько-німецької дружби «Співочі кажани» за участі, власне, куратора програми, а також його німецьких друзів Владіміра Камінера і Юрія Гуржи. Усі події програми «Вголос. Про себе» відбуватимуться щодня увечері на вуличній сцені Книжкового Арсеналу.\nФокус-тема фестивалю — О П Т И М І С Т И С К Е П И Т И К И та її куратор Ростислав Семків представляють 8 подій, зокрема і титульну лекцію Оксани Забужко «Оптимізм української історії». В цій де програмі дискусія на тему «Право на місто — право на Київ» та публічна розмова до 30-річчя Незалежності. Публічна розмова «Вони виборювали Незалежність України».\nНевід’ємною складовою фестивалю є презентації новинок та зустрічі з улюбленими авторами. Цього разу читачам влаштують презентації таких книжок: Павла Вольвача «20+1, або Земля мертвих», Владіміра Камінера «Втрачене літо: Дойчланд курить на балконі», роману-апокрифу Ірен Роздобудько «Фаріде», грубої книжки тонкої прози Тараса Прохаська «Бо є так», ретро-детективу Юрія Винничука «Вілла Деккера», «Собачий майданчик» Софі Оксанен, «Радіо Ніч» Юрія Андруховича, поетичної збірки Катерини Калитко «Орден мовчальниць», арезентація антиутопії Юрія Щербака «Час тирана». А також читання поезії від Сергія Жадана (презентація збірки «Псалом авіації») та Оксани Забужко (презентація поетичного «Вибраного»).\nМузична програма Люби Морозової «Сім струн для Дядька Михайла» представлена 4 концертами сучасної класичної музики. Програма вибудувана навколо струнних інструментів: арфа, харківська бандура, скрипка, альт, віолончель, контрабас і рояль (хоча формально останній і належить до ударних інструментів). Усього сім інструментів — за кількістю віршів циклу Лесі Українки «Сім струн».\nВізуальна складова Книжкового Арсеналу складається з 14 виставкових проєктів. Серед них — «Шкільну цигейку» Влади Ралко й «Український колаж» Євгена Карася, Олександра Ляпіна та Олега Василенка.\nЧитайте також: “Книжковий Арсенал” буде! В якому форматі та коли – розповідає команда фестивалю\nЧастиною Книжкового Арсеналу є Ветеранський намет — місце, де широко представлена література українських авторів, що боронили чи боронять Україну в російсько-українській війні.\nКвитки на Х Книжковий Арсенал доступні для продажу з 8 червня і лише онлайн. Вони продаватимуться послотово і даватимуть відвідувачам змогу увійти на Фестиваль лише в окремий часовий проміжок окремого дня (10:00-12:00, 13:00-15:00, 16:00-18:00,19:00-22:00). Перебувати на Книжковому Арсеналі можна без обмеження часу.\nЧитайте також: Прочитані книги рятують життя. У Києві збирають гроші на новий онкоцентр для дітей\nВартість: 100 грн., пільговий — 50 грн. (пенсіонери, студенти, школярі від 12 років)\nБезкоштовний доступ на Книжковий Арсенал мають люди з інвалідністю, діти віком до 12 років, ветерани АТО і власники карток ІСОМ — всі фестивальні дні в будь який-слот.


Плииииззззз у меня осталось 20 минутсрочно поморитеееу меня контрольная работаоповідання азімова «фах» належить до:а) жанру фентезі; б) наукової фантастики; в) детективної літератури.різновид фантастичної літератури, заснований на використанні міфологічних і казкових мотивів – це… а) феєрія; б) наукова фантастика; в) фентезі; г) роман.якої події в житті людей (повість «фах») не було? а) день читання; б) день навчання; в) день освіти; г) день олімпіади.джорж плейтен, герой твору а. азімова «фах», відрізнявся від своїх однолітків тим, що:а) був дуже сильним, займався спортом; б) володів телепатією;в) читав книги, займався самоосвітою; г) був вихідцем з іншої планети.чому головний герой твору «фах» вирішив стати програмістом?а) йому про цю професію розповів друг; б) йому розповіли батьки; в) його батько і дід були програмістами; г) прочитав з книг. джорж плейтен, герой твору а. азімова «фах», після медкомісії опинився:а) в інтернаті; б) у вищій школі;в) у лікарні; г) на планеті новіїсередній рівень1. джорж плейтен утік з навчального закладу, щоб:а) побувати на олімпіаді; б) побачити кохану дівчину;в) допомогти своїй родині матеріально; г) уникнути покарання.2. джорж плейтен, вів діалог з представниками планети новія про:а) недоліки медичної системи; б) систему професіональної освіти;в) обмеження його прав і свобод;г) про значення дружби для згуртування суспільства3. образ джорджа плейтена розкривається в порівнянні з...а) омейні; б) інженеску; в) тревіліяном; г) новіанином.4. справжні таланти в а.азімова виявляли в...а) інтернатах; б) інститутах; в) університетах; г) академіях.5. назвіть ряд, в якому перелічені герої оповідання а. азімова «фах»:а) софі, кальцифер, ріпка; б) плейтен, омейні, тревіліан;в) мегі, феноліно, елінор.тема твору а. азімова «фах»:а) роль науково-технічного прогресу в освоєнні космосу;б) вибір людиною фаху, свого місця в житті, роль освіти у формуванні особистості;в) утвердження сили людського інтелекту, самостійного мислення, творчох уяви, моральних цінностей.достатній рівень (2 бали)розкажіть про змагання металургів.високий рівеньдайте розгорнуту відповідь на питання: «чи вважаєте ви систему освіти, описану в оповіданні «фах» правильною? чому? — ИнфоУрок.site\nОпубликовано 5 месяцев назад по предмету Литература от ANONIM228009\nПлииииззззз у меня осталось 20 минут\nУ МЕНЯ КОНТРОЛЬНАЯ РАБОТА\nОповідання Азімова «Фах» належить до:\nа) жанру фентезі; б) наукової фантастики; в) детективної літератури.\nРізновид фантастичної літератури, заснований на використанні міфологічних і казкових мотивів – це…\nа) феєрія; б) наукова фантастика; в) фентезі; г) роман.\nЯкої події в житті людей (повість «Фах») не було?\nа) День читання; б) День навчання; в) День освіти; г) День Олімпіади.\nДжорж Плейтен, герой твору А. Азімова «Фах», відрізнявся від своїх однолітків тим, що:\nЧому головний герой твору «Фах» вирішив стати програмістом?\nа) йому про цю професію розповів друг; б) йому розповіли батьки; в) його батько і дід були програмістами; г) прочитав з книг.\nДжорж Плейтен, герой твору А. Азімова «Фах», після медкомісії опинився:\nа) в Інтернаті; б) у вищій школі;\nв) у лікарні; г) на планеті Новії\n1. Джорж Плейтен утік з навчального закладу, щоб:\nа) побувати на олімпіаді; б) побачити кохану дівчину;\n2. Джорж Плейтен, вів діалог з представниками планети Новія про:\nа) недоліки медичної системи; б) систему професіональної освіти;\n3. Образ Джорджа Плейтена розкривається в порівнянні з...\nа) Омейні; б) Інженеску; в) Тревіліяном; г) Новіанином.\n4. Справжні таланти в А.Азімова виявляли в...\nа) Інтернатах; б) Інститутах; в) Університетах; г) Академіях.\n5. Назвіть ряд, в якому перелічені герої оповідання А. Азімова «Фах»:\nа) Софі, Кальцифер, Ріпка;\nб) Плейтен, Омейні, Тревіліан;\nв) Мегі, Феноліно, Елінор.\nТема твору А. Азімова «Фах»:\nа) роль науково-технічного прогресу в освоєнні космосу;\nб) вибір людиною фаху, свого місця в житті, роль освіти у формуванні особистості;\nв) утвердження сили людського інтелекту, самостійного мислення, творчох уяви, моральних цінностей.\nРозкажіть про змагання металургів.\nДайте розгорнуту відповідь на питання: «Чи вважаєте ви систему освіти, описану в оповіданні «Фах» правильною? Чому?


«Баба з п’єца». Етногастрономію – в кожну громаду\nсереда, 11 грудня 2019, 02:36\nЕтногастрономічний фестиваль «Смак Золотого Потоку» відбувся на Тернопільщині\nЧи траплялася вам колись нагода в один день посмакувати стравами, які господині переважно готують у певні дні року, скажімо, до Різдва, Великодня, Маковія, Спаса? Або скуштувати різноманітні, ну дуже смачні наїдки, назви яких ви почули вперше? І все це не лише в один день, а й на одній локації – на відкритому повітрі, у тіні вікових дерев? Не інтригуватиму: є таке місце, де все це можливе.\nМАКАРАН, БАЛАБУХИ ТА «БАБА» З П’ЄЦА»\nВоно – у Золотому Потоці, селищі міського типу на Тернопільщині, що майже за сто кілометрів від обласного центру розкинулося неподалік Дністра.\nСаме тут і відбувся минулих вихідних етногастрономічний фестиваль «Смак Золотого Потоку».\nТож на центральній вулиці селища, де розташована центральна садиба Золотопотіцької ОТГ, вже вдруге провели такий фестиваль, організований за підтримки Програми USAID Ukraine — DOBRE та Західноукраїнського ресурсного центру.\nТого дня у Золотий Потік прибули знані господині із 11-ти сіл, які входять в єдину громаду. А приготували вони – немало-небагато, а понад 200 страв!\nНаприклад, із села Сокілець господині привезли макаран. Одразу ж скажу, не плутайте цю страву зі звичними макаронами.\n- Її приготувати дуже легко, – розповідає учасниця фестивалю Олеся Микуляк. – Берете дрібно нарізане домашнє тісто, відварюєте, проціджуєте, залишаєте, аби вистигло. Окремо заливаємо окропом родзинки, залишаємо їх на 5-7 хв. у воді з цукром, збиваємо 6 яєць, все це змішуємо, додаємо трохи жиру, кладемо у форму – і запікаємо до 40 хвилин у духовці. Можна додавати і яблука, іноді додають м’ясний чи курячий фарш, – каже Олеся, демонструючи свій сокілецький макаран.\nА ось іще одна учасниця фестивалю – Галина Григоришин, директор школи із райцентру Бучач, живе у селі Соколів, що належить Золотопотіцькій громаді, тож і вона не могла не приїхати на таке кулінарне свято.\n- Я сьогодні тут презентую балабухи, квашені бурячки, є і спечені у печі тертюхи. Балабухи колись переважно готували дівчата на свято Андрія, робили їх увечері. Пропорція один до одного – товчена картопля, домашній сир, яйця, все перемішую із сіллю та перцем, ліплю такі кульки, кладу це все на змащене деко, зверху ще яйцем змащую – і в духовку. Виходять такі смачні запечені кульки, – каже Галина Григоришин.\nСеред розмаїття наїдків мою увагу привернула своєю назвою страва «"Баба" з п’єца». Її приготувала Антоніна Кордівська із Золотого Потоку. Каже, що це – традиційна страва селища. Випікається вона обов’язково у печі. Тож готують терту картоплю, додають яйця, терту цибулю, перемішують, ще й часник, перець, сіль, дають усьому цьому встоятися – і кладуть у піч. А згодом витягують звідти «"Бабу" з п’єца»…\n«КРЕПЛИКИ» ВІД ВЕСІЛЬНОЇ ГОСПОДИНІ ТА КВАШЕНА РИБА З ДНІСТРА\nПерерахувати усі презентовані страви непросто. У майже тисячі гостей цього гастрономічного свята очі розбігалися від домашніх делікатесів. Але назву бодай ще одну страву, яку приготувала для фестивалю відома в окрузі весільна господиня, пенсіонерка Марія Федорончук зі Скоморохів.\n– Привезла вареники-«вушка» з грибами – креплики. Бачите, які вони файненькі, маленькі, а всередині – білі грибочки. То мене ще бабця навчила їх робити. У нас ліси навколо, річка близько, все своє, натуральне. М’яса багато не звикли їсти. Городина, лісові ягоди, гриби, все на зиму заготовляємо. Їмо різні каші, бачите, ось тут є така запіканка, рибні різні страви, – розповіла поважна господиня.\nПоруч бачу стіл, закладений глибокими тарілками зі стравами, серед яких і рибні.\n- То все з нашої дністрової риби. Кажуть, що там її є до 100 видів. То на столі завжди її маємо. І в’ялену, і смажену, а щоб на довше було – квасимо. Для квашення риби беру два літри води, пів літра оцту, 100 грамів солі, заливаю почищену і порізану на шматочки рибу – і в такому маринаді з перцем, сіллю, лавровим листком тримаю добу. Тоді вже можна їсти. Кісточки риби стають настільки м’якенькі, що дитина може ту квашену рибу куштувати, – розповіла Іванна Кринична з Возилова.\nЩОБ ТУРИСТИ ВІДЧУЛИ «СМАК ГРОМАДИ», А ЛЮДИ – ДОХОДИ\nГолова Золотопотіцької громади Ростислав Кушик каже, що ідея проведення етногастрономічного фестивалю виникла тоді, коли задумалися – як привернути увагу туристів, отримуючи від їхніх відвідин певний зиск.\n- Те, що є навколо нас – гріх було би не показати туристам, тим, хто любить подорожувати. Замок, старий палац, Русилівські водоспади, та що казати – у Дністровському каньйоні є просто дивовижні місця. А якщо до цього всього ще додати автентичні страви, то це ж прекрасно! Мандрівники можуть і наші чудові околиці оглянути, і страв різних скуштувати. Отож, перед тим, як вишукати оригінальні рецепти у всіх наших одинадцяти селах, ми опитали сільських господинь. Попросили допомогти нам експерта, відому дослідницю української кухні Олену Брайченко. І вона відгукнулася на наше прохання. Ми вже бачимо, що такі етно-страви із якісних, екологічно чистих продуктів туристам подобаються. У нас є близько десятка «зелених садиб», де туристи можуть і переночувати, і страви смачні скуштувати. Тож такі фестивалі практикуватимемо й надалі. Вони згуртовують громаду, це набирає розголосу, людей все більше приїжджає до нас, – розповів Ростислав Кушик.\nУ день проведення фестивалю «Смак Золотого Потоку» презентували й концертну програму – з піснями та театралізованими сценами на тему українських страв. А ще цього дня гості фестивалю і жителі громади побачили відеоролик про туристичну привабливість цього куточка Тернопільщини, де на екрані Юрій Андрухович провів своєрідну екскурсію історичними, природними, заповідними тутешніми місцями і садибами, в яких готують автентичні страви.\nЩо ж, видно з усього, етногастрономічний фестиваль, який відбувся у Золотому Потоці – лише частинка осмисленої спільної роботи всієї громади. Аби не тільки її гості відчули «смак» громади, а й вона сама – отримувала від подібних проектів і задоволення, і певний достаток.


Байден йде в президенти. Він - один з найімовірніших суперників Трампа - BBC News Україна\nКолишній віце-президент США Джо Байден оголосив, що балотуватиметься в президенти на виборах, які пройдуть у 2020 році.\nУ своєму відеозверненні, яке він оприлюднив у Twitter, пан Байден каже, що "на кону - цінності нашої нації, нашої демократії і все, що робить Америку Америкою".\n76-річному політику доведеться поборотися за право стати головним кандидатом від Демократичної партії з іще 19 однопартійцями, які так само оголосили про намір йти в президенти.\n"Я вірю, що історія оцінить чотири роки президентства Дональда Трампа як відхилення від норми. Але якщо ми дамо йому вісім років у Білому домі, то він назавжди і дуже сильно змінить характер нашої нації і те, ким ми є. Я не можу просто стояти осторонь і за всім цим спостерігати".\nДжо Байден - найдосвідченіший серед усіх кандидатів від Демократичної партії. Шість термінів він пропрацював сенатором, два - віце-президентом США за правління Барака Обами. Також Байден двічі балотувався на пост президента - у 1988 і 2008, - але безуспішно.\nУ 2016 році йому також запропонували висунути свою кандидатуру, проте він відмовився від участі у перегонах. Незадовго до цього помер його 46-річний син.\nЩе з часів свого віце-президентства Джо Байден користується чималою популярністю серед демократів.\nЦе напряму демонструють його рейтинги. Судячи з опитувань, саме в нього найбільша підтримка серед кандидатів-демократів.\nПроте, окрім очевидних переваг, в його політичному багажі є й проблемні моменти, які не подобаються деяким однопартійцям. Це, зокрема, підтримка війни в Іраку, а також звинувачення в сексуальних домаганнях, які висували на його адресу.\nПитання викликає і вік Джо Байдена: в разі обрання президентом, у день інавгурації йому буде вже 78 років. Це перетворить його на найстаршого діючого президента в історії США. І це в той час, коли чимало прихильників Демократичної партії перебувають у пошуках "нових облич".\nХто такий Джо Байден?\nДжозеф Робінетт Байден народився 20 листопада 1942 року у Скрентоні, штат Пенсильванія, в родині ірландських католиків.\nУ 1972 році Байден вперше обрався до сенату США, йому було всього 29 років.\nМайже одразу після того, як він приступив до роботи в сенаті, сталася трагедія: його дружина і донька загинули в автомобільній катастрофі.\nБайден вперше балотувався в президенти у 1988 році, але зняв свою кандидатуру після того, як визнав, що одна з його промов була плагіатом заяви британського політика Ніла Кіннока.\nУ 2008 році він висунув свою кандидатуру знову, але вибув з перегонів. Зрештою приєднався до команди Барака Обами як віце-президент.


В Одесі утворилася черга у реанімацію із хворих на Covid-19 – волонтерка - новини ПРАВДА.ТУТ\nВ Одесі утворилася черга в реанімацію з хворих Covid-19. Про це повідомила волонтерка Катерина Ножевнікова, зазначаючи, що жителів міста доводиться госпіталізувати в інші населені пункти Одеського регіону.\nЗа її словами, в місті відкриті два нових відділення (в МКЛ №1 – 80 місць і новий корпус у лікарні №5, розташованої в районі парку Шевченка, – 90 місць) і практично відразу вони заповнені.\nЗа даними волонтерки, місць на всіх не вистачить, а якщо будуть відкривати нові відділення, то в них потрібні лікарі. Медиків направлятимуть з інших стаціонарів, що призведе до проблем для пацієнтів з іншими захворюваннями.\n«У Covid-19-стаціонарах пишуть списки. Так, так... майже всім пишуть. Тому що не вистачає того, що платить НСЗУ за ковідним пакетом. Наприклад, в протокол внесений «Ремдисивір», але він в країні зараз не ліцензований, і купити його може тільки фізична особа. Тому всі звернення до нас з цього питання ми змушені відхиляти. Ціна флакона - 3200 грн. На курс зазвичай пишуть 6-8 флаконів. Готуйтеся...», – написала Ножевнікова.\nТакож, за її даними, флакон препарату «Актемра» коштує 13-15 тис. грн, і дістати його не завжди можливо.\n«Ніби як все це закупили централізовано близько місяця тому на всю країну, але закупили так мало, що все вже закінчилося», – зазначає волонтерка.\nРаніше повідомлялося, що станом на 9 жовтня 15 регіонів України мають показники помаранчевої зони епідемічної небезпеки, про це свідчать дані, опубліковані на сайті Міністерства охорони здоров'я.\nЗгідно з даними МОЗ, до «помаранчевої» зони карантину віднесли Дніпропетровську, Донецьку, Житомирську, Запорізьку, Київську, Луганську, Львівську, Полтавську, Рівненську, Сумську, Тернопільську, Харківську, Херсонську, Хмельницьку та Чернівецьку області.\nЗазначимо, за добу 8 жовтня в Україні зафіксовано 15 908 нових підтверджених випадків коронавірусної хвороби Covid-19, з них дітей – 1 477, медпрацівників – 298.\nНапередодні у Запоріжжі посилили карантин. До слова, перше місто в України вводить проїзд у транспорті лише для вакцинованих. І це місто Мелітополь у Запорізькій області.\nЛюди вистрибували з вікон: у Харківській області розгорілася масштабна пожежа, фото\nReuters цитує Медведчука: Кримінальна справа і пред'явлені мені звинувачення абсолютно безпідставні і необґрунтовані\n7 історичних чудес України


Чому людина не дивиться в очі при розмові: секрети психології\nСпілкуючись з іншими людьми, можна помітити, що з ким-то цей процес складається легко, а з ким-то натягнуто. Зустрічаються люди, з якими і зовсім не вдається налагодити діалог. Причому не завжди можна встановити причину напруги. Якщо задатися питанням, що ж саме заважає вільному спілкуванню з певною людиною, то однозначної відповіді можна і не знайти.\nНерідко на розум приходить лише таке розмите визначення, як «ми несумісні» або «він мені не подобається». А що якщо розібрати ознаки подібних труднощів окремо? Про що вони свідчать? Наприклад, що означає небажання людини дивитися в очі при розмові?\nКоли доводиться стикатися з такою людиною в процесі спілкування виникає відчуття дискомфорту. Навіть розмова на сторонні теми дається непросто. Ви дивитеся йому в обличчя, а він має намір відводить очі. Звертаючись до вас, дивиться в бік або на іншу частину обличчя, наприклад підборіддя або губи. Якщо йому трапляється на якусь мить подивитися прямо в очі, він тут же відводить погляд, іноді навіть трохи відсувається після цього моменту, немов його вдарило струмом. І природно у вас в голові пробігає думка: «Та що з тобою не так?»\nМіж тим така особливість може мати абсолютно різні коріння. Щоб краще розібратися в природі цього явища, необхідно звернути увагу на деякі нюанси, а саме:\nвідводить ця людина погляд, коли спілкується з іншими людьми, чи це стосується тільки вас; залежить ця особливість від теми розмови (особисте життя, робота, плітки і т. д.); що може змусити його на якийсь час подивитися прямо в очі (подив, сміх, переляк, недовіру, злість); залежить ця звичка від статевої приналежності його співрозмовника (наприклад, з представниками своєї статі він спілкується нормально, а з протилежною статтю відводить очі або навпаки); властива цій людині замкнутість в принципі або він доволі товариський.\nВ першу чергу слід встановити, чи не є ви єдиною людиною, якій ваш співрозмовник уникає дивитися в очі. Тому що якщо це так, то причина криється саме у вас, а точніше в його відношенні до вас. Якщо ж подібним чином він спілкується з групою людей або з усіма поголовно, то проблема в ньому самому і тільки.\nТакож важливо звернути увагу, чи легко дається цій людині бесіда як така. Балакучий він, частіше веселий або дратівливий і замкнутий. Може він довго розмовляти по телефону, чи багато ви знаєте про нього і його особистого життя від нього самого, охоче він бере участь у масових розвагах, святах, прогулянках або віддає перевагу усамітнення. Іншими словами, у пошуках причини важлива будь-яка інформація.\nОтже, якщо ви встановили, що ваш співрозмовник не дивиться в очі при спілкуванні саме з вами, то причина може полягати в наступному:\nВи йому подобаєтеся , і від усвідомлення цього людина збентежений. Всіма силами він намагається приховати свою симпатію, або хоче її показати, але абсолютно не уявляє, як це зробити. Коли ви звертаєтеся до нього, його кидає в жар, ноги стають ватяними, він відповідає плутано і незрозуміло, злостячись сам на себе за це. Очі ж відводить інтуїтивно, тому що прямий погляд вам в обличчя остаточно виб’є бідолаху з колії. Ви йому вкрай неприємні . Іноді така сильна неприязнь не має під собою об’єктивних підстав. Просто людина категорично не подобається, все в ньому відштовхує. У цьому випадку ви помітите, що небажання дивитися в очі – не єдина особливість діалогу з цією людиною. Він в принципі уникає спілкування з вами, по можливості ігнорує вашу присутність, сам ніколи не звертається до вас, лише відповідаючи на ваше звернення, з явним небажанням. Він вам не довіряє . Відводячи очі, людина намагається приховати свої думки і почуття, він не хоче, щоб ви про них здогадувалися. Правда, в цьому випадку певну ступінь недовіри він буде проявляти ще до кого-небудь. Як правило, скритність не носить строго індивідуальний характер, вона або є, або її немає. Він ніяковіє у вашій присутності . Таке можна спостерігати в тому випадку, якщо ви, приміром, новий людина в компанії, до якого він ще не звик. Або ваша імпульсивність, відкритість, напористість, ексцентричність настільки дисонує з його скромною і сором’язливою натурою, що при вашій появі людина підсвідомо стискається «в клубочок» і, звичайно, намагається уникати прямого погляду в очі.\nЯкщо ж людина не дивиться в очі практично нікому з тих, з ким йому доводиться спілкуватися, то, найімовірніше, він вкрай невпевнена в собі, закомплексований, дратівливий і замкнутий. Іноді можна помітити, як співрозмовник при розмові не тільки не дивиться в очі, але, навпаки, блукає поглядом, наприклад, по губах, як би подумки обводить їх. Це вже проблема неврологічного характеру, і до якостей особистості, тим більше, ніякого відношення не має.\nКоли людина уникає прямо дивитися в очі своєму співрозмовнику, у нього на це є причина. Перш ніж приступати до вирішення цієї проблеми, переконайтеся, що ви цього дійсно хочете. Якщо він відчуває до вас крайню ворожість, то, можливо, слід максимально збільшити дистанцію між вами, щоб уникнути неприємних для вас ситуацій. У всіх інших випадках з проблемою цілком можна впоратися.\nІноді буває досить просто почекати. Коли людина звикне, краще дізнається вас, можливо, ця незручність пройде сама собою. У цьому випадку необхідно проявити терпіння і такт, дати йому можливість самостійно розкритися. Це як у ситуації з равликом: вона визирає зі своєї раковини, коли не відчуває небезпеку. Тягнути її за ріжки – означає досягти протилежного результату. Зазвичай добре відношення, щирість, відкритість рано чи пізно будь лід розтоплюють у спілкуванні. Якщо ж людина закоханий у вас, дайте йому хоч якийсь натяк на взаємність, інакше він може ніколи не зважитися на перший крок.


Чотири пожежі за добу – на Миколаївщині горіла суха трава, сміття і солома – ТРК МАРТ\nГУ ДСНС в Миколаївській області\nУ п’ятницю, 3 квітня, на території Миколаївської області пожежники загасили чотири пожежі сухої трави, сміття та соломи в тюках.\nПро це повідомляє прес-служба Головного управління ДСНС в Миколаївській області.\nЗазначається, що опівдні здійнялось пожежа у селі Зоря Веселинівського району – загорілася тюкована соломана на території приватного будинку. Полум’я охопило площу в сто квадратних метрів і знищило близько 20 тонн соломи. До гасіння було залучено підрозділ із семи надзвичайників, яких підтримували три одиниці рятувальної техніки.\nДивіться також: Ремонт завершено: понтонний міст у Миколаєві відкрили для пішоходів\nВже через півгодини, як було викликано 11-ту державну пожежно-рятувальну частину полум’я було локалізовано, а згодом повністю ліквідовано. Обставини і остаточну причину пожежі встановлювали співробітники поліції.\nВ цей же день у Новоодеському, Вітовському та Арбузинському районах були зафіксовані горіння сухої трави та сміття на відкритих місцевостях. Загалом пожежі охопили 6,5 тисяч квадратних метрів. Як було встановлено, до цього призвело необережне поводження з вогнем. До ліквідації було залучено три пожежні машини і дев’ять надзвичайників.\nНагадаємо, смертельна аварія сталась на трасі М-14 “Одеса-Миколаїв”.\nРаніше повідомялось, трасу Н-14 продовжують ремонтувати.\nTags: ДСНС України в Миколаївській областіпожежа


Лідером за площею земель щодо яких здійснено правочини стала Кіровоградщина – Agrigator аграрних новин\nСтаном на 6 вересня в Україні зареєстровано 12 784 земельні угоди.\nЛідери за укладенням правочинів залишаються незмінними — Київщина (1156) та Полтавщина (1123). Також до лідерів увійшли:\nХмельниччина — 1 108;\nВінниччина — 958;\nХарківщина — 873.\nАутсайдером залишається Луганщина — здійснено 65 угод.\nПлоща земель, щодо яких здійснено операції, становить 27 810,13 га.\nЗа площами землі, щодо яких зафіксовано правочини, лідери дещо змінились, першу позицію в списку зайняла Кіровоградщина — 3 329,2 га. У трійку лідерів також увійшли Харківщина (3 320,7 га) та Полтавщина (2 903,5 га).\nКурс долара суттєво змінено – AgroNews\nОприлюднено інструкцію щодо отримання відомостей з Державного земельного кадастру


Присадибне вівчарство: догляд, розведення, правила годівлі та утримання, раціон, профілактика деяких захворювань\nПрисадибне тваринництво відрізняється від великотоварного обсягами виробленої продукції та організацією технологічного процесу. Нечисленне поголів'я і невеликі тваринницькі приміщення мають свої позитивні й негативні особливості. З одного боку, відсутня можливість застосування масштабної механізації та підвищення продуктивності праці, інтенсифікації виробництва, а з іншого боку, продукція, отримана в умовах домашньої ферми, більш якісна, поголів'ю приділяється більше уваги, бо застосовується індивідуальний підхід до потреб кожної тварини.\nВівчарство – це, певно, найбагатовекторніша за різноманітністю напрямів продуктивності галузь тваринництва у нашому кліматі. Від цих тварин можна отримати вовну, ланолін, хутряні шкури, смушки, м'ясо, курдючний жир, молоко. Висловлюючись образно, можна сказати, що вівця – це кілька напрямів сільськогосподарського виробництва в одній тварині!\nОдомашнення овець відбулося багато століть назад. Предками звичних нам представників домашніх порід могли бути аргалі, муфлони й архари, які до сьогодні живуть у дикій природі та перебувають у дуже близькій спорідненості з домашніми вівцями.\nДомашніх овець навіть схрещували з деякими з цих видів З метою отримання нових порід проводилося схрещення (Іванов М. Ф. у заповіднику «Асканія-Нова») представників деяких з цих видів з домашніми вівцями. Так з'явилися породи гірський меринос і архаромеринос. Велика генотипна мінливість овець та їх найближчих родичів дала можливість людям вивести безліч (більше 600) порід різного напряму продуктивності.\nВівцям властива надзвичайна фізична витривалість, вони мають дуже щільний копитний ріг (чим він темніший, тим твердіший) і міцні м'язисті кінцівки. Завдяки таким особливостям ці тварини здатні здійснювати дуже тривалі переходи, а також рухатися по складному рельєфу, недоступному для інших сільськогосподарських тварин.\nТакож їм притаманні високі адаптаційні властивості, які дозволяють вівцям відносно швидко пристосовуватися до суворих кліматичних умов, що сприяє їх успішному розведенню у найрізноманітніших регіонах: у Сибіру, субтропіках, степовій зоні, на високогір'ях або в напівпустелях. Хоча вівці краще пристосовані до життя в умовах спекотного, посушливого клімату, вони можуть переносити і сильний холод. Небажана для них тільки вогкість.\nЖива маса і розміри дорослих тварин, а також швидкість росту молодняка багато у чому залежать від якості корму, конституції, генетичних задатків конкретної особини і породних особливостей. Так, вага баранів може становити від 50 кг до 180 кг, а маток – від 40 до 110 кг. Світовий рекорд ваги дорослого барана – 247,2 кг. Висота у холці також може бути різною: від 55 см до 110 см.\nСтатевий диморфізм у цього виду виражений досить чітко: самки дрібніші за самців і спокійніші, а барани більшості порід мають на голові добре розвинені роги. Зазвичай вони великі, спірально закручені, з горбистою поверхнею. У ярок та вівцематок рогів або немає зовсім, або вони дуже слабо розвинені (слабкі й маленькі, ледь помітні). Крім того, у самців шерсть на грудях, шиї, плечах більш пишна, ніж у самок. А сама шия і груди більш масивні та краще обмускулені. Голова у барана, порівняно з розміром його тіла, більша, ніж у вівці з такою ж масою. Самки мають добре розвинене вим'я з двома пипками.\nОсновні фізіологічні показники організму овець знаходяться у таких межах: температура тіла складає +38,5...40°С, пульс в спокійному стані і без фізичних навантажень досягає 60 – 85 ударів на хвилину, дихання відповідає 12 – 30 дихальним циклам (вдих-видих) за хвилину. Ці параметри залежать від віку, конституції, швидкості обміну речовин, а також від фізіологічного стану конкретної тварини.\nДенний зір у овець досить хороший, та вночі вони погано бачать. Завдяки тому, що очі вівці розміщені з боків голови, а зіниці мають довгасту, щілиноподібну форму, кут огляду тварини становить близько 270 – 320 градусів (хоча у деяких порід він менший через густу, довгу шерсть на голові, яка закриває частину зорового поля). Це дозволяє тварині бачити відразу майже весь простір навколо себе, не повертаючи голови. Сприйняття кольорів у овець вибіркове. Вони розрізняють білий, чорний, зелений, червоний, жовтий, коричневий кольори.\nНюх у них розвинений слабше, ніж у інших сільськогосподарських тварин. Проте він дозволяє отарі відчути запах джерела або вловити аромат отруйних рослин за кілька сотень метрів до них. Вівцематки здатні відрізняти по запаху своїх ягнят від чужих, а барани можуть визначати сприятливий для спарювання період (тічки й охоти) у самок.\nДуже добре у овець розвинений слух. Їх тонкі, рухливі вуха здатні повертатися у напрямі джерела звуку для точного визначення місця його розташування. За особливостями тембру голосу члени отари розпізнають один одного і спілкуються між собою. У овець існує багато варіантів бекання, пирхання та інших звуків, які означають тривогу, кликання, залицяння, загрозу й інші сигнали.\nВівці – стадні тварини, які дуже погано переносять самотність. Вівця, залишившись насамоті, починає голосно бекати і прагне повернутися до гурту. Якщо вона не бачить поруч своїх родичів, то вміст гормону стресу в її крові зростає, а нервова система відчуває сильне напруження. Тварини, що живуть в отарі, швидше ростуть, легше відгодовуються і, в цілому, показують кращі результати продуктивності, ніж ті, які утримуються ізольовано.\nСтандартна кількість зубів у вівці дорівнює 32. Вони змінюються відповідно до віку, тому досвідчені вівчарі і фахівці зооветеринарної служби можуть при огляді досить точно визначити вік тварини на підставі відомостей про терміни зміни та ступінь зносу зубів.\nШерсть у овець росте постійно і вимагає періодичного зістригання, але у деяких порід (дорпер) відбуваються сезонні линьки. Стрижку більшості порід вовняного напряму продуктивності проводять двічі на рік: навесні, після настання стійкої теплої погоди, і наприкінці літа, з таким розрахунком, щоб до настання осінніх холодів шерсть у них встигла відрости.\nСуягність вівці триває близько 146 днів з можливими невеликими коливаннями на кілька днів у будь-яку сторону. Майже усі вівці приносять приплід раз на рік, наприкінці зими – початку весни, хоча деякі породи поліестричні (можуть народжувати ягнят будь-якої пори року). Молодняк народжується повністю сформованим, міцним. Через кілька годин після обсихання новонароджені вже можуть без відставання пересуватися разом зі своєю отарою. Період вигодовування ягнят молоком триває близько 3 – 4 місяців. У більшості порід приплід зазвичай складається лише з одного ягняти, але деяким шубним породам властива багатоплідність. Дорослі тварини ставляться до молодняка дуже толерантно.\nВівці порівняно скоростиглі тварини. Першу товарну вовну можна отримати від молодняка вже у віці 5 місяців, а м'ясо і овчину – у віці 8 – 10 місяців. Статевозрілими вівці стають у 6 – 7 місяців, але запліднювати ярок так рано небажано, оскільки їх організм ще не завершив свій власний розвиток, і виношування плоду буде надмірним навантаженням для молодої тварини. Згідно з теоретичними обґрунтуваннями вважається, що не можна парувати ярок до 1,5-річного віку. Та це в теорії, а на практиці це залежить від багатьох факторів: на який час року припав цей вік, наскільки добре розвинена і вгодована ярка та які репродуктивні особливості у її породи.\nУ присадибних господарствах нерідко трапляється, що ярок покривають восени того ж року, на початку якого вони були народжені, – і нічого страшного не відбувається. Якщо годування й умови утримання упродовж усього періоду вирощування були хорошими та залишилися такими після настання суягності, а вага ярки на момент спаровування становить не менше 45 кг, то негативних наслідків у такому випадку не спостерігається.\nНа великих вівцефермах молодняк після закінчення підсисного періоду (в 4 місяці) відбирають від основного батьківського стада і вирощують окремо одностатевими одновіковими групами до проведення бонітування (зоотехнічна оцінка племінної та продуктивної цінності тварин за зовнішніми ознаками, з урахуванням родоводу) і визначення їх подальшого цільового призначення.\nЗа умов хорошого годування та комфортного утримання вівці можуть доживати до 13 – 14 років. Але після досягнення п'ятирічного віку у маток поступово знижується плодючість, а барани проявляють меншу статеву активність. У шестирічному віці зуби овець зношуються, внаслідок чого тварини не можуть нормально годуватися, втрачають колишню цільову продуктивність, і подальше їх утримання вже не має великого господарського сенсу. Окремих, особливо цінних у племінному значенні тварин іноді тримають і після досягнення цього віку, але не довше восьмирічного віку.\nЗайматися вівчарством у власному фермерському чи присадибному господарстві можна або з метою забезпечення продовольчих потреб своєї сім'ї, або з метою отримання прибутку. Оскільки часи натурального господарства давно пройшли, то більшість тваринників займаються розведенням овець для отримання товарної продукції. Розводити цих тварин з комерційною метою доцільно лише при виконанні двох обов'язкових умов. Перша з них і, певно, головна – наявність гарантованого і постійного каналу збуту виробленої продукції за прийнятною ціною. Самоокупності, рентабельності та стабільного, прогнозованого розвитку вашої діяльності без цього фактору не буде. Бо, як відомо, будь-яке господарство повинно мати надійну фінансову основу.\nДруга, не менш важлива умова – наявність кормової бази, а саме достатніх площ для випасання отари. Якщо конкретизувати, то на одну вівцематку з ягнятами потрібно від 0,5 до 1,2 гектара пасовища. Площа залежить від якості травостою, швидкості його відростання і породи овець (у шубних порід за рік кожна вівцематка може привести близько п'яти ягнят, а у тонкорунних – лише одного). Якщо ж можливість випасу відсутня, то поголів'я, звичайно ж, можна утримувати в загоні чи приміщенні, а потреби тварин у годівлі забезпечувати привізними кормами. Та у цьому разі не будуть використовуватися основні біологічні переваги овець.\nГодувати вдома можна й інших травоїдних. Але цінність овець саме у тому й полягає, що вони дуже невибагливі до якості травостою, рельєфу місцевості та краще за інших тварин використовують вбогі природні пасовища. Для їх годування підходить практично будь-яка трава (вівця може поїдати близько 400 видів рослин, тоді як коровам підходять лише 150 видів, а коням – не більше 90 видів). Завдяки клиноподібній формі голови, рухомим губам і розташованим під особливим кутом різцям, вівця може підбирати найдрібніші листочки, скушувати траву біля самого кореня, водночас стимулюючи цим швидке відростання отави. (Коні, велика рогата худоба, кози зазвичай поїдають тільки верхню частину рослини.)\nТравна система овець добре пристосована до використання грубого, малоцінного корму, який вони охоче поїдають. Кишківник вівці приблизно у 30 разів (!) довший за поздовжній габаритний розмір її тулуба. Для порівняння: у великої рогатої худоби він довший за тулуб у 20 разів, у коней – в 15 разів, у свиней – в 10 – 12 разів. Такий довгий травний шлях сприяє повноціннішому перетравленню корму та його кращому засвоєнню. Обмін речовин вівці відбувається таким чином, що вона може давати приріст маси, задовольняючись лише пашею. Але якісне, достатнє годування, безумовно, піде на користь і цим невибагливим тваринам. Вівці здатні накопичувати запаси поживних речовин у тканинах свого організму під час багатого травостою, а згодом витрачати їх у періоди обмеженого, збіднілого харчування. Ці тварини здатні доцільно та з користю використовувати як гірські, напівпустельні, степові, так і культурні пасовища.\nТеплої пори року вівці добре себе почувають при цілодобовому утриманні на пасовищі. Саме таке утримання худоби найбільш спиятливе для їх фізіології та найкраще задовольняє як біологічні, так і господарські чинники, оскільки економічно воно істотно вигідніше за інші способи утримання. Випасати овець можна цілодобово або періодично, заганяючи під навіс для відпочинку і підгодівлі концентратами, у баз чи кошару (так називається приміщення для утримання овець) на темний час доби або у найспекотніші години. Потреба у площі базу на одну дорослу вівцю складає 4 квадратних метри.\nУ приміщенні мають бути великі ворота, що відкриваються назовні та надійно захищають отару від негоди й хижаків. Літнього часу бажані параметри мікроклімату для приміщення, де утримуються дорослі вівці, такі: температура повітря до +25°С, відносна вологість 50 – 75%, повітрообмін – 45 кубометрів за годину на одну вівцю, швидкість руху повітря – не більше 0,8 м/с, освітленість – близько 40 люкс. Таке освітлення створюють лампи розжарювання, встановлені з розрахунку 3,5 Вт на кожен квадратний метр площі підлоги.\nПотрібний рівень освітленості приміщення вдень можна отримати і за допомогою вікон. У нашому кліматі природне освітлення такої інтенсивності забезпечується внаслідок дотримання співвідношення площі віконних прорізів до площі підлоги 1:17.\nВ оцарках для ягніння повітрообмін літнього часу має бути інтенсивнішим і складати близько 50 кубічних метрів повітря за годину на одну вівцематку з приплодом. Оптимальна швидкість повітря при цьому: від 0,3 до 0,5 м/с, щоб уникнути протягів. Задані обсяги повітрообміну допоможе здійснити вентиляційна техніка, що дає потік повітря низького тиску. Вибір подібного обладнання дуже великий, і можна легко підібрати повітронасос бажаної продуктивності.\nДля випасу овець на пасовищах зручно використовувати електрозагорожу. Вона не тільки буде тримати отару в певних межах на відведеній території, але й захистить поголів'я від нападів диких хижаків. Якщо з якоїсь причини використовувати «електропастух» неможливо, то до роботи чабана залучаються спеціально навчені вівчарські собаки. З їхньою допомогою одна людина може керувати великою отарою. Більш детальна інформація про пасовищне утримання, спеціальне обладнання та про використання собак у пастушій службі наведена у статті «Пасовищне утримання овець».\nУ деяких джерелах вказано, що завдяки своїй витривалості та невибагливості вівці можуть використовувати пасовища навіть у малосніжні зими, коли товщина снігового покриву не перевищує 5 см. Це дійсно так, але випасання взимку вкрай небажане, оскільки саме у цей період матки зазвичай суягні, а вживання мерзлого корму може викликати аборти. Баранам, чувакам (кастрованим баранам) і холостим ярками таке годування також не рекомендується, оскільки воно може стати причиною порушення роботи шлунково-кишкового тракту. Хоча вівця – тварина невибаглива, та захисні сили її організму теж мають свою межу. А ось активний моціон зимового часу – навпаки, дуже позитивно впливає як на стан здоров'я дорослих тварин, так і на розвиток ембріонів. У поле на прогулянку слід випускати отару після достатнього годування і напування, щоб тварини не їли ні сніг, ні мерзлі пожнивні залишки або траву.\nХолодної пори року вівці, як і інші тварини, потребують теплого приміщення, яке буде їх захищати від атмосферних опадів та вітру. За гарної погоди поголів'я годують у базу, а в погану та під час окотів краще це робити у кошарі. Кожна тварина у приміщенні повинна бути забезпечена 2,5 – 3 м2 площі підлоги. Завдяки добре розвиненому вовняному покриву вівці не бояться холоду, тому спеціально опалювати кошару не потрібно. Проте, від'ємна температура у приміщенні небажана: вона підвищує витрату енергії організмом (а значить, і затрати корму), збільшує ризики виникнення простудних захворювань, особливо якщо поєднується з високою вологістю повітря.\nВівці належать до численної групи сільськогосподарських тварин, які не люблять вогкості та протягів. Як уже згадувалося, вони дуже невибагливі й можуть комфортно себе почувати у досить широкому діапазоні показників мікроклімату. Взимку оптимальні параметри мікроклімату для кошари, де утримуються дорослі вівці: середньодобова температура від +3°С до +7°С; відносна вологість повітя 75% (допустимо 50 – 85%); повітрообмін – 15 м3/год на кожну тварину; швидкість руху повітря не більше 0,5 м/с; допустима мікробна забрудненість 70 мікробних клітин в одному кубічному метрі повітря (цей параметр можна визначити лабораторно).\nОскільки в кошарах овець зазвичай тримають без прив'язі, з використанням довгонезмінюваної глибокої підстилки, то з гною в атмосферу приміщення виділяються різні гази. Дуже важливо, щоб вміст їх у повітрі не перевищував допустимі норми: вуглекислий газ – не більше 0,3%, аміак – не більше 20 мг на метр кубічний, сірководень – до 10 мг на кубічний метр. Норма освітлення не відрізняється від тої, що наведена вище, для приміщень у літній час.\nКрім того, кошара необхідна для успішного проведення окотів взимку. У місцях розташування дверей і воріт обов'язково обладнуються невеликі тамбури, щоб при їх відчиненні зменшити втрати тепла у приміщенні. Для пологового відділення та відділення, де містяться вівцематки з ягнятами до півторамісячного віку (це приміщення називається тепляк), параметри мікроклімату взимку такі: температура повітря на рівні підлоги (там, де знаходяться ягнята) не має бути нижчою ніж +15...17°С (бажано ще тепліше); повітрообмін дорівнює близько 16 – 17 м3 на одну вівцематку з ягнятами, швидкість руху повітря – не більше 0,2 м/с. Мікробна забрудненість повітря та загазованість не повинні перевищувати показників, вказаних для кошар, де міститься доросле поголів'я.\nОсвітленість має бути дещо інтенсивнішою, ніж у загальній кошарі, близько 50 – 60 люкс. Удень забезпечити такі показники можуть вікна загальною площею у співвідношенні до підлоги 1:12, які розташовані з південної сторони приміщення, або використання ламп розжарювання з розрахунку 4 Вт їх потужності на один квадратний метр площі підлоги тепляка. Цілком годяться й економні лампи. Їх потужність потрібно перераховувати відповідно до зазначеного на упаковці коефіцієнта взаємозамінності. Оскільки ягніння відбуваються переважною мірою вночі, то приміщення для суягних вівцематок і новонародженого молодняка мають бути забезпечені світлом і в нічний час. Для нічного освітлення достатньо 20% звичайної денної норми (це близько 5 Лк).\nУ вівчарстві важливою складовою успіху є повноцінне годування тварин. Найпростіший спосіб забезпечення отари кормом у пасовищний період – це випасання її на культурних або природних луках з бобово-злаковим травостоєм. Якісна паша у достатніх кількостях задовольняє усі потреби організму овець і забезпечує основи для їх високої цільової продуктивності. Але якщо немає можливості випасати поголів'я, і тварини утримуються в загоні чи приміщенні, то раціон літнього часу для однієї вівці вагою 50 – 55 кг може бути таким: свіжа трава – 7 кг, висівки ячмінні – 120 г, фрукти, овочі, коренеплоди – 0,5 кг, сіль – 10 г, трикальцій фосфат – 5 г.\nДля підсисних і суягних вівцематок, а також для баранів у період злучнох кампанії норму концентрованого корму збільшують до 300 грамів на добу. При високій якості трави можна обійтися тільки зеленої масою, але оскільки період максимальної поживної цінності рослин дуже обмежений, то краще давати весь зазначений раціон.\nДля годування овець зеленим кормом, сіном і силосом зазвичай використовують двосторонні годівниці, а концентрати видають, насипаючи їх у довгі корита. Довжину корит, годівниць та поїлок слід розраховувати так, щоб усе поголів'я могло одночасно підійти до них, і при цьому щоб на кожну тварину припадала ділянка не менше 30 см. Концентровані корми (висівки, соєва макуха, шрот і т. ін.) краще давати двічі на день, розділяючи добову норму навпіл.\nКонцентрати є найсмачнішим кормом для овець. З огляду на це, можна використовувати їх для стимуляції швидкого переміщення отари з пасовища до загону, з кошари до загону або навпаки – із загону до приміщення. Якщо годувати овець регулярно, в один і той же час, то тварини швидко звикають до встановленого розпорядку дня і, завдяки ласощам, самі будуть прагнути переходити без примусу туди, куди потрібно чабану. Під час годування концентратами важливо стежити за тим, щоб сильніші тварини не відбирали корм у слабших чи молодших. Грубі та соковиті корми дають рівними порціями двічі або тричі на день. Це сприяє кращому їх поїданню та зменшує затоптування корму тваринами.\nХолодної пори року овець годують сіном, висівками різних зернових культур, коренеплодами, силосом, сінажем, іноді соломою. Частку (до 20%) сіна і соломи в добовій порції грубих кормів можна замінити заготовленими влітку молодими гілками (з листям) верби, лози, горобини, липи, вільхи, берези, тополі та інших дерев. Кращим кормом для овець взимку вважається бобове сіно (конюшина, люцерна, еспарцет, вика та інші культури), заготовлене у фазі бутонізації. У ньому в доступній для організму тварини формі міститься багато білку та кальцію. З концентратів використовуються злакові: кукурудза, ячмінь, овес.\nЗерно бобових культур (соя, горох, вика та інші) містить у своєму складі речовини, що нейтралізують деякі травні ферменти (інгібітори трипсину) і тим самим порушують нормальний процес розщеплення їжі, створюючи розлади травної системи різної тяжкості. Таким чином, поживні речовини зерен згаданих культур не тільки не засвоюються і проходять транзитом, але й перешкоджають засвоєнню та розщепленню інших кормів. Для руйнування цих небажаних компонентів, зерна бобових екструдують. Після такої підготовки вони засвоюються майже повністю.\nЗимовий раціон для однієї тварини вагою 50 – 55 кг може складатись із: сіна бобових – 1,2 кг, сіна злакового різнотрав'я – 0,8 кг, силосу кукурузного – 2 кг, сінажу – 1 кг, коренеплодів (моркви, топінамбура, буряка) – 1,2 кг, висівків або екструдованого зерна ячменю – 0,5 кг, екструдованого цілого зерна сої (або макухи сої, соняшнику, шроту) – 0,4 кг, солі – 10 г, трикальцію фосфату – 9 г, м'ясокісткового борошна – 20 г.\nНаведений приклад раціону є орієнтовним середньозначним варіантом. Він трохи завищений з урахуванням того, що не весь корм буде з'їдений, а частина його буде зіпсована або притоптана тваринами під час поїдання. Досвід показує, що у кукурудзяного силосу ступінь поїдання становить72 – 80%, у сіна він досягає 74 – 88%, а у коренеплодів і концентратів – до 100%.\nНаведений раціон не відображає особливостей потреби тварин різного напрямку продуктивності, різного рівня продуктивності, різного віку, а також їхнього фізіологічного стану. У кожному конкретному випадку раціон потрібно складати окремо, з урахуванням наявності різних видів кормів у господарстві, а також їх якості. Для годування високопродуктивних тварин норму слід збільшити на 10 – 15%.\nУсі тварини батьківського стада на початок злучної кампанії повинні бути середьовгодованими або мати вгодованість вище середньої, без ознак ожиріння. Від цього залежить статева активність баранів, одночасність настання тічки й охоти у самок, відсоток незапліднених вівцематок, багатоплідність, стан здоров'я новонароджених ягнят, майбутня молочність маток і загальний стан отари (резистентність, рівень продуктивності, тривалість господарського використання і т. д.). За півтора – два місяці до прогнозованого початку злучної кампанії слід уважно оглянути поголів'я і за необхідності відібрати недостатньо вгодованих тварин, щоб утримувати їх окремо, збільшивши їм раціон на 20 – 30%.\nУ першій третині суягності годування вівцематок має бути якісним, але за кількістю нічим не відрізнятися від раціону для незапліднених ярок. Починаючи з другої третини вагітності, потреба організму вівці у поживних речовинах та енергії поступово збільшується. Відповідно до цього повинна одночасно збільшуватися і поживність раціону на 25 – 35%. Внаслідок інтенсивного зростання плоду в завершальній третині терміну вагітності, потреба овець у кормах зростає ще сильніше, і раціон слід збільшити на 40 – 50% порівняно з початковим. А самкам багатоплідних порід раціон потрібно збільшити ще більше, на 55 – 70% від звичайного.\nПовноцінне і навіть авансоване годування під час суягності має вирішальне значення для забезпечення нормального протікання вагітності та збереження здоров'я вівцематок. У недогодованого стада частіше трапляється виникнення дородових захворювань і післяпологових ускладнень (парез, затримка посліду і т. п.). У худих овець ягніння відбувається важче, а новонароджений молодняк часто буває ослабленим і має недостатню масу. Особливо це стосується багатоплідних виводків. Достатнє й якісне годування – запорука нормального розвитку плода, народження міцних, життєздатних ягнят, високої молочності маток і збереження ними рівня їх цільової продуктивності.\nУ недостатньо вгодованих тонкорунних вівцематок виникає так звана "голодна" тонина (діаметр волокна) вовни, яка істотно знижує якість руна і його вартість. Дуже важливо, щоб корм містив достатню кількість вітамінів, мікро- та макроелементів. Їх брак може привести до розладів обміну речовин і народження слабкого молодняку. Визначити наявність цих речовин у раціоні можна шляхом лабораторного біохімічного дослідження корму і крові тварин. Це дослідження не є складним, і при бажанні його можна замовити у місцевій ветеринарній лабораторії.\nУ разі нестачі вітамінів і мінеральних речовин, рекомендується у концентрований корм або питну воду додавати спеціальні препарати, які містять нкеобхідні компоненти, або провести курс вітамінотерапії ін'єкційними препаратами. З цією метою використовують: «Ганаміновіт» (0,5 г на 1 кг концентрованого корму або 0,25 г на 1 л питної води протягом 5 – 7 днів), «Тривітамін» (0,5 мл на 10 кг живої ваги тварини, підшкірно чи внутрішньом'язово, 1 раз на 7 – 10 днів, тричі), «Тетравіт» (2 мл на одну вівцю, підшкірно чи внутрішньом'язово, 1 раз на 7 – 10 днів, тричі; для профілактики бажано вводити усім вівцематкам, одноразово, за 3 тижні до очікуваної дати окоту), «Е-селен» (0,5 мл на 10 кг маси тварини, підшкірно чи внутрішньом'язово, двічі, через 10 діб – такий профілактичний курс буде корисний усім вівцематкам за місяць до окоту) та інші. Вибір препарату, доза і тривалість його застосування залежать від результатів лабораторного дослідження (дефіцит яких саме речовин виявлений у тварини).\nРаціони для молодняка різного віку дещо відрізняються. Зазвичай ягнят не годують окремо, бо вони живуть у стаді, тому й харчуються разом з дорослим поголів'ям, але для того, щоб розрахувати загальну потребу в кормах, необхідно знати деякі наведені нижче дані.\nЗ тижневого віку ягнята вже починають пробувати сіно з годівниці матері. Сіно (клітковина, яка міститься у ньому) необхідне молодим тваринам для розвитку передшлунків (рубець, сітка, книжка). Але до двомісячного віку молодняк поїдає його у таких незначних кількостях, що немає ніякого економічного сенсу розраховувати додатковий корм окремо.\nУ два місяці кожне ягня за добу з'їдає приблизно 100 г якісного сіна або 350 – 400 г свіжої трави, 150 г коренеплодів, 100 – 150 г суміші подрібленого зерна.\nУ три місяця ягнятку потрібно не менше 250 г сіна або 600 г трави, 250 г коренеплодів, 250 г висівок.\nРаціон для ягнят віком 4 місяці: сіно бобових – 0,5 кг, сіно злакових, різнотрав'я – 0,1 кг, коренеплоди (морква, топінамбур, буряк) – 0,3 кг, подрібнене зерно вівса або ячменю – 0,25 кг, сіль – 5 г, трикальцій фосфат – 4 г, м'ясокісткове борошно – 5 г.\nРаціон для годування ягнят віком 4 – 6 місяців: сіно бобових – 0,6 кг, сіно злакових, різнотрав'я – 0,3 кг, силос різнотрав'я – 0,8 кг, коренеплоди (морква, топінамбур, буряк) – 0,5 кг, подрінений овес або екструдоване зерно ячменю – 0,3 кг, макуха соняшникова – 0,1 кг, сіль – 7 г, трикальцій фосфат – 6 г, борошно м'ясокісткове – 7 г.\nРаціон для годування ягнят віком 6 – 8 місяців: сіно бобових – 0,9 кг, сіно злакових, різнотрав'я – 0,5 кг, силос кукурудзяний – 1,2 кг, коренеплоди (морква, топінамбур, буряк) – 0,8 кг, подрібнений овес або екструдоване зерно ячменю – 0,5 кг, макуха соняшникова – 0,2 кг, сіль – 9 г, трикальцій фосфат – 8 г, борошно м'ясокісткове – 10 г.\nМолодняк старшого віку можна годувати за тими ж раціонами, що й для дорослих тварин.\nЯгнят до шестимісячного віку не рекомендується годувати кукурудзяним силосом, оскільки вміст перетравлюваного протеїну у ньому зовсім незначний, а його клітковина важко засвоюється ще досить слабкою травною системою молодих тварин.\nХороший ефект досягається, якщо годувати ягнят спеціалізованими комбікормами. Хоча вони не з дешевих, та для вирощування якісного ремонтного молодняка використання таких кормів має сенс.\nСіль можна змішувати з основними кормами раціону, а можна класти окремо у вигляді лизунців (вони бувають з чистої солі або з включеннями різних мінеральних речовин) у спеціальні корита. Вівці за потреби самі лижуть запропоновані брикети.\nКрім сіна можна згодовувати вівцям і солому, але це міра вимушена, вдаватися до неї варто лише в разі нестачі сіна. Нічого цінного для організму тварини в соломі немає. Особливо в озимій. Вівці її їдять і перетравлюють, але витрати енергії на сам процес ледь покриваються поживністю цього корму. При годуванні соломою слід компенсувати її низьку калорійність концентратами.\nСолому можна використовувати як наповнювач, для збільшення об'єму корму, але тоді до раціону обов'язково треба ввести усі інші групи кормів (соковиті та концентровані). Якщо ж довелося використовувати солому, краще зупинити свій вибір на вівсяній або ячмінній. Її можна ошпарити гарячим (+95...98°С) водним розчином меляси (30 – 35%) для покращення смакових якостей і більш активного вживання. Робити це можна прямо в годівницях. Крім того, ошпарена солома стає м'якішою, тварина зможе швидше її пережувати і витратити менше слини (тобто знижується витрата енергії організму тварини на перетравлення). Це найпростіший спосіб підготовки соломи. Ще її можна запарювати і дріжджувати. Але для здійснення цих процесів потрібно мати спеціально обладнаний кормоцех (великі ємності та багато місця у теплому (+28...32°С) приміщенні на фермі для розміщення цих резервуарів), що не завжди можливо забезпечити практично. Набагато дешевше та ефективніше заготовити або купити сіно.\nМ'ясокісткове борошно краще давати в суміші з концентратами або присипати ним нарізані коренеплоди. Коренеплоди перед згодовуванням рекомендується помити та просушити. Годування брудними коренеплодами з домішками піску, землі чи гнилі призводить до розладів травлення. Сіно не повинно мати ознак псування, а також життєдіяльності гризунів. Годування зіпсованим сіном або соломою може викликати отруєння, а екскременти мишей – стати причиною зараження інфекційними захворюваннями (наприклад, лептоспірозом).\nПовноцінне годування є не тільки запорукою високої продуктивності стада, а й підготовкою до сезону розмноження. Вівці більшості порід розмножуються сезонно, один раз на рік. Це явище називається моноестричністю. Романівська порода, фінський ландрас (не плутати з породою свиней) та деякі інші породи і їх метиси здатні запліднюватись будь-якої пори року і не мають сезонності у проявах статевої охоти. Це явище називається поліестричністю. Статевий цикл у незапліднених вівцематок таких порід повторюється через кожні 17 – 21 день. Та ягніння у цих порід зазвичай відбувається теж сезонно: взимку і влітку.\nСпаровування овець слід планувати з урахуванням бажаних термінів окоту. Холодної пори року для успішного проведення окоту необхідне тепле приміщення і достатня кількість кормів усіх груп (грубі, соковиті, концентровані) хорошої якості. Якщо ферма не забезпечена такими ресурсами, то планувати окот взимку не лише невигідно, але й збитково (холод загрожує втратою ягнят і простудними захворюваннями, а недостатнє харчування – недостатньою молочністю маток та виснаженням).\nЯкщо у господарстві є дефіцит кормів або недостатньо теплих приміщень для проведення окоту та утримання новонародженого молодняку, то появу ягнят краще запланувати на весняні місяці. Але у забезпечених господарствах ягніння доцільно планувати якнайраніше, оскільки пізні ягнята зазвичай гірше ростуть і розвиваються, ніж ті, які народилися взимку, а у вівцематок, що окотилися раніше, часто спостерігається більш висока плодючість (на 15 – 20%). Пояснюється це тим, що на момент спаровування у серпні – вересні отара має більш високий рівень вгодованості та перебуває у кращому стані, ніж пізньої осені або взимку. (Особливо добре це помітно на результатах біохімічного дослідження крові).\nЗимове ягніння має ще й інші переваги. Народившись узимку, молодняк встигає підрости до початку пасовищного сезону та більш повно використовувати цей період для нагулу живої маси на біологічно цінному, але дешевому підніжному кормі. До осені молодняк встигає досягти тих кондицій, які дозволяють реалізувати частину поголів'я на м'ясо або продати на плем'я в інші господарства. Також перший настриг вовни із зимових ягнят істотно більший, ніж з весняних. Народжені взимку ярки, при досягненні ними ваги не менше 45 кг і вищої за середню вгодованості, можуть бути покриті того ж року. Ягнята, народжені взимку, за теплий період встигають краще підготуватися до своєї першої зимівлі, тому переживають її успішніше.\nЩоб отримати молодняк у ранні терміни, кампанію спаровування проводять у серпні – вересні. За можливості краще парувати усіх маток одночасно та якнайшвидше, з тим, щоб потім окот проходив дружно, а народжені ягнята мали мінімальну різницю у віці. Це спрощує догляд за матками і полегшує подальше вирощування молодняка. Зазвичай у перші три тижні покриваються усі добре вгодовані вівці та ярки. Але близько 10 – 15% вівцематок у будь-якій отарі перегулюють і знову приходять в охоту через 16 – 17 днів (можливі відхилення з різних причин: 14 – 23 днів). Нормально вгодована отара завершує сезон парування за 35 – 45 днів.\nВстановлено, що кількість багатоплідних виводків у овець сильно залежить від вгодованості маток. Цей фактор варто враховувати при підготовці стада до репродуктивного періоду. Баранам у сезон спаровування потрібно збільшувати (поступово!): концентрованих кормів до 1,5 – 2 кг (в залежності від ваги барана і навантаження на нього) та додатково щодня згодовувати 1 літр свіжих молочних відвійок, 2 – 3 курячих яйця і до 1 кг моркви червоних сортів.\nОтару, що утримується без випасу, необхідно забезпечити щоденним активним моціоном (випускати в просторий баз не менше ніж на 2 години за день або проганяти ґрунтовою дорогою у середньому темпі протягом такого ж часу). Для збільшення статевої активності баранів, їм можна вводити «СЖК» (сироватку жеребної кобили) дозою 1500 МЕ на 100 кг ваги тварини, підшкірно. Однієї ін'єкції зазвичай достатньо для успешного проведения парувального сезону, але якщо эфект недостатній, то через 8 – 10 діб її можна повторити у дозі 2000 МЕ на 100 кг живої маси барана.\nВівцематкам більшості порід властива відносно низька плодючість (140 – 160 ягнят на 100 маток). Та її можна збільшити за допомогою гормональних препаратів. Хороший результат дає застосування того ж засобу – «СЖК». Вводять її підшкірно, з внутрішньої сторони стегна, дозою 600 – 800 МЕ на тварину, за 2 – 3 доби до запліднення. У великий отарі дотримуватись термінів складніше, а от у фермерському або присадибному господарстві це зробити цілком реально. В результаті дії гонадотропного гормону, в яєчниках дозрівають і запліднюються не 1 – 2 яйцеклітини, а більше, і майже всі вівцематки, які перед спаровуванням отримали потрібну дозу препарату, приносять не менше двох ягнят. Але треба знати, що застосування «СЖК» заборонене у каракульному вівчарстві.\nИноді, в силу індивідуальних особливостей організму, у овець при використанні «СЖК» трапляються ускладнення. Якщо в результаті застосування «СЖК» проявляється алергічна або анафілактична реакція, то допомогти тварині зможе негайне підшкірне введення 0,1% розчину хлоргідрату адреналіну дозою 0,03 – 0,05 мл/кг живої маси вівці. Зазначений реанімаційний препарат обов'язково повинен бути напоготові при використанні «СЖК».\nІснують декілька способів парування овець: вільне парування, ручне парування та штучне осіменіння.\nПеревага вільного парування полягає у тому, що воно не вимагає від господарів великих витрат часу, фінансів та праці. Для його успішного проведення в отару випускають баранів з розрахунку: 1 самець на 40 – 50 вівцематок. Так отару утримують впродовж 1,5 – 2 місяців, а потім баранів забирають із стада. Цей спосіб парування найбільш наближений до природного і поширений повсюдно на товарних вівцефермах. Але у нього є ряд істотних недоліків: неможливо контролювати, який саме баран брав участь у покритті конкретної вівці (якщо стадо велике і баран там був не один); невідомі точні дати запліднення; невідома кількість покритих вівцематок; для великої отари потрібна велика кількість племінних баранів. Крім того, в отарах з неблагополучною щодо інфекційних хвороб ситуацією дуже велика ймовірність поширення хвороб, які передаються статевим шляхом.\nПри ручному паруванні чабан виявляє вівцематок в охоті за допомогою барана-пробника, після чого кожну з них покривають бараном-плідником в окремому загоні. Такий спосіб осіменіння потребує одного продуктивного самця на 80 – 100 маток. За день до одного барана можна приводити не більше 4 овець, з перервами не менше 2 годин. Ручне парування дає можливість індивідуального підбору пар, точного обліку походження майбутнього приплоду і термінів його появи, але досить трудомістке, тому його доцільно проводити тільки у племінних або невеликих вівчарських господарствах.\nШтучне осіменіння – наибільш заощадливий спосіб запліднення. Він не потребує наявності в господарстві племінних баранів – достатньо купувати заморожені в рідкому азоті розбавлені сім'ядози. Сімені одного барана досить для запліднення 300 – 500 вівцематок. Перед проведенням маніпуляції чабани двічі на добу виявляють та відбирають з отари вівцематок, які перебувають у стані охоти. Запліднення проводиться оператором, за допомогою спеціального інструменту. Штучне запліднення має ряд переваг: потреба в баранах зменшується у 10 разів, а значить, від цінних племінних самців можна отримати більше потомства; воно виключає ризик передачі інфекційних захворювань; є можливість точного обліку й контролю. Але його проведення вимагає великих витрат праці, високої кваліфікації персоналу та спеціальної матеріальної бази. У товарних вівчарських господарствах штучне запліднення застосовується рідко.\nПеріод статевого збудження у овець триває близько 24 – 48 годин. За цей час баран повинен встигнути знайти за запахом самку і запліднити її. Після спаровування особливу увагу слід приділяти умовам утримання поголів'я: дотримуватися вимог щодо мікроклімату, забезпечувати тварин високоякісними кормами, не допускати давки овець у дверних прорізах, біля годівниць та поїлок. За 10 – 12 днів до початку окота суягних вівцематок слід відокремити від основного стада і перевести у підготовлений тепляк або відгороджену частину тієї ж кошари – оцарок, яку попередньо потрібно очистити від гною, побілити стіни вапном і застелити підлогу свіжою соломою. У тепляку обладнують індивідуальні клітки розміром 2 м × 2 м (це невеликі відгороджені стійла) для ягніння й утримання маток з ягнятами у перші дні після окоту. Кількість індивідуальних кліток не повинна бути меншою, ніж 20% від загального числа вівцематок в отарі.\nПеред ягнінням вівця поводиться неспокійно, риє підстилку, часто лягає і знову встає. Помітивши подібну поведінку, господарям треба перемістити таку вівцю до індивідуальної пологової клітки. Рекомендується також зістригти шерсть навколо її вимені – так ягнятко швидше знайде пипку з молозивом. Зазвичай окіт відбувається без сторонньої допомоги й триває від 30 хвилин до 1 години. Але якщо вівцематка не може розродитися більше години, то їй потрібна ветеринарна допомога. Характер цієї допомоги залежить від причин затримки пологів.\nУскладнювати пологи може неправильне розташування плоду, слабкість переймів і потуг, вузькість родових шляхів (частіше буває у надто молодих овець і тварин з ніжною конституцією). У будь-якому випадку, без кваліфікованого фахівця обійтися буде складно. Буває, що ягнята народжуються без ознак життя, тоді потрібно якомога швидше звільнити ротову порожнину ягняти від слизу і з силою вдувати повітря йому в рот. Після декількох вдувань більшість новонароджених «оживають» і починають дихати самостійно. Якщо після народження ягняти вівцематка не заспокоюється, а продовжує тужитися і лягати-вставати, то варто очікувати на появу ще одного (або навіть не одного) ягняти. У нормі друге ягня народжується через 10 – 20 хвилин після першого.\nНовонароджене ягня підносять до вівцематки, щоб вона могла його облизати – це пришвидшує відокремлення плодових оболонок – після чого його слід обтерти сухою мішковиною, оглянути і припекти край пуповини розчином йоду (5..10%) чи креоліну (5%). Приблизно через 2 години після пологів у вівцематки повина відокремитися материнська частина плаценти. Її потрібно відразу забрати й утилізувати. Важливо не упустити цей момент, інакше вівця може з'їсти свої плідні оболонки, що загрожує зупинкою шлунка і сильною інтоксикацією (травна система овець не розрахована на перетравлення м'яса). Якщо материнська частина плідних оболонок вчасно не відійшла (понад 6 годин після окоту), то це вважається небезпечною патологією, яка без ветеринарної допомоги майже завжди закінчується смертю від інтоксикації та зараження крові.\nПриблизно через годину після окоту вівцематка відчує сильну спрагу. Поїти досхочу холодною водою її не можна. Потрібно давати їй по 1,5 літра теплої води кожні 2 години.\nЧерез 15 – 20 хвилин після народження здорове ягня вже обсихає, стоїть на ногах і активно шукає пипку матері. Дуже важливо, щоб у першу годину життя воно поїло молозива. Молозиво створює пасивний імунітет, захищаючи молодий організм від мікрофлори, а також є джерелом необхідних поживних речовин і енергії. Крім того, вживання молозива сприяє очищенню кишечника ягняти від меконію (первородного калу). Контролювати кількість випитого молозива не потрібно.\nЯкщо у вівцематки проявляється материнський інстинкт, то ягня (ягнят) залишають з нею в індивідуальній клітці, де пройшов окот, на два – три дні. За цей час вівця і новонароджені звикають один до одного, запам'ятовують голос і запах один одного.\nЗ кожним днем ягнята стають дедалі рухливішими та жвавішими. Потрапивши до отари, вони не відходять від матері. Якщо мати не приймає ягнят або ягнята тримаються осторонь від своєї матері (буває і таке), або новонароджені дуже слабкі, то їх залишають в індивідуальній клітці на більший термін, поки вони не звикнуть і не зміцніють. Увесь цей час слід уважно стежити за поведінкою вівці і за годуванням ягнят. У разі потреби вівцю фіксують, а ягнят прикладають до її пипок.\nЗазвичай усі складнощі за тиждень зникають або долаються, і вівцематок з ягнятами випускають з кліток, щоб об'єднати у невеликі групи по 8 – 10 дорослих особин з їх потомством (сакман). Перед тим як об'єднати тварин у групу, всіх маток і ягнят мітять фарбою (на боці чи деінде). Це потрібно для того, щоб чабан міг швидко знайти матір ягнят у разі, якщо вони загублять її в отарі.\nУсі ягнята в сакмані повинні бути приблизно однієї ваги й віку. Чим сильніші та більші ягнята, тим більшу групу можна з них сформувати. Овець зі слабкими ягнятами об'єднують у нечисленні сакмани, де їм легше буде триматися поруч з матір'ю, і де чабан зможе приділити їм більше уваги.\nПісля того як ягнята звикнуть триматися біля своєї матері, невеликі сакмани об'єднують у більш численні за наступною схемою: перший тиждень – сакмани до 10 виводків; другий тиждень – по 25 – 30 виводків; третій тиждень – від 45 до 50 виводків. З моменту досягнення молодняком місячного віку можна формувати сакмани по 100 – 150 вівцематок з ягнятами, а з півтора місяців – по 250 вівцематок з приплодом. Для старшого віку розмір сакману вже не має значення. Старші сакмани у тепляках розміщують ближче до виходу, а молодші – у центрі.\nРозвиток ягнят у підсисний період залежить від їх маси при народженні, молочності маток, умов утримання і повноцінності годування. Здорові ягнята за цей час можуть дати близько ¾ річного приросту. Затратність корму в цей період найвища. Тому дуже важливо (і економічно вигідно) годувати їх вдосталь. Перші три тижні розвиток і приріст ягнят повністю залежать від кількості випитого ними молока матері. На 1 кг приросту ягнята вживають за середніми показниками 4,5 – 5 літрів молока.\nЗимового часу ягнят у 14 – 20-денному віці рекомендується вже відпускати з матерями на прогулянки у баз. Моціон покращує їх розвиток, сприяє підвищенню апетиту, зміцнює імунітет. Перші прогулянки повинні тривати не довше 15 хвилин, але поступово цей час потрібно збільшувати і доводити до 1 години у гарну сонячну погоду або до 25 – 30 хвилин у похмуру. Під час негоди (вітер зі швидкістю понад 5 м/с, дощ, снігопад) і в сильні морози (нижче –10°С) молодняк на прогулянку краще не випускати.\nПов'язано це з тим, що здатність ягняти до терморегуляції ще недосконала, шерсть не така щільна, як у дорослих тварин, та й вага невелика. Через це в сиру, холодну погоду молодняк швидко втрачає тепло, і у малюків може статись переохолодження. Навіть від короткочасного переохолодження ягнята застуджуються і згодом нерідко гинуть: у великий отарі складно своєчасно помітити у них перші симптоми хвороби, а коли їх помічають, то лікування вже може виявитися марним.\nІноді не вдається вирощувати ягнят під вівцематкою, яка їх народила. Причин тому може бути багато: смерть вівці, агалактія (відсутність молока), мала молочність, інфекційне захворювання вівці, відсутність у неї материнського інстинкту, багатоплідність (всім ягнятам не вистачає пипок або кількості молока) і т. ін. У таких випадках ягнят або підсаджують до іншої вівцематки, або вирощують окремо, на штучному вигодовуванні.\nВівці знають своїх ягнят по запаху і чужих приймають неохоче. Успішно підсадити ягня до іншої матки найпростіше, якщо обидві вівці ягнились в один день. Сироту змащують слизом і навколоплідними водами вівці-годувальниці, а потім дають їй облизати малюка. У цьому випадку прийом проходить найлегше. Якщо ж різниця між часом окоту становить кілька днів, то підсадити новонародженого набагато складніше. У цьому випадку сироту пускають до клітки з годувальницею, коли настане темрява. До ранку ягня набуває потрібного запаху, і вівця може його прийняти. Якщо це не вдається, то господарям треба силоміць утримувати вівцю, щоб прикласти ягня до її вимені та дати йому можливість напитися молока. Таке примусове годування повторюють через кожні 2 – 3 години протягом кількох днів. За цей час вівця звикає до годування приймака і примирюється з його присутністю.\nЯкщо немає підходящої вівці або спроби підсадити ягня завершилися невдачею, то можна вирощувати його, застосувавши для годування молоко, видоєне у інших вівцематок, або замінник незбираного молока, або ж коров'яче молоко. Коров'яче молоко за складом відрізняється від овечого, тому за можливості краще використовувати овече.\nЯгня віком до 15 днів потребує високого вмісту молочного жиру, а після 15-денного віку збільшується його потреба у протеїні. Молоко дають незбиране, свіже або підігріте до температури +32...35°С. Напувати краще не з посуду, а з пляшечки, через дитячу соску. Так молоко потрапляє в сичуг маленькими порціями, встигає зігрітися і достатньо змішатися з травним соком. Випоювання з посуду або з соски, що має великий отвір, може призвести до розладу травлення і навіть смерті ягняти. Перший тиждень осиротіле ягня потрібно напувати п'ять разів на добу. Другий і третій тиждень – чотири рази. З 21 дня – тричі на день. За перший місяць ягня випиває близько 18 літрів незбираного молока. Добові дози поїння такі: першого тижня – до 200 г, другий тиждень: 300 – 350 г, третій тиждень: 400 – 650 г, четвертий тиждень 700 – 900 г.\nЗ місячного віку можна переводити ягня на замінники молока. Бажано випоювати не будь-який, а спеціальний «Замінник овечого молока» (ЗОМ). Випускається він у порошкоподібній формі. Для приготування розчину беруть 1 частину «ЗОМ» і 9 частин води, нагрітої до +39...40°С. Ягня напувають щойно приготованою, теплою (+32..37°С) сумішшю. Молодняк, який зростав на заміннику овечого молока, поступається за розвитком і темпами набору ваги своїм одноліткам, що виросли поруч з матерями.\nУ 10-ти – 12-денному віці тонкорунним і напівтонкорунним ягнятам обрізають хвости, лишивши 4 хребці. Робиться це для того, щоб у майбутньому вівці не забруднювали довгими хвостами власну шерсть.\nУ дво- тритижневому віці баранців, непридатних для племінного використання, каструють. Після кастрації потрібно уважно стежити за їх станом і пильно дотримуватися чистоти в загоні (часто додавати свіжу підстилку), інакше різко зростає ймовірність виникнення післяопераційних ускладнень. Кастрацію планують на такий час, щоб рани встигли зарости до настання тепла й активізації мух.\nВідлучення ягнят від маток проводять у віці 4 – 4,5 місяців. Захід здійснюють у два етапи. Спочатку забирають найбільших і найкраще розвинених ягнят, а у багатоплідних вівцематок залишають по одному, найслабшому. Через два тижні забирають й інших. Відібраний молодняк поділяють за статтю: окремо ярок, баранів і валухів або чуваків (кастрованих баранів). Зі слабких ягнят формують окрему групу і переводять її на посилене годування, збільшивши поживність раціону за рахунок концентратів на 25 – 30%.\nВідлучення для тварин є дуже сильним стрес-фактором. Стрес знижує резистентність, уповільнює швидкість росту молодняку, тому господарям і чабанам під час відбирання ягнят слід поводитися з тваринами спокійно і лагідно. Для зниження ризику виникнення розладів травлення, пов'язаних з відлученням, рекомендовано додавати ягнятам у концентровані корми протягом 7 – 10 днів препарат «Олаквіндокс» (150 г на 100 кг корму), «Біовіт-80» (4 – 5 г на 1 тварину, один раз у день) або «Біоміцин» (3 – 4 г на одно тварину, один раз у день).\nЧерез 5 – 7 днів ягнята відвикають від матерів і заспокоюються. Через тиждень у них відновлюються апетит і темпи набору живої маси. У перші дні після відлучення ягнята погано пасуться, не тримаються групою, розбігаються, їх складно збирати, переганяти та управляти отарою. Щоб запобігти таким незручностям, до отари молодняка долучають кількох дорослих чуваків або старих вівцематок. Проблема після цього зникає.\nВівцематок після відлучення молодняку рекомендується протягом десяти днів випасати на сухих, старих пасовищах і скоротити їм водопій до одного разу на добу. Це потрібно для швидшого припинення лактації (вироблення молока у вимені) і попередження маститу. У деяких вівцематок доводиться зціджувати молоко протягом декількох днів. Маток з високою молочною продуктивністю, які належать до порід м'ясо-вовно-молочного напряму продуктивності, після відлучення ягнят можна продовжувати доїти.\nПлемінні якості у різних представників породи неоднакові. В залежності від їх репродуктивної цінності, усіх тварин можна розділити на племінних і товарного призначення. Для формування батьківського стада бажано, щоб усі репродуктивні тварини мали племінну цінність, але на практиці цього досягти дуже складно. Також хороший ефект дає комплектація стада з цінних племінних баранів-плідників і неспоріднених з ними маток товарного призначення. Для цього періодично купують самців у спеціалізованих вівчарських господарствах, що займаються племінним розведенням.\nДомашні вівці дуже неоднорідні. Представники різних порід і напрямів продуктивності відрізняються між собою пропорціями тіла, зовнішнім виглядом і виробничими характеристиками. Але навіть у межах однієї породи тварини мають різну конституцію. За будовою тіла всіх овець умовно поділяють на п'ять типів.\nМіцна конституція – тварини мають легкий, міцний кістяк, пропорційно розвинене тіло, усі частини якого виглядають гармонійно. Зазвичай такі тварини рухливі, зацікавлені, мають врівноважену нервову систему. Цей тип конституції найкращий для будь-якої породи будь-якого напряму продуктивності, оскільки такі тварини зазвичай мають міцне здоров'я, високі адаптаційні можливості, хороший імунітет, середню швидкість протікання обміну речовин, добре поїдають і засвоюють усі типи кормів. Вони легко відгодовуються на авансованому раціоні, але швидко й худнуть при незначному годуванні, не втрачаючи при цьому своєї основної продуктивності. Отже, вівці з такою будовою тіла найбільш плідні й продуктивні. Утримувати отару, що складається з тварин міцної конституції, з господарської точки зору є найбільш доцільним.\nГруба конституція – у таких тварин масивний кістяк, голова й кінцівки підкреслено-широкі, шкіра товста, у деяких місцях вона утворює складки, вуха і хвіст щільні. Морда й груди – широкі, живіт об'ємний, але не відвислий, спина широка, загривок роздвоєний, кінцівки міцні, широко поставлені. Шия коротка, широка, середньої довжини. Груди глибокі, з добре розвиненою грудною кісткою. Власники грубої конституції зазвичай великі тварини, з хорошими м'ясними характеристиками. Але за рахунок більшої відносної маси кістяка забійний вихід і вміст чистого м'яса у їх тушах завжди нижчий, ніж у тварин інших типів конституції. Якість вовни (тонина, густота, звивистість) у тварин цієї групи також часто буває нижчою. Груба конституція небажана для тонкорунних овець, але цілком допустима для інших напрямів продуктивності. Тварини, що мають грубу конституцію, зазвичай дуже витривалі, вони відзначаються міцним здоров'ям, високою плодючістю і хорошими відгодівельними характеристиками.\nНіжна конституція тіла характеризується тонким, легким кістяком, незначним розвитком підшкірної клітковини, відносно слабким здоров'ям, меншою фізичною витривалістю та меншим терміном господарської придатності таких тварин. Особини з ніжною конституцією мають тонку, еластичну шкіру, вузькі голову й тіло. Кінцівки, вуха і хвіст тонкі. Шия тонка, довга. У таких тварин часто бувають вади будови тіла: звислі крижі, неправильна постава кінцівок, провисання або горбатість спини, шилозадість тощо.\nМатки ніжної конституції зазвичай малоплідні. Через загальний астенічний стан організму, вузькість тазу і родових шляхів, ягніння у них часто відбувається важко. Молочна продуктивність у маток з ніжною конституцією середня або вища за середню. Оброслість тіла, особливо нижньої частини, у таких овець значно гірша, ніж у тварин з іншими типами конституції. Вівці цього типу небажані для будь-якого напряму продуктивності, крім молочного. Часто їх відбраковують під час першого ж вікового бонітування (огляд і оцінка якості вирощеного молодняка).\nСуха конституція характеризується міцним кістяком, щільною, еластичною шкірою, добре розвиненою м'язовою системою, але незначним розвитком підшкірної клітковини. Шия тонка, довга. Голова легка, з тонкими рухливими вухами. Ноги м'язисті, тонкі, з міцними копитами. У таких тварин дуже інтенсивний обмін речовин, в результаті якого матки вирізняються високою молочністю, молодняк швидко росте і має велику скоростиглість. Дорослі тварини зазвичай високопродуктивні, дуже витривалі, мають міцне здоров'я і гарну плодючість. До якості корму невибагливі. Тварини дуже рухливі та відзначаються активною поведінкою.\nРихла (або сира) конституція – кістяк міцний, широкий, тіло масивне, з округлими формами, шкіра товста, з добре розвиненою підшкірної клітковиною. Маклаки й спина широкі, загривок роздвоєний. Шия коротка, широка. Голова невелика, широка, вуха м'ясисті, відносно невеликі. Ноги товсті, м'язисті, відносно короткі. Копитний ріг часто буває м'яким, через що на твердому ґрунті швидко стирається, з цієї причини тривалі перегони для представників цього типу небажані. Тварини швидко відгодовуються при хорошому годуванні і після переходу на менш поживний раціон здатні довго не втрачати вгодованість. Здоров'я у таких овець часто слабке, а молочність і плодючість маток невисокі. Власники рихлої конституції вимогливі до параметрів мікроклімату та поживності раціону. Вони характеризуються флегматичним темпераментом і дуже спокійною поведінкою. Такий тип конституції має хорошу вовнову продуктивність і бажаний для порід вовнового, м'ясного й м'ясосального напрямків.\nЯсно виражені чисті типи конституції зустрічаються досить рідко, спостерігати їх можна, головним чином, у цінних племінних тварин. Найчастіше зустрічаються змішані типи: міцна-суха, груба-міцна, груба-рихла і т. п.\nКрім конституції усі створені людиною породи овець відрізняються одна від одної зовнішнім виглядом, продуктивними характеристиками і деякими анатомічними й фізіологічними особливостями. На основі цих відмінностей створені дві класифікації: зоологічна та виробнича (або господарська).\nЗгідно з зоологічною класифікацією всі породи розділяють на п'ять груп.\nКуцотонкохвості породи мають у хвостовому відділі хребта 10 – 12 хребців. Така їх кількість утворює відносно короткий хвіст довжиною до скакальних суглобів задніх ніг. Хвіст дуже рухливий, з добре розвиненими м'язами, на ньому немає видимих жирових відкладень. До цієї групи належать романівські вівці, північні куцохвості, готландська порода та інші.\nДовготонкохвості вівці мають довгий хвіст, який складається з 23 – 24 хребців й опускається нижче скакальних суглобів. Він малорухливий через слаборозвинену мускулатуру, і на ньому нема жирових відкладень. Довготонкохвостими вважаються майже всі тонкорунні породи (крім грузинської), напівтонкорунні (наприклад, міхневські), деякі грубошерсті (у т. ч. черкаські) та цигайська порода.\nКуцожирнохвості породи мають короткі хвости, які не дістають до скакальних суглобів, з різними за величиною жировими відкладеннями біля кореня. До цієї групи належать теленгінська порода, бурятська, кулундинська та деякі грубошерсті вівці Сибіру.\nДовгожирнохвості породи мають довгий, з помітними жировими запасами хвіст, що сягає скакальних суглобів або й довший. Жирові відкладення виглядають як подушка або клин, який звужується до кінця хвоста. Сам кінець хвоста жирових запасів не має. До цієї групи належать кучугурівська порода, каракульна, грузинська, тушинська і більшість грубошерстих порід Кавказу.\nКурдючним породам властиві дуже куці хвости, які складаються з 5 – 8 хребців. Біля кореня хвоста та на огузку в них накопичуються значні запаси жиру. Ці жирові відкладення називаються курдюком. До курдючних порід належать вівці Середньої Азії й Казахстану: едільбаєвська, гіссарська, джайдарська, сараджинська, таджицька, а також деякі інші, малопоширені місцеві вівці.\nЗоологічна класифікація не враховує багатьох особливостей продуктивності та господарських можливостей породи, тому на практиці для зручності користуються іншою – виробничою (або господарською). Згідно з господарською класифікацією, в залежності від тоніни й якості вовни, всі породи діляться на: тонкорунні, напівтонкорунні, напівгрубошерсті та грубошерсті.\nТонкорунні породи овець мають однорідну на всіх ділянках тіла вовну з переважанням дуже звивистих пухових волосків завтовшки близько 15 – 25 мікрометрів. Вовна тонкорунних овець завжди світла або біла. До цієї групи належать найцінніші за якістю вовни породи: хемпширська, сальська, французький рамбулье, радянський меринос, американський вермонт, асканійська, австралійський меринос, кавказька, алтайська, ставропольська, грозненська, азербайджанський гірський меринос, південноказахський меринос, грузинська тонкорунна жирнохвоста, дагестанська, волгоградська, красноярська, казахський архаромеринос і багато інших.\nТонкорунні породи також поділяються на три ще більш спеціалізованих напрями продуктивності: вовнове (грозненська, радянський меринос, ставропольська), вовно-м'ясне (асканійська, кавказька, алтайська) і м'ясо-вовнове (прекос, хемпширська, казахський архаромеринос).\nНапівтонкорунні породи характеризуються скоростиглістю, середньою конверсією корму (молодняку до 6-місячного віку на 1 кг приросту потрібно близько 5,2 кормових одиниць), хорошими м'ясними характеристиками (добовий приріст до 250 г, забійний вихід до 55%). Пухові волокна цих овець мають близько 26 – 30 мікрометрів у діаметрі. Окрім пуху необроблена вовна містить остьові волоски (діаметром 51 – 155 мікрометрів) та перехідні волокна (діаметром 26 – 50 мікрометрів). До напівтонкорунних порід відносяться: лінкольн, куйбишевська, ромни-марш, горьківська, гемпшир, цигайська, шропшир, литовська чорноголова, латвійська темноголова, грузинська напівтонкорунна жирнохвоста, тянь-шанська, північнокавказька м'ясо-вовнова, російська довгошерста та інші.\nНапівтонкорунні породи поділяють на довгошерсті (лінкольн, куйбишевська, ромні-марш, російська довгошерста) та короткошерсті (гемпшир, шропшир, прибалтійські породи, горьківська).\nНапівгрубошерсті породи продукують вовну, в якій переважають перехідні волоски (26 – 50 мікрометрів) з домішками остьових та пуху. Сировина такої якості добре підходить для виготовлення грубих вовняних виробів і килимарства. До цієї групи належать гірськокарпатська порода, сараджинська, вірменська, алайська, таджицька та інші.\nГрубошерста група порід (дейлісб-ред, лонк, уельська гірська, хердвік, швайледейл, шотландська чорноголова та багато інших) розділяється на: шубні, смушеві, м'ясо-сальні, м'ясо-вовно-молочні грубошерсті, м'ясо-вовнові грубошерсті.\nШубні вівці мають високу якість хутра, їх розводять головним чином заради отримання м'яса й овчин. Вовна таких овець має гарний зовнішній вигляд і чудові теплоізоляційні властивості, разом з тим вона дуже зносостійка, легка і міцна. Вівці шубних порід відрізняються від інших високою плодючістю. Вони здатні приносити потомство двічі на рік, і для них характерна багатоплідність (3 – 5 ягнят у виводку). Кращими представниками цього напряму продуктивності є романівська, кулундинська, північна куцохвоста та інші породи.\nСмушеві породи розводять заради отримання шкурок ягнят, забитих у перші дні їх життя. Цінність цих шкурок полягає в тому, що вони дуже тонкі й легкі, а їх звивиста вовна привертає увагу своїми примхливими візерунками. Такі хутряні вироби, напрочуд легкі й теплі, відрізняються оригінальним виглядом. У минулому столітті в деяких країнах смушок використовували для виготовлення головних уборів командного складу армії. Смушок, отриманий від різних порід, відрізняється між собою формою завитків, їх розміром і кольором основного тону. Вовна дорослих овець груба й неоднорідна на різних ділянках тіла. Самі тварини зазвичай досягають середнього або великого розміру. До смушевих порід належать каракульна (найцінніша), сокільська та інші.\nМ'ясо-сальні породи овець дають м'ясо, жир і додаткову продукцію – вовну (переважно низької якості) та овечі шкури (овчину). Це великі тварини зі значними відкладеннями жиру біля кореня хвоста та на крижах. Вони дуже витривалі, здатні нагулювати жир і м'язову масу в умовах незначної рослинності. До цієї групи належать гісарська порода, джайдарська, едільбаєвська й інші.\nМ'ясо-вовно-молочні грубошерсті породи однаково добре продукують усі перераховані в їх назві види продукції, тому є універсальними. Але їх продуктивність значно нижча, ніж у вузькоспеціалізованих порід одного напряму продуктивності. Основна цінність таких тварин полягає в їх невибагливості, яка дає можливість утримувати овець й отримувати від них продукцію в дуже складних кліматичних умовах. Найбільш відомі м'ясо-вовно-молочні породи – це бурятська, гірськокарпатська, карачаївська, андійська, тушинська, балбас та інші.\nМ'ясо-вовні грубошерсті вівці мають великі розміри та демонструють задовільні м'ясні якості і відносно високий настриг (4 – 6 кг) грубої вовни. До цієї групи належать такі породи: сафолкська, черкаська, михнівська, кучугурівска та інші.\nПід час вибору тварини для заснування своєї вівцеферми, слід звернути увагу на: вік кожної особини, стан її здоров'я, відповідність ваги віку, правильність будови тіла, відповідність породним ознаками. Для більш точного визначення віку тварини можна ознайомитися з корисною інформацією у відповідній статті на нашому сайті.\nКупувати треба лише молодих тварин, придбання овець віком старше трьох років небажане. Винятком може бути дуже цінна в племінному сенсі особина. При купівлі дорослої вівці (не ярки) важливо уточнити, чи котилася вона і яка була її плодючість. Якщо ні, то краще відмовитися від такої тварини. У овець, що не були запліднені до дворічного віку, є велика ймовірність хвороб репродуктивної системи. У порівнянні з молодими вони важче запліднюються, та й плодючість у них нижча. Суягність може протікати з ускладненнями, а ягніння, швидше за все, буде важким.\nУ здорової вівці блискучі, чисті очі, чиста шерсть на морді. Не спостерігається ніяких виділень з носа. Вим'я м'яке, без пошкоджень і ущільнень, копитний ріг міцний, не деформований. Шкіра еластична, чиста, без розчісів і виразок. Усі видимі слизові оболонки блідо-рожеві, без ерозій чи почервоніння. Здорові вівці рухливі, проявляють цікавість, мають хороший апетит і вгодованість.\nВага тварини залежить від годування, породи і напряму її продуктивності. Помісний молодняк росте завжди краще, ніж чистопорідний. Ягнята м'ясо-сальних порід (наприклад, гісарська) будуть більші за своїх ровесників шубного (романівська) або вовного (прекос) напряму продуктивності. Жива маса новонародженого молодняка характеризує його розвиток у внутрішньоутробний період, жива маса молодняка при відлученні є показником молочності маток, а жива маса молодняка у період вирощування і відгодівлі вказує на повноцінність годування.\nДля орієнтиру можна використовувати наведену нижче інформацію про мінімальні показники живої маси ярок і баранців різних порід у різному віці. Народжуються ягнята вагою близько 3 – 5,5 кг. Цей показник залежить від віку вівцематки, породи, рівня годування та кількості ягнят у приплоді. У місячному віці ягнята важать 11 – 14 кг, у 2 місяці: 17 – 22 кг, тримісячні: 19 – 26 кг, в 4 місяці: 24 – 32 кг, у 5 місяців: 30 – 37 кг, в 6 місяців: 35 – 44 кг, у 7 місяців: 40 – 48 кг, у 8 місяців: 45 – 58 кг.\nСередньодобовий приріст молодняка залежить також від багатьох факторів: породи, годування, молочності маток, статі ягняти та кількості одночасно народжених ягнят у матки. Середньодобовий приріст ягнят м'ясо-вовних і м'ясо-сальних порід у підсисний період складає 250 г, тонкорунних – близько 200 г, смушевих та шубних – по 150 г. У старшому віці швидкість росту і набору маси знижується. В середньому добовий приріст за рік для м'ясо-вовних і м'ясо-сальних ягнят становить 120 г, для тонкорунних – 90 г, для смушевих та шубних порід – 70 г.\nПри покупці овець слід звертати увагу на правильність постави кінцівок, грудна клітка повинна бути широкою і глибокою, шия середньої довжини, загривок невисокий, спина рівна, без ознак провислості або горбатості. Живіт повинен бути об'ємним, але не відвислим.\nЗовнішні ознаки придбаних тварин повинні відповідати характеристикам тієї породи або напряму продуктивності, до яких вони належать.\nУ представників тонкорунних порід вовна має бути дуже густа, довга, хвиляста, рівна за тониною в усьому руні та в кожному окремому штапелі. (Штапель – це однорідні за структурою прядки вовни тонкорунних порід овець, вони добре помітні, якщо акуратно розділити руно). Довжина вовни в однорічних овець повинна досягати не менше 7 см. У молодняка при відлученні (в 4 місяці) довжина вовни на боках має становити не менше 3,5 – 4 см.\nПід час вибору овець напівгрубошерстих і грубошерстих порід, а також овець м'ясо-сального напрямку продуктивності найбільшу увагу потрібно приділяти їх розміру, типу конституції, вираженості м'ясних ознак, ступеню розвитку й формі курдюка. Ягнята цих порід у п'ять місяців повинні важити близько 40 – 45 кг, а дорослі матки 60 – 70 кг.\nЯкісний вибір молодняка для смушевого вівчарства можна здійснити лише на 3 – 4 день після народження ягнят. Варто звернути увагу на малюнок завитків, їх величину, форму, колір основного тону. Відібраних ягнят мітять (татуюваннями або вищипами на вухах), і після відлучення їх можна купувати.\nПоголів'я для шубного вівчарства відбирають за такими головними критеріями: розмір тварин, міцність конституції, якість вовняного покриву (колір, густота, рівномірність розвитку на всіх ділянках тіла) і плодючість маток у батьківському стаді.\nПри виборі молодняка грубововнових овець м'ясо-вовно-молочного напряму продуктивності оцінюють розвиток їх шерсті, розміри тіла, вираженість м'ясних якостей та враховують рівень молочної продуктивності їх вівцематок.\nВідповіді на питання, які виникли під час ознайомлення зі статтею, можна отримати на нашому форумі.


Реформа, чому потрібно заборонити це слово? - Толока\nРеформа, чому потрібно заборонити це слово?\nРеформа заборонити раз і надовго. Взагалі-то я б і кримінальну відповідальність ввів би за це. Щоб ніяким чиновникам, депутатам чи партіям не прийшло в світлу голову декларувати, обіцяти і запускати процес реформ будь-чого і будь-де. Досить! Нареформувались.\nІ не треба говорити що да, реформа поліції не дуже, а от з вільним ринком енергоносіїв дивіться як гарно вийшло… Не вийшло!\nПроблема в тому що будь-яка реформа це спланований(невдало чи злочинно), або ж вимушений, процес витрат значних коштів та часу. Бо треба не реформувати, просто змінюючи форму, а ЗМІНЮВАТИ саму суть !\nРеформа на прикладі квартири\nПояснюю… на прикладі ремонту в одній кімнаті квартири.\nВи вирішили переклеїти шпалери, замінити лінолеум та пофарбувати стелю. Ви хочете зробити в кімнаті зміни на краще. Не реформу кімнати, а саме зміну кімнати! Що ви робите? Виносите все з кімнати, зриваєте зі стін шпалери, фарбуєте стелю, клеїте нові шпалери і замінюєте покриття на підлозі. Все, кімната змінилась!\nАле частіше відбувається не так гарно.\nЧастіше це не зміна, а реформа кімнати.\nВам немає куди винести речі і ви складаєте їх в один куток кімнати, поки в іншому робиться ремонт. Ви завішуєте диван та шафу плівкою, а вікна газетами і починається “реформа кімнати”. Бо в результаті шпалери приклеєні криво(там шафа трохи заважала). Лінолеум трохи з “пузом”(бо коли новий лінолеум стелили дивана тягнули) і ось… начебто кімната оновлена… але ні, все криво-косо і місцями забруднено…. і що важливо – нагадує про те як було раніше. Ось це і є реформа!\nНе зміни кімнати на краще, а “лайняний гібрид” того що хотілось із тим що було…\nІ ось це треба заборонити під загрозою довічного ув’язнення!\nЗаборонити заради того щоб з’явились нові судді, щоб зникли “менти” і щоб лікарі лікували, а не намагались вижити… І інакше ніяк!\nПам’ятайте – коли якийсь політик обіцяє “реформу чогось там ” то він або тупа свиня, що засре вам все і в нікуди витратить ваш час та гроші. Політик хитра скотиняка, що планує нажитись, “занурившись з головою” в каламутні потоки реформаторських буднів! І приклади того як оце “реформаторство” в нас багато років відбувається вам добре відомі.\nТож як чуєте заклик до “проведення реформ” виламуйте з паркану штахетину, бажано із поржавілими цвяхами, і без сумнівів бийте на звук не дивлячись. Допоки черговий реформатор не перестане скавчати і забереться геть. Так буде значно краще і для країни загалом і для вас і ваших близьких особисто.\nBy: Кисельов Валерій\nPrevious Post: Небезпечне шкільне “онлайн” навчання… Наслідки: українська школа онлайн.\nNext Post: Вежа ДАП, стала символом незламності ВІЙСЬКА!


Як працюватимуть СЕП та банки 27-28 червня | FEMIDA.UA\nТаким чином, не відбудеться перенесення роботи з понеділка 27 червня на суботу 2 липня. 27 та 28 червня робочі дні, субота 2 липня – вихідний.\nСистема електронних платежів (СЕП), система депозитарного обліку депозитарію НБУ, депозитарної установи НБУ та система кількісного обліку депозитних сертифікатів СЕРТИФ 27 та 28 червня 2022 року працюватимуть у звичайному режимі.\nЗазначимо, що у вихідні дні банки повинні самостійно визначати графік роботи своїх відокремлених підрозділів (філій, відділень), ураховуючи власні потреби та потреби своїх клієнтів. Наразі усі банки України підключені до СЕП та мають можливість здійснювати платежі клієнтів майже цілодобово та без вихідних.