Реферат - Життєвий та творчий шлях М. Хвильового - Литература : зарубежная\n«Молимося тому, чого не знаємо,\nВиступи Хвильового занепокоїли найвищі сфери партійної ієрархії. Літературна дискусія перетворилася на політичну, що спричинило відверте цькування Хвильового та його соратників. У 1925 році основний склад колишнього «Гарту» (першого об'єднання пролетарських письменників) та Інші літератори на чолі з М. Хвильовим засновують нову організацію — Вільну Академію Пролетарської Літератури (ВАПЛІТЕ). Через різні політичні причини ВАПЛІТЕ у 1928 році змушена була «самоліквідуватися». Спргабою втриматися у вирі літературного життя стає журнал «Літературний ярмарок» — яскраве, принципово нове видання, редакція — ярмарком якого відстоювала ідеї вільного розвитку мистецтва. Далі йде сумний етап «Пролітфронту», який вже не справляє враження яскравого мистецького явища. М. Хвильовий навіть не друкує в цьому журналі своїх художніх творів. Утиски та приниження стають дедалі більш жорстокими, вимагають нових компромісів, які стають дедалі більш нестерпними. Для М. Хвильового життя і творчість були тотожними поняттями. Неможливість творити означала для нього неможливість жити.\nПро свою загадкову смерть і любов до числа «13» М. Хвильовий згадував ще у «Вступній новелі» до першого тому тритомника, який він готував до друку. Рефреном, неодноразово повторюваним самим автором у новелі, є слова: «… Словом, хай живе життя! Хай живе безсмертне слово! Хай живе тропічна злива — густа, запашна і надзвичайно тепла. Я — вірю!»\nСпецифіка світобачення М. Хвильового, як слушно зауважує П. Голубенко, знаходить ідеальне втілення як індивідуальний стиль митця, що став комплексом «стилю як світовідчування», «стилю як найважливішого, що автор мав сказати» та «стилю як світу автора (політичного, психологічного і всякого іншого)». Для письменника «романтичний напрямок», «романтика вітаїзму», «революційна романтика» були тотожними поняттями. Однак ангажоване в історичний контекст, письмо Хвильового безумовно є чутливим індикатором, налаштованим одночасно на сприйняття і образне відтворення своєї доби: «Коли ти революціонер, ти не раз розколеш своє «Я». Коли ж ти обиватель (філістер) і служиш… у якомусь департаменті, то хоч об'єктивно ти і маєш тенденцію бути царем природи, але суб'єктивно — ти гоголівський герой. Справа тільки в тому: чи бути тобі Акакієм Акакієвичем чи Держимордою. Тут маєш вибір». Хвильовий бачить невідповідність мрії та дійсності — світовідчуття письменника значною мірою структурує переживання «термідоріанського переродження» революції.\nНа вістря конфлікту новели проблема називання-визначення героїні виноситься як умова розуміння світу. Це завдання у тексті реалізує кожна з ланок трансформацій імені і суті героїні: Гапка — Кіт у чоботях — Жучок. Справжнє ім'я героїні подано у подвійному трактуванні « Галка— глухо», «ґаптувати — де яскраво, бо гаптувати: вишивати золотом або сріблом… А то буває ґаптований захід, буває схід, це коли підводиться або лягає заграва. Ґаптований — запашне слово, як буває лан у вересні або трави в сіновалах — трави, коли йде з них дух біля плавневої осоки. Гапка — це глухо. Ми її: товариш Жучок».\nАмбівалентна, подвійна сутність персонажа Гапка — Жучок — Кіт у чоботях увиразнюється в епізоді, коли товариш Жучок, як казковий авантюрний герой Кіт у чоботях, дістала паливо для революційного поїзда. «Невеличкий подвиг» Кота в чоботях є аналогом дій казкового героя, відповідно супроводжується метаморфозою, перевтіленням — «Подивиться «тьотя»:… Жучок: «кіт в чоботях». [… З Товариш Жучок заливається: — Ха! Ха! Обдурила тьотю! А вона зовсім не обдурила, вона просто — жучок!». Трансформацію підкреслює автор «Ах, ці жучки в чоботях, вони конче не дають мені покою!» (Підкреслення наше — О. М.).\nРізні іпостасі героїні проявляються в її іменах. Значення імені «Жучок» розкривається, якщо взяти до уваги, що жук (coprophaga) в міфології давніх народів, особливо єгиптян, був знаком сонця, хороброго воїна, означав божественну непроявлену природу людини. Відтак діяльність героїні новели — товариша Жучок, яка «ходить по бур'янах революції і, як мураль, тягне соняшну вагу, щоб висушити болото… А яке — ви самі знаєте...», набуває символічного значення. У такий спосіб формується ідея «маленького непомітного подвига» — вагомого складника загальної перемоги. Письменник намагається тему ідентичності особистості вирішити у складному історичному контексті: особистість стає активним учасником подій, які передбачають її тотальне нівелювання як запоруку перемоги революційних ідеалів:\n«… Товариш Жучок № 2, № 3, № 4, і не знаю, ще скільки є. Товариш Жучок № 1 нема. [...] Кіт у чоботях — тип. Точка. Коротко. Ясно. Все».\nОповідний стрижень новели «Легенда» (1923) складає історія перетворення Стеньки-Степаниди, котра «край села жила» та втратила все, що позначає повноту селянського буття (чоловік пропав, син помер, батько закатував матір, кінь здох), на «буйного Стеньку-юнака» — вояка-месника. Момент трансформації позначений епізодом: «Цієї ночі п'ять чоловік присплю… Хто перший? Виходь!», що відтворює сюжет давніх містерійних оргій, глибинне значення яких полягало у знищенні будь-яких обмежень, умовностей. Ідея містерійної дії — повернення до ідеальної людини-бога, цілісної істоти, що поєднує в собі чоловіче та жіноче начало. Метаморфоза жінки Стеньки в буйного юнака-месника позначала нігіляціго новою істотою звичних людських норм та законів. Стратегія «юнака буйного» — нової бого-людни — несе імператив абсолютної свободи помсти: «… Молюся всім людським мукам, молюся помстою, що наводжу її на катів жорстоких, на силу не нашу. Молюся й тобі, людино вільна, що взяв ніж і запалив серце грозами».\nНа перший погляд, в новелі «Легенда» М. Хвильовий звертається до іншої стилістичної манери, уникає відвертих звертань до читача, формування низки асоціативних ланцюгів тощо, його творча програма лишається тією ж. Автор прагне через долю окремої особистості виявити характер своєї доби — прекрасної і жорстокої водночас. Космічна, універсальна природа подій передається через включення їх до природного циклу. Початок повстання співвідноситься з бурхливим відродженням природи та некерованою стихією: «Влетіла буря, крикнула — дзвінко, просторо:\nІшла повінь… Летіла буря...».\nЗавершення земного існування Стеньки співвідноситься із завершенням природного циклу: «… Тоді вже вмирала й вечірня зоря, і тихо було на майдані, тільки шаблюки іноді цокотіли та здалека гудів ліс».\nТворчий порив у тексті реалізується як переживання любові: «… я буду писати так, щоб зрідка почути кармазинові дзвони з глухого заріччя, коли серце так стисне, ніби погляд стрункої юнки, коли вона на моє буйне бажання каже крізь яблуневу завірюху, здригнувши: — Да!». Ідеальним втіленням слова-творчості, що протистоїть смерті, є легендарна Шехерезада: «На сучасність я дивлюсь крізь призму легенд Шехерезади», «Це тобі, моє синє вечірнє місто з легенд Шехєрезади. Це ж з тобою розмовляв я по заході сонця, коли треба було знайти слово».\nПринцип монтажу візуальних образів в новелі М. Хвильового споріднений із відкритою режисером С. Ейзенштейном стилістикою кіно — спонтанним чергуванням сюжетів, картин, між якими, на перший погляд, відсутній зв'язок. Якщо сприймати текст як сценарій, то кожен окремий епізод-картина входить як частина у загальну картину життя. Але водночас усі епізоди — не частини цілого, а його модифікації. Життя у своїй сутності виявлене у коленій із них. Оповідь розпадається на низку сцен, усередині цих сцен час немов зупиняється. Все відбувається тут і зараз. Важливим композиційним стрижнем стають наскрізні мотиви і лейтмотиви, пунктирні сюжетні ланцюги. Фраза-лейтмотив «Ніч. Весна. Міст. Марія» ділить текст на різні емоційно-смислові фрагменти, що часто позначають зіткнення мрії та дійсності, реального та ірраціонального. Текст, що складається із фрагментів, видається за потік, який імітує саме життя. «Плинності» тексту відповідає уявлення про життя як протікання з минулого у майбутнє: «І тікають мутні води в невідому даль». Автор не ставить собі за мету точно фіксувати положення в часі і просторі, він прагне передати плинність, асоціативність як ознаку творчого процесу.\nСтан героя — гарячковий, екстатично-напружений. Автор сумлінно фіксує сум'яття, невизначеність його внутрішнього стану. Відчуття реальності втрачене. Туман, надзвичайний екстаз, галюцинації, враження героя, що він «грає якусь роль» свідчать про розколоте «я» героя, він зізнається: «я — чекіст, але я і людина». Члени чорного трибуналу — доктор і дегенерат — представлені як втілені частини «я»: «коли доктор — злий геній, зла моя воля, тоді дегенерат є палач із гільйотини». Художня система тексту формується митцем у такий спосіб, що складається відчуття розмитих часових та просторових реалій: «проноситься переді мною темна історія цивілізації, і бредуть народи, і віки, і сам час...». Враження позачасовості дії посилює образ матері, що розгортається як алюзія на образ Богоматері: «… моя мати -— втілений образ тієї надзвичайної Марії, що стоїть на гранях невідомих віків. Моя мати — наївність, тиха жура і добрість безмежна». Трагічним вироком і водночас діагнозом цілому поколінню виглядає принесення в жертву матері Марії — свідомий вибір «я», який горить у «вогні фанатизму». Фанатичне переконання «я», що через таку жертву відкривається дорога до загірних озер «невідомої прекрасної комуни», виявилося ілюзією та фатальною помилкою — такою ціною відкривається дорога лише в «далеку безвість».\nХвильовий неначе показує межі, в яких існує свідомість персонажа у постреволюційну добу. Один його полюс складає вбивча міщанська розважливість Карно з його міркуваннями: «життя все одно є в'язниця, яку тільки треба обставити, щоб у ній була канарейка й самовар… Самовар теж корисний, коли хочеться чаю, а канарейка частенько може замінити славетний симфонічний оркестр...», інший — позамежності болю анарха: «живемо зовсім не для того, щоб жити, а для того, щоб умерти. Така наша воля».\nЦілком у дусі Достоєвського Дмитро Карамазов дискутує питання про можливість убивства однією людиною іншої як ознаку ідейної вищості вбивці: «… тільки через вбивство можна прийти до цілковитого соціального очищення… [...] В динаміці прогресу соціальну етику можна мислити тільки як перманентний «злочин». Я злочин беру в лапки, бо свідоме вбивство во ім'я соціальних ідеалів ніколи не вважав за злочин».\n… Але: «Я до безумства люблю небо, трави, зорі, задумливі вечори, ніжні осінні ранки, коли десь летять огнянопері вальдшнепи — все те, чим там пахне сумновеселий край нашого строкатого життя, Я до безумства люблю ніжних жінок з добрими, розумними очима, і я страшенно шкодую, що мені не судилося народитися таким шикарним, як леопард. Іще люблю я до безумства наші українські степи, де промчалась синя буря громадянської баталії, люблю вишневі садки («садок вишневий коло хати») і знаю, як пахнуть майбутні городи нашої миргородської країни. Я вірю в «загірної комуну» і вірю так божевільно, що можна вмерти. Я — мрійник і з висоти свого незрівняного нахабства плюю на слинявий «скепсис» нашого скептичного віку».


Жителі Житомирщини перекривали трасу на знак протесту проти львівського сміття - News DKS - Новости и инфо Житомира\n25 березня на Житомирщині селяни перекривали трасу на знак протесту проти львівського сміття, накопиченого у недобудованому цегельному заводі, - повідомляє УНІАН.\nУ Семенівській об'єднаній територіальній громаді, акцію протесту провели у Бердичівськомурайоні на трасі “Житомир–Могилів-Подільський». Жителі села Хажин і Терехове ходили пішохідним переходом, причому на трасі на певний час утворилися величезні затори.\nПротестуючі вимагали прибрати з території недобудови місцевого цегельного заводу у селі Терехове львівське сміття. Протягом останнього місяця воно накопичувалося і створило серйозну загрозу для екологічного середовища. Пікетувальники не хочуть, щоб на території довгобуду працювало сміттєсортувальне підприємство, власники якого, у свою чергу, запевняють, що мають для своєї діяльності усі документи.\nПеред цим, 19 березня, жителі Хажина затримали до приїзду правоохоронців водія вантажівки зі Львівщини, який, за твердженням місцевих жителів, привіз вантажівкою та скинув львівське сміття. Також місцеві жителі звернулися із відповідною заявою до поліції.\nПоследнее изменение Среда, 27/03/2019\nКумедні герої відомої анімаційної комедії на вулицях весняного Житомира. ФОТО\nНечуваний акт вандалізму: На Житомирщині невідомі занапастили святе місце


Набережна річки Влтави - Оскар\nдодому Архітектура, пам'ятники Міські райони і вулиці Набережна річки Влтави\nРічка Влтава перетинає різні райони Праги. Набережні в центрі міста — своєрідний панорамний променад. Тут, у самому серці міста розташовані респектабельні, комфортабельні і престижні райони.\nПрогулянка по набережній — це радість для очей. Вся чарівна мальовничість Праги тут як на долоні. Поєднання води і вишуканої архітектури створює запам’ятовуються види, їх нерідко називають «открыточными». На набережній зосереджено багато історичних будівель, у тому числі старовинних. Тут знаходиться знаменитий танцюючий будинок, музей композитора Сметани і багато інших. Пішу прогулянку по набережній річки Влтави ідеально починати поруч з Чеховим мостом на Франтишке біля причалу пароплавів.\nМісцевих жителів і туристів вельми привертають водні прогулянки по Влтаві. Вид на місто з води майже завжди виявляє їх найкращі якості. Прага з борту теплохода здається надзвичайно красивою.\nЗвичайно, уздовж набережної зосереджена велика кількість ресторанчиків, кафе, в деяких місцях прокладені велосипедні доріжки. Також можна взяти напрокат човен і здійснити самостійну прогулянку вздовж набережної річки, так улюбленої чехами.\nПам'ятки в Набережна річки Влтави\nприватний гід в Набережна річки Влтави\nпопередня статтяАнтичний Ієраполя\nнаступна статтяГавань Аланьї\nDisneyland Resort Paris - комплекс парків розваг компанії «Уолт Дісней» у місті Марн-ля-Валі в 32 км на схід від Парижа.\nРинки і ярмарки 28.12.2019\nАрхітектурно-історичні комплекси 11.04.2018


LIQUI MOLY News січень-лютий 2020\nМи одразу починаємо з приємних новин. На початку року компанія LIQUI MOLY отримала звання “топ-бренд” за голосуванням читачів німецького видання “Autozeitung”. В той же час на іншому континенті пройшов щорічний марафон LIQUI MOLY BATHURST 12 houers за участі суперкарів. Також LIQUI MOLY підтримує Чемпіонат світу з біатлону та приймає участь у всіх зимніх видах спорту. А Ернст Прост розповів про не прості рішення у складні часи.\nТеги: LIQUI MOLY News Переглядів: 959


Офіційний сайт Підзамочківської школи - Історія школи\nПідзамочківська ЗОШ І-ІІ ступенів розташована у мальовничому селі Підзамочку по вулиці Тернопільській у північній частині села. Поряд із нею старий яблуневий сад, який весною рясно цвіте, поряд з спортивним майданчиком височіє колона каштанів.\nПриміщення дуже давнє, воно побудоване в 1905 році, свідченням є плита з надписом "Гміна" 1905 рік, що знайдене перед приміщенням школи і відновлене в 1999 році родиною Ковалишин встановлено фігуру Матері Божої з надписом "Допомагай нам Діво Маріє".\nУ 1945 - 1946 році, коли у Підзамочок приїхали переселенці з Польщі тільки 2 сім'ї поляків жили у цьому селі. Дітей шкільного віку, які прибули у село, поділили на дві групи: молодші і старші. У Підзамочок приїхали дві сестри - вчительки Андріїшині. Марія Михайлівна була завідуючою школи і вела всі уроки старшої групи. Ольга Михайлівна вела молодшу групу і уроки співів. Вона грала на скрипці. Під школу взяли будинок біля костелу (тепер проборство місцевого священника). З одного боку жили вчительки, а з другого - вчилися діти. Після одного року навчання групи розділилися на класи, ті учні, які добре вчилися одразу переходили у старші класи. Багато дітей було переростків, виникла потреба у приміщені та у вчителях. Між клубом та крамницею стояв будинок пошти. Туди і помістили два класи, а ще два у клубі, де тепер медпункт. Учителем німецької мови був Дергак Степан Іванович. Ярошок К. Є. - вчила математику, Кубраківська С.М. вчила українську мову і стала завідуючою школи. Оскільки, потреба у приміщенні стала нагальною, то розпочали ремонт у приміщенні колишньої польської сільської ради (гміни).\nДиректорами Підзамочківськаї ЗОШ були: Кубраківська С.М., Циганчук П.Р., Погорецький М.І., Крутовський Б.В., Байда М.М., Кралька С.П., Заверуха П.А., Суслик І.М., Гаврош Д.В., Чайківський В.П. На сьогодні директор школи - Запоточна М.М.\nНа даний час у школі навчається 80 учнів, працює 21 вчитель.\nУ школі працює Їдальня, бібліотека. З 2008 року школа газифікована. Обладнано кабінети математики, української мови, географії, христианської етики.


Мовчання Гонтаревої про причини падіння гривні – це злочин проти країни – нардеп\nГлавная/Украина/Мовчання Гонтаревої про причини падіння гривні - це злочин проти країни - нардеп\nПартія “Батьківщина” закликає голову Національного банку публічно відзвітуватися про причини зростання курсу долару. Про це в ефірі “112 Україна” заявила народний депутат Олександра Кужель.\n“Тиждень падає гривня, голова НАБУ мовчить, поїхали всі до Давоса. Долар на чорному ринку вже 27,6. У бюджеті закладений 24,4. Що це для нас з вами означає – це є злочин проти країни, коли вона не виходить і не відповідає, що далі є, які очікування бізнесу”, – заявила Кужель.\nЗа її словами, склад делегації, яка поїхала до Давосу, є надто великим і не відповідає запиту та фінансовим можливостям країни.\n“Яка багата країна, у делегації (до Давоса, – ред.) більше 20 осіб – це делегація, уявляєте скільки там поїхало без делегацій? А це серйозні гроші. Достатньо було б 2-3 людини, бо треба бути економними, нам же треба відповідати за ті гроші, що нам дають”, – зазначила нардеп.\nГаз в обмін на політичну лояльність: Зеленський заявив, що деякі регіони України не зможуть отримати газ за пільговою ціною – Назар Приходько 880


Права та інтереси учасників і кредиторів банку: основи захисту. Реферат – Освіта.UA\nOsvita.ua Вища освіта Реферати Банківська справа Права та інтереси учасників і кредиторів банку: основи захисту. Реферат\nПрава та інтереси учасників і кредиторів банку: основи захисту. Реферат\nЗ метою забезпечення ефективного захисту інтересів банків-кредиторів необхідно посилити законодавчу відповідальність учасників договірних відносин за невиконання умов договорів\nНормальне функціонування банківської системи, підвищення довіри до неї з боку юридичних і фізичних осіб неможливі без захисту прав та інтересів засновників, акціонерів, пайовиків, учасників й інших кредиторів банку. Без захисту інтересів банку та його учасників неможливий захист інтересів вкладників і кредиторів.\nЧинне законодавство віддає перевагу у ряді випадків захисту прав боржників перед кредиторами. Про це свідчить, зокрема, практика збанкрутілих банків, наприклад АКБ "Україна" та "Слов’янський". Окремі позичальники, одержавши кредити у банках, успішно працюють й отримують доходи, проте не поспішають їх повертати, вишукуючи для цього різні підстави. Схожою є ситуація щодо погашення окремими позичальниками банківських кредитів, одержаних під гарантію уряду. Отже, з метою забезпечення ефективного захисту інтересів банків-кредиторів необхідно посилити законодавчу відповідальність учасників договірних відносин за невиконання умов договорів.\nВарто зазначити, що в економічній літературі та окремих нормативних актах наголос робиться лише на захисті вкладників і кредиторів банку, акціонери та інші учасники банку повинні самі потурбуватися про власні інтереси, зокрема шляхом включення до статуту, інших внутрішніх документів банку необхідних норм і механізмів. Однак недостатній рівень правової та економічної освіти більшості учасників і кредиторів банків зумовив бездумне копіювання у засновницьких та інших внутрішніх документах банків положень, зокрема, Законів України "Про господарські товариства" та "Про банки і банківську діяльність". Ці положення (окремі з них мають суперечливий характер) виявилися недостатніми, щоб запобігти порушенням інтересів інвесторів.\nКерівники деяких банків доповнювали внутрішні документи положеннями, які запобігали зміні контролю над банком та існуючого керівництва, а інколи встановлювали за рахунок банку (тобто усіх його власників) пільги окремим клієнтам чи учасникам (переважно керівництву чи членам колективу). Більшість таких положень не суперечили і тепер не суперечать нормам чинного законодавства, що дало змогу деяким банкам на цілком законних підставах створити перепони не лише для сторонніх потенційних інвесторів, а й для учасників і кредиторів банку.\nЗакономірним результатом такої політики стали відсутність контролю за діяльністю окремих банків з боку більшості їх учасників, погіршання результатів діяльності банків, неплатоспроможність і банкрутство деяких з них.\nВисновок є очевидним — необхідно прийняти окремі законодавчі акти про акціонерні товариства і товариства з обмеженою відповідальністю (ці дві організаційно-правові форми є найпоширенішими серед суб’єктів, включаючи банки), а також у законодавчому порядку чіткіше визначити порядок створення і функціонування кооперативних банків. Зазначені законодавчі акти мають детально врегулювати всі суттєві аспекти діяльності товариств, включаючи захист прав акціонерів та інших учасників, розподіл компетенції та відповідальності між органами товариств, організацію їх взаємодії тощо.\nВажливо надійно захистити права учасників товариств, зробити ці права максимально чіткими, щоб вони не залежали від кількості придбаних акцій (часток) або своїх особистих стосунків з керівними органами чи власниками контрольного пакета акцій (часток), тобто щоб учасник зміг реально скористатися своїми правами.\nЗауважимо, що всі учасники вклали в банк свої грошові кошти і відповідно несуть ризик їх втрати у разі банкрутства банку. Тому несправедливим є повне усунення дрібних учасників від формування органів управління та від контролю за діяльністю банку. Так, чинним Законом України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що призначення і звільнення голови та членів правління (ради директорів) банку відноситься до компетенції спостережної ради банку.\nНа наш погляд, доцільно до компетенції загальних зборів учасників віднести прийняття рішення про призначення і звільнення голови та членів правління банку. Крім того, проблема участі дрібних учасників у контролі за діяльністю банку має розв’язуватися шляхом установлення та дотримання вимог щодо розкриття банками інформації про фінансово-господарську діяльність і забезпечення представництва дрібних акціонерів у складі спостережної ради.\nУ нинішніх економічних умовах необхідним видається створення механізму, який би сприяв уникненню ситуації, коли банк потрапляє в скрутне становище і не може вийти з нього зі "старими" учасниками і керівниками виконавчого органу, протягом тривалого часу має вади у фінансово-господарській діяльності. Тому слід створити умови, коли особа чи кілька осіб, які мають необхідні грошові кошти і бажають отримати контроль над банком, були б у змозі без штучних перешкод придбати в учасників пакет акцій (частки) і суттєво впливати на діяльність та управління банком.\nУнаслідок впровадження механізму оперативного переходу банку під контроль нових учасників у виграші залишаються всі: і держава, яка отримуватиме податки, і старі учасники (акціонери, пайовики), яким вдасться уникнути знецінення чи навіть втрати своїх коштів, і працівники банку, більшість з яких збереже робочі місця, і банківські наглядові органи, в яких зменшиться кількість проблем у роботі з такими банками, і "нові" учасники, яким скоріше і дешевше придбати контроль за діючим банком, ніж займатися створенням і реєстрацією нового. Зрештою виграє банківська система в цілому та підвищиться довіра до неї з боку інвесторів.\nРозглядаючи питання захисту інтересів учасників, кредиторів і вкладників банків потрібно враховувати макроекономічні та мікроекономічні рівні такого захисту.\nМакроекономічний рівень захисту базується на довірі всіх суб’єктів правовідносин до держави, органів її управління, спроможності останніх проводити виважену політику, спрямовану на мінімізацію банківських ризиків та зміцнення довіри до банківської системи. Істотно впливає на рівень захисту довіра юридичних і фізичних осіб до національної валюти, створення за участю держави фондів страхування вкладів на випадок банкрутства окремих банків або кризи банківської системи, наявність та ефективність функціонування системи регулювання і нагляду за діяльністю банків.\nОрганізаційні інструменти використовуються тоді, коли економічні інструменти не можуть дати бажаного результату взагалі чи він настане із запізненням, а також з метою підвищення дієвості економічних інструментів або у разі неможливості їх оперативного застосування. До таких інструментів можна віднести встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків, реєстрацію банків і ліцензування їх діяльності, регулювання та нагляд за діяльністю банків, призначення тимчасової адміністрації та ліквідацію банків тощо.\nрганізаційні інструменти, як правило, безпосередньо впливають на банківську діяльність взагалі та на фінансові результати зокрема. Тому організаційні інструменти потребують обережного та виваженого підходу до їх застосування.\nобмеження щодо діяльності банків — наприклад, на діяльність у сфері матеріального виробництва, торгівлі (за винятком реалізації пам’ятних, ювілейних та інвестиційних монет) і страхування, крім виконання функцій страхового посередника; на нерухомість, яка може бути у власності банку; на прямі інвестиції банків;\nформування банками резервів для покриття можливих збитків по всіх статтях активів і позабалансових зобов’язаннях;\nВ економічній літературі терміни "регулювання банківської діяльності" та "нагляд за діяльністю банків" цілком слушно часто вживають поруч, оскільки вони характеризують взаємозв’язані та взаємодоповнювальні види діяльності. Однак це, на нашу думку, не дає підстав змішувати зазначені терміни, характеризуючи, наприклад, нагляд як складову системи регулювання банківської діяльності.\nВиходячи з того, що під регулюванням розуміють керування чимось з підкоренням відповідним правилам, певній системі, можна зробити висновок, що під регулюванням банківської діяльності слід розуміти насамперед створення відповідної нормативно-правової бази. По-перше, це розроблення та ухвалення законів, що регламентують діяльність банків. По-друге, ухвалення відповідними уповноваженими державою установами нормативних актів, які базуються на чинному законодавстві та конкретизують і/або роз’яснюють його основні положення.\nОдним з інструментів, за допомогою якого центральні банки регулюють грошовий ринок і грошову масу в обігу, а отже, впливають на ресурсну базу банків, є політика обов’язкових резервних вимог. Сутність цього інструменту полягає у зміні центральним банком обов’язкової норми, в межах якої банки зобов’язані частину залучених коштів зберігати в ньому на відповідних рахунках. Це досить жорсткий адміністративний інструмент регулювання, який є обов’язковим для виконання банками.\nНезначні зміни норми резервування відчутно впливають на грошову масу, обсяги залучених і розміщуваних банками коштів, тобто їх пасивні та активні операції. За таких обставин центральний банк не може часто змінювати норми резервування, оскільки це негативно, дестабілізуюче впливатиме на грошовий ринок, економіку країни та результати банківської діяльності. Отже, застосування політики обов’язкових резервних вимог вимагає зваженого підходу, використання її переважно для довгострокового регулювання грошового ринку, причому у сукупності з іншими, гнучкішими інструментами монетарної політики.\nДоцільність використання в сучасній банківській практиці обов’язкових резервних вимог як інструменту монетарної політики викликає численні дискусії серед науковців і практиків. Погляди на цю проблему діаметрально протилежні: від пропозиції кардинальної перебудови механізму використання резервних вимог до повної відмови від нього. І це зрозуміло, оскільки за характером свого впливу на грошово-кредитну сферу політика обов’язкових резервних вимог належить до неекономічних інструментів безпосереднього втручання центрального банку у функціонування кожного банку і банківської системи в цілому.\nДія цього інструменту полягає в установленні своєрідного додаткового податку на банки, що негативно впливає на вартість та обсяг банківських ресурсів, величину та дохідність "працюючих" активів і, отже, на прибутковість і конкурентоспроможність банків відносно інших небанківських фінансових установ.\nНамагаючись зменшити негативний вплив цього інструменту, банки вдаються до пошуку шляхів уникнення виконання резервних вимог або зменшення обсягів зобов’язань, на які встановлюються норми обов’язкових резервів. Це, у свою чергу, може призвести до тінізації здійснення окремих банківських операцій та надання послуг, відпливу коштів з банківської системи до небанківських фінансових установ, діяльність яких не підпадає під регулювання центрального банку. У підсумку — зниження ефективності та/або можливості впливу центрального банку на грошовий ринок та грошову масу в обігу.\nСвітова практика доводить: останнім часом спостерігається тенденція відходу від активного використання центральними банками економічно розвинених країн резервних вимог як регулятивного методу. В реальній практиці зміну пропозиції грошей вони швидше та ефективніше можуть здійснити за допомогою операцій на відкритому ринку, а також приділяючи більше уваги контролю за короткостроковими процентними ставками.\nДобір інструментів монетарної політики центральних банків економічно розвинених країн відбиває орієнтацію на використання самостабілізаційних якостей ринкової системи, з тим щоб ринок власними силами стримував коливання рівнів ліквідності і процентних ставок. Про це свідчать досить рідкі зміни механізму резервування в країнах з розвиненою ринковою економікою, зменшення розміру норми резервних вимог або навіть відмова деяких країн від політики обов’язкового резервування. Зокрема, без обов’язкового резервування проводять грошово-кредитну політику Канада, Нова Зеландія, Бельгія, Данія, Швеція, Люксембург.\nПроведення центральним банком політики експансії веде до зменшення норми обов’язкового резервування. Відповідно у банків збільшується ресурсна база, розмір депозитів і загальна маса грошей в обігу (табл. 1).\nТаблиця 1. Оцінка можливостей банків для мультиплікативного розширення грошової маси.\nГроші поза банками М0, млн. грн.\nЯк видно з наведених даних, зміна грошової бази, грошових агрегатів М0 і М3 відображає відповідні зрушення й у динаміці питомої ваги кредитних вкладень банків у ВВП. Відносна стабільність рівнів фактичного та нормативного грошового мультиплікатора свідчить про те, що зростання грошової бази незначною мірою трансформувалося в кредити виробництву.\nРівень фактичного грошового мультиплікатора за аналізований період був більш як утричі нижчим за рівень його нормативного значення. Це відхилення пов’язане з тим, що на процес мультиплікації впливає не тільки норма обов’язкового резервування, а й інші фактори. Зокрема, використання клієнтами банків кредитів для готівкових платежів перериває процес мультиплікації і знижує його рівень. Такий же вплив має погашення банківських кредитів, яке скорочує обсяг депозитів та активів банку.\nЗміна структури депозитів у бік зниження частки депозитів до запитання і підвищення частки строкових депозитів уповільнює процес мультиплікації. Крім того, створення банками надлишкових резервів з метою підтримання власної ліквідності чи з інших причин у кінцевому підсумку стримує процес грошової мультиплікації.\nВ економічній літературі зазначається, що світова тенденція полягає в зменшенні обсягів коштів на коррахунках і збільшенні використання грошей у касах банків [80, с. 54]. Наявність у банків цих ліквідних активів характеризує можливість здійснювати власні та клієнтські розрахунки, однак здебільшого вони не приносять банкові доходу. Отже, їх надмірний рівень (зокрема, надлишкові резерви) фактично означає недовикористання банком можливостей розширення своїх активних операцій чи надання послуг. Однак у період фінансової нестабільності значні обсяги зазначених активів уважаються позитивною ознакою платоспроможності банку.\nОбсяг і питому вагу коштів у касі та на коррахунку в НБУ характеризують дані табл. 2.\nТаблиця 2. Місце грошових коштів та коштів в НБУ в сумарних активах банківської системи.\nНаведені у таблиці дані вказують на те, що питома вага грошових коштів і коштів в НБУ в сумарних активах становить трохи більше 11%. Водночас питома вага грошових коштів у сумарних активах — близько 3%.\nНевиконання банком установлених норм обов’язкового резервування є, по суті, здійсненням ним несанкціонованої кредитної емісії, тобто користуванням коштами Національного банку України. За кожний випадок такого використання коштів до банку застосовуються санкції. Раніше, зокрема, банк сплачував НБУ плату в розмірі облікової чи ломбардної ставки (залежно від причини недорезервування). Тепер за недотримання банком нормативу обов’язкового резервування (залежно від кількості порушень) НБУ може застосовувати такі заходи впливу, як:\nобмеження, призупинення чи припинення здійснення операцій із залучення коштів;\nпереведення банку на щоденний контроль за дотриманням цього нормативу;\nрезервування коштів на окремому рахунку в НБУ.\nПолітика обов’язкових резервних вимог може стимулювати розвиток банківської діяльності. Використовуючи окремі механізми обов’язкового резервування, центральний банк може стимулювати залучення коштів від юридичних або фізичних осіб, у національній або в іноземній валюті, на визначений строк або до запитання тощо. Зауважимо, що використання механізму обов’язкових резервних вимог характеризується низкою параметрів, які слід розглядати з урахуванням конкретних економічних і соціально-політичних умов, що склалися у відповідний проміжок часу.\nУ підсумку політика обов’язкових резервних вимог суттєво впливає не лише на структуру пасивів та активів банку, а й на кінцеві результати його діяльності.\nДієвість механізму обов’язкового резервування пов’язана з базою, що використовується для обчислення резервів. Норматив резервів може встановлюватися як певний процент до пасивів або активів, узагальнено або вибірково до окремих їх статей в абсолютних сумах на конкретну звітну дату чи на їх приріст за певний період. У вітчизняній практиці обов’язковому резервуванню підлягають кошти юридичних і фізичних осіб, розміщені у банках на депозитних і деяких інших рахунках. Склад цих коштів постійно переглядається та уточнюється Національним банком України залежно від ситуації на грошовому ринку. Наголосимо, що методики НБУ підрахунку залучених коштів спрямовані в основному у бік збільшення "бази резервування".\nФормування резервів здійснюється лише в національній валюті й не залежить від того, що залучення коштів може відбуватися також і в іноземній валюті. Фактично йдеться про те, що НБУ використовує обов’язкові резерви і для підтримування валютного курсу гривні, запобігання її перетіканню на валютний ринок.\nЗбільшивши резервні вимоги, центральний банк може "заморозити" якусь частку гривневої маси, що знаходиться у розпорядженні банків, і тим самим (залежно від ситуації на грошовому ринку) або створити штучний її дефіцит, або зменшити попит на вільно конвертовану валюту. Вимога з формування резервів лише у національній валюті підвищує валютні ризики банків, пов’язані з коливаннями валютного курсу, та спричинює зростання витрат на додаткове залучення коштів у національній валюті та/або конвертацію частки коштів, залучених в іноземній валюті.\nЗокрема, зниження курсу національної валюти фактично означає збільшення обсягів коштів, що підлягають резервуванню. Отже, доцільною вбачається пропозиція формування обов’язкових резервів у тій валюті, в якій банками залучені кошти. Наголосимо, що спеціальні резерви під кредитні ризики банками формуються в тій валюті, в якій враховується заборгованість позичальника.\nДодержання резервних вимог за встановлений період дає змогу банкам ефективніше управляти банківськими ресурсами та підтримувати належну ліквідність. Це пов’язано, зокрема, з тим, що визначення обсягу обов’язкових резервів здійснюється за формулою середньоарифметичної за звітний період.\nУраховуючи, що обов’язкові резерви — досить жорсткий інструмент монетарної політики, найбільш оптимальним періодом слід уважати місяць з контролем на звітну дату. Зауважимо, що Європейський центральний банк використовує запізнювальний метод формування обов’язкових резервів з лагом, рівним 1 міс. + 24 дні. За розрахунку, наприклад, резервних вимог за травень, фактичне депонування обов’язкових резервів на рахунках у національних центральних банках ЄСЦБ здійснювалося кредитними інститутами з 24 червня по 23 липня 1999 р. Протягом періоду додержання обов’язкових резервів допускається можливість їх усереднення [235, с. 59].\nЩе одна проблема чинного механізму обов’язкових резервів — це покриття їх сум будь-якими видами активів банку. Обов’язкові резерви покриваються насамперед коштами банків на рахунках у центральному банку (кореспондентському або окремому, безпроцентному або з виплатою процентів), готівкою у касах банків, у деяких випадках — державними цінними паперами в портфелях банків. Фактично для покриття резервів використовуються високоліквідні активи, однак окремі з них є бездохідними.\nНині чинний в Україні порядок передбачає, що відповідна сума коштів обов’язкових резервів у національній валюті має знаходитися на кореспондентському рахунку банку або на окремому рахунку в Національному банку України (за рішенням Правління НБУ). Проценти за залишками коштів обов’язкових резервів у Національному банку України ним не нараховуються.\nПокриття резервів будь-якими видами активів банку не допускається. Однак НБУ дозволяв банкам використовувати окремі активи для задоволення резервних вимог. Так, у 1994 р. до складу обов’язкових резервів були зараховані залишки готівки в касах банків. З метою розвитку ринку державних цінних паперів НБУ в 1995 р. дозволяє банкам, які на той час були єдиними покупцями на цьому ринку, скорочувати суму обов’язкових резервів на суму придбаних облігацій внутрішньої державної позики. Високий рівень дохідності та своєчасність погашення облігацій перетворили їх на один з найпривабливіших банківських активів.\nПридбаваючи облігації, банки водночас вирішували декілька задач: одержували дохід, вкладали кошти у безризиковий та високоліквідний актив, отримували пільгу при регулюванні. Погіршання ситуації на грошовому ринку України спонукало НБУ до поступової відмови від надання банкам пільг у формуванні резервних вимог. У 1998 р. НБУ заборонив банкам зараховувати на покриття обов’язкових резервних вимог готівку в касі та облігації внутрішньої державної позики.\nЗазначимо, що Європейський центральний банк не визнає резервним активом касові залишки готівкових коштів кредитних інститутів. Водночас він сплачує проценти за залишками обов’язкових резервів за ставкою 14-денного основного тендера (з 9 лютого 2000 р. — 3,25%). На надлишкові резерви кредитних установ проценти не нараховуються [235, с. 60].\nДиференціація нормативів резервування суттєво впливає на дієвість механізму політики обов’язкових резервних вимог. Використовуючи різні критерії диференціації, центральний банк впливає на структуру та обсяги пасивів і активів банків, а також на грошові агрегати. Основними критеріями диференціації слугують:\nстрок залучення (трансакційні чи строкові депозити);\nкатегорія вкладника (юридична чи фізична особа);\nвид валюти вкладів (національна чи іноземна);\nрезидентність вкладника (резидент чи нерезидент);\nтип установи (банк чи небанківська установа); розмір залучених коштів тощо.\nОбов’язкові резервні вимоги до банків почали застосовуватися в Україні з кінця 80-х років, коли Держбанк СРСР установив у 1989 р. норматив резервів у розмірі 5% від суми залучених коштів. Після цього розмір нормативу резервних вимог залежно від ситуації в економіці та на грошовому ринку країни постійно змінювався (підвищувався або знижувався), диференціювався за різними критеріями або встановлювався на єдиному для всіх залучених коштів рівні. Так, постановою Правління Національного банку України № 332 від 9 липня 1999 р. було затверджено "Положення про нормативи обов’язкового резервування коштів банківською системою України", яке підтвердило єдиний розмір нормативу обов’язкових резервів. До нього вносилися НБУ відповідні корективи.\nЗокрема, своїми постановами № 500 від 25 грудня 2000 р. і № 143 від 4 квітня 2001 р. Національний банк України знову повернувся до практики диференціювання нормативів обов’язкового резервування (табл. 3).\nТаблиця 3 Диференціювання нормативів обов’язкових резервних вимог (%).\nдо 16.01. 2001\nна 16.01. 2001\nна 15.04. 2001\nна 10.12. 2001\nЗалишивши на попередньому рівні розмір нормативу резервування за депозитами до запитання (крім 10.12. 2001), Національний банк України зменшив розміри резервування за строковими депозитами юридичних і фізичних осіб. Разом із тим для вкладів фізичних осіб в іноземній валюті встановлений розмір нормативу резервування до 10.02. 2001 р. не залежав від строків. Таким чином стимулюється робота банків з національною валютою. Однак такий порядок убачається не зовсім логічним.\nСлід ураховувати той факт, що сьогодні населення переважно здійснює короткострокове, а не довгострокове вкладання коштів, причому останнє за кілька звітних періодів здебільшого здійснюється в іноземній валюті. Тому доцільним було б диференціювати розмір норми резервування залучених від фізичних осіб коштів в іноземній валюті залежно від строку, як це робиться з вкладами в національній валюті. Кожен банк мав би можливість самостійно вирішувати, роботі з якою валютою йому віддавати перевагу, формуючи довгострокові пасиви.\nЗалежність розміру нормативу резервування від виду валюти встановлено для депозитів фізичних осіб і не поширюється на депозити юридичних осіб (за винятком довгострокових коштів з 15.04. 2001 р.). Зокрема, це можна пояснити тим, що юридичним особам, на відміну від фізичних осіб, встановлено низку обмежень на вільне придбання валюти. Вони можуть розміщувати на депозити тільки ті кошти в іноземній валюті, що надійшли їм як виручка від реалізації продукції (робіт, послуг), причому попередньо зменшені на суму обов’язкового валютного продажу.\nЮридичні особи зобов’язані зберігати кошти у банках і здійснювати свої розрахунки у безготівковій формі (за винятком чітко обумовлених випадків, коли їм дозволяється зберігати кошти у касі та здійснювати готівкові розрахунки). Отже, пріоритетним напрямом є стимулювання зберігання в національній валюті коштів фізичних осіб.\nЦей висновок підтверджується також диференціацією НБУ розміру нормативів резервування залежно від категорії вкладника — за строковими вкладами фізичних осіб вона на декілька процентних пунктів менша, ніж за вкладами юридичних осіб. Зауважимо, що собівартість залучення коштів від фізичних осіб більша, ніж від юридичних осіб, зокрема внаслідок необхідності сплачувати збори до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Окрім того, НБУ враховує те, що значна частка готівки знаходиться саме у населення.\nНБУ й далі проводить політику диференціювання нормативів резервування. Так, з 10.04. 2002 р. внесено зміни в окремі нормативи формування банками обов’язкових резервів:\nза короткостроковими коштами і депозитами юридичних осіб у національній валюті — 6%, в іноземній — 12%;\nза короткостроковими коштами і депозитами фізичних осіб у національній валюті — 2%, в іноземній — 12%;\nза довгостроковими коштами і депозитами юридичних і фізичних осіб у національній валюті — 0, в іноземній — 10%;\nза коштами до запитання в національній та іноземній валюті — 14%.\nВодночас необхідно враховувати окремі вади диференціювання нормативів резервних вимог. Так, установлення пільги щодо довгострокових коштів може призвести до маніпулювання банками складом своїх депозитів. Ідеться про можливість переведення частини залучених банками депозитів до категорії пільгових, за якою НБУ встановлює пільговий розмір нормативів резервних вимог.\nБанки, зокрема, можуть укласти довгострокову депозитну угоду, передбачивши в ній умову дострокового вилучення клієнтом коштів без зниження розміру депозитного процента, виплачуваного йому банком. Отже, встановлення пільг щодо нормативів резервування повинно враховувати ситуацію на грошовому ринку, супроводжуватися посиленням контролю з боку НБУ та підвищенням відповідальності банків за порушення положень обов’язкового резервування коштів.\nФормування резервів за активними операціями істотно впливає на капітал банку та його структуру. Загальна сума резервів за активними операціями на 1.01. 2002 р. становила 3188,6 млн. грн., у тому числі резерв на відшкодування можливих втрат за кредитними операціями — 2958,0 млн. грн., або 92,8% від загальної суми резервів за активними операціями. Тому зупинимося на питаннях формування банками резервів під кредитні ризики.\nРезерви як метод зниження кредитного ризику базуються на принципах міжнародних стандартів бухгалтерського обліку та звітності, зокрема на принципі обачливості (обережності). Цей принцип передбачає, що активи та пасиви мають бути оцінені та відображені в обліку розумно, з достатньою мірою обережності. За таким принципом доходи обліковуються, коли можливість їх отримання стає цілком очевидною, а витрати та збитки — коли їх здійснення є ймовірною, можливою подією.\nПринцип обачливості дає змогу уникнути завищення оцінки активів і доходів, а також недооцінення зобов’язань і витрат. Передбачені потенційні збитки мають бути відображені в результатах звітного періоду, а не переноситися на наступні. Реалізація цього принципу вимагає ведення банками спеціальних рахунків сумнівних активів, резервів під знецінювання активів і можливих втрат за сумнівними активами, резервів під ризики та платежі [205, с. 4].\nСтворення резервів під передбачені втрати від ризиків здійснюється з метою уникнення моментального погіршання фінансового результату та зниження рівня власного капіталу банку. Технічно створення резервів відбувається шляхом віднесення на валові витрати сум, які віддзеркалюють уявлення про можливі втрати. Тобто резерви фактично не покривають втрати, оскільки це і є втратами, які авансом відображені у бухгалтерському обліку у фінансовому результаті діяльності банку.\nВодночас створення резервів уможливлює розосередження впливу втрат на фінансовий результат у часі, що дає змогу банку краще здійснити потрібну реструктуризацію активів і/або розробити і вжити заходів, які спрямовані на збільшення доходів, що у результаті вплине на зростання власного капіталу. Однак у будь-якому разі можна говорити про амортизаційний ефект, властивий резервам. Якщо резерви враховуються в розрахунку податкової бази, то цей ефект має і матеріальний бік, оскільки створення резервів призводить до зменшення капіталу лише у визначеній частці, а в іншій частці — до зменшення податку на прибуток (за умови наявності прибутку та обов’язковості сплати податку з нього).\nСтворення банками резервів під кредитні ризики було запроваджено постановою Правління Національного банку України № 167 від 30 червня 1995 р. "Про порядок формування і розміри страхового фонду комерційних банків".\nУ подальшому Національний банк України постійно вдосконалював механізм формування і використання такого резерву, вносячи зміни щодо складу кредитних операцій, джерел фінансування, методики класифікації кредитів, оцінки кредитного ризику, застави, обліку створених резервів, механізму списання безнадійної заборгованості тощо. Це обумовлювалося різними факторами, зокрема, вдосконаленням чинного законодавства, станом економіки країни та банківської системи, вимогами міжнародних фінансових організацій, переходом банківської системи на міжнародні стандарти бухгалтерського обліку та звітності.\nЧинне нині Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків затверджено постановою Правління Національного банку України № 279 від 6 липня 2000 р. У ньому передбачені нововведення, які жорсткіше впливають на кредитну діяльність банків.\nЗауважимо, що кожна нова редакція положення про створення резервів під кредитні ризики була спрямована не на просту зміну розмірів резерву (збільшити його чи зменшити), а на посилення вимог, на створення таких умов, за яких кредитна діяльність банків була б обґрунтованішою, адекватною ситуації, яка складалася в економіці та банківській системі в той чи інший проміжок часу, сприяла захисту інтересів вкладників і кредиторів банків, підвищувала фінансову стійкість кожного з них окремо та банківської системи у цілому.\nНайсуттєвіші вимоги стосуються, зокрема: переходу від формування резервів протягом кварталу, наступного за звітним, до щомісячного формування; вартості забезпечення, що береться до розрахунку резерву; видів кредитних операцій.\nФормування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків України характеризують дані табл. 4.\nДані табл. 4 говорять про зростання як розрахункового, так і фактично сформованого резервів під кредитні ризики. Водночас відбулося збільшення питомої ваги сформованого резерву під кредитні ризики в розрахунковому. Збільшилося й списання за рахунок резервів безнадійних кредитів. Зазначені тенденції пов’язані з низкою факторів, зокрема зростанням обсягу кредитного портфеля, певним поліпшенням якості кредитного портфеля, посиленням вимогливості банків за вирішення питання надання кредитів, моніторингу кредитних ризиків тощо.\nТаблиця 4 Характеристика резервів під кредитні ризики по банківській системі України.\nРозмір резервів під кредитні ризики, млн. грн.\nСписано безнадійних кредитів за рахунок резервів за відповідний рік, млн. грн.\nНа зростання розрахункової суми резерву під кредитні ризики суттєво вплинули зміни, які постійно вносилися НБУ. Так, значне зростання розрахункової суми резерву під кредитні ризики станом на 1.01. 2000 р. порівняно з 1.01. 1999 р. відбулося в основному в результаті змін, згідно з якими при визначенні розрахункового обсягу резерву під безнадійні кредити банки стали не враховувати вартість застави. Під інші нестандартні кредити враховувалося (починаючи з 1.01. 1999 р.) лише 20% вартості застави (з 1.07. 1999 р. — 40%).\nРівень формування банками резервів за активними операціями впродовж 2001 р. підвищився. На 1.01. 2002 р. сума сформованого резерву становила 84,2% від розрахункової (у 2000 р. цей показник дорівнював 61,5%). Загальна сума резервів за активними операціями збільшилася на 455,4 млн. грн., або на 16,7% (за 2000 р. — на 1091,5 млн. грн., або на 66,5%), і на 1.01. 2002 р. становила 3188,6 млн. грн., у тому числі резерв на відшкодування можливих втрат за кредитними операціями — 2958,0 млн. грн.\nПротягом 2001 р. поліпшилась якість кредитного портфеля банків, про що свідчить зменшення (з 11,4% до 5,8%) частки проблемних кредитів. Вона за рік скоротилася на 816,9 млн. грн., або на 30,5%. Цьому сприяли: зваженіша кредитна політика банків; підвищення вимогливості до потенційних позичальників; посилення контролю НБУ за банками, а також ліквідація АК АПБ "Україна", який мав значний обсяг проблемних кредитів.\nАктуальним залишається питання щодо складу видів кредитних операцій, на які нараховуються резерви. Вони постійно розширювалися і відтепер до них належать й операції з векселями, з наданими поручительствами (гарантіями) та авалями, факторинг, фінансовий лізинг, зобов’язання з кредитування, міжбанківські депозити. Зокрема, викликає зауваження порядок резервування коштів на кореспондентських рахунках, які відкриті в інших банках.\nРезервування за ностро-рахунками здійснюється з урахуванням ризику країни, причому за коштами, розміщеними в банках (резидентах і нерезидентах), які визнані банкрутами або ліквідуються, або які зареєстровані в офшорних зонах, резервування здійснюється на всю суму цих коштів. Таким чином Національний банк України орієнтує вітчизняні банки співробітничати тільки з першокласними банками економічно розвинених країн. Для визначення ризику країни використовується встановлений міжнародними рейтинговими агентствами рейтинг, який підтверджено в бюлетені однієї з провідних світових рейтингових компаній.\nУ документах Національного банку України наводяться назви трьох агентств — Fitch IBCA, Moody’s, Standard and Poors. Проте слід ураховувати думку окремих банкірів: рейтингові агентства не безгрішні та не всезнаючі, їх складно назвати неупередженими суддями, коли йдеться про суверенні рейтинги [233, с. 74].\nЖорсткішою стала оцінка Національним банком України бланкових міжбанківських кредитів. Короткострокові міжбанківські кредити, як правило, надаються банками один одному без забезпечення. Раніше за умови додержання банком-контрагентом установлених Національним банком України обов’язкових економічних нормативів наданий міжбанківський кредит переважно класифікувався як "стандартний" або "під контролем".\nЗ набуттям чинності зазначеною постановою НБУ до "стандартної" категорії міжбанківський кредит можна було віднести лише за умови, що значення нормативів платоспроможності і достатності капіталу становили відповідно не менш як 15% і 8%. Щоб міжбанківський кредит віднести до категорії "під контролем", зазначені нормативи мали становити відповідно не менш як 10% і 6%.\nЗ прийняттям нової редакції Закону України "Про банки і банківську діяльність" вимоги до адекватності капіталу диференційовано залежно від строку функціонування банку: протягом першого року операційної діяльності він має становити не менше 15%, протягом другого року — не менше 12%, а починаючи з третього — не менше 8%.\nЦю вимогу було реалізовано НБУ в інструкції "Про порядок регулювання діяльності банків в Україні", яка набула чинності з 1 січня 2002 р. В інструкції нормативи платоспроможності і достатності капіталу були трансформовані у нормативи адекватності регулятивного капіталу та адекватності основного капіталу. При цьому алгоритми розрахунку нормативів адекватності регулятивного та основного капіталу стали жорсткішими та складнішими.\nСклалася ситуація, коли новоствореному банку простіше одержати міжбанківський кредит, ніж тому, що функціонує понад два роки, оскільки банк-кредитор з самого початку класифікуватиме його як "стандартний" за цією ознакою. Такими вимогами НБУ ніби стимулює працювати із запасом міцності, що не завжди доцільно з погляду ефективної (прибуткової) діяльності банку, не віддзеркалює реальний фінансовий стан конкретного банку й може зменшити коло потенційних контрагентів на ринку міжбанківських ресурсів, зокрема через їх небажання здійснювати додаткові відрахування до резерву. У свою чергу це може призвести до зниження обсягів операцій на міжбанківському ринку ресурсів, підвищення рівня процентних ставок на ньому та для кінцевих позичальників.\nНаголосимо, що за здійснення операцій на міжбанківському ринку ресурсів до введення в дію цієї інструкції банки повинні були додержуватись інших обмежень, установлених НБУ. Йдеться про нормативи максимального розміру наданих чи отриманих міжбанківських позик, критеріальні значення яких дозволяли банку запозичувати кредитів у 1,5 рази більше, ніж надавати їх. Це фактично означало підтримку рівня платоспроможності банку, оскільки давало йому змогу в разі потреби оперативно запозичити кошти для виконання своїх зобов’язань перед клієнтами та іншими кредиторами. Отже, з одного боку, НБУ обмежував практику надання міжбанківських кредитів, встановлюючи підвищені вимоги до показників платоспроможності та достатності капіталу, а з іншого — стимулював одержання міжбанківських кредитів, дозволяючи банкам одержувати їх більше, ніж надавати.\nСлід ураховувати, що міжбанківський кредит — один з найдорожчих банківських ресурсів — значною мірою залежить від кон’юнктури грошового ринку, на котрий істотно впливають не лише економічні, а й політичні та інші фактори. Тісні зв’язки між банками можуть призвести до негативних наслідків, оскільки неспроможність одного банку повернути отримані міжбанківські кредити може спричинити неплатоспроможність банків-контрагентів.\nТреба зважати й на залежність деяких банків від міжбанківських кредитів як джерела формування своїх ресурсів. Якщо банки-кредитори з різних причин, зокрема через неплатоспроможність, припинять надання міжбанківських кредитів, то і в залежних від них банках-позичальниках можуть виникнути фінансові проблеми. Отже, значна ресурсна взаємозалежність банків може негативно позначатися на фінансовій стійкості банківської системи. Це підтверджується й практикою України, коли в її банківській системі (у 1994 р.) склалася кризова ситуація, однією з причин якої було неповернення окремими банками міжбанківських кредитів.\nНині НБУ та банки обережніше підходять до вирішення питань про видачу та отримання міжбанківських кредитів. У зв’язку з цим і введенням у дію з 1.01. 2002 р. інструкції НБУ "Про порядок регулювання діяльності банків в Україні" НБУ перестав контролювати нормативи максимального розміру наданих чи отриманих кредитів.\nЩе одне зауваження пов’язане зі створенням резерву на всю суму нарахованих за кредитними операціями доходів, прострочених на строк понад 30 днів. Така заборгованість відноситься до нестандартної категорії кредитів. Уведення цієї норми має під собою логічну основу, оскільки кредитор повинен мати джерело списання нарахованих, але реально не одержаних доходів. Однак сформований банками резерв передбачалося використовувати лише для покриття збитків за непогашеною позичальниками заборгованістю по кредитних операціях за основним боргом.\nІдеться фактично про те, що резерв під прострочені нараховані проценти потрібно обов’язково створювати, проте не зрозуміло, як його використовувати. Ясність у це питання вніс НБУ постановою № 502 від 7.12. 2001 р., згідно з якою банки формують резерви залежно від їх фінансового стану на всю суму прострочених понад 31 день і сумнівних щодо отримання нарахованих доходів.\nСумнівними вважаються нараховані доходи, якщо платіж за основним боргом прострочений понад 90 днів або проценти за ним прострочені понад 60 днів. Визнані безнадійними щодо отримання нараховані доходи списуються за рішенням правління банку за рахунок резерву.\nПотребує доопрацювання положення про формування резерву під невикористані кошти кредитних ліній, відкритих банками своїм клієнтам. Зобов’язання з кредитування мають бути підтверджені договором і безвідкличні. Фактично умовою створення резерву під такі зобов’язання банку є їх безвідкличність. Кошти клієнтом ще не отримані, а банк повинен під них уже формувати резерв. Тому окремі банки в кредитному договорі обумовлюють відкличність кредитних ліній.\nЗа своєю економічною сутністю кредитна лінія не є безумовним зобов’язанням, банк і контрагент можуть відмовитися від виконання раніше укладеної угоди, передбачивши в ній відповідні для цього підстави. Наголосимо на доцільності законодавчого врегулювання визначення поняття та класифікації видів кредитної лінії. Зазначимо, що відкриття банком кредитних ліній впливає також на фактичні значення економічних нормативів, що регулюють кредитну діяльність банків, а за інших рівних умов — на підвищення для позичальника рівня платності за кредит.\nЖорсткішими стали вимоги НБУ до визначення групи кредитних операцій за таким критерієм, як стан обслуговування позичальником боргу за ними. Зокрема, обслуговування боргу вважається "добрим" (найвищий показник), якщо заборгованість за кредитом і проценти (комісії та інші платежі з обслуговування боргу) за ним сплачуються в установлені строки або з максимальною затримкою до семи календарних днів. Раніше до цієї групи входили кредити, пролонговані один раз на строк не більше 90 днів. Подібні зміни відбулися стосовно груп "слабка" і "незадовільна".\nДо переліку обов’язкових критеріїв класифікації кредитних операцій був включений рівень їх забезпеченості, який раніше мав для банків добровільний характер. Рівень забезпечення впливає на клас позичальника: якщо він не відповідає умовам визначеного класу, то позичальник відноситься на клас нижче, а якщо забезпечення є першокласним (ознаки першокласності визначено Національним банком України), то клас позичальника дозволяється підвищити.\nЗабезпеченість кредиту враховується і за розрахунку розміру резерву. Для цього загальна заборгованість за кредитними операціями, класифікована за ступенями ризику, зменшується на вартість прийнятого забезпечення. Загальною вимогою до забезпечення є перевищення його ринкової вартості порівняно із сумою основного боргу і процентів за ним з урахуванням можливих витрат на реалізацію застави в разі невиконання позичальником своїх зобов’язань. Фактично йдеться про ліквідаційну вартість об’єкта застави, яка завжди менша за його ринкову вартість. Тому базою для розрахунків розміру кредиту та резерву має бути ліквідаційна вартість.\nОтже, визначення вартості прийнятого для розрахунку резерву забезпечення в основному спирається на експертні оцінки, які великою мірою залежать від суб’єктивних факторів, а тому не можуть дати повністю об’єктивної оцінки чистого кредитного ризику: він може бути як надмірно завищеним, так і надмірно заниженим.\nПередбачена Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна та майнових прав спеціальними оцінювачами також не гарантує об’єктивності визначення ціни, однак веде до додаткових (причому значних) витрат на здійснення оцінки майна чи майнових прав, знижує оперативність одержання позичальником кредиту. Зауважимо, що банку за надання кредиту під забезпечення іноді не потрібна реальна ціна застави, він істотно занижує її. Це пов’язано, зокрема, з тим, що в такий спосіб банк ніби стимулює повернення позичальником кредиту та процентів шляхом перерахування коштів з поточного рахунка позичальника.\nБанки працюють з грошовими коштами, а не з товарними запасами, їм заборонено займатися, зокрема, діяльністю у сфері матеріального виробництва і торгівлі. Обов’язковість проведення незалежної оцінки у разі передачі майна (майнових прав) під заставу негативно впливає на розвиток малого і середнього бізнесу. Тому, на наш погляд, доцільною є пропозиція про виключення із зазначеного Закону положень про обов’язковість незалежної оцінки майна та майнових прав, що передаються у заставу банку (за винятком державного майна та майна, що є комунальною власністю).\nВизначення розміру резерву під кредитні ризики значною мірою залежить від оцінки загального фінансового стану позичальника. Помилка у цій оцінці може істотно вплинути на фінансову стійкість банку. На практиці оцінка фінансового стану позичальника встановлюється кожним банком самостійно з урахуванням вимог Національного банку України. Класифікація того самого кредитоодержувача в різних банках може істотно різнитися. Чинне положення про порядок формування резервів під кредитні ризики детально регламентує ознаки класифікації кредитоодержувачів за класами в розрізі їх видів — фізична або юридична особа, виокремлюючи банки-позичальники.\nБанки за визначення фінансового стану позичальника повинні враховувати як об’єктивні, так і суб’єктивні фактори, основні показники яких встановлені Національним банком України, мають застосовуватися кожним банком. Незважаючи на спроби НБУ якомога чіткіше визначити методи оцінювання фінансового стану позичальника, процес класифікації кредитного портфеля має доволі суб’єктивний характер.\nЗастосування на практиці економічних показників у ряді випадків пов’язане з низкою проблем. З огляду на складні економічні умови, вади податкового законодавства, стан розрахунків між контрагентами тощо надзвичайно важко прогнозувати зміни платоспроможності позичальника. Слід зважати на те, що намагання керівництва окремих банків поліпшити враження кредиторів і наглядових органів щодо якості кредитного портфеля і фінансового стану банку спричинює суб’єктивні оцінки показників позичальника.\nСамостійно розроблені банками критерії оцінки позичальників часто завищують їх клас, що призводить до викривлення реального фінансового стану позичальника та зменшення суми розрахункового резерву під кредитні ризики. Зі зміною економічної ситуації змінюється як значущість коефіцієнтів, так і оптимальність їх набору.\nБанком як критерій класифікації кредитів ураховується стан обслуговування позичальником кредитної заборгованості та забезпеченість кредиту, проте не береться до уваги такий важливий аспект, як оцінка ефективності угоди, що кредитується, або інвестиційного проекту. Такий підхід, на наш погляд, виправданий переважно за короткострокового кредитування, однак є однобоким за середньострокового і довгострокового кредитування. Тому в розрахунку розміру резерву слід ураховувати кредитоспроможність, а не платоспроможність позичальника. Остання є лише одним з аспектів кредитоспроможності позичальника.\nВажливою характеристикою кредитоспроможності має бути оцінка грошових потоків позичальника та можливостей його генерувати ці потоки, які є первинним джерелом погашення кредиту і процентів.\nПодатковий облік спеціального резерву під кредитні ризики регулюється Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств". Ним передбачено, що розмір страхового резерву, створюваного за рахунок валових витрат, не може перевищувати до 31 грудня 2001 р. — 30%, а з 1 січня 2002 р. — 20% сукупної заборгованості за кредитами, гарантіями, поруками на останній робочий день звітного податкового періоду. Фактично це означає, що існує два джерела формування резерву під кредитні ризики: валові витрати та чистий прибуток банку.\nОтже, витрати на формування спеціального резерву, віднесені на валові витрати банку, зменшують прибуток і відповідно базу оподаткування. Завдяки такому підходу банки дістають стимул для здійснення відрахувань і формування спеціального резерву в повному обсязі. Однак при цьому виникає загроза того, що банки свідомо занижуватимуть якість кредитного портфеля і завищуватимуть розмір відрахувань до резерву, тобто зменшуватимуть базу оподаткування або, як підкреслюють деякі економісти, ухилятимуться від сплати податків. Це основна причина, що стримує формування спеціального резерву в повному обсязі за рахунок прибутку до оподаткування, тобто валових витрат. Така позиція, на наш погляд, має істотні вади.\nПо-перше, в такий спосіб уникати сплати податків можливо лише протягом деякого періоду. У разі зменшення розрахункової величини спеціального резерву порівняно з попереднім звітним періодом унаслідок поліпшення якості кредитного портфеля або в разі повернення попередньо списаного проблемного кредиту надлишкова сума резерву або одержане відшкодування спрямовується на збільшення валових доходів.\nПо-друге, завищення розміру спеціального резерву зменшує не лише податки, а й розмір чистого прибутку, за рахунок якого формуються фонди розвитку банку та здійснюються дивідендні виплати. Це, у свою чергу, негативно впливає на фінансовий стан банку та його імідж серед інших банків і кредиторів. По-третє, слід ураховувати наглядові функції Національного банку України за діяльністю банків. По-четверте, річні звіти банків мають бути підтверджені аудиторською фірмою та оприлюднені.\nНеврегульованим є питання щодо списання безнадійних кредитів. За такими кредитами банк формує резерв на всю суму боргу за кредитом, причому наявність забезпечення не враховується. Списання безнадійної кредитної заборгованості здійснюється за рахунок резерву під нестандартну заборгованість за рішенням правління банку.\nЗазначимо, що ознаки безнадійної заборгованості Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств" визначені інші, ніж це передбачено положенням Національного банку України "Про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків". Отже, приймаючи рішення про списання безнадійних кредитів, банки повинні враховувати положення зазначеного Закону, оскільки податковими органами при перевірці банків беруться за основу його вимоги.\nРезерви на можливі збитки за кредитними операціями впливають на регулятивний власний капітал банку. Загальні резерви, сформовані для відшкодування можливих непередбачених ризиків за рахунок прибутку після оподаткування або прибутку до оподаткування, скоригованого на всі потенційні податкові зобов’язання, включаються до основного капіталу банку. По-іншому вирішене питання щодо включення до складу регулятивного власного капіталу спеціального резерву під можливі збитки за кредитами. До додаткового капіталу банку включається резерв під стандартну заборгованість і не включається резерв під не


Народний депутат України Ігор Артюшенко привітав жінок з Днем матері | Європейська Солідарність | Запорізька територіальна організація\nСьогодні в Україні відзначається Міжнародний день матері. З нагоди свята народний депутат України Ігор Артюшенко привітав жінок та матерів, чоловіки та сини яких сьогодні тримають бойові позиції на сході країни.\nНародний депутат привітав матерів і дружин наших воїнів квітами та словами вдячності за їх мужність і терпіння, адже на їх долю випало непросте випробування – чекати свої синів та чоловіків із зони бойових дій.\nВже в липні додому має повернутись чоловік Тетяни Венер, який наразі служить у 43-й бригаді в Донецькій області. Жінка з нетерпінням чекає на зустріч і сподівається, що з чоловіком все буде гаразд. Народний депутат України Ігор Артюшенко подякував їй за терпіння і підтримку, яка дає нашим захисникам сили і віру в те, що їх справа не даремна.\nВітання з Днем матері отримала і Наталія Пархоменко. Її син Денис був мобілізований у 2015 році. Чоловік проходив службу в лавах Національної гвардії і займав бойові позиції у Карлівці Донецької області. Сьогодні Денис Пархоменко перебуває на ротації. За словами чоловіка, зараз він намагається отримати статус учасника бойових дій, але через бюрократичні перепони зробити це дуже складно. За словами Дениса, він не один, хто зіткнувся з подібною проблемою. Ігор Артюшенко пообіцяв допомогти вирішити дане питання.\nВітання з Днем матері отримали і жінки Заводського району. «Якби не ви, не було б і нас. Ви даєте життя, виховуєте наше майбутнє покоління. Я дякую вам за це», – з такими словами Ігор Артюшенко звернувся до жінок. Серед них дружини і матері воїнів, які весь цей час були на передовій, захищаючи нас від зовнішнього ворога. На жаль, деякі бійці повернулися з пораненням, але не зважаючи на це, вони готові продовжувати свою гідну справу, тому Ігор Артюшенко побажав жінкам витримки і терпіння.


У тропічних лісах Амазонії, розташованих натериторії Бразилії, можна споглядати вельми незвичайну картину - метелики сідають на голови черепах і п'ють їх сльози. Особливо часто комахи харчуються «горем» так званих щітоногіх черепах (Podocnemis unifilis), довжина тіла яких досягає 46 сантиметрів, а маса нерідко дорівнює 8 кілограмів. Вони харчуються рослинами, дрібними тваринами і навіть комахами, але метеликів зазвичай не чіпають - в більшості своїй, вони люб'язно дозволяють їм поласувати своїми сльозами і навіть не намагаються відлякати. Але чому ж метелики так люблять рідина, яка виділяється слізними залозами істот з панцирами? Можна подумати, що вони якимось чином допомагають черепахам - частково, це правда. Але самі метелики витягають від черепашачих сліз ще більшу користь.\nМетелики масово сідають на голови черепах, але навіщо?\nПоживний склад сльози\nНа зображенні нижче показаний кадр, знятийдослідником Аароном Померанцев (Aaron Pomerantz) на території Перу - південноамериканської країни, в якій і розташовані тропічні ліси Амазонії. Невиправний романтик і любитель диснеївських мультфільмів сказав би, що метелики ніби цілують черепах в голови, але комахи підлітають до них з вельми корисливими цілями. Напевно, всім людям добре відомо, що сльози мають солоний смак - в них міститься хлорид натрію, який в побуті відомий як кухонна сіль. Як і всім живим організмам, метеликам теж необхідний цей мінерал, але в тропічних лісах Амазонії його джерел мало.\nФотографія, зроблена Аароном Померанцев\nСправа в тому, що головним джерелом солі на нашійпланеті є Світовий океан. Тільки ось до тропічних лісів Амазонії солоні води не доходять. Деякий кількістю мінералом могло б прилетіти разом з вітром, але цьому перешкоджають анди - одна з найбільш гірських систем нашої планети. Висота гори Аконкагуа, наприклад, досягає 6961 метрів.\nТак Анди виглядають з супутника\nВоди в тропічних лісах Амазонії прісні іметелики не мають вільного доступу до солі, як їхні родичі з інших регіонів нашої планети. Дикі кішки, парнокопитні і ті ж самі черепахи можуть отримати необхідну дозу хлориду натрію, вживаючи їжу тваринного походження. Папуги і мавпи можуть заповнювати кількість необхідних для життя мінералів, поїдаючи глину. Але у нешкідливих метеликів такої можливості немає, тому їм доводиться шукати інші джерела. Очі теж відносно нешкідливих черепах - найкращий для них варіант.\nПапуги їдять глину, щоб поповнити запас мінералів в організмі\nВажливо відзначити, що сльозами черепах харчуються нетільки метелики, а й бджоли. Тільки ось черепахам ці дзижчать створення не дуже подобаються і вони намагаються відмахнутися від них. На думку деяких дослідників, найбільш дратівливими факторами медоносних бджіл є їх гучні звуки. А ось метелики щодо безшумні і максимум, ніж вони можуть перешкодити черепахам - це обмеженням поля зору своїми великими крилами. А загороджуючи черепахам огляд, вони піддають їх ризику бути атакованими хижаками. Зате метелики промивають очі плазунів.\nЧитайте також: Чому черепахи їдять пластикове сміття?\nКрім черепах, метелики також люблять крокодилів -ви напевно бачили фотографії, де голови крокодилів покриті десятками різноманітних комах. Їх мета така ж - вони просто хочуть отримати свою дозу мінеральних речовин. Відвідувачам тропічних лісів Амазонки не варто дивуватися, що на них теж сідають комахи. У цих краях зберігається досить висока температура повітря і люди швидко потіють. А необхідні для тварин мінерали також містяться і в людському поті. Так що мандрівникам явно варто подбати про вибір відповідної для таких поїздок одязі.\nНапевно, ви вже бачили цю фотографію\nНа тему метеликів на нашому сайті є ще якмінімум два цікавих матеріалу. Перша з них присвячена їх крил - недавно вчені з'ясували, яким чином ці тендітні освіти комах не ламаються під важкими краплями дощу. У другій статті мова йде про те, як метелики примудряються рятуватися від кажанів, які завжди не проти ними поласувати. Приємного читання!\nSamsung Galaxy A04s: перші подробиці про смартфон


в області переходів не відображаються групи? Ваш ІТ-відділ може не активував групи для вашої організації. Зв'яжіться з ними, щоб отримати допомогу.\nВ області переходів поруч із елементом групинатисніть кнопку + . (Якщо кнопка + не відображається, наведіть вказівник миші на область переходів).\nв області переходів не відображаються групи? Ваш ІТ-відділ може не активувати групи для вашої організації. Зв'яжіться з ними, щоб отримати допомогу.