Музей розірваних стосунків | Далі буде\nАрхів того, якими ми були\nЯк ми зазвичай згадуємо попередні стосунки? Як щось невдале, помилкове, варте забуття? Як щось, гіркий післясмак чого варто перекрити чимось (а краще кимось) новим, відправивши спогади подалі геть? Музей у хорватському Загребі, про який піде мова, постулює інакший підхід. Чому він зберігає речі з нашого минулого? Для чого нам теперішнім ці історії, що вони можуть нам дати? Американська журналістка Леслі Джеймісон побувала в Музеї розірваних стосунків, і через призму досвіду власної сім’ї розповіла і про цей незвичний заклад, і про культуру розставання в західному суспільстві, і про те, що безцінного цей досвід, якщо не викидати його бездумно, може нам дати. І люб’язно дозволила опублікувати свій матеріал українською.\nПереклад і редагування Антона Семиженка. Опубліковано з незначними скороченнями. Фото – Unsplash.\nЕкспонат 1. Підвіска з мушлею.\nЗвідки: Флоренція, Італія.\nЦе проста прикраса: невелика морська мушля з коричневими прожилками та продітим крізь отвори чорним шкіряним шнурком. Мушля знайшлась на пляжі в Італії, а дірки зроблено за допомогою стоматологічного свердла. Хлопець, який зробив мені цю підвіску, навчався тоді у Флоренції на дантиста. Він просвердлив отвори потай, на занятті, де мав досліджувати створення коронок. Я носила цю підвіску постійно, доки одного дня не зняла її назавжди.\nМузей розірваних стосунків – це колекція звичайних об’єктів, які висять на стіні, ховаються під склом, чи стоять підсвічені на постаментах. Це тостер, дитяча автівка з педалями, зібраний вручну в 1988-му році модем. Дерев’яний тримач туалетного паперу. Позитивний тест на вагітність. Позитивний тест на наркотики. Вони прибули з Тайбею, Словенії, Колорадо, Маніли. Усі надіслані незнайомцями, кожен – із супровідною історією.\nОдин із найпопулярніших у музейній крамниці товарів – Знищувач поганих спогадів, ластик, що продається в кількох кольорах. Але насправді музей – щось ближче до емоційної протилежності канцелярській гумці. Кожен із його об’єктів наполягає, що щось – було, існувало, а не намагається знищити це. Дарування музею об’єкта дозволяє одночасні відмову й збереження. Ти забираєш щось зі свого дому – і робиш його безсмертним. «Вона закуповувала товари місцевих виробників для великої мережі супермаркетів. Так мені вдалось спробувати купу цікавинок, – ідеться в супровідному тексті до упаковки попкорну з морською сіллю та кленовим сиропом. – Я сумую за нею, за її собакою й за зразками дивної їжі. Але не можу змиритися з тим, що цей прикольний попкорн і далі буде в моєму домі». Дарувальник не зміг тримати його в себе – але й не зміг викинути геть. Натомість забажав поставити його на постамент.\nКоли заходить мова про розриви, ми прив’язані до певних домінантних сюжетів очищення, звільнення та екзорцизму. У тому сенсі, що маємо хотіти позбутись певних спогадів, звільнити себе з їхніх лещат. Але цей музей визнає, що наші стосунки з минулим – із його болем, зламами й зрадами – часто є складнішими, суперечливішими, повними припливів та відпливів. Коли я відвідала його головну домівку в хорватському Загребі, в аристократичному домі на краю Верхнього міста, я була сама, на відміну від більшості інших відвідувачів, які заходили як пари. Вестибюль музею був повен чоловіків, які чекали на дружин та дівчат: ті приділяли експонатам більше часу. Я уявляла, як усі ці пари занурювались у хвилі зловтіхи й страху: «На щастя, це не про нас. Але це могли б бути ми». У книзі відгуків я побачила простий короткий запис: «Я маю завершити свої стосунки – але, мабуть, не зроблю цього.» й торкнулась пальцем власної обручки. Для певності, як доказ, що я не там. Але я не змогла не уявити це кільце як іще один музейний експонат.\nВсі об’єкти, які описали мої друзі, намагались сягнути цих уже зниклих часів: «тоді, коли ми обоє мріяли про те саме»\nВирушаючи до Загребу, я спитала друзів: «Що б ви подарували цьому музею?» – і отримала перелік об’єктів, який ніколи не уявила б сама. Свічка з ароматом манго. Гарбуз у формі пеніса. Ноти Фортепіанного концерту №3 Сергія Рахманінова. Ілюстрація з дитячої книжки, яку колишній любив, коли був малим. На цій ілюстрації кілька сірих мишей сиділи в ряд, а над ними висіли «бульбашки» їхніх думок, заповнені однаковими кольорами – так, ніби всі вони мріяли про те саме. Усі об’єкти, які описали мої друзі, намагались сягнути цих уже зниклих часів: «коли ми обоє мріяли про те саме». Це були релікти, викопні експонати, так само як речі в цьому музеї є скам’янілими рештками мрій незнайомців. Усе це – спроби наполягти, що ті часи лишили по собі певний осад.\nХодити вздовж музейних об’єктів нагадувало не так підглядання за чужими життями, як співпрацю. Незнайомці хотіли, щоб хтось став свідком їхнього життя, а інші незнайомці бажали про ці життя дізнатись. Я почувалась дивним чином корисною: моя увага ніби надавала колишнім власникам об’єктів доказ, що їхня обірвана любов варта уваги. Відчувалась глибока демократичність цього місця – ніби наполягання, що історія кожного й кожної достойна того, щоб її розповіли та вислухали. Донори об’єктів нічим не відрізнялись від споглядачів. Кожен, подарувавши щось, сам легко міг стати автором. Вступний коментар до виставки містив цитату філософі Ролана Барта: «Кожна пристрасть, врешті-решт, має свого споглядача. Жоден інтимний зв’язок не обходиться без фінальної сцени».\nЕкспонат 2. Листочок із записаним від руки переліком покупок.\nЗвідки: Прінстон, Нью-Джерсі.\nПерші 7 років свого третього десятку я провела у серйозних стосунках. Потім, у 27, моє серце розбили й відтоді я не зустрічалась. 10 років потому, після чотирьох переїздів, здобуття наукового ступеня, появи роботи та додаткових 18 кілограмів я перебирала коробку з уже замалим літнім одягом. Встромила руку в задню кишеню своїх джинсових шортів – і відчула шматок паперу. Він виявився переліком того, що треба купити, написаним моїм колишнім. «Батарейки, вел. чорні пакети для сміття, відбілювач (маленький), зел. цибуля». Я раптом згадала його щедре використання крапок – аж до дивацтва, навіть після написання свого імені. Кожен його електронний чи паперовий лист завершувався пунктуаційним знаком закінченості.\nЦей музей сам почався з розриву. У 2003-му, після того, як Олінка Віштіка й Дражен Ґрубішіч завершили свої стосунки, почались їхні складні розмови про те, як ділити майно. Як це подала Олінка, «відчуття втрати тоді було єдиним, що належало нам обом». Одного вечора, сидячи за кухонним столом, вони уявляли виставку, створену з уламків розходжень на кшталт їхнього. Коли потім вони створили цей музей, першим його експонатом було те, що вижило внаслідок розчинення цього спільного життя: заводний кролик, якого вони називали «honey bunny».\nВсього лиш за 10 років історія їхнього розриву стала музейним міфом. «Це було, мабуть, найдивнішим, – сказала мені Олінка за ранковою кавою. – Одного дня я припаркувала автівку одразу біля музею і, виходячи, почула розповідь туристичного гіда про кролика. “Усе це почалось із жарту!”, – сказав він. Я хотіла відповісти, що це був зовсім не жарт, що наші діалоги були дуже болючими – але зрозуміла, що історія приватного розриву перетворилась на публічний артефакт, на предмет переповідань та інтерпретацій. Люди брали з неї те, чого потребували».\nЗа два роки після виїзду зі спільної квартири Дражен зателефонував Олінці з ідеєю представити інсталяцію про їхній розрив на місцевому фестивалі мистецтв. Спершу їм відмовили, але наступного року прийняли. Щоправда, на підготовку експозиції було всього два тижні й місце для проведення виставки треба було шукати самим: площ у галереях уже не лишалось. Довелось привезти із сусіднього портового міста корабельний контейнер.\nТунельне бачення – викликаний перезбудженням чи захворюванням стан, за якого людина сприймає лише те зображення, що потрапляє на центральну частину очної сітківки. Периферійний зір, таким чином, нівелюється. У переносному значенні фраза використовується для позначення уваги на чомусь одному без врахування супутніх факторів чи перепон.\nШукаючи експонати для виставки, Олінка й Дражен переживали, що їх забракне. Але кожен, хто чув ідею, відповідав: «Схоже, я маю дещо для тебе…» Під баштою з годинником на центральній міській площі Олінка зустріла жінку, яка прийшла з чоловіком, але принесла старий щоденник, заповнений іменем свого колишнього коханого. У барі на неї чекав старий чоловік – ветеран, інвалід – який витягнув із пакета протез ноги й розповів історію соціальної працівниці, яка на початку 90-х допомогла йому цей протез дістати. Санкції, через війни накладені на балканські країни, робили це майже неможливим завданням. Зрештою, протез прослужив довше, ніж протривали їхні стосунки. «Він із міцнішого матеріалу», – пояснив чоловік.\nКоли Олінка й Дражен за чотири роки після першої публічної події знайшли місце для перманентної виставки, цей дім був у жахливому стані. Збудований ще у XVIII столітті й давно неремонтований. «Але ми були трохи навіженими, – пригадує Олінка. – Мали “тунельне бачення” – десь таке, як коли закохуєшся». Дражен оновив підлоги й пофарбував стіни, відновив цегляні арки. Зробив усе так чудово, що інші питали Олінку: «А ти точно хотіла розійтися з цим чоловіком?»\nЦе приємна іронія музейного посилу: створюючи проект, приводом для якого став розрив, Олінка й Дражен утворили тривале партнерство. Сидячи в музейній кав’ярні, за склом можна побачити механічного кролика, головного музейного старожила. «Люди думають, що нашим об’єктом є ця іграшка, – каже Олінка. – Але насправді об’єктом є музей. Усе, що ним стало».\nЕкспонат 3. Копія «Волдена» Генрі Девіда Торо\nЗвідки: Бухарест, Румунія.\nР. та я почали читати «Волдена» на початку наших стосунків. Щоб полюбити ці тексти, потрібна певна міра усамітнення, й наші стосунки були човном, у який ми могли помістити самотності один одного, водночас не змішуючи їх – наче воду й олію. Ми жили разом, але спати вирішили в окремих кімнатах, обоє читаючи «Волдена» перед сном. Він був нашим посередником: тіла розмежовувала стіна між кімнатами, але свідомості обертались довкола тих самих ідей. Коли ми вирішили розійтись, ніхто з нас ще не дочитав цієї книжки. Але ми продовжили робити це навіть поодинці.\nКожен підпис до музейного об’єкту був майстер-класом про межі мого бачення. Те, що виглядало, як гра Uno, ніколи не було лише настільною грою. Це було те Uno, яке американський солдат планував подарувати дівчині, з якою мав дистанційні стосунки. Вона була вдовою солдата австралійської армії, теж військова, виховувала двох малих дітей. Але, коли вони обоє закінчили свої відрядження й він приїхав до Австралії, щоб зустріти її літак з Афганістану, жінка сказала йому, що не готова до серйозних зобов’язань. Роками пізніше, коли він натрапив на цей музей, повний залишків зниклих любовей – вирішив подарувати цю Uno, в яку так жодного разу й не зіграв. Але весь цей час тримав її в себе.\nДеякі з предметів у музеї відображали значні історичні драми, на кшталт любовного листа, якого написав 13-річний хлопець, тікаючи з Сараєво від обстрілів у 1992 році. Цього листа він писав Ельмі, вона залишала місто в тій же колоні, в автівці попереду – але не мав достатньо мужності, щоб передати їй його. Він лише дав їй улюблену касету Nirvana, оскільки дівчина забула взяти свою музику. Втім, експонати, що зачепили мене найбільше, були буденними, звичайними, як тостер чи тримач туалетного паперу. Їхня звичайність показувала, що кожна історія кохання – навіть найпередбачуваніша, найменш драматична – варта свого місця у цьому музеї.\nДеякі з предметів більше нагадували не об’єкти з минулого, а щось із майбутнього, якого так і не випало прожити. Напіврозсипане імбирне печиво береже в собі зачерствілу надгробну промову одноденному роману із зарученим чоловіком. Одному запаморочливому вечору, проведеному на Октоберфесті в Чикаго, перед текстовим повідомленням, отриманим наступного дня: «Мені важко писати це тобі, адже ти чудова дівчина. Але, будь ласка, не дзвони й не пиши мені. Боюсь, це може спричинити лише проблеми». Це було настільки, на перший погляд, непослідовно: випадкова зустріч, зневажливе повідомлення… Щось, чого не сподіваєшся побачити збереженим, зафіксованим. Але ось воно лежить. Єдиний Октоберфест важив достатньо, щоб жінка берегла це печиво, аж доки глазур на ньому не перетворилась на вицвілий пунктир. І ці пунктирні лінії містили в собі суть цього музею – його увагу до смутку «одноденних справ», до прив’язаностей, які видаються не вартими згадки, до оплакування не так того, що могло б відбутись, а того, що ніколи не сталось. А це є частиною будь-якого розриву: смутку за тим, що ніколи не настало, гіпотетичними стосунками, блискучим потенціалом усередині того, чому не дали втілитись. Одна шерстяна шкарпетка з інвентарним номером позначила 20-річний роман із солдатом. Його колишня дружина додала текст: «Ми мали з ним двох дітей, але ніколи не мали справжньої, глибокої, відвертої розмови. Я все сподівалась, що одного дня вона почнеться».\nЕкспонат 4. Конверт із однією людською волосиною.\nЗвідки: Карвінá, Чехія.\nУ 1993-му я закінчила коледж і рік викладала англійську в шахтарському селищі на чесько-польському кордоні. Це було депресивне, забруднене, комуністичне місце, в якому я відчувала самотність так, як ніколи до того чи потім. Улітку перед тим, як відправитись туди, в парку розваг на пляжі Солсбері я зустріла шотландця Коліна – він працював на колесі огляду. Після того літа ми писали один одному листи й часом звістка від нього було єдиним, що давало мені сили протягом дня. Я обожнювала його рудуваті кучері й одного разу, отримавши звичний уже маркований авіапоштою лист, помітила, що він заклеїв надірваний конверт скотчем і одна волосина потрапила під нього. Частина його тіла, його ДНК, те, що одного дня ми розділимо у спільних дітях. Після того, як він залишив мене в досить боягузливий спосіб – просто перестав писати – я все одно щодня перевіряла поштову скриньку й рюмсала. Тоді поверталась до своєї сумної комуністичної квартири – і плакала. Тоді дивилась на конверт, у якому зберігалась одна його кучерява волосина – і плакала трохи ще.\n«Музей завжди був на два кроки попереду нас», – сказала мені Олінка, пояснюючи, що, здавалось, він від самого початку мав власні волю й жагу до існування. Здавалось, ніби всі ці історії просто чекали довкола – як вологість у повітрі, як готове задощити небо. Одразу ж після закриття виставки в контейнері вони отримали дзвінок від редакції японського телешоу. Там хотіли зняти сюжет про їхній музей. Але ж музею не було. Люди вірили в щось, хотіли чогось іще до того, як воно почало існувати.\nУ десятиліття після того першого контейнера музей набував різних форм: постійних виставок у Загребі й Лос Анджелесі, віртуального проекту, на якому зібрано тисячі фотографій та історій, 46 тимчасових виставок по всьому світу від Буенос-Айреса до Сингапуру, від Стамбулу до Кейптауну, від амстердамського кварталу червоних ліхтарів до будівлі Європарламенту в Брюсселі. На всіх цих виставках демонструвались місцеві експонати: як фермери представляють локальні продукти, так і тут усе було просякнуто регіональними розривами.\nОлінка сказала мені, що на виставку в Мехіко протягом доби надійшло понад 200 речей. Що французькі донори часто писали супровідні тексти до предметів від третьої особи, тоді як в американських історіях зазвичай фігурували сильні характери й виразні історії. Ніби тобі показували маленькі фільми – це типове американське «Я». Американські куратори теж значно частіше використовували першу особу, розповідаючи про свої виставки: «Моя колекція», «Експонати, які я зібрав»… Натомість Олінка й Дражен намагались так не робити. Минуло навіть кілька років перед тим, як вони прямо розповіли про вплив на появу й концепцію цього музею історії їхнього розриву. Засновники завжди вірили, що проєкт належав чомусь значно більшому за них, значно більшому за їхній особистий біль.\nІще юною, перед тим, як розійшлись мої батьки, я вірила, що розлучення – це церемонія на кшталт весілля, тільки навпаки. Тримаючись за руки, пара проходить церковною залою – а дійшовши до вівтаря, роз’єднує руки й розходиться один від одного. Після того, як подруга сім’ї розірвала свій шлюб, я спитала її: «Ну як, це було гарне розлучення?» Це здавалось ввічливим питанням.\nКоли художники-перформансисти Марина Абрамович та її партнер Улай вирішили завершити свої 12-річні стосунки – і як коханці, і як співавтори – вони позначили це завершення, пройшовши довжину Великої китайської стіни. «Люди вкладають стільки зусиль у початок стосунків, і так мало – в їхнє завершення», пояснила Абрамович. 30 березня 1988 року вона почала йти від східного кінця Великої стіни, із затоки Бохайвань на Жовтому морі, а Улай вийшов від західного кінця в пустелі Ґобі. Кожен із них ішов протягом 90 днів, подолавши близько 2500 кілометрів, доки вони не зустрілись посередині, потиснувши один одному руки на прощання. На ретроспективі робіт Абрамович у Стокгольмі сцени з відео Коханці: подорож пішки вздовж Великої стіни показують на двох екранах. На одному – Абрамович іде повз верблюдів по вкритому снігом ґрунту, тоді як на іншому Улай із ціпком піднімається зеленими пагорбами. Відео були на повторі – і здавалось прекрасним, що навіть через роки після розставання ці двоє коханців досі постійно йдуть у напрямку один до одного.\n«Люди вкладають стільки зусиль у початок стосунків, і так мало в їх завершення»\nЯкщо кожні стосунки є співпрацею – двоє людей разом створюють особистості, якими вони будуть одна з одною – ця колаборація інколи може відчуватись тиранією, а інколи народженням: «особистість, яку ти робиш можливою». Часом позаду залишається такий собі хвіст комети: ношені сукні, випробувана губна помада, придбані, але так ніколи й не прочитані книжки, гурти, які, як ти вдавав чи вдавала, що тобі подобаються. Вони можуть відчуватись як скинуті кайдани – але часом вони все одно прекрасні. Й сукня від костюма може стати чудовою шовковою супутницею суботнього вечора.\nЯ почала замислюватись над розривами значно раніше, ніж почались мої перші стосунки. Я виросла в сім’ї, повній розлучень та перенасиченій повторними шлюбами. Усі мої дідусі й бабусі розлучались (мамині батьки – двічі), кожен із моїх батьків одружувався тричі, мій найстарший брат до 40 років уже мав за плечима розірваний шлюб. Розлучення ніколи не сприймалось якимось відхиленням – скоріше як неминучий етап у життєвому циклі будь-якої любові. Але в моїй сім’ї привиди попередніх партнерів рідко коли були мстивими чи озлобленими. Перший чоловік моєї мами був довгов’язим хіпі з найдобрішими на світі очима, який раз купив мені ловця снів. Перший чоловік моєї улюбленої тітки був художником, який робив маски зі знайдених на пляжах пальмових корчів. Ці чоловіки захоплювали мене, тому що несли з собою не лише осад того, ким моя мама й тітка були перед тим, як я їх пізнала, а й спектр того, ким моя мама й тітка могли би стати. Через 17 років після свого розлучення мої батьки настільки зблизились, що мама, священниця, освятила третій шлюб тата.\nУсе це я веду до того, що я виросла, вірячи: стосунки, напевно, завершуються. Але навіть опісля вони продовжують бути частиною тебе, що не обов’язково є чимось поганим. Коли я спитала маму, який предмет вона передала б музею, та обрала сорочку, придбану в Сан-Франциско за роки до мого народження спільно із жінкою, яку мама любила до зустрічі з моїм татом.\nЯ виросла з відчуттям, що розірвані стосунки завжди були чимось більшим від просто уламків – і через те, що вони можуть мати постскриптум, і тому, що все, що сталось до їхнього завершення, не нівелюється самим фактом кінця. Ці спогади, конкретні радощі, конкретні тертя й конкретні версії себе, які ці стосунки робили можливими – не зникли, хоч світ не завжди залишає їм достатньо місця. Забагато говорити про колишніх вважається чимось на кшталт патології, і культура серійної моногамії може переконати вас, що кожні попередні стосунки були невдалою спробою. Що ця спроба годиться лише як підготовка до тих стосунків, які, врешті-решт, спрацювали. У цій моделі повна розлучень сім’я – повна поразок. Але я виросла, бачачи в цьому щось інше, сприймаючи кожну особистість як сукупність її любовей. Ніби російську матрьошку, що містить у собі кожні з попередніх стосунків.\nДитиною я любила книжку під назвою Ґровер і все-все в Музеї Всього Світу. У цьому музеї Ґровер відвідує кімнати Речей, які можна побачити в небі й Довгих тонких речей, якими ти можеш писати. В останній помилково опиняється морквина, тож він повертає її на елегантний мармуровий постамент у центрі порожньої до цього Кімнати моркви. Коли персонаж доходить до кінця виставки, дивується: «А куди ж вони помістили все інше?» Тоді наближається до дерев’яних дверей із написом Усе інше. Відкриває їх – і, звичайно, виявляється, що це просто вихід.\nКоли я вийшла з Музею розірваних стосунків, усе на вулицях Загреба виглядало як можливий експонат. Як об’єкт, що був частиною любовної історії чи міг би колись нею стати. Садовий гном, що усміхається з-за кружевних фіранок. Несиметричні кульки з фіолетової глини на підвіконні. Пластикові помаранчеві попільнички біля верхівки фунікулерного маршруту. Кожна із зубочисток, які встромлено в грильовані сосиски у ятці на ринковій площі. Кожен сигаретний недопалок у забитій решітці стічної каналізації на Гебранговій вулиці.\nБезхмарний загребський день ховає в собі безліч сердечних драм, він наче бомба з годинником: тихий, але настане момент… Кожен незнайомець несе в собі згорнуту історію власних закоханостей, непрозорих і нерозказаних. Старий білобородий чоловік, який плете кошики на площі Яна Єлачича – які драми він пізнав? Або ці троє молодих чоловіків, що спускаються вздовж Радічевої вулиці та їдять однакові качани вареної кукурудзи – всі високі й біляві, незламні, наче брати з казок. Як ламало їх? Я зупинилась біля Кам’яних воріт, тунельного відрізку дороги з капличкою на честь Божої матері. Старі жінки сиділи там на колінах і хрестились із заплющеними очима. Пахло воском та димом. Про що молились ці жінки?\nКожен незнайомець несе в собі згорнуту історію власних закоханостей, непрозорих і нерозказаних\nПобачивши чоловіка й жінку, які їли один пакунок поп-корну на двох у Зріневацькому парку (вона сиділа в нього на колінах, обхопивши своїми ногами його талію), я подумала: якщо все зруйнується, чи пам’ятатимуть вони деталі цього конкретного дня? Ніби зразки ґрунту: ось такими були її сонцезахисні окуляри, такими – його кеди. Я уявила їхній попкорн на постаменті, освітлений та доповнений супутньою історією ще однієї жінки, чи одного чоловіка, чи просто одного року, який став яскравою цяткою на монохромному тлі.\nЯ могла б зібрати власні втрачені любові як безкінечний каталог артефактів: ріжок шоколадного морозива, з’їдений на дивані над кіоском із фалафелем, пластикова піала з рожевими пігулками, 20 різних запахів футболок, волосинки з бороди, розкидані у вмивальнику, ніби листочки чайної заварки. Але, напевно, глибшим є питання не про об’єкти, як про те, чому я так люблю їх каталогізувати. Що такого є в цьому болі, в цьому потоці ностальгії?\nКоли ми розійшлись із першим хлопцем, іще першокурсниками коледжів на різних кінцях країни, в мені розвинулась цікава прихильність до смутку від цього розриву. Сумувати за щастям співіснування було простіше, коли ми разом уже не були. І точно було легшим, ніж брести крізь те, на що наші стосунки перетворились: щось, виснажене відстанню й прірвою між усе відміннішими людьми. Замість проводити патетичні телефонні розмови, намагаючись почути один одного, я воліла курити свої цигарки в холодній бостонській ночі й ностальгувати за Лос-Анджелесом і тим, як воно було: закохатись там, серед теплих ночей та поцілунків під вишками рятувальників. Мені подобалась чистота й аскетичність цього смутку: багато курити, мало їсти, слухати сумні пісні на повторі. Цей смуток став для мене чимось на кшталт якоря. Якого я потребувала ще більше, ніж втраченого чоловіка.\nВас також можуть зацікавити опублікований у нас текст про принади мандрівок пустелями, відео, яке нідерландські дизайнери зняли в пам’ять про свого друга, та анімована анкета Дезмондо Рея, якому 33 роки (і три чверті) й серце якого відкрите до кохання.\nЕкспонат 5. Металевий гітарний слайдер.\nЗвідки: Файєтвіль, Західна Вірджинія\nНайбільш знаковий пов’язаний зі стосунками предмет у моїй колекції – це старий металевий гітарний слайдер із 1920-х. Це просто шматок хромованої сталі чи латуні із давно затертим від постійного використання логотипом виробника. Мій колишній, людина з надзвичайними музичними здібностями й настільки ж деструктивною поведінкою, дав його мені (що, мабуть, більше стосувалось другого боку його натури). Думаю, це була одна з найважливіших для нього речей, а він загалом не був і не є прив’язаним до чогось матеріального. Ми пробули разом шість років, я була дуже молодою, і все завершилось моєю втечею до притулку для постраждалих від насильства жінок. Я не можу позбутись цього металевого бруска – і, звичайно, думаю про всі блюзи та смутки, які протекли крізь нього за всі роки. Цей предмет досі більше його, ніж мій: мої пальці навіть не підходять під його розміри. І я б із радістю повернула його, якби той чоловік захотів.\nОлінка вірить, що меланхолію несправедливо заборонили в публічному просторі, й каже, що вона сумує через її загнання в ґетто, заміну на моторошний оптимізм оновлень фейсбук-статусів. Гітарний слайдер може тримати в собі смуток, і музей може тримати в собі смуток, наголошуючи, що ми маємо надати місце і такому. Олінка завжди уявляла музеї як «мирські храми, де меланхолія має право на існування», де смуток можуть сприймати як щось інше за відчуття, яке потребує заміни. Їй не подобається, коли люди наділяють її музей «терапевтичними якостями». Це підводить до думки, що смуток потребує лікування, і відмовляє йому в красі.\nПротягом 15 років мого життя, між першим та останнім розривами я вірила, що смуток – це рідкісний стан, щось на кшталт дистиляту, який може показати найсильнішу й найчистішу версію мене. Але, блукаючи Загребом протягом того тижня, уже два з половиною роки у шлюбі й два місяці як вагітна, я не шукала місць тихо покурити й повідчувати себе одинокою, шкрябаючи себе ізсередини різким тютюном європейських цигарок без фільтру. Я шукала свіжих фруктів: вишень із ринку чи інжирних персиків – настільки стиглих, що їхній сік потрапляв на мою сукню тієї ж миті, як зуби прокушували їхню шкірку.\nЯ завжди виходила зі стосунків, щойно починали зникати ранні стадії безперешкодної любові й нестримної пристрасті. Те, що наставало після цього раннього сяйва, здавалось каламутним та компромісним. Одруження ж, натомість, відчулось як плекання іншого виду краси: смугастої краси тяглості. Як надання стосункам можливості протягом років нарощувати шар за шаром, як готовність спостерігати любов у всіх із її різних станів, у всій її складності так само, як і в легкості. Як можливість залишатись усередині чогось достатньо довго, щоб безпечно берегти й кілька епізодів цієї історії з гострими краями. Як такі собі талісмани.\nЗалишений у готельному номері телефон постійно вібрував через повідомлення від подруги, що чекала в аеропорті Колорадо на зустріч із чоловіком, у якого вона починала закохуватись. Наступним було повідомлення від іншої подруги: «Ми щойно розійшлись. Ти є десь поряд? Не хочеться бути наодинці протягом всього вікенду». Світ постійно починається й закінчується: Ікар падає з неба, тоді як хтось інший робить свайп праворуч.\nДля виставки музею в Бойсі (столиці американського штату Айдахо – Далі буде) один чоловік надав автовідповідач, який програвав повідомлення від його колишньої – з прокльонами та обзиваннями. За тим ішли повідомлення від його батька, який говорив про щось настільки звичне, як погода. Тоді знов було повідомлення від колишньої, де вона посилала його в дупу, тоді ще щось від тата. Таким є розбите серце: всередині тебе величезна тріщина, тоді як решті світу цікаво, чи сильним завтра буде дощ. Твоя колишня не може прийняти сам факт існування тебе в цьому світі, а твій тато хоче знати, чи бачив ти баскетбольну гру минулого вечора. Привабливість музею також і в цьому: у прагненні компанії, прагненні змінити відчуття, яке супроводжує розрив, на щось більш соціальне.\nСвіт постійно починається й закінчується: Ікар падає з неба, тоді як хтось інший робить свайп праворуч\nФранцузька концептуальна художниця Софі Калле пояснила цю потребу в своєму проекті 2007 року під назвою Дбай про себе. Ось так:\n«Я отримала електронного листа про те, що між нами все закінчено.\nЯ не знала, як відповісти.\nПовідомлення завершувалось словами: “Дбай про себе”.\nЯ так і зробила.\nПопросила 107 жінок розтлумачити цього листа.\nПроаналізувати його, прокоментувати, протанцювати, проспівати.\nРозібрати його на складові. Вичерпати його. Зрозуміти його для мене».\nВиставку було складено з хору їхніх реакцій. «Дослідниця лексикометрії» крізь граматику листа помітила відсутність упевненості. Коректорка відзначила повтори. Юристка вважала, що колишній винен в обмані. Кримінологиня діагностувала його як гордого, нарцисичного, егоїстичного.\nСпостереження за розривами інших і прохання поспостерігати за власним розривом були частиною будь-якої глибокої дружби, які траплялись мені в житті. Це акт співпраці як близьких читачів, як заспокоювачів, як тлумачів на кавовій гущі, створювачів паралельного сюжету. Розрив як соціальний досвід є потребою не опинитись на самоті перед історією, яка ось щойно завершилась. Викинутий із неї як персонаж, ти перетворюєшся на читача, розбирача уламків. І почуваєшся набагато краще, коли читаєш не сам.\nЕкспонат 6. Стара пляшка пепсі.\nЗвідки: Квінс, Нью-Йорк.\nПісля моєї великої розбитої любові я зустріла чудового чоловіка, який жив у районі Квінс. Він узяв мене на вікторину до місцевого бару. Узяв мене на різдвяну вечірку в офіс своєї юридичної фірми. Узяв мене до пабу неподалік від дому, де він провів дитинство – там ми їли бургери й грали в боулінг. Я знала, що він не «саме той», але також підозрювала, що я вже й не вірила у «саме того». Не тому, що ніколи такого не зустрічала, а тому, що думала, що вже зустріла, а тепер між нами все завершилось. Юрист був експериментом у всьому тому, чого я досі не пробувала. Він смішив мене. З ним мені було комфортно. Ми їли смачну їжу. Ми готували оладки з малиною й білим шоколадом і дивились фільми зранку по вихідних. Він знайшов для мене десятирічну закорковану пляшку пепсі – «Crystal Pepsi», моєї улюбленої газованої води з 90-х, якої вже давно не випускали. Він був чудовим – але я не могла цього побачити, тому що я ніколи не вірила в нас як у пару. Зате ніщо в наших стосунках не змушувало мене страждати. Він ніби показав мені, як я страждала в любові раніше – щоб я зрозуміла, що любов може приходити і без таких складнощів.\nЯ думала віддати цю пляшку пепсі музею як спогад про свій останній розрив перед шлюбом, але так і не поклала її у валізу до Загребу. Просто лишила її вдома, на книжковій полиці. Чому? Було в цьому щось від бажання висловити вдячність людині, яка дала мені цю річ: я не була вдячна достатньо, коли ми були разом, тож прагнула віддати належне бодай так. Я хотіла відзначити, як наш контакт дав мені легкість після років боротьби у стосунках, які були «не тими». Як він підказав, що те, чого я собі бажала – харизма, невловимість – не обов’язково було тим, чого я дійсно потребувала.\nСеред усіх предметів, подарованих Музею розірваних стосунків – загалом більше трьох тисяч – я також думаю про невидимий музей-привид, який визирає з його кутів. Із великими залами, повними речей, з якими люди не наважились розлучитись.\nУ ці дні моє життя мало нагадує піднесений стан самотнього смутку чи розбитого серця. Воно більше про ранні прокидання й виконання того, що я добровільно зобов’язалась робити: поговорити скайпом із чоловіком, скинути своїй прийомній доньці оптимістичне відео. Ці загребські дні не про те, як зробитись худішою, аби краще було видно мої внутрішні страждання – а про те, щоб їсти, коли я голодна, годуючи дитину всередині мене. Фужі з трюфелями, місцевий підвид пасти в густих вершках. Морського ляща з артишоками. Щось під назвою «домашній пиріг». Щось під назвою «вітамінний салат». Ці дні вже не про зміни, а про постійність, про проходження крізь щось. Не про величну драму завершення – а про щоденну роботу з порятунку й підживлення.\nЯ тримаю пляшку від пепсі, тому що це сувенір від тих 15 років, які я провела в циклі початків та завершень, кожен з яких був можливістю пізнати себе, перевинайти, відчути емоції, які трансформують. Я тримаю в себе цю пляшку, бо хочу мати якусь згадку про себе-вулканічну, про себе-мінливу. Про себе, яка могла щасливо розсміятись, а за кілька хвилин розплакатись. І також тому, що я хочу мати якийсь доказ існування непрожитих життів – тих, які могли б відбутись.\nСайт Музею розірваних стосунків, на якому можна дізнатись більше про проект, подивитись частину експонатів і, за бажання, залишити свою історію.\n←Гумор, фарба, два хвости. Як партія-жарт всерйоз змінює Угорщину\n→Керуй депутатом через смартфон: як працює перша blockchain-партія


Лікар-уролог, андролог, хірург Войчук Богдан Дмитрович - ОН Клінік Харків\nЛікар-уролог, хірург в Харкові\nБогдан Дмитрович постійно підвищує свій професійний рівень, є активним учасником міжнародних науково-практичних конференцій.\n2017 - закінчив Харківський національний медичний університет за спеціальністю «Лікувальна справа».\n2017 - брав участь у міжнародній науково-практичної конференції «Урологія, андрологія, нефрологія».\n2018 - брав участь у міжнародній науково-практичної конференції «Урологія, андрологія, нефрологія – досягнення, проблеми, шляхи вирішення».\n2018 - брав участь у міжнародній науково-практичної конференції, «Сучасні методи діагностики та лікування в урології, андрології та онкоурології».\n2019 - закінчив інтернатуру ХНМУ за фахом «Урологія», на базі відділення андрології Обласного медичного клінічного центру урології і нефрології ім.. В.І. Шаповала, після закінчення якої одержав сертифікат лікаря-уролога.\n2019 - працював лікарем-урологом в Обласному спеціалізованому диспансері радіаційного захисту населення.\n2019 - брав участь у міжнародній науково-практичної конференції «Актуальні питання сучасної урології».\n2019 - брав участь у міжнародній науково-практичної конференції «Урологія, андрологія, нефрологія – досягнення, проблеми, шляхи вирішення».\n2019 - початок роботи в медичному центрі «ОН Клінік Харків».\n2020 - пройшов курси ТУ «Чоловіче безпліддя», ХНМУ.\n2021 - лікар-хирург в «ОН Клиник Харьков» (м. Проспект Гагарина).\nВойчук Богдан Дмитрович - відгуки\nГарна атмосфера, професійний підхід. Величезна подяка урологу Войчуку Богдану Дмитровичу за виконану операцію, дуже уважний і ввічливий лікар. Рекомендую всім.\nВладислав, Харків, 26.04.2021 Читати весь відгук\nВідмінний комунікабельний персонал і лікарі. Хороші умови операції і перебування в стаціонарі. Окремо висловлюю подяку оперував мене уролога Войчуку Богдану Дмитровичу за виконану роботу, чуйність і підтримку до і після операції; а також анестезіологу Малясову Ярославу Олеговичу за хороший і міцний сон під час операції. Сподобалося абсолютно все, рекомендую!\nМихайло, Харків, 13.04.2021 Читати весь відгук\nДобридень! Уролог - Войчук Богдан Дмитрович хороший лікар. Звернувся до нього із запаленням, виявилося що у мене баланопостит і фімоз. Сказав не страшно з більшістю чоловіків буває. Призначив невеликий курс лікування і сказав що потім потрібно буде зробити операцію циркумцизіо (обрізання - в просто народі). Він досить докладно розповів чому таке трапляється і буває, в деталях пояснив як і що...\nДенис, Харків, 11.03.2021 Читати весь відгук\nБула на прийомі у лікаря Войчук Богдан Дмитрович, не сподобалося, тому що після розповіді про мою проблему лікар відразу повідомив, що у Вас нічого немає. Прощупав живіт і постукав по спині (напевно перевіряв нирки). Виписав ряд ліків, призначив аналізи, які я повинна здати для гінеколога, дивно, так? Лікар-уролог призначає здати аналіз по гінекології. Після, побувавши в іншого фахівця (уролога і...\nАнна, Харків, 03.03.2021 Читати весь відгук\nУже не раз звертаюся в цю клініку з проблемою по здоров'ю і в черговий раз дуже задоволений увагою лікарів і медсестер. Нехай це не найдешевша клініка, зате я впевнений що всі мої проблеми будуть вирішені виходячи з мого досвіду. Цього разу я був записаний на операцію і трохи переживав, так як раніше не брав участі в подібного роду заходах. Лікарі...\nАнтон, Харків, 18.02.2021 Читати весь відгук\nВолодимир, Харків, 10.02.2021 Читати весь відгук\nСьогодні відвідала уролога Богдана Дмитровича, залишилася задоволена. Уважний, чуйний, заглядає в проблему, буде намагатися допомогти. Відразу оперативно здали на аналізи сечі, забір крові КЗК, пройшла УЗД. У кожному з цих кабінетів як на підбір Медсестрички, Тетяна, Валентина, Тетяна Юріївна, такі уважні, чуйні, як ніби я їм близька родичка. Дівчатка залишайтеся такими надовго, пацієнти від такої уваги швидше одужують. Взагалі весь...\nНадія, Харків, 15.01.2021 Читати весь відгук\nОлена, Харків, 26.02.2020 Читати весь відгук\nДар'я, Харків, 09.12.2019 Читати весь відгук\nКостянтин, Харків, 19.11.2019 Читати весь відгук\n09 January 2020 65538 Что такое хламидиоз и как его лечить?


Поповнення на ринку електрокарів: у xiaomi назвали дату випуску своєї першої моделі - Автосвіт\nДодому Різне Новости Поповнення на ринку електрокарів: у xiaomi назвали дату випуску своєї першої моделі\nКитайський ринок електротранспорту вельми активно розвивається, в основному за рахунок значної державної підтримки. Очікується, що за підсумками поточного року продажі електромобілів в кнр зростуть на 51% по відношенню до аналогічного періоду 2020 року: згідно з прогнозом дослідницької компанії canalys, показник дорівнюватиме 1,9 млн реалізованих електрокарів.про бажання приєднатися до ринку електромобілів компанія xiaomi, що займається продажем смартфонів та інших гаджетів, заявила ще в березні поточного року. Тоді ж стало відомо про плани виробника інвестувати в розробку і випуск власних електромобілів протягом найближчого десятиліття близько 10 млрд доларів. У вересні з’явилася інформація про те, що було зареєстровано підрозділ xiaomi automobile co., в завдання якого входитиме розробка електрокарів бренду. На чолі опинився лей цзюнь, генеральний директор компанії xiaomi.\nПередбачається, що основними конкурентами для випускає електромобілі xiaomi на китайському авторинку виявляться такі компанії, як nio, xpeng, byd, а також американський виробник tesla. Сьогодні глава компанії лей цзюнь зробив нову заяву: за його словами, xiaomi запустить серійне виробництво своїх електромобілів в першій половині 2024 року.\nПісля того, як нову обіцянку було озвучено (це сталося в ході конференції інвесторів), на гонконгській фондовій біржі подорожчали акції виробника електроніки xiaomi. До кінця торгів зростання склало 5,39%, а ціна акції компанії стала дорівнює 22,5 гонконгських доларів. Загальна ринкова вартість на даний момент – 563,4 млрд доларів.за словами керівника підрозділу, за той час, який минув після весняного анонсу, представники xiaomi провела кілька зустрічей з потенційними партнерами і постачальниками, в результаті були укладені угоди про співпрацю, а також компанія створила науково-технічний центр, співробітниками якого стали 450 фахівців. Інформації про електричного первістка xiaomi поки практично немає. Його анонсували за допомогою абсолютно не інформативного тизера, причому автомобіль нібито сховали під покривалом. Поки що можна лише припустити, що роль першої моделі бренду, можливо, виконає седан. Варто нагадати, що навесні в компанії заявляли про те, що випуск машин буде налагоджений на потужностях заводу great wall, проте від цих планів виробник смартфонів вже відмовився. У xiaomi замість цього вирішили побудувати власне підприємство поруч з пекіном. Крім того, компанія вклала кошти в розвиток чотирьох виробників тягових батарей.раніше стало відомо про те, що, щоб випускати електромобілі. Нагадаємо, зараз цей китайський виробник смартфонів продає в своїх магазинах гібридний кросовер марки-sf5.\nПопередня статтяПерший електричний асфальтоукладач запущений в експлуатацію в нідерландах\nНаступна статтяMaserati grecale нам не покажуть!


У Полтаві 20% контактної мережі електротранспорту потребує заміни | Бізнесобласть\nУ Полтаві 20% контактної мережі електротранспорту потребує заміни\nНа сьогодні в Обласному центрі потребує заміни 20% дроту контактної тролейбусної мережі, яка вже зносилася. Найкритичніша ситуація по вул. Калініна.\nПро це повідомив керівник КП «Полтаваелектротранс» Євгеній Зайцев під час наради у Полтавській облдержадміністрації, яку провів директор департаменту інфраструктури та туризму Сергій Марчишинець.\n«Є відрізок зношеної контактної мережі і у районі Південного вокзалу. Проте найкритичніша ситуація по вул. Калініна: від перехрестя вул. Грушевського до вул. Великотирнівська. Це питання на контролі в управлінні житлово-комунального господарства Полтавського міськвиконкому. Вони щось планують. Свої пропозиції ми надали», – сказав Євгеній Зайцев.


Коринфский канал - Пам`ятки - AngaTravel\nКоринфський канал це просто чудо інженерії 19 століття, що захоплює контрастом голубої води та крутими скелями над водою. Всього 6 кілометрів в довжину цей канал повністю відділяє Пелопонес від континентальної Греції. Канал зроблений спеціально щоб скоротити шлях суден і не обпливати весь Пелопонес. Коринфський канал з'єднує Коринфську затоку Іонічного моря та Егейське море. Це місце, котре обов'язково хоче відвідати кожний турист, під час туру в Грецію.\nБудівництво каналу планувалось ще в Давній Греції, але такий маштабний та важкий проект ніхто не наважувався почати. Тільки в 1881 році грецькі, французькі архітектори та архітектори інших країн об'єднали зусилля та зібрали сили на будівництво Коринфського каналу. Саме будівництво тривало більше 10 років, фінансові витрати були просто космічними, але результат перевершив всі сподівання. Коринфський канал економив 400 км шляху кожному кораблю. Тепер не потрібно було об'їзджати весь Пелопонес.\nНеймовірним фактом є те, шо висота стін каналу досягає 76 метрів. Коли по каналу рухаються лайнери висотою всього 20 метів то стає трохи моторошно дивитись вверх на ці гігантські скелі. Іноді відстань від борту корабля до скелі не перевищує 1 метра. В сезон з Афінського порту стартують екскурсії по коринфському каналу - всього на 2 години. Рекомендуємо їхати ввечері - неймовірний захід сонця в Коринфській затоці!\nНа сьогодні над Коринфським каналом побудовано 1 залізничний та 3 автомобільні мости. На старому мосту є оглядовий майданчик, з якого ви зможете насолодитись прекрасним видом на Коринфський канал. Доїхати до цього старого мосту можна по західному шляхопроводу, що з'єднує міста Коринф та Лутраки. Тут для цього є й спеціально облаштована парковка і звичайно сувенірний магазинчик. Якщо вам пощастить, то ви побачите, як по Коринфському каналу пропливає корабель. Загалом по каналу в рік проходять близько 11 тисяч суден. Деякі дуже габаритні кораблі, щоб не заділи стіни, тягнуть на буксирі.\nЯк же без екстриму в таких місцях. Літом молодь та взагалі завзяті екстремали стрибають з мосту в канал - привязавши до ніг резинову мотузку. Таку розвагу тут влаштовують з травня по вересень і тільки по вихідним дням. Загалом висоту стрибків тут можна регулювати але "екстремал на те й екстремал" тому всі обирають відстань з торканням головою води!\nВідвідати Коринфський канал можна поїхавши в наші Тури в Грецію.


Черешня маринована на зиму – чудова закуска до м’яса | Гурман | Якщо у вас роман із кулінарією, ви споріднені душі й ця любов у вас на все життя, то вам однозначно сюди! | ye.ua\n10 Липня 2020 р. Світлана ЯСЬКОВА Гурман 1159\nТакі пряні ароматні ягідки зроблять смак будь-якої м'ясної страви набагато яскравішим і пікантнішим. Фото: автора\nТакі пряні ароматні ягідки зроблять смак будь-якої м'ясної страви набагато яскравішим і пікантнішим.\nЯкщо вам здається, що подати м'ясо в компанії з черешнею не найкраща ідея, обов’язково спробуйте цю неймовірно закуску. Технологія приготування схожа з «Маринованими сливами», рецепт яких уже є у Гурмані, але смак відрізняється. Скажу відверто, що для мене ця заготовка стала відкриттям цього сезону. Тепер ось дивуюся, чому це я не натрапила на такий розкішний рецепт раніше. На процес маринування черешні у вас піде чотири дні, але по-справжньому вона вбере весь спектр смаку й аромату спецій лише через кілька місяців. Хоча уже на цьому початковому етапі мені закуска шалено сподобалася.\n500 г черешні з кісточкою.\n350 мл яблучного оцту,\nшматочок палички кориці,\nсіль – за смаком (я поклала 1 ч. л. без гірки).\nЧерешню ретельно перебрати, видаливши плодоніжки та помити під проточною водою (найкраще для маринування підходять рожеві та білі сорти).\nДля маринаду: змішати оцет, цукор, лавровий листок, всі спеції та сіль. Довести все до кипіння, постійно помішуючи, щоб цукор повністю розчинився.\nЧерешню залити киплячим маринадом, закрити ємність кришкою і відставити до повного охолодження.\nПотім маринад злити, знову закип'ятити його і залити ним черешню. У перший день таку процедуру слід виконувати 4(!) рази. Наступні два дні – маринад зливати та кип’ятити по 2 рази. На четвертий день поставити на плиту черешню разом із маринадом і знову довести до кипіння.\nПерелити все в стерилізовану банку та закрити стерильною металевою кришкою (у мене гвинтова твіст-оф). Перевернути догори дном та вкутати до охолодження.\nЗберігати заготовку можна у звичайній коморі.\nдомашні заготовки, маринування, заготовки з черешні, черешні, черешня, маринована черешня, черешня маринована на зиму, закуска з черешні, закуска, закуски, домашній погрібець, маринована черешня до м`яса


Як вибирати весільні запрошення? На що звернути увагу? Які нюанси врахувати? Перш за все, потрібно визначитися з бюджетом — скільки ви готові витратити на таку, здавалося б, дрібниця, як весільні запрошення.\nНайекономічніший варіант — це покупка стандартних запрошень в магазині. Причому економія стосується не тільки грошових коштів, але і часу. Хоча, якщо на весілля запрошено велику кількість осіб, то, можливо, доведеться зіткнутися з труднощами, тому що не завжди в магазинах є потрібна кількість екземплярів.\nВ цьому випадку необхідно буде або обійти кілька магазинів, або купувати різні листівки. В принципі це не так вже й страшно: головне — відправити однакові запрошення тим людям, які спілкуються один з одним. Наприклад, купити один вид листівок для своїх друзів, інший вид — для друзів батьків, третій — для родичів, четвертий — для колег.\nЯкщо економія не входить у ваші плани, варто зробити індивідуальне замовлення запрошень — послугу розробки дизайн і друку запрошень надають як друкарні, так і деякі весільні салони, а також креативні агентства і агентства, які займаються організацією весіль. Цей варіант має ряд переваг: по-перше, ваш запрошення будуть унікальними і неповторними; по-друге, ви зможете зробити тематичні запрошення, що відображають концепцію вашого весілля. Тому перш повинен бути складений або замовлений сценарій торжества, знайдений тамада на весілля і т.п., щоб ви мали чітке уявлення про те, яким буде ваше свято.\nЕксклюзивне весільне запрошення, в основі дизайну якого — місце проведення весілля\nВміст весільних запрошень\nКрім того, на відміну від стандартних листівок, запрошення на замовлення можуть містити кілька елементів, які дозволять найбільш повно і цікаво піднести інформацію про майбутню подію. Так, відповідно до сучасного етикету, в упаковку (в конверт) із запрошенням потрібно вкладати не тільки запрошень картку (або велику листівку), але і, наприклад, візитку з усіма контактами нареченого і нареченої, щоб запрошені могли повідомити про те, чи зможуть вони бути на весіллі. Для цієї ж мети вкладається конверт з маркою і вже надписати (надрукованим) зворотною адресою нареченого і нареченої, щоб запрошені могли підтвердити свій намір бути присутнім на весіллі, скориставшись послугами пошти або кур’єрської служби.\nВ запрошення конверт можна вкласти безліч елементів: від візитки до меню\nКрім цього, в великий конверт із запрошенням можна вкласти красиво оформлений лист, на якому буде коротко описана концепція майбутнього заходу. Тут же можна помістити головне меню. На цьому ж або на окремому аркуші можна надрукувати карту міста з зазначенням того місця, де буде проходити саме одруження і подальший банкет. На карті, до речі, можна відзначити і інші місця: будинок нареченої, будинок нареченого, їх спільний дім, місце, де майбутні молодята познайомилися і де було зроблено пропозицію руки і серця.\nОкрема картка у формі предмета одягу може бути призначена для того, щоб повідомити гостям про дрес-коді: картка у формі фрака дасть зрозуміти, що бажано прийти на весілля в офіційному одязі. Картка в стилі джинс і відповідний текст проінформують про те, що можливий неформальний стиль одягу — бажано джинси (весілля в джинсах — це сьогодні не така вже й рідкість). Якщо весілля тематична, то стиль одягу гостей повинен відповідати — і про це теж необхідно повідомити заздалегідь, краще не по телефону, а прямо в запрошенні.\nПростенько, але в той же час оригінально\nВсе це можна зробити і своїми руками, в тому числі і основний конверт. Цей варіант обійдеться дешевше, ніж замовлення запрошень і навіть, можливо, ніж покупка стандартних листівок, але потребують багато часу. Робити запрошення своїми руками варто тільки в тому випадку, якщо наречений і / або наречена мають такі навички, так як запрошення на весілля повинні бути не тільки стильними й оригінальними, але і якісними, акуратно виконаними.\nОтже, перш за все, потрібно вирішити, звідки взяти запрошення. Далі потрібно визначитися з дизайном. Яким повинен бути дизайн весільного запрошення? Перш за все, він повинен відповідати концепції весілля. Класичні запрошення з традиційною прикрасою (зображення обручок, лебедів, фати і метелики нареченого і т.п.) — це оптимальний варіант для класичної весілля в банкетному залі. Якщо планується нестандартна весілля або стандартна, але в незвичайному місці, краще замовити (або зробити своїми руками) креативні весільні запрошення.\nЯкщо весілля тематична, наприклад, китайська, то і запрошення має відповідати. На фото — запрошення в китайському стилі\nЯкщо, наприклад, весілля буде на теплоході, то і основну запрошень листівку можна зробити у формі кораблика, а в оформленні використовувати річкові або морські мотиви. Запрошуючи на весілля в російській стилі, можна замовити запрошення в формі, наприклад, матрьошки або у вигляді сувою, які кладеться всередину декоративного тубуса-матрьошки.\nСтилізація в дизайні весільних запрошень\nПлануючи молодіжне весільний захід а-ля пивна вечірка, замовте запрошення у формі пивної пляшки, на етикетці якої знаходиться фото майбутнім молодят і основна інформація про майбутню подію. Одним словом, можна і потрібно підключати фантазію, щоб вже на етапі запрошення дати зрозуміти гостям, що їх чекає щось незвичайне!\nНе завадить проявити фантазію\nВесільні запрошення «з родзинкою»\nКреативні запрошення не завжди підходять, але в той же час хочеться, щоб класичні запрошення теж відрізнялися оригінальністю, наявністю родзинки. В цьому випадку потрібно вибрати стандартну форму (прямокутні листи-картки), але оригінальне оформлення. Наприклад, ви плануєте оформити весілля в білих і бузкових тонах: ці кольори будуть присутні в наряді нареченої і її подружок, в оздобленні автомобілів, в оформленні банкетного залу і в сервіровці столу. В цьому випадку і запрошення повинні бути оформлені в цих кольорах. Навіть якщо ви збираєтеся купувати готові листівки в магазині, вибирайте такі, які найбільш підходять за кольором і оформленню.\nВсе повинно поєднуватися за кольором і стилю\nНа Заході, до речі, прийнято замовляти запрошення, бонбоньєрки, настільні картки для розсадження гостей, а також паперові серветки в одному стилі і кольорі. Тобто якщо ви замовили червоні запрошення із золотим тисненням, то і бонбоньєрки з серветками повинні бути відповідними. Замовивши запрошення-матрьошку, не забудьте зробити замовлення і на матрьошки-бонбоньєрки.\nЯкщо ви купили окремо готові запрошення листівки, рассадочние картки і бонбоньєрки, які виконані в одному стилі, але все-таки оформлені по-різному, ви можете самостійно трохи змінити їх дизайн, зробивши так, щоб в їх оформленні присутні щось спільне. Наприклад, прикрасити стразами, виклавши з них ініціали нареченого і нареченої. Або декорувати все елементи маленькими трояндочками з білої сітки або приклеїти по білому пір’їнці.\nТаким же чином, доклавши трохи зусиль, ви можете перетворити стандартні запрошення листівки, куплені в магазині, в справжній ексклюзив. Ось тільки стандартний текст, надрукований в шаблонної листівці, ви вже не зможете змінити, тому постарайтеся знайти запрошення без тексту.\nОригінальний текст ви складете самі, після чого його можна написати від руки або скористатися послугами поліграфії. Текст може бути віршованим. Можна персоналізувати запрошення, написавши різні тексти. Наприклад, друзям повідомити що-небудь на зразок «Свідків нашого знайомства і зародження любові запрошуємо тепер стати свідками нашого одруження, яке відбудеться …», а, наприклад, босові, потрібно надіслати листівку з офіційним текстом.\nБудьте оригінальними у всьому — починаючи від кольору і тексту запрошень і закінчуючи місцем проведення вашого медового місяця. Зрештою, весілля — це прекрасний привід висловити себе, проявивши свою креативність. У цьому випадку ваше весілля дійсно важко буде забути — і не тільки вам, але і всім вашим гостям.\nСтворити і розіслати таке запрошення з власним текстом можна на сайті www.grantswhisky.com/partyconstructor/. На цьому сайті є вибір шаблонів для різних тематичних вечірок та весіль, причому деякі з цих запрошень підготовлені відомими дизайнерами.


Спортсмен з Луганщини став чемпіоном світу з пауерліфтингу ⋆ НОВОСТНОЙ ПОРТАЛ ЛУГАНСКА\nЕвгений Сидоренко\t/ 29. 11. 2019 7:33\t/ Опубликовано в Новости Луганска, Общество\nРубіжанський спортсмен Микола Бараннік повернувся додому чемпіоном світу з пауерліфтингу. Змагання проходили в місті Дубай.\nСпортсмен вперше у своїй кар‘єрі отримав титул чемпіона світу. Цим видом спорту пауерліфтер займається понад 16 років.\nМикола Бараннік здобув золото у категорії до 83 кг. У сумі триборства він підняв 927,5 кг.\n— Перемоги легко не даються, адже бувають травми, суперники. Вигравав на обласних змаганнях, на всеукраїнських, а потім ми відправили заявку до збірної (України – ред.) Нас прийняли, — розповідає чемпіон світу.\nМикола Бараннік працює тренером з пауерліфтингу та має близько 30 учнів.\n— Дуже грамотний, гарний тренер. Завжди підкаже, вислухає. Він справжній приклад для наслідування. Я вирішив піти в цей вид спорту, бо він для справжніх, сильних людей, — каже пауерліфтер Богдан Бондаренко.\nНаразі Микола Бараннік готується до чемпіонату Європи з пауерліфтингу, що відбудеться у травні 2020 року в Данії, та чемпіонату України у Краматорську.\nУ Києві обмежили рух Південним мостом на два тижні


Покрокові рецепти смачних і ситних коржів на кефірі з шинкою\nВаріант 1. Класичний рецепт коржів на кефірі з шинкою\nІноді через велику завантаженість не вистачає часу, щоб приготувати що-небудь ситне і вишукане. А так хочеться побалувати себе за чашкою вечірнього чаю який-небудь ароматною і незвичайної випічкою. Можна спекти коржі на кефірі, але не прості, а з смачною і соковитою начинкою з шинки. У класичному рецепті шинку кладуть разом з сиром, що робить вироби ще цікавіше.\n160 г російського сиру;\n85 мл соняшникової олії.\nПокроковий рецепт коржів на кефірі з шинкою\nУ мисочці з кефіром розчинити соду, відкласти тару в сторону на декілька хвилиночок.\nВсипати сіль, все перемішати.\nВвести невелику кількість борошна, заздалегідь просіяного, вимісити до ніжної маси, схожої на рідку сметану.\nДодати подрібнений за допомогою терочки сир, розмішати і всипати борошно, вимісити туге, еластичне тісто.\nВикласти тісто з миски на стіл, заздалегідь посипаний борошном, і залишити на півгодини під чистою тканиною.\nШинка подрібнити на терочке з великими отворами.\nТісто розрізати на невеликі шматочки, кожен скачати в кулю і розкачати в тонкий коржик.\nУ середину покласти шинку, щільно всі защепити руками, злегка придавити і ще раз розкотити качалкою до товщини 1-2 див.\nОбсмажити вироби на розпеченій сковороді в невеликій кількості масла, уклавши їх защепленными краями вниз, протягом приблизно 2-3 хвилин.\nПодати коржі в охолодженому вигляді.\nКисле молоко або кисле молоко – прекрасна заміна кефіру.\nВаріант 2. Швидкий рецепт коржів на кефірі з шинкою\nДля коржів на кефірі з шинкою на швидку руку необхідні майже такі ж інгредієнти, як і в класичному варіанті. Тільки от вони робляться набагато простіше: в ємності змішують кефір з усіма сипучими інгредієнтами, додають подрібнений сир і шинку, все перемішують і смажать вироби на змащеній олією сковороді. Виходять такі коржі неймовірно м’якими і ніжними.\n250 г російського сиру;\nЯк приготувати коржі на кефірі з шинкою\nВ кефірі розчинити цукор, сіль, соду.\nВсипати три жмені борошна, гарненько розмішати і відставити стороні на 5 хвилиночок.\nСир і шинку подрібнити на терочке і всипати в масу, ретельно вимісити.\nПідсипати муку і вимісити все до ніжної маси середньої густоти.\nСковороду змастити маслом, розжарити, викласти половину ополоники тіста, розмазати ложкою і смажити 1-2 хвилинки.\nПеревернути на іншу сторону і смажити такий же час.\nВикласти коржі на плоску тарілку, остудити і подати до чаю.\nТвердий сир допустимо замінити плавленим, ковбасних або навіть бринзою.\nВаріант 3. Коржі на кефірі з шинкою в духовці\nА за наступним рецептом коржі на кефірі з шинкою виходять ще смачнішою, ніжнішою і цікавіше завдяки вхідним до складу двома видами сиру – «гауди» і бринзи. З вигляду нагадують звичайний пиріг з начинкою, тільки більш тонше.\nсир «гауда» – 315 г;\nбринза – 145 г;\n275 мл кефіру;\nсода – 40 р.\nВершкове масло покласти в широку ємність, помістити зверху на таку ж ємність з водою, тільки трохи меншу по діаметру, і розтопити при частому помішуванні.\nВлити в масло кефір, добре розмішати, зняти з вогню.\nУ пропущену через сито борошно всипати сіль, соду, все ввести в кефірну суміш, замісити м’яке, еластичне тісто.\nРозрізати тісто на дві частини, одну розкачати в пласт, викласти на деко, застелене пергаментом.\nСир «гауда» і бринза подрібнити на терочке, шинку нарізати тоненькими смужками.\nВикласти на пласт спочатку шинку, потім посипати сумішшю сирів.\nДругу частину розкачати в пласт, викласти його поверх начинки, краї завинути, трохи притиснути виріб до листу.\nНожем зробити на поверхні коржа розрізи.\nОбмазати поверхню збитим яйцем і випікати в гарячій духовці 30 хвилиночок при помірній температурі.\nГотову корж вийняти на блюдо, розламавши за зробленим розрізах.\nЗамість шинки можна використовувати будь-яку варену ковбасу чи сосиски.\nВаріант 4. Коржі на кефірі з шинкою і картоплею\nЦей рецепт коржів на кефірі з шинкою готується ще простіше, шинка змішується з відварною картоплею, який до того ж надає виробам додаткову поживність і ніжність.\n120 мл соняшникової масла;\nтрохи менше стандартної пачки вершкового масла.\nВ кефірі розвести соду з сіллю.\nВвести просіяне борошно, перемішати до щільного еластичного стану.\nТісто накрити поліетиленовим пакетиком і залишити на столі на 15 хвилиночок.\nКартоплю очистити, відварити в злегка солоній воді, звільнити від відвару, перетворити в пюре за допомогою товкачика, перемішати з вершковим маслом, остудити.\nШинку подрібнити на терочке з великими зубами і всипати в картопляне пюре, гарненько перемішати.\nТісто розрізати, кожен шматочок розкотити в коржик.\nУ центр покласти картопляну начинку, краї защепити і знову злегка розкачати.\nВикласти коржики на сковороду в розжарене масло, смажити по 2-3 хвилинки з однієї й іншої сторони на невеликому вогні.\nЗа аналогічного варіанту можна приготувати овочеві коржі, з’єднавши картоплю не з шинкою, а зі свіжої подрібненої морквою або маринованими огірочками.\nВаріант 5. Коржі на кефірі з шинкою і помідорами\nЦі чудові коржі виходять не тільки пишними і повітряними, але і з пікантним, незвичайним смаком. До їх складу крім помідорів входить різноманітна зелень і кисло-солонувата бринза, вироби виходять не дуже жирними і дуже апетитними. Приправа хмелі-сунелі надає коржикам чудовий аромат.\n120 г бринзи марки «Президент»;\n9 гілочок кінзи;\n5 листочків м’яти і базиліка;\nУ кефір всипати соду, додати соняшникову олію, половину борошна, все гарненько розмішати.\nМасу злегка подсалить, всипати борошно, вимісити до щільної, м’якої маси.\nТісто витримати на столі під рушником чверть години.\nВсю зелень помити, подрібнити, всипати в чашку.\nВвести в зелень бринзу, подсалить, присмачити приправою, перцем, ретельно вимісити.\nРозрізати тісто на шматочки вагою приблизно 30-40 г, розкотити в коржики.\nПомістити на кожну 1 ст. ложку начинки, розрівняти.\nПомідори помити, нарізати кружечками і розкласти зверху на начинку.\nПокрити всі другий лепешечкой, приплюснути долонькою, зайві краї відрізати.\nВикласти на сковороду з розпеченим маслом, обсмажити з двох сторін по 2 хвилинки.\nПодати на тарілочках до чаю або молока.\nЯкщо немає зеленого цибулі, допустимо використовувати цибуля ріпчаста, тільки його слід попередньо злегка обсмажити на сковороді з маслом.


Пригоди українською мовою онлайн, дивитися пригодницькі фільми українською мовою онлайн безкоштовно в хорошій якості hd 720 »Сторінка 8\nУ пошуках йєті (мультфільм 2018)\nНеймовірні оповідання мандрівників зводили з розуму багатьох допитливих особистостей, коли останнім розповідали про існування дивних істот. Хто ж не мріє побачити дивну людину або того, хто схожий на його подобу, але при цьому сильно відрізняється справжнім чином, чим викликає інтерес або розчулення? Мультиплікаційний мультфільм «У пошуках Йеті» ...\nкомедії / Мультфільми / пригоди / фільми 2018 року\nВолоський горіх (фільм 2018)\nЖиття змушує людей слідувати іноді проти збудованих в своєму минулому планів. Критерії, що впливають на усталені світогляду можуть змінитися раптовим способом, тим самим змінюючи нав'язане минулим внутрішнє ставлення до всього світу, нас самих, змінюючи життєві позиції, забобонні погляди. Приєднуйтесь негайно до драматичного фільму «Волоський горіх», щоб ...\nШпигунська гра (фільм 2018)\nФантастичні історії є невід'ємною частина. Нашої реальності. Хто сказав, що не існує підстави для їх зародження? Хто може спростувати гіпотезу, що майбутнє і є сама фантастика? Новий сюжет фільму під назвою «Шпигунська гра» постарається захопити аудиторію цікавими фактами, відбитими сценаристами в кінопроекті. Мо Берг був всебічно ...\nпригоди / Трилери / фільми 2018 року\nТри богатирі і Спадкоємиця престолу (Мультфільм 2018)\nВсім відома російська анімаційна студія "Мельница" знову готова порадувати своїх відданих шанувальників неймовірною мультиплікаційної історією про пригоди трьох могутніх богатирів заради благополуччя Князівства Російського і самого святійшого Князя. З багатьох найзаплутаніших і кимось зловмисних колотнеч вже вдавалося з неймовірною удачливістю і везінням виходити всім ...\nМірай з майбутнього (Мультфільм 2018)\nСім'я - це завжди непросто. Це складно з боку дорослих людей - безліч різних - взаємин. Тісна дотик душ завжди вимагає дорослості душі і тіла. Юний хлопчик не здатний зрозуміти, чому батьки, які любили його більше за всіх на світі, тепер перемикають свою увагу ще й на його маленьку сестричку, йому це дуже важко для розуміння. Після народження ...\nДрами / Мультфільми / пригоди / фентезі / Аніме та Манга / фільми 2018 року\nУ пустелі смерті 3 сезон 1-8 серія\nНаше майбутнє неминуче і тільки наш рід вершителі своїх доль. Але як показує сюжет серіалу під назвою «В пустелі смерті 3 сезон», людина з часом зовсім не доведе свою розумність, а тільки опуститься до того моменту, коли візьме в свої руки зброю і піде брат на брата лише тільки з однією метою - завоювати шматок території. Війна ...\nбойовики / Драми / пригоди / Зарубіжні / Серіали\nГурвинек. Чарівна гра (Мультфільм 2018)\nПокоління, яке виросло на журналі "Веселі картинки" напевно прекрасно пам'ятають забавного і дотепного героя з Чехії, який постійно потрапляє в безглузді ситуації, але завдяки своєму доброму характеру та вірним друзям неймовірними шляхами примудряється знайти вихід із самої заплутаної історії. І ось тепер глядачі можуть спостерігати за його завзятими пригодами вже з екранів ...\nРосія , Чехія , Бельгія\nДжим Пуговка і машиніст Лукас (фільм 2018)\nЧудові історії не встигають залежуватися на книжкових полицях в сучасних будинках. Серед таких виявилася книга з неймовірними пригодами, сюжет якої був узятий за основу творцями кіно фільму під назвою «Джим Пуговка і машиніст Лукас». Медландія запрошує всіх бажаючих покуштувати свої простори і насолодиться незабутніми враженнями, отриманими ...\nБаррі Аллен - головний герой серіалу «Флеш 4 сезон». На його долю випало непросте випробування, в результаті якого він втратив і матір, і батька. З малих років, як і багато хлопчиків, він мріяв стати сильним, справлятися зі злодіями і бути в ритмі життя. До того ж, часто в школі, над ним знущалися старшокласники, але Аллен не міг за себе постояти бо був ...\n1 ... 4 5 6 7 8 9 10 11 12 ... 77 Вперед Назад 1 ... 4 5 6 7 8 9 10 11 12 ... 77 Уперед


Як прати бавовну, щоб не сіла і не злиняла - Веселий дім\nЯк прати бавовну, щоб не сіла і не злиняла\nПрання білих бавовняних матеріалів\nЯк поводитися з тонкими бавовняними тканинами\nВельвет, фланель та інші тканини з начосом і складною структурою\nСушка і прасування бавовни\nСушка тонких тканин з бавовни, мереживні речі\nЧим відбілити заношені білі речі\nВідновлення і закріплення кольору\nВід чого бавовняні речі сідають\nРечі з бавовни дуже зручні і затребувані круглий рік. Натуральний матеріал володіє величезною кількістю переваг, але разом з тим і особливостями щодо використання та чищення, тому безумовно не зайвим буде нагадати, як прати бавовну, щоб і одяг, і скатертини з гардинами і всі інші предмети, виготовлені з бавовняної тканини, змогли прослужити довго, не втрачали свого зовнішнього вигляду і властивостей.\nБавовна – натуральний матеріал, видобувається з навколоплідних волокон бавовнику і являє собою порожнисті трубки, з целюлози, закручені уздовж осі, від чого стають ще міцніше. Товщина бавовняного волокна приблизно 20 мкм, а довжина може варіюватися від 5-20 мм (пух, линт, підпушок) і до 20-60 мм (бавовняне волокно). Використовується для створення великої номенклатури тканин і матеріалів.\nЗ огляду на особливості матеріалу, наявність барвників і того, що бавовна при пранні сідає, якщо не дотримуватися простих правил під час сушіння, треба уважно підходити до вибору режиму прання і підбору прального порошку та інших засобів. Тому на перше місце виступає поділ за основними ознаками. Так можна точно відокремити ті речі, які можна прати разом, дотримуючись оптимальний режим.\nПорядок сортування наступний:\nБіле і незабарвлене;\nІ далі по типу тканини:\nМіцні, товсті, домоткані тканини з бавовни;\nТонка бавовняна тканина (тюль, ситець, вуаль, муслін);\nВельвет, фланель та інші тканини з начосом і складною структурою.\nСама по собі бавовна є унікальним натуральним матеріалом, для якого оптимальним є режим очищення при 130оС із застосуванням найрізноманітніших миючих засобів, крім найбільш агресивних розчинників і окислювачів. Хіба що застосування хлорвмісних порошків і відбілювачів зараз не рекомендується. Замість цього ефективніше використовувати кисневі відбілювачі, про які було розказано в цій статті. Однак наявність барвників і бажання зберегти зовнішній вигляд речей змушують застосовувати температури значно нижче. Тому потрібне сортування і вибір конкретного режиму, щоб відіпрати бавовну без особливих наслідків.\nТонкі тканини більше схильні до усадки і для них потрібен певний підхід під час сушіння, тому їх також виділяють в окрему групу.\nВельвет, фланель, байка вимагають акуратності, щоб не зіпсувати начісування і вигляд після прання, про що сказано тут.\nТемпература – від 40 до 95оС;\nЗ попереднім замочуванням для особливо брудних речей;\nПральні порошки з відбілювачем, кисневі відбілювачі, хлорвмісні;\nПовний режим прання;\nБажано подвійне полоскання;\nВіджимання на максимальних обертах;\nАвтоматична сушка при температурі до 60оС.\nБілі щільні бавовняні тканини найменш вибагливі до режиму прання, особливо в питанні, як прати 100 бавовну, без додавання синтетики. Для них можна вибирати температуру прання до 95 оС з додаванням кисневих відбілювачів і деяких хлорвмісних. Віджимання можна встановлювати на максимальні оберти до значення 1400 обр / хв. Однак режим сушіння, якщо він є у машинки, можна застосовувати до тих речей, де це дозволено виробником. Інакше, краще утриматися від цього, зробити все вручну.\nПри максимальному віджиманні бавовняні речі зазвичай виходять з машинки лише злегка вологими, можна відразу переходити до прасування, від чого тканину краще розгладиться і остаточно висохне.\nТемпература – від 30 до 65 ° С (згідно з вимогами виробника);\nЗ попереднім замочуванням при сильних забрудненнях;\nПральні порошки для кольорових речей;\nВіджимання при 600-800 оборотів в хвилину;\nБез автоматичної сушки.\nДля кольорових речей доцільно жорстке обмеження, при якій температурі прати бавовну. Навіть найстійкіші хімічні забарвлення не витримують температури понад 65 °С. Тому прати їх краще при 40-45 °С, тому як на око визначити тип забарвлення досить складно.\nМожна попередньо перевірити, фарбується матеріал чи ні, чи буде він линяти. Для цього змочений в гарячому мильному розчині клаптик або куточок витирають об чисту білу матерію. Якщо залишився кольоровий слід, то під час прання бавовна обов’язково злиняє, якщо задати дуже високу температуру. Таким матеріалами потрібно попередньо закріпити колір або перші кілька разів нову річ випрати окремо вручну.\nМиючі засоби вибираються тільки для кольорових матеріалів, без відбілювачів. Віджимання краще проводити при середніх значеннях оборотів, до 800 обр/хв. Машинна сушка не рекомендується, краще розвісити на білизняних мотузках або плечиках, де вони остаточно висохнуть.\nТемпература – 40-65 °С;\nПральні порошки з відбілювачем або без залежно від наявності забарвлення;\nДелікатний режим прання без зменшення часу;\nВіджимання при 600 обр/хв;\nТонкі тканини пруться незалежно від того, білі вони чи ні, при температурі не вище 65 °С, інакше бавовна після прання сідає. Не слід також користуватися сушильним барабаном. Для тонких матерій необхідно застосовувати деякі хитрощі для просушування так, щоб не зіпсувався зовнішній вигляд і фактура, особливо це стосується мереживних матеріалів.\nНайкраще для мереживних речей обмежитися ручним пранням. Попереднє замочування в гарячій воді з додаванням прального порошку протягом 5-6 годин допоможе позбутися від бруду. Мереживо і носові хустки можна окремо замочити в холодній солоній воді. Мереживо при цьому збереже форму, а хустки простіше буде випрати. Після цього досить злегка випрати з пральним порошком або в простому мильному розчині, без особливого завзяття, і ретельно прополоскати, щоб не залишалося миючого засобу. Замість віджиму краще, злегка стискаючи річ, вибрати основну воду.\nТільки ручне прання, якщо зворотного не заявить виробник;\nМильний розчин, пральні порошки, кондиціонери для бавовни;\nБез запирання, без викручування;\nВеличезна кількість тканин виготовляються з бавовни з начосом або з довгим ворсом, товстими, але при цьому м’якими. Вони дуже приємні на дотик і ідеально підходять для пошиття одягу або оббивки для м’яких меблів. Однак вони вимагають до себе особливого підходу для прання. Вельвет зовсім не можна прати за допомогою машинки, інакше він втратить форму і зіпсується його зовнішній вигляд.\nПідходить тільки акуратне ручне прання бавовни із застосуванням прального порошку. Віджимати або застіривать речі з вельвету протипоказано, досить легкими рухами полоскати в розчині і після злегка віджати, уникаючи сильних перегинів і складок. Останнє полоскання фланелі краще виконати з додаванням кількох ложок оцту.\nПопередньо слід ознайомитися з ярликом на одязі, де вказані режими для очищення. Там же є вказівки і з приводу сушіння. Якщо є квадрат з кругом усередині і в ньому три точки, то це звичайна щільна бавовняна тканина, яку можна сушити в машинках з відповідною функцією при температурі до 80оС. Їх можна розвішувати на білизняній мотузці і вішалках з плічками і сушити на балконі і на вулиці.\nПерше правило, як сушити бавовну. Не слід сушити під прямими сонячними променями. Під впливом сонячного світла бавовна втрачає міцність, білі речі жовтіють, а кольорові вицвітають. Для інформації, 800-900 годин під прямими сонячними променями знижують міцність волокна вдвічі.\nБільш делікатні речі і всі кольорові, краще не сушити в машинці при великій температурі. Це пов’язано з наявністю барвників і хімічною обробкою бавовни. Після автоматичної сушки досить складно розпарювати і вигладжувати складки.\nДруге правило. Сушити краще не повністю, а до стану злегка вологого. Після цього можна переходити безпосередньо до прасування. Під час сушіння на мотузках слід розпрямити річ, щоб вона висіла максимально рівно без складок.\nМереживо може сильно деформуватися, втратити форму, розтягнутися або навпаки сісти при неправильній сушці. Особливо делікатні скатертини, одяг і хустки краще разгортати на рівній м’якій поверхні і закріплювати малюнок за допомогою шпильок. Коли вони стають лише злегка вологими, можна приступати до прасування. Булавки в міру необхідності виймаються для прасування і після повертаються на місце.\nУ продажу є величезна кількість різних відбілювачів і на заміну хлорвмісних приходять засоби з кисневим відбілюванням. Заодно активний кисень відмінно справляється навіть із стійкими забрудненнями. Тому згадувати про народні засоби в більшості випадків немає потреби.\nІ все ж, повернути запраній речі колишню білизну і м’якість може допомогти замочування на добу в розчині з половиною дози прального порошку на необхідний обсяг і скипидаром з розрахунку 2-3 ложки на кожні 10 літрів води.\nКрім відбілювачів впоратися з пожовтінням може розчин перекису водню і нашатирного спирту. У гарячій воді 60-70оС на 8 літрів використовується 2 столові ложки перекису і одна столова ложка нашатирного спирту.\nПопулярний метод відбілювання і чищення білих речей з бавовни – це кип’ятіння. Використовується великий емальований або алюмінієвий посуд. Розчин миючого засобу і відбілювача готується відповідно до інструкції з розрахунку 10 літрів під кожен кілограм речей.\nНагрівати слід повільно, щоб з моменту включення плити і до закипання пройшло хоча б 35 хвилин. Кип’ятити можна протягом півгодини. Після цього речі слід прополоскати, тільки при цьому використовується спочатку гаряча вода і після температура опускається при повторних полоскання.\nЯкщо білі речі забарвилися після прання з кольоровими, але не сильно, то ситуацію може виправити сода. Варто замочити їх в гарячій воді з содою на 12 годин і після ретельно прополоскати і ще раз випрати.\nБавовняні предмети з вишивкою, якщо вони легко фарбуються, краще випрати в солоному розчині (1 ст. ложка солі на 1 літр води), а після вже в мильному розчині. Замість викручування річ загортається в рушник, після вивішується на просушування.\nТканина з бавовни в основному зменшується від високої температури під час сушіння. Тому, щоб уникнути цього, особливо для тонких тканин, сушку краще проводити при кімнатній температурі, в тіні. Не допускається машинна сушка, якщо зворотне не вказано на ярличку від виробника. Дотримуючись цих простих правил, як прати бавовну, можна довгий час зберігати відмінний зовнішній вигляд речей і міцність матеріалу.\nKat Tarasenko 2 Вересня, 2018 11 Грудня, 2018 Матеріали та тканини, Прання Коментарів немає\n← Як відіпрати кров з одягу\nЯк відіпрати пляму на джинсах →


Нічні морози і сніг: якої погоди чекати українцям на наступний тиждень – iBilingua\nYou are here: Home / Україна / Нічні морози і сніг: якої погоди чекати українцям на наступний тиждень\nНічні морози і сніг: якої погоди чекати українцям на наступний тиждень\nНаступного тижня в Україні сильно зіпсується погода- в країні похолоднішає, а в Карпатах і взагалі синоптики прогнозують сніг.\nПро це, з посиланням на дані Укргідрометцентру, повідомили в пресслужбі ДСНС.\n“За даними, з 31 березня по 2 квітн, в зв’язку зі вторгненням арктичного повітря в західних, північних, більшості центральних областей очікується відчутне зниження температури”, – йдеться в повідомленні.\nЗокрема, температура в країні вночі встановиться на рівні 0-6 градусів морозу, вдень – 1-6 градусів тепла. 31 березня в центральних областях очікується від 3 градусів морозу до 3 градусів тепла.\nА в Карпатах, крім зниження температури, 31 березня синоптики прогнозують помірний сніг. На дорогах очікується ожеледиця – оголошено жовтий рівень небезпеки.\nТемпература тут вночі буде 4-9 градусів тепла, вдень – 0-5 градусів морозу.\nФото ілюстративне – rbc.ua


27 Квітня 2021, 11:37 | Авто\nНа ринку зараз представлені три типи вогнегасників.\nВогнегасник без перебільшення може врятувати ваш автомобіль в разі несподіваного загоряння. При цьому, для того, щоб швидко і ефективно загасити пожежу, ви повинні заздалегідь вибрати правильний вогнегасник, інформує Ukr.Media.\nЗ одного боку, коли ви хочете купити вогнегасник в машину, то в цьому немає нічого складного. З іншого боку, вогнегасник в машину повинен відповідати деяким вимогам. Про те, які в принципі бувають вогнегасники, і яким вимогам вони повинні відповідати ми і поговоримо сьогодні.\nЯкий вогнегасник повинен бути в машині\nУмовно у вогнегасника можна виділити кілька основних критеріїв, виходячи з яких варто робити свій вибір. Йдеться про:\nТип наповнювача в вогнегаснику,\nСпочатку розберемося з ємністю і якістю. Якщо говорити про обсяг, то вогнегасник для автомобіля повинен бути не менше 2 літрів, а для вантажівки цей обсяг повинен бути хоча б 5 літрів.\n2-літрового вогнегасника більш, ніж вистачає для легковика, якщо вчасно почати гасити загоряння\nЯкщо ж ми говоримо про якість, то тут варто надавати перевагу класичним вогнегасникам, а не так званим аерозольним. Останні мають ряд переваг, у вигляді невеликого розміру і мінімалістичного дизайну, але водночас вони не особливо ефективні при гасінні загоряння, яке могло статися в легковику.\nЯкий вогнегасник купити в авто\nЗ якістю і обсягом вогнегасників ми трохи визначилися. Тепер саме час поговорити про їх тип. Всі вогнегасники, які продаються для авто можна умовно розділити на три типи:\nКожен з них має певний ряд особливостей, серед яких як переваги, так і недоліки.\nПорошкові вогнегасники є найбільш універсальними, бо вони, фактично, покривають все навколо піною, відрізаючи доступ кисню до вогнища загоряння. Залежно від типу порошку їх використовують для гасіння:\nГоловний мінус подібних вогнегасників — порошок всередині балона може злежатися, через що є великий відсоток відмов. Кожні пару місяців його рекомендується струшувати, а кожні два роки — перезаряджати.\nВуглекислотні вогнегасники працюють за принципом перекривання доступу кисню до вогню. При цьому даний тип вогнегасника не так добре справляється з гасінням газоподібних матеріалів, деревини, пластику і тканини. Але при цьому їх активно використовують для гасіння електрообладнання, горючих рідин (палива, мастила).\nЗазвичай, вуглекислотний вогнегасник потрібно перезаряджати раз в 5 років, а відсоток відмов серед них менше, ніж серед порошкових.\nПовітряно-емульсійні вогнегасники з'явилися на ринку нещодавно. Вони діють на вогнище загоряння комплексно, витісняючи із зони горіння кисень, охолоджують поверхню і покривають її високоадгезивною плівкою. Дані вогнегасники без труднощів справляються з будь-якими загоряннями, при цьому їх не потрібно обслуговувати по 10-20 років.\nОстаточний вибір щодо вогнегасника кожен, в будь-якому випадку, зробить для себе сам. При цьому якщо є можливість, то краще купити більш якісний і дорогий варіант, ніж потім плакати над згорілою машиною.\nПожежа Автомобіль Вогонь\nЯкий вживаний автомобіль обрати — найбільш компактні і бюджетні моделі\nБатько подарував сину автомобіль, але він не викликав у нього захоплення поки не сталося це\nПоліцейський вирішив зупинити дівчину за кермом, але те що вона вчинила змусило його бігти


Чистий четвер 2022: традиції та заборони | Life\nЧистий четвер 2022: традиції та заборони\n21 Квітня 2022, 08:10 Анастасія Рогожінська\nЧистий (Великий) четвер – один із найважливіших днів Страсного тижня. Цього дня Ісус Христос на знак покори омив ноги своїм учням і встановив Таїнство Євхаристії на Таємній вечері.\nДо Чистого четверга були приурочені очисні обряди. Аби очистити не тільки простір, але й душу перед Великоднем, люди йшли на ранкову службу в церкву, де сповідалися та причащалися.\nУсі головні традиції та заборони на Чистий четвер – у матеріалі.\nЧистий четвер – це останній четвер перед Великоднем, коли віряни згадують важливі події з життя Христа.\nУ цей день вшановується Таємна вечеря, обмивання Ісусом ніг його учнів, молитва Христа в Гефсиманському саду, зрада його учня Юди, арешт первосвящениками та заслання у темницю.\nКоли Чистий четвер 2022\nУ 2022 році Чистий четвер християни східного обряду відзначають 21 квітня.\nЯк святкують Чистий четвер\nТрадиційно щороку в церкві читають 12 Страсних Євангелій, де йдеться про страждання Ісуса перед стратою. У цей день кожен вірянин повинен залишити свої тривоги та гріховні помисли, щоб зустріти свято з чистою душею.\nТакож із церкви додому приносять страсну свічку, яка здатна лікувати всі захворювання. А ще заведено готувати четвергову сіль, яка має цілющі властивості. Для цього звичайну сіль печуть, а потім освячують у храмі.\nУ Чистий четвер люди ходять купатися в озеро, річку чи баню. Кажуть, у цей день вода має особливі властивості, здатні очистити дух і тіло.\nТакож у цей день прибирають будинок і готуються до Великодня. Також потрібно зайнятися пранням та іншими домашніми справами.\nКоли вдома буде порядок, переходять до приготування святкових великодніх страв і фарбування писанок.\nУ Чистий четвер не можна розводити в будинку безлад і залишати житло без прибирання.\nНе варто допускати неприємні думки, збирати образи, сваритися, провокувати когось на конфлікт.\nКатегорично заборонено куштувати паску та випікати великодні ласощі до прибирання в будинку.\nУ Чистий четвер не можна позичати гроші та виносити з будинку цінні речі.\nТакож забороняються веселощі – не можна співати, танцювати, влаштовувати пишні застілля із алкоголем.\nВеликдень, Великий піст, Чистий четвер\nЩо таке Чистий четверКоли Чистий четвер 2022Як святкують Чистий четверЩо можна робити в Чистий четверЩо не можна робити в Чистий четвер


Функціонально-планувальна організація готелів «Надія» і «Аускопрут ». Переваги та недоліки\nГоловна Курсові роботи українською Туризм Функціонально-планувальна організація готелів «Надія» і «Аускопрут ». Переваги та недоліки\nЗ дисципліни “Рекреаційні комплекси” на тему:\n“Функціонально-планувальна організація готелів «Надія» і «Аускопрут ». Переваги та недоліки”\n1.1 Опис ландшафту місцевості (наявність рекреаційних ресурсів)\n1.2 Кліматичні умови місця розташування рекреаційного утворення\n1.3 Транспортне забезпечення та зв’язок\n2.1 Вид рекреаційного утворення\n2.2 Конструктивні особливості будівель і споруд\n2.3 Планувальна організація рекреаційного утворення\n2.4 Інженерне забезпечення об’єкту\n2.5 Планувальна організація обслуговуючих приміщень\n2.6 Планувальна організація приміщень житлової групи\n2.7 Недоліки планувальної організації рекреаційного об’єкту\n4. Вплив рекреаційного утворення на навколишнє середовище\n4.1 Водопостачання і водовідведення\n4.2 Системи вентиляції та кондиціонування повітря\n5. Проектна частина\n5.1 Пропозиції по покращенню планувальної організації рекреаційного утворення\n6. Техніка безпеки та протипожежна техніка рекреаційного об’єкта\nСтворення готелів пов’язане з історією винекнення потреби в подорожах і поїздках, які здійснювалися людьми. Подорожуючі потребували притулку і харчів. Туризм завжди впливав на розвиток готельної справи і, навпаки, від рівня готельної справи залежав розвиток туризму.\nРозвиток туризму в наш час має важливе значення для розвитку економіки багатьох держав світу. На частку індустрії туризму припадає до 10% світового національного продукту, 11% світових споживчих витрат. Індустрія туризму входить в число найбільш експортних галузей. \nВ економіці сучасної України туризм також займає важливе місце. Одним з пріоритетних завдань Державної прогами розвитку туризму в Україні на 2002-2010 рр. є становлення в державі сучасного високоефективного і конкурентноздатного туристського комплексу.\nГотельний сервіс містить в собі цілий комплекс послуг для туристів і є ключовим чинником, що визначає перспективи розвитку туризму в Україні.  Особливістю готельного бізнесу є орієнтація на Європейські сервісні стандарти. Так, рівень комфорту у вітчизняних готелях визначається згідно європейської, або, як часто її називають системи зірок.\nКількість готелів в Україні порівняно з туристськими країнами світу незначна. У Великій Британії, наприклад, функціонує близько 260 тис. готелів. У країнах Європи число великих готелів становить 15-25 % загальної кількості готельних господарств, 75-85 % — мотелі та готелі сімейного типу. За даними аналізу структури готельного господарства України, такі форми готельного господарства, як мотелі, кемпінги, мо-лодіжні бази, надзвичайно поширені в інших країнах, в Україні прак-тично\nне розвинуті. На сьгоднішній день в Україні є 1232 готелі, з яких:\n5 – пятизіркових;\n29 – чотиризіркових;\n74 – тризіркових.\nРозміщення готелів в Україні залежить від економічного розвитку регіону та відвідування його туристами. Так, Прикарпаття славиться своїми туристичними центрами (Яремча, Ворохта тощо).\nНайбільшим культурним та економічним центром краю є обласний центр (237 тисяч мешканців), історія якого налічує три з половиною сторіччя.\nКурсова робота на тему: Функціонально-планувальна організація готелів «Надія» і «Аускопрут ». Переваги та недоліки


Пинзеник вважає, що акцизи на тютюн повинні встановлюватися в рамках узгодженої політики із сусідніми країнами | УНІАН\nПинзеник вважає, що акцизи на тютюн повинні встановлюватися в рамках узгодженої політики із сусідніми країнами\nКиїв. 18 березня. УНІАН. Колишній міністр фінансів України Віктор ПИНЗЕНИК вважає, що підвищення ставок акцизного збору на тютюнові виробі повинно здійснюватися в рамках узгодженої політики із сусідніми країнами.\nПро це В.ПИНЗЕНИК заявив сьогодні на прес-конференції в УНІАН на тему “Українська криза: стан, діагностика і лікування”.\n“Я допускаю таке рішення”, - сказав екс-міністр, коментуючи сьогоднішню підтримку Верховною Радою України у першому читанні законопроекту щодо збільшення акцизів на тютюнові вироби.\nРазом з цим, на думку В.ПИНЗЕНИКА, “єдина проблема, яка тут виникає, і на яку треба реагувати завжди, є відповідність ставок акцизів у суміжних країнах”.\nВ.ПИНЗЕНИК нагадав, що Україна вже неодноразово мала проблему із активізацією контрабанди тютюнових виробів. Зокрема, на думку екс-міністра, це особливо було відчутно 5-6 років тому.\n“Якщо акцизи із сусідніми країнами є більш-менш відповідним, то таке рішення (про підвищення акцизних зборів на тютюн – УНІАН) необхідно приймати. А якщо політику з підвищення акцизів узгодити з основними партнерами-сусідами – це Росія, Білорусь, Молдова – то цей крок може дати ще більше надходжень до бюджету”, - підсумував В.ПИНЗЕНИК.\nЯк повідомляв УНІАН, сьогодні, 18 березня, Верховна Рада України ухвалила у першому читанні проект Закону “Про внесення змін до Закону України “Про ставки акцизного збору на тютюнові вироби”.\nВодночас, виробники сигарет та експерти заявляють, що законопроект про різке підвищення акцизу на тютюнові вироби може посилити кризу та «вбити бізнес».\nЯк заявив перший заступник голови Комітету Верховної Ради з питань податкової та митної політики, депутат від Партії регіонів Микола КРУГЛОВ, «законопроект №4202 не наповнить бюджет, а лише збільшить виробництво контрафактної тютюнової продукції. Якщо цей законопроект буде прийнято, то контрабанда тютюнових виробів зросте в рази. На початку 1990-х вже таке було по всій Україні і, зокрема, в Миколаївській області, де я був губернатором. Тоді контрафактну та контрабандну продукцію реалізовували бабці та дідусі, і з ними боротись було неможливо. Так буде і зараз. Додайте ще масу безробітних, які також до цього можуть долучитись».


🎧 Навушники Sven GD-910MV Black/Blue - купити в Україні!\nПн-Пт: з 9:00 до 20:00\nАксесуари та комплектуючі для велосипедів\nДзвінки для велосипедів\nЗапчастини для електросамокатів\nКріплення на кермо для велосипедів і самокатів\nНавушники Sven GD-910MV Black/Blue\nКод товару: 76704\nМікрофон: з мікрофоном\nПризначення: для ПК , для Skype , для ноутбука , для офісу\nГотівкою, Visa/MasterCard, Приват24, Безготівково, Кредит\nНавушники від Sven постійно радують користувачів першокласним гатунком виготовлення і гідним звучанням. Не виключення і модель Sven GD-910MV. Це повнорозмірні навушники, що ідеально підійдуть для Skype, для ПК, для ноутбука, для офісу.\nЗбалансований звук, різноманітний функціонал, практична конструкція — навушники в повній мірі оцінять усі. Об'ємне звучання не підтримується. Більш детально особливості моделі розглянемо далі.\nШирокі можливості для спілкування\nШвидку координацію командних дій або відправку голосових повідомлень в чаті неможливо уявити без добре налаштованого мікрофона. Гарнітура Sven GD-910MV порадує не тільки чистим звучанням, але і відмінним мікрофоном .\nВбудований в корпус навушників мікрофон забезпечує комфортне розташування гарнітури близько рота, а значить — і чітке звучання під час діалогу.\nОсобливості конструкції і дизайн\nІгрові сесії зазвичай тривають тривалий час, так що виробник подумав про комфортну посадку Sven GD-910MV на голові. наголов'я забезпечує тривале використання гарнітури без найменшого дискомфорту. Сприяє цьому і приємний на дотик, довговічний матеріал амбушюр тканина. Корпус не вимагає багато місця, якщо буде необхідно, навушники зручно брати з собою.\nПри цьому візьміть до уваги, що Sven GD-910MV — це дуже витончена гарнітура . колір аксесуара доповнить ваш образ і приверне навіть витончених естетів.\nСпосіб сполучення і порти\nПідключення, що забезпечує надійне з'єднання з ПК або ноутбуком і не заважає користувачеві в процесі експлуатації навушників. Інтерфейс 2 x mini-jack (роз'єм 3.5 мм) гарантує легкість підключення і без додаткових перехідників сумісний з усіма поширеними комп'ютерними системами.\nДе купити навушники Sven GD-910MV\nВ інтернет — магазині АКС ви легко можете вигідно замовити навушники Sven GD-910MV та інші моделі навушників за доступною ціною. Варто пам'ятати і про якісне обслуговування і постійні знижкові пропозиції. Доставка можлива в регіон країни, в столиці можливе самовивезення з точок видачі.\nдля ПК, для Skype, для ноутбука, для офісу\n2 x mini-jack (роз'єм 3.5 мм)\nЧастотний діапазон, Гц\n108 дБ / 1 кГц\nОпір навушників, Ом\nДовжина кабелю, м\nТип акустичного оформлення\n* Характеристики Навушники Sven GD-910MV Black/Blue та комплектація товару можуть змінюватися виробником без повідомлення.\nЗалишити відгук Будьте першим, хто залишить відгук.\nРозгалужувач для мікрофона і навушників Cablexpert 4-pin 3.5mm - 2x3.5mm M/F 0.2м White (CCA-417W)\nРозгалужувач для мікрофона і навушників Cablexpert 4-pin 3.5mm - 2x3.5mm M/F 0.2m Black (CCA-417M)\nКод товара: 379022\nРозгалужувач для мікрофону та навушників Cablexpert 4-pin 3.5mm - 2x3.5mm M/F 0.2m Black (CCA-417)\nКод товара: 378897\n© Інтернет-магазин AKS 2022


В УжНУ проведуть антикорупційні тренінги – Освітній портал Закарпаття\nПрограму заходу організовано за ініціативи Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області та за підтримки Президії громадської ради при Закарпатській ОДА. До розробки та наповнення контенту курсу тренінгів долучився і «Центр кар’єри УжНУ» на чолі зі своїм директором — кандидатом економічних наук, доцентом Тетяною Бутурлакіною.\nПані Тетяна й відкрила перше засідання, розповіла про плани роботи програми, підкреслила важливість правового навчання як складової грамотної професійної діяльності громадських діячів, керівників громадських організацій та молодих активістів, яких багато і серед студентів.\n«Для того, аби бути дієвим та вміти впливати на рішення влади, слід набувати фаху й досвіду в цій сфері, а це елементарна громадська освіта, яка вже давно й успішно працює у світі. Громадський контроль, своєю чергою, є головною умовою демократичного суспільства», — наголосила пані Бутурлакіна. До слова, розпочата програма дозволить отримати знання і практичні навички та поради від досвідчених експертів, провідних фахівців та громадських діячів краю, що долучилися до проведення тренінгів.\nНавчання розпочалося з тематичних модулів, яких усього заплановано десять. Стартовою була лекція першого заступника начальника ГТУЮ в Закарпатській області Івана Алмаші, який розповів про світовий антикорупційний досвід та вітчизняне законодавство у сфері протидії корупції. Про дієву громадську антикорупційну експертизу розповів перший заступник голови Громадської ради при Закарпатській ОДА Олег Лукша. Завершила тренінг першого дня лекція доцента юридичного факультету УжНУ Марії Менджул, яка розповіла присутнім про механізми взаємодії інститутів громадянського суспільства та органів державної влади й місцевого самоврядування щодо формування активної антикорупційної позиції громадськості в Україні.\nЗагалом перший день пройшов дуже насичено, адже тематика «Школи» пробудила серед учасників неабияку зацікавленість: вони активно задавали питання, долучалися до обговорення та коментували лекції прикладами з власного досвіду. Це підтвердило очікування організаторів та довело потребу саме такого формату навчання.\nОхочі можуть долучитися до тренінгів, які відбудуться протягом наступних двох субот місяця (20-го та 27-го лютого відповідно). Участь у проекті є безкоштовною. Заповнити аплікаційну форму можна тут.\nПопередній Ужгородський дитсадок став експериментальним закладом всеукраїнського рівня\nНаступний Молодого науковця з УжНУ нагородили за найкращу доповідь на симпозіумі