Уроки минулого - Петро-Мірчук-\nПраця відомого історика і публіциста доктора Петра Мірчука - друга книжка з серії «Український націоналістичний рух першої половини XX століття», котра була започаткована Лігою Визволення України ще у 1953 році. Перша - «Відродження великої ідеї», нещодавно перевидана Молодіжним Конгресом Українських Націоналістів, а наступні незабаром мають побачити світ.\nЦі праці доктора Петра Мірчука ми сьогодні подаємо до рук вдумливого читача не випадково, адже вони мають не лише неабияку історичну, просвітницьку вартість, а й практичне, виховне, політично-актуальне значення. Занадто прозорими і виразними є паралелі, котрі можна провести між героїчними, але водночас і трагічними для України подіями майже сторічної давності і сьогоднішньою непевною ситуацією в нашій державі.\nВперше в Україні ця праця побачила світ у 1991 році (перевидана Спілкою Української Молоді), але вважаємо, що і третє її видання, котре ви тримаєте в руках, прислужиться посильно до того, щоби українські патріоти, засвоївши уроки історії і зробивши єдиноправильні висновки, таки доклали максимум зусиль і не допустили, щоби лукаві, «приспавши Україну», знову окраденою «збудили її в огні». Ми повинні вивести нашу Державу на інший шлях, на шлях свободи, добробуту, сили, величі і слави.\nВіктор Рог, Голова Молодіжного Конгресу Українських Націоналістів\n1 ПРОБУДЖЕННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ СТИХІЇ\nВибух світової війни в літі 1914 року використав московський уряд для того, щоб знов накласти важкі поліційні кайдани на кожну ділянку українського політичного життя. Бачачи це і побоюючись посилення політичних репресій у воєнний час, український щоденник у Києві “Рада” на першу вістку про вибух війни надрукував передовицю, в якій заявлялось, що місце українців у грядучій війні по стороні Росії, бо ж оборона Росії це одночасно оборона української землі. Це була неофіційна заява української наддніпрянської інтелігенції, згуртованої в "Товаристві Українських Поступовців" (ТУП). Подібну статтю, що мала характер декларації української громади в Петрограді, помістив у своєму журналі “Украинская жизнь” Симон Петлюра. Та все це на ніщо не здалося. Московська влада вже в перших днях війни позакривала майже всі українські часописи й журнали, а їх редакторів мобілізувала до свого воєнного апарату, або піддала під поліційний нагляд. Подібні санкції було застосовано й до всіх інших українських політичних та культурних діячів. У висліді цього у перших двох роках війни українське політичне і навіть культурне життя під московською окупацією завмерло,\nАле з початком 1917 року положення змінилося зовсім. Невдачі Росії на фронтах та глибока корупція московського уряду й московських правлячих кругів, винесені воєнною дійсністю перед очі загалу в усій їхній наготі, виявили слабість російського царського режиму, розбурхали обурення мас і заохотили внутрішні революційні сили до виступу.\nЦей виступ, що розпалив пожар революції в Росії і запалив царський трон, зробили в дні восьмого березня 1917 року в Петрограді українські військові частини – лейбгвардійські полки: Волинський, Семенівський, Єгерський та Ізмайлівський. Чотири тисячі солдатів тих полків, що становили прибічну царську гвардію, відмовились стріляти в демонстрантів і замість царського трикольорового підняли вгору прапор революції.\nПетроград був столицею тодішньої Росії і центром російського революційного руху. То ж здавалось би, що українці, які жили в Петербурзі, далеко від рідної землі, підпали зовсім денаціоналізаційному процесові й просякли наскрізь духом всеросійськости. Та показалось, що воно зовсім не так. Московська революційна пропаганда не зуміла тут вбити в душі українців національних почувань. Вже другого дня революції комітет української петербурзької громади видав свою заяву, в якій основною вимогою поставив автономію України. 23 березня 1917 року відбулася в Петербурзі велика маніфестація українців, в якій взяло участь понад 20.000 людей. Між ними були й усі ті українські солдати лейбгвардійських полків, що два тижні тому підняли прапор революції. І ось тепер усі вони, й оті солдати, й українці — робітники, і навіть відділ кубанських козаків, що їхали на чолі по ходу в червоних жупанах, демонстрували в чужому Петербурзі – під синьо-жовтими прапорами. Не червоний дурман соціалізму, а стихійне, національне почуття кликало, значить, всіх петербурзьких українців виходити з хат і як окрема національна група маніфестувати свої почування під синьо-жовтими прапорами.\nД.Дорошенко у своїй “Історії України” пише про цю маніфестацію: “Маніфестація зробила велике враження на петербурзьке суспільство. Всі газети заговорили про неї і почали містити спеціальні статті про українську справу. Лейтмотивом цих статей було, що українська справа перестала бути академічним питанням, що вона стала актуальною, невідкладною потребою життя, і що російське громадянство мусить уважно вдуматися в його і зрозуміти природу національних домагань українців. В очах столичного громадянства українство відразу зробилося силою, з якою треба рахуватися” (ст.48-49).\nВиразно національний характер мала теж маніфестація української громади в Москві. Темою нарад віча, улаштованого в закінченні цієї маніфестації була Україна і національні вимоги українського народу.\nДуже виразно виявила своє національне обличчя революційна стихія народних мас особливо на українських землях. Під час величавої маніфестації у Києві 1 квітня 1917 року, в якій взяло участь понад сто тисяч людей, в тому числі кількадесят тисяч озброєного вояцтва, повівало понад 320 прапорів, і всі вони були синьо-жовті. З корогвами і синьо-жовтими прапорами вийшло на зустріч маніфестації і київське духовенство. На Софійській площі, вкритій синьо-жовтими прапорами, відправлено панахиду “за мучеників У країни, душу свою положивших за волю рідного краю”. Після промови проф. М.Грушевського всі маніфестанти клякли на коліна і присягли, що не складуть своїх рук доти, доки не здобудуть і не забезпечать національних прав України.\nКілька днів перед тим відбувся у Києві губерніальний кооперативний з’їзд, на якому делегат Васильчук закінчив свою промову словами: “За вільну Україну, за самостійність, за рідну мову і школу!”. Цей самостійницький клич викликав бурхливі оплески всіх присутніх; це свідчить, що клич вільної, самостійної України відповідав їхнім душевним бажанням. В день закінчення з'їзду, 29 березня 1917 року, відбулося в Києві “свято свободи”, під час якого українське громадянство Києва маніфестувало на вулицях міста з синьо-жовтими прапорами і транспарантами, що на них виднілись кличі: “Хай живе вільна Україна!” і “Хай живе самостійна Україна!”.\nПід національними, синьо-жовтими прапорами, маніфестували й українці Катеринослава на Святі Революції в дні 13 березня 1917 року та на святі 1-го травня. Виразний національно-український характер мали революційні маніфестації теж в Одесі, Харкові, Полтаві, Чернігові й усіх інших містах України. По всій Україні прокотилась хвиля маніфестаційних виявів національного пробудження всього українського народу, хвиля виявів його національних почувань і бажань. То ж не диво, що навіть один з тодішніх комуністичних лідерів в Україні Петровський признає, що “величезні маси українського народу зауважили в лютневій революції 1917 року перш всего освободження від страхіть національного гнету" (Петровський. “Революція і контрреволюція на Україні”, ст.7).\nВ.Винниченко пише у своїх споминах про несподіваний могутній вибух на вістку про революцію національних почувань українських мас:\n“Українство здригнулось, таємними шляхами пройшов скрізь усю незміряну глибінь один тон. Приспаний, приглушений, заляканий і замучений інстинкт затвердження себе серед сущого з чудодійною, стихійною силою вибухнув по всіх галузях, по всіх напрямках національного організму. Всі до купи! Всі сили, всі до крихітки, всі без різниці фарб у – єдину силу!\nЗвідси починається героїчний, дивний, захоплюючий період пробудження нації, яка була стерта з географічних мап, з підручників історії, з літератури всього світу, навіть з власної свідомості”.\n“Велика, таємна, нерозгадана людським розумом сила, що зветься на людській мові Інстинктом життя, дала людині любов до самої себе, як необхідний засіб піддержування життя в собі та навкруги себе. Людина, що має живий, свіжий, здоровий інстинкт життя, мусить любити все, що дає їй це життя, що зберігає його, що відновлює, зміцнює її сили...”.\n“В цьому є корінь національного чуття. Через це національна свідомість і любов до своєї нації не знає ні класів, ні партій, ні віку, ні полу.”\n“Дійсно свідомих українських сил було мало... Але тих, що просто любили себе, що просто, без свідомості почували ніжність до тих явищ, які дали їм життя і сприяли його розвитку, які по законам не логіки, а чистої, бездумної природи почували свою національну спорідненість, таких були сотні тисяч і мільйони. І от переважно вони маніфестували в Петрограді, в Києві, в Одесі, в Ростові, на Україні і поза Україною, але скрізь з отою пробудженою, теплою ніжністю... Тепер вона раптом набрала всі права горожанства, вона навіть мала гарний золотисто-блакитний, неба й сонця прапор, на якому його ніжність і зворушення мали законну, гарну, влучну формулу: “Хай живе вільна Україна!” (Винниченко “Відродження нації”, ст.73-75).\nЗначить, і сам Винниченко, тоді запеклий ворог національного самостійництва, признає, що весь український народ відгукнувся на революцію дуже сильно і що той відгук мав виразно національний характер. Так, не червоні полотнища інтернаціональної пролетарської революції, але синьо-жовті прапори національного відродження підняла весною 1917 року українська стихія; не фрази про "пролетарську революцію", а виразний клич “Вільна Україна!” був бойовим гаслом, виписаним на піднесених тоді українською стихією прапорах.\nЗаувага Винниченка, якою він намагається знецінити реальну вартість того вибуху національних почувань, що мовляв, вони були висловом не політичного роздумування, але підсвідомих почувань, у великій мірі слушна. Але ж так є завжди. Широкі маси народу завжди керуються не так політичною спекуляцією, як почуваннями. Так і треба, щоб національні почування були стихійними, підсвідомими, загальними. Спрямувати цю стихію національних почувань, виявлену так виразно й так могутньо в весняні дні 1917 року, в русло державного будівництва - було обов’язком тодішньої української інтелігенції, тодішнього українського політичного проводу.\n2. КОНСОЛІДАЦІЯ УКРАЇНСЬКИХ СИЛ.\nВибух революції в Росії застав східноукраїнську інтелігенцію політично роз’єднаною, поділеною на два зовсім окремі, один одному ворожі табори: на табір самостійників-націоналістів і табір соціалістів-інтернаціоналістів. Ідеалом одних була вільна, самостійна Україна, для других — інтернаціональна соціальна революція. Окремо від них обох стояв табір аполітичних культурників.\nВ інтелігентських колах тодішньої Наддніпрянщини, що цікавились політикою, соціалістичний табір мав багато міцніші впливи, чим націоналістичний. Причиною цього було головне те, що соціалістичні погляди в Україні ширили не лиш українські, але й численні московські та жидівські соціалістичні організації, в яких українські соціалісти знаходили завжди гарячих прихильників і союзників; а українським самостійникам-націоналістам приходилось вести боротьбу і з царатом, і з московськими соціалістами, і з українськими соціалістами, і навіть з українськими “народниками”, що зводили українську проблему до культурництва. На українських самостійників-націоналістів і на саму ідею самостійності України йшла безупинна запекла атака зі сторони всіх названих політичних сил, що діяли тоді в Україні. До соціалізму ставилися тоді московські чорносотенці поблажливо; українське ж самостійництво вони ненавиділи всім своїм єством і докладали всіх сил, щоб нищити кожний прояв українського самостійництва. Московські, а з ними й жидівські соціалісти в відношенні до українського самостійництва вірно додержували кроку московським чорносотенцям, поділившись з ними тихо ролями в зацьковуванні та нищенні всіх проявів українського самостійництва: чорносотенці користувались для цього поліційним терором, а московські соціалісти всіх відтінків – моральним (поки що) терором та політичною агітацією. Українські соціалісти вважали національне питання неіснуючим і шкідливим і так представляли його завжди українському народові. Українські ж “народовці” дивились на ідею самостійності як на чарівну, але нездійсниму мрію, яку не вільно підносити як політичний постулат, бо цим стягається лиш непотрібно поліційні репресії проти українства і цим унеможливлюється єдинокорисну для українського народу культурницьку роботу.\nОрганізаційно оформлені діяли в східній Україні в час вибуху революції такі політичні партії:\n1. Самостійницько-націоналістична Українська Народна Партія. — УНП та самостійницько-націоналістична організація Братство Самостійників.\nа) Українська Соціал-Демократична Робітнича Партія -УСДРП, членів якої звано коротко ес-деки. тобто соціал-демократи. Лідерами її були: Володимир Винниченко, Симон Петлюра, М.Порш. Ісаак Мазепа, Андрій Лівицький, Левко Чикаленко.\nВ УСДРП згуртувались усі ті, що вступили колись до РУП, щоб з національних позицій перевести РУП на соціалістичні. Розваливши РУП, вони й оформилися в окрему соціалістичну партію. Організаційно УСДРП була ніби самостійна, але політично й програмово вона була повністю під впливами московських ес-деків, вважаючи себе, як це окреслив Винниченко, разом з ними “одним цілим”.\nб) Партія Українських Соціалістів-Революціонерів. коротко ес-ери (соціалісти-революціонери). Тут гуртувався найрухливіший елемент молоденьких українських студентів. Українські ес-ери мали не тільки спільну з московськими ес-ерами програму і тактику та платформу дії, але й були з ними в організаційній пов’язаності і тим були безпосереднім, може й несвідомим знаряддям протиукраїнської політики московських соціалістів. Лідерами її були: В.Залізняк, М.Ковалевський, О.Севрюк, П.Христюк. Микита Шаповал. По вибуху революції до ес-ерів пристав проф. М.Грушевський. Під повним впливом ес-ерів опинилася Українська Селянська Спілка, заснована в перших днях революції як “професійно-клaсова організація українського селянства” .\n3. Товариство Українських Поступовців - ТУП, зав’язком якого була Українська Демократично-Радикальна Партія, що припинила своє існування як партія в 1905 році. ТУП складався переважно з інтелігентських елементів, які ставилися ворожо і до соціалістів і до націоналістів-самостійників, та провадили виключно культурно-національну роботу.\nУкраїнські самостійники під керівництвом Миколи Міхновського, д-ра Миколи Луценка, В.Отаманівського, Вол. Шемета, Павла Макаренка та М.Андрієвського створили вже в перших днях революції Українську Центральну Раду, яка повинна була підготовити проголошення самостійности України та перебирання керма державного будівництва.\nАле, майже одночасно з ініціативою самостійників виступив ТУП, уважаючи себе, згідно з свідченням М.Грушевського, “єдиним політичним представником України”'. ТУП видав відозву до українського народу, закликаючи його організуватися, збирати складки на національний фонд, закладати українські школи, організовувати “Просвіти” та піддержувати новий, революційний уряд Росії.\nЗголосились, вкінці, до слова й українські соціалісти. їхні представники прибули на збори ТУП, зголошуючи свою співпрацю.\nТак зродилася думка про консолідацію всіх українських сил для спільної дії в користь українського народу. Ця думка була швидко реалізована створенням Центральної Ради в дні 17 березня 1917 року, в склад якої ввійшли представники всіх трьох таборів. Кілька днів пізніше видано першу відозву Центральної Ради “До українського народу” (з датою 22 березня 1917 року), яка віддзеркалює політичне наставлений всіх трьох складових таборів. Українським самостійникам-націоналістам належить перша частина відозви, в якій говориться:\n“Народе Український! Впали вікові пута. Прийшла воля пригніченому людові, всім поневоленим націям Росії. Настав час і твоєї волі й пробудження до нового, вільного, творчого життя після більш як двохсот літнього сну.\n“Уперше, Український тридцятимільйонний народе, Ти будеш мати змогу сам за себе сказати, хто ти і як хочеш жити, як окрема нація. З цього часу в дружній сім’ї вільних народів могутньою рукою зачнеш собі кращу долю кувати”.\nДруга частина, в якій узалежнюється майбутнє від російських Установчих Зборів, віддзеркалює політичне наставляння табору українських соціалістів, а третя, де говориться про організування шкільництва, культурних і економічних спілок та про збірку на Український Національний Фонд, це витяг відозви ТУП зперед кількох днів.\nЩодо характеристики поодиноких таборів, то, наприклад, В.Винниченко дає таборові самостійників-націоналістів таку оцінку:\n“Це був переважно військовий “отаманський” елемент, без виразної соціальної програми, без усякої політичної освіти, але з виразним націоналістичним темпераментом, який служив їм програмою і тактикою, й аргументами. Роль цієї групи в усьому рухові незначна, але часом досить сумна”. (“Браком виразної соціальної програми” називали соціалісти те, що українські самостійники-націоналісти вважали соціальне питання другорядним, залежним від розв’язки національного; “браком усякої політичної освіти” було в очах соціалістів відкидання націоналістами марксизму, а “досить сумною” є роль українських самостійників-націоналістів, якщо оцінювати її зі становища саціал-анархістів).\nПолітичне наставлення культурницьких ТУП-овців характеризує той же Винниченко:\n“Вони з свого погляду цілком логічно доводили, що сказавши “А” треба сказати й “Б”. Оповістивши творіння державности, треба ж те, дійсно, й робити. А щоб робити, треба мати відповідні сили на те. Оголосити творіння державности легко, але ж треба серйозно вдуматись, що то значить, яка то велетенська робота, яких зусиль вона вимагає, яких сил, якої кількости людей, знаття, досвіду, матеріальних засобів.\n“Бо що то значить наша, національно-українська державність? То значить, що всі органи управління і господарства мають бути насамперед утворені на Україні, там, де їх зовсім не було до сього часу. Це не переформування старих, організованих, пристосованих до життя віками апаратів, не заміщення одних людей другими. Ні, творити все з самого початку, з самих дрібничок, творити в місяць-два те, що в других землях утворювалось десятками віків. Творити ці органи, не маючи ніякої мілітарної сили й маючи в той же час проти себе й мілітарну, й поліційну, й адміністративну силу старої держави, маючи проти себе ворожість усієї неукраїнської людности.\n“Але нехай би ворожу силу вдалося якось перемогти. То де ж ті сили, якими робились би ті апарати, та величезна, складна машина, що зветься державністю? Адже треба тисячі досвідчених, освічених і національно свідомих людей, щоб ними засадити всі урядові посади, всі інституції, починаючи з міністрів і кінчаючи писарчуками в канцеляріях. Де ж вони, ті люди, де вони могли взятися, коли ми не мали своєї школи, коли ми не мали ніякої можливости мати свою масову інтелігенцію, — з якої можна було б вибрати тих і освічених, і досвідчених, і національно свідомих людей. Ну, хай би вже на міністрів вистачило, - а далі? А директорів, діловодів, а комісарів, а десятки тисяч служащих, де їх узяти? А чим же їх удержувати? Чим провадити всю державну роботу, не маючи ніяких фінансових зборів? 1 як саме все це провадити? З чого починати? Що робити? Ми ж ніякого ні державного, ні адміністративного досвіду не мали й не могли мати. От групка собі людей., складена з журналістів, політичних емігрантів, учителів, адвокатів ("Відродження нації", 1, ст.255-256).\nА політичне "вірую” самого Винниченка й усіх інших українських соціялістів нам уже відоме: національне питання вони вважали неіснуючим, а державну самостійність України - "шкідливою для справи пролетарської революції".\nУкраїнські самостійники-націоналісти знали добре погляди аполітичних ТУП-івців, яких революція загнала в політику, та політичне наставляння українських соціялістів. І все ж таки вони, зокрема ж Микола Міхновський, погодилися консолідуватися з одними й другими в єдиний національний фронт. Причиною цього було по-перше - почуття невистачальности сил для так великого діла в самих лише націоналістів-самостійників. Цей брак повинен був завдяки консолідації поповнитись інтелектуальними силами ТУП-івців і соціялістів. По-друге, українські самостійники-націоналісти, і сам Міхновський, вірили в українську людину, в те, що в української людини, в якій партії вона не була б, мусить озватися любов до своєї Батьківщини. Міхновський, - каже у своїх споминах про нього Сергій Шемет — "хотів вірити, що хто б там не був на чолі Центральної Ради, що до якої б партії не приписався старий професор Михайло Грушевський, що яка б з українських партій не взяла провід, діла самостійної Української Держави цими руками ліпше, чи гірше робитимуться" (С.Шемет, "Микола Міхновський”, Хліборобська Україна, V. 17.).\nВірити хотів Микола Міхновський і його друзі зокрема проф.Грушевському, славному досліднику української історії, який коротко перед революцією писав в одній з своїх статей, протиставляючи наддніпрянців галичанам:\n“З другого боку, даремно шукали б ми чи в старшій історії Галичини, чи в новішому життю її сміливого злету "в сферу неможливого", - відважних безоглядних виступів, серйозного рискування для осягнення своїх плянів і мрій. Сміливих поривів, безоглядної відваги не видно в тутешнім життю. Се не те, що східня Україна, де небезпечність життя виховувала в людях сміливість, риск, нахил до ширших перспектив, здібність цінити осягнення поставленої мети вище над усякі матеріяльні рахунки, готовність все поставити на карту для здійснення того, що ставилось над спокій, вигоду і саме життя" (М.Грушевський, "Малі діла", ''Наша політика", Львів, 1911).\nЗначить витикаючи галичанам брак відваги й рішучости в боротьбі за здійснення своїх ідеалів та їх страх перед риском піти "в сферу неможливого” і підкреслюючи, що всі ці прикмети є в наддніпрянців, Михайло Грушевський давав повну підставу вірити, що і він, і під його проводом всі інші наддніпрянці в цю "сферу неможливого" підуть і мужньо, без хитань, стануть таки до будови Української Самостійної Держави.\n3. АРМІЯ - ОХОРОНА НАЦІОНАЛЬНИХ ПРАВ.\nВід перших днів революції український самостійницький табір звернув головну свою увагу на армію, вважаючи, що сильна армія є найважнішим чинником в революції, а своя національна армія - найкращою запорукою національних прав. Провідник націоналістично-самостійницького табору Микола Міхновський перебував тоді на військовій службі в Києві, в центрі тодішніх політичних подій в Україні. Тож, не гаючи ні хвилини, він разом з своїми однодумцями береться до організації українських військових частин.\nВже 19 березня 1917 року відбулося в Києві скликане з ініціятиви Миколи Міхновського (в ранзі поручника він був тоді працівником військового суду) перше українське "Підготовче Віче", що в ньому взяло участь 211 військовиків. Заслухавши доповідь Міхновського, віче одноголосне прийняло резолюцію про конечність негайного творення української національної армії. Повідомлення про "Підготовче Віче" та схвалену резолюцію було надруковано в 30.000 примірників і розкинено серед війська на фронті і в запіллю".\nТри дні пізніше, 22 березня 1917 року, відбулися перші "Збори українських офіцерів та солдатів київської залоги", на яких було присутніх понад 4.000 учасників. Збори затвердили постанову ''Підготовчого Віча” про конечність негайної організації української національної армії та ухвалили вважати себе за Тимчасову Українську Військову Раду до часу, доки не постане українська верховна військова установа. В імені зборів було видане окреме "Звернення до Російського Тимчасового Уряду", в якому українські вояки вітали задекларовані новим урядом свободи та висловили надію, що Тимчасовий Уряд, поваливши царат, поверне Україні всі її національні права, загарбані колись царатом.\n24 березня відбулося в Києві ще одне Військове Віче за участю понад тисячу солдатів І старшин. Віче приєдналось до постанов попереднього віча й ухвалило організувати Український Охочекомонний полк з вільних від військової служби людей. Для здійснення цієї постанови було обрано Тимчасове Військове Бюро, зложене з 7 членів.\nНа 29 березня скликав М.Міхновський "Ширшу Військову Нараду залоги Києва та його околиць". Головою наради було вибрано полк. Павла Волошина, начальника штабу резервової бригади: заступником голови - сотника Ол.Сахна-Устимовича, а секретарями - пор. М.Міхновського та хорунжих Гоца і Лукіянова. Доповідь Миколи Міхновського було прийнято всіми, як стверджують учасники, з великим одушевленням, після чого однодушно схвалено резолюцію: "Негайно приступити до організації власної національної армії, як могутньої своєї мілітарної сили, без якої не можна й помислити про здобуття повної волі України". Як перший крок до здійснення цього постановлено негайно організувати в Києві "Перший Український Козачий ім. Богдана Хмельницького полк". Вслід за цим мала йти організація дальших українських добровільних полків усіх родів зброї.\nОдноголосно було прийнято теж проект М.Міхновського відкрити у Києві негайно окрему українську військово-політичну організацію "Український Військовий Клюб ім. гетьмана П.Полуботка". Почесним членом клюбу було обрано присутнього на нараді коменданта київської залоги генерал-лейтенанта Цицовича. Дальше керівництво Клюбом передано в руки обраного "Організаційного Бюра", що в його проводі станув М.Міхновський та його близький співробітник хорунжий Ган.\n"Український Військовий Клюб ім. гетьмана П.Полуботка" перебрав на себе завдання праці ідеологічно-політичного характеру. Статут Клюбу випрацював сам Міхновський. Клюб поставив собі завданням відкрити свої філії по цілій Україні. Як мету організації в пункті 3 статуту подано: "Гуртувати в одній сім'ї вояків, лікарів і військових урядовців української національности". Заходами Ради Клюбу в короткому часі видано тисячі примірників відозв до вояків-українців, в яких закликалось їх об’єднуватися в окремі національні громади для подальшої боротьби за повну свободу України, У тих відозвах вказувано на дійсний стан, на небезпеки, що стоять на шляху до осягнення дійсної свободи та на завдання, що стоять перед усім українським народом. У тих відозвах читаємо:\n"Пам'ятаймо, що на нашій землі стоїть упертий ворог і напружує останні сили, щоб прибрати до своїх цупких рук усю Україну. Товариші-браття! Не даймо України нікому! Полита кров'ю славних козаків-запорожців, вкрита в цю війну горами нашого трупу, - нехай встане Вона до свого життя! Товариші українці! Єднайтеся у свої українські гуртки! Єднайтесь з думкою про волю України, про її козацьку силу!".\nДля військово-організаційної справи, для організування окремих, українських військових частин, було створено на цьому ж вічу 29 березня 1917 року Український Військовий Організаційний Комітет, що в його склад ввійшли: полк. Глинський - голова, полк. Павло Волошин, сотник Ган, поручник М.Міхновський та прапорщик Павелко - члени.\nПро працю Миколи Московського в ті дні пише очевидець цих подій:\n"Коли вибухла революція, то тут у Києві, з почину Міхновського зароджується український національний рух в російських арміях. Доводилося Міхновському починати національно-усвідомлюючу роботу в армії самотужки, без підготованої здавна організації. Організований Військовий Комітет, далі Військовий Клюб імени гетьмана Полуботка, врешті організаційна комісія для скликання "Першого Всеукраїнського Військового З'їзду”, - всі ці організації повстали пізніше. Почин приходилось робити самому. І він цей почин робив. Ішов до казарм і там проповідував не бунт, не порушення дисципліни, не самовільство, а потребу творити дисципліновану військову силу тільки в новій, національній формі. Він кликав служити своїй національній державі і служити краще, з більшим завзяттям, з більшою відданістю і при більшій суворій дисципліні, якій, во ім'я національного і державного обов'язку, кожен повинен себе добровільно підпорядковувати. І тепер здається декому, що така пропаганда серед солдатської маси була неможлива, бо все штовхало цю масу до непослуху, до анархії, одначе Міхновський ішов проти загальної течії і, дивна річ, на початку він перемагав. Українська солдатська маса в перших часах йшла за ним, а не за тими, що нищили авторитет офіцерства, нищили дисципліну, кликали робити все, що кому подобається.\nЙого тодішня діяльність розпадається на два періоди; перший - це національно-освідомлююча пропаганда серед солдатської маси; другий - це спроба з національно вже розагітованої військової маси організувати регулярні військові частини. Вже по кількох тижнях національної пропаганди Міхновський міг сконстатувати, що солдатська маса жваво переймається національною ідеєю, що його авторитет росте, а з другого боку показалося, що серед офіцерства місцевого походження український національний рух постільки має успіх, поскільки він виявляє не анархічні, а державно творчі тенденції. І Міхновський докладає всіх зусиль, щоби революційний порив української солдатської маси і довір'я офіцерства до українського руху для української державности використати. Він розуміє, що революція повернулася в нову катастрофу для російської держави і що перед вождями українського народу стають уже завдання державно-організаційного, а не тільки бунтарсько-революційного характеру. Організувати свою українську регулярну армію, проголосити вслід за тим самостійність Української Держави, зробити сепаратний мир з Центральними Державами, - ось була програма Міхновського вже в першій добі революції". (Сергій Шемет. "Микола Міхновський", "Хліборобська Україна”, V. ст. 15-16).\nВідозви Клюбу ім. Полуботка, поширювані в десятках тисяч між українським вояцтвом на фронті й в запіллі, зробили на вояцькі маси величезне враження. Вже кілька днів після цього, як заложено Клюб у Києві, відбулося віче українського вояцтва в Москві, на якому заложено Український Військовий Клюб у Москві. 8 квітня 1917 року відбулося віче українського вояцтва російської армії в Тернополі, на якому висунуто вимогу національно-політичних прав для України та прилучення до України Галичини, Буковини й Кубані. В квітні на вічу українського вояцтва в Мінську створено Українську Фронтову Раду для військ західнього фронту, що її головою обрано Симона Петлюру. 7 квітня в Москві відбулася зорганізована Українським Військовим Клюбом українська військова маніфестація, в якій під українськими національними прапорами продефілювало десять тисяч українського вояцтва. На початку квітня засновано за ініціативою відомого українського діяча - самостійника лікаря Івана Луценка Військову Раду в Одесі.\nЗагальна думка була — організувати українську армію "легально”, тобто за дозволом тодішнього Російського Тимчасового Уряду, шляхом виділення українського вояцтва російської армії в окремі українізовані частини. На такому становищі стануло під впливом зголошених "поправок" українських соціялістичних лідерів віче українських військових фронтовиків, що відбулося в Києві 10 квітня 1917 року.\nВіче приєдналося до усіх попередніх резолюцій, винесених українськими військовиками про конечність організування окремої національної армії, але до цього додало: "...а поки що - домагатись виділення на фронті всіх українців-вояків в окремі національні частини, а в запіллі - формування українських полків з урядовою мовою українською".\nНа такому легалістичному становищі станув і Український Національний Конгрес 19 квітня 1917 року, який, обговорюючи цю справу, постановив скористати з того, що тоді якраз перебував у Києві військовий міністр Російського Тимчасового Правительства Гучков і вислати до нього спеціяльну делегацію для налагодження справи українізації армії. В склад делегації обрано Дмитра Дорошенка, М.Міхновського і Ст. Ерастова. "Легалістам" здавалося, що узгіднення в справі українізації армії з російським міністром повинно пройти гладко, бо у той час існували вже за дозволом Російського Тимчасового Правительства: польський національний корпус ген. Довбур-Мусьніцкого, стаціонований якраз в Україні, чеські легіони та латишські відділи. Та делегація повернулася з нічим, бо, як коротко згадує член делегації Д.Дорошенко, - "міністер відповів на це дуже ухильчиво".\nВорожо до справи української армії поставилось не тільки Російське Тимчасове Правительство й московські політичні круги Керенського. З такою ж ворожістю і ненавистю поставився до тієї справи і комісар київської військової округи, московський соціял-революціонер Оберучев, маючи в цьому беззастережну піддержку всіх московських та жидівських соціалістичних партій та організацій. В усій соціалістичній пресі Києва появились такі ж напасливі статті проти організування української армії, як і в чорносотенно-московській.\nАле Міхновський цього сподівався і тому постава москалів не спинила його заплямованої акції. Реалізуючи постанову “Ширшої Військової Наради” з 29 квітня, Міхновський приступає до організування першого полку "імені Богдана Хмельницького". Перші охотники зголо¬сились зараз після наради: це були - близький співробітник Міхновського прапорщик Ган та славний артист М.К.Садовський. В половині квітня полк начисляв уже понад три тисячі бійців. В дні 1 квітня організатори полку улаштували на Сирецькім полі під Києвом "свято перших квіток”, на якому святочно проголошено створення "Першого Українського Козачого ім. гетьмана Богдана Хмельницького полку". На свято прибули не тільки всі бійці новоствореного полку зі своїм вибраним командиром сотн. Путник-Гребенюком, але й велика кількість українських солдатів з різних частин російської армії, стаціонованих тоді у Києві. Ціла площа була замаяна синьожовтими прапорами, а над президіяльним столом завішено портрети Шевченка і гетьмана Павла Полуботка. Свято відкрили три військові оркестри відігранням українського національного гімну "Ще не вмерла...” . Після низки промов учасники свята улаштували маніфестаційний похід до Києва і підійшли тут до Царського Палацу, де відбувалось засідання "ради військових депутатів", щоб повідомити про створення полку. "Рада депутатів'', що творила підбудову Російського Тимчасового Правительства, спротивилась творенню полка. Але маніфестанти прогнали голову "Ради депутатів", що намагався проголосити їм заборону. "Рада'' негайно викликала коменданта військової округи ген. Н.А.Тодоровича. Ген. Ходорович привітав маніфестантів в українській мові, не зважаючи на протести "Ради депутатів" і попрохав визначити делегацію для переговорів. Такою поведінкою ген. Ходорович заспокоїв маніфестантів. Вони визначили делегацію на чолі з Міхновським і розійшлись.\nДелегація виїхала другого дня за порадою ген. Ходоровича до Кам'янця до головного команданта армій південно-західнього фронту, щоб одержати від нього затвердження полку. Але той відмовив. Справа набрала незвичайного розголосу. Всі московські партії і організації гостро накинулись на організаторів полку. Спільне засідання “ради солдатських і військових депутатів" та "ради депутатів київської воєнної округи" після бурхливого обговорення справи, винесло постанову про заборону організовувати українські військові частини. Щойно головнокомандуючий фронтом ген. Брусілов, з огляду на фатальний стан фронту, прислав телеграмою свою згоду на організування полку з тим, щоб 500 людей з нього залишились у Києві, а решта відійшла на фронт.\nАле постава російського уряду не вплинула на організаторів ук¬раїнської армії. Організація полку посувалась безперебійно вперед і до кількох тижнів була закінчена. Полк складався з 16 сотень і начисляв 3.574 бійців. Полк розташовувався в Києві, дожидаючи заповідженого 1-го Всеукраїнського Військового З'їзду.\nПерший Всеукраїнський Військовий З'їзд, скликаний Українським Військовим Організаційним Комітетом, відбувся 18 травня 1917 року у Києві. В з'їзді взяло участь 700 представників від військових організацій, товариств та частин усіх армій російського фронту, балтійської і чорноморської фльоти та запілля, які репрезентували 1.580.702 українських вояків у російській армії.\nДо президії З'їзду обрано Симона Петлюру - делегата західного фронту, Миколу Міхновського — представника запілля, Володимира Винниченка - від Центральної Ради та полк. Ю.Капкана - делегата Богданівського полку.\nЗ'їзд розглянув справу організування першого українського полку. Демонстративно ігноруючи заборону російського військового командування, З'їзд затвердив організацію “Першого Українського Козачого ім. гетьмана Богдана Хмельницького полку", а всіх старшин і солдатів, записаних до полку, постановив вважати прийнятими в цей полк. По проголошенні цієї постанови З'їзду полкові було передано вишитий черницями Фроловського монастиря у Києві малиновий прапор з портретом Богдана Хмельницького. Увесь полк склав під цим прапором урочисту присягу.\nПро настрої учасників З'їзду пише сам Винниченко:\n"Вийшла, справді, імпозантна демонстрація українського руху. В маленькій залі Педагогічного Музею зібралось біля 700 представників, які приїхали з мандатами від кілька сот тисяч озброєного українського народу. Загартовані чотирьохлітнім вогнем війни, розбурхані хвилями революції, обвіяні духом пробудженої національної гордости, любови, ніжности, вони, ці представники, горіли, палали бажанням тут же здійснити свою ненависть і свою любов. Вони оперували життям людей і життям своїм усі ці чотири роки. І коли вони несли це життя на чужий їм, шкодливий їм, ненависний здебільшого олтар, то кольми паче вони готові були покласти його на олтар свій, своєї любови, своєї пробудженої гідности".\n"Це був з кращих моментів того молодого, здорового, повного сили, завзяття, віри й чистоти періоду. Ніякі труднощі, ніякі перепони не пригнічували, а тільки здіймали дух до крику радісної боротьби. Це було трудне сходження на гору, але з кожним кроком, з кожним зусиллям розгортались все ширші, все могутніші перспективи" (Винниченко, ''Відродження нації'', 1, ст. 139-140).\nПерший Всеукраїнський Військовий З'їзд одобрив усю пророблену до цього часу роботу в ділянці організування українських військових частин та постановив проводити її по дотеперішніх напрямних далі. Для завершення організаційної структури З'їзд постановив утворити при Центральній Раді Український Генеральний Військовий Комітет як найвищий керівний орган українського військового руху. В склад Комітету, що складався з 18 членів, входили: В.Винниченко, С.Петлюра і М.Міхновський.\nВ політичній ділянці З'їзд на пропозицію Винниченка і С.Петлюри приєднався до постанов Українського Національного Конгресу з 7-го квітня 1917р. В військовій ділянці З'їзд ухвалив "негайну націоналізацію армії на національно-територіяльному принципі”, відділення всіх українських старшин і солдатів в окремі національні частини, у балтійській фльоті укомплектувати деякі з кораблів виключно командами української національности, а чорноморську - поповнювати далі виключно українцями; в українізованих частинах відкривати військові школи всіх ступенів, видати українські військові підручники і постачати українську літературу до військових читалень і для військових курсів.\nУчасть у Військовому З'їзді соток делегатів з усіх сторін російських фронтів та запілля помогла поширити організування нових українських військових частин. В Умані зорганізовано Український полк ім. Ґонти, в Житомирі Український полк ім. гетьмана П.Сагайдачного, в Ростові Український полк ім. Полуботка, до якого відразу вписалося 5.000 солдатів-українців з місцевої залоги, в Саратові Український полк ім., гетьмана Мазепи, в Москві Український Запорозький полк.\nВ Одесі справу організації українського війська перебрав у свої руки провідний український самостійник-націоналіст військовий лікар др. Іван Луценко. Завдяки цьому, як це стверджує історик Д.Дорошенко, - "Українська військова організація (в Одесі) мала виразно самостійницький характер”. Вже в першій революційній маніфестації українське військове вояцтво в Одесі виступило під синьо-жовтими прапорами. В початку квітня 1917 року зорганізувалася "Одеська Українська Військова Рада", що складалася з представників окремих частин армії та морської фльоти. Рада покликала до життя "Одеський Український Військовий Кіш" та приступила до організації українських військових частин.\nВільне Козацтво. Стихійний гін українських мас до організування українських збройних сил як єдиної запоруки національних прав виявилось не тільки серед українського вояцтва, що перебувало в чинній службі. Вже з перших днів революції починають в Україні організуватися військові самооборонні відділи, що, нав'язуючи до традиції козаччини, приймають назву Вільне Козацтво.\nКолискою вільно-козацького руху була Звенигородщина на Київщині. Тут у селі Гусакові з ініціативи селянина Смоктія та двох Звенигородських українців з вищою освітою Ковтуненка та Пищаленка організується перший відділ Вільного Козацтва вже в перших днях революції. Вільнокозацький рух захоплює все українське революційне та національно-свідоме селянство так, що в скорому часі не лиш уся Звенигородщина, але й уся Київщина, а далі й Низ, Лівобережжя та Волинь вкриваються сіткою Вільного Козацтва. Політичні настрої селянства, що організовувало спонтанно свої військово-міліційні частини Вільного Козацтва, характеризують постанови їх організаторів, в яких\nговориться, що пам'ятаючи, як славні предки наші боронили від ворогів свій рідний край і беручи до уваги, що "настав рішучий час остаточно та назавжди звільнитись від московського панування", українське населення організовує Вільне Козацтво, "щоб бути на варті волі та спокою на Україні".\nОрганізаційна структура вільного Козацтва виглядала так, що в селі творилась сотня 35-700 людей, сотні однієї волости творили курінь, курені - полк, а полки цілої округи об'єднувалися в кіш. Частини Вільного Козацтва приймали, подібно як і військові частини, імена гетьманів або героїв Козаччини, наприклад у Звенигородщині - "Кіш Вільного Козацтва ім. Семена Палія'', на Чернігівщині - "Кіш ім. гетьмана Петра Сагайдачного".\nВ половині квітня 1917 року відбувся в Звенигороді повітовий з'їзд Вільного Козацтва, на якому обрано кошового отамана, що ним став селянин Гризло, та прийнято такі постанови: 1. Вільне Козацтво організується для оборони вольностей Українського Народу та охорони ладу. 2. Вільне козацтво є територіяльною військовою організацією, до якої мають право вступати громадяни повіту, не молодші як 18 років. 3. Не можна приймати до організації людей, ворожих українській справі, а також караних судом за карні проступки. 4. Всіма справами в організації завідують ради козацької старшини. 5. На командних посадах старшина вибирана. Вибрана старшина призначає собі помічників.\nЗ'їзд вибрав делегатів на Другий Всеукраїнський Військовій З'їзд, - Гризла, Шаповала і Сергієнка, - які прибули туди в старокозацьких строях, в жупанах, з шаблюками, в шапках зі шликами та оселедцями на голові.\nДругий Всеукраїнський Військовий З'їзд. Вже на першому Всеукраїнському Військовому З'їзді було постановлено відбути Другий з`їзд за місяць, отже в днях 18-23 червня 1917 року. Це стрінулось зі спротивом Російського Тимчасового Правительства. Міністер військових справ Керенський видав заборону відбувати Другий Всеукраїнський Військовий З’їзд. Та українське вояцтво зігнорувало зовсім заборону російського міністра. На з'їзд прибуло 2.500 делегатів, що репрезентували 1.32.444 українських вояків, І з’їзд відбувся у визначеному речинці, при дуже піднесеному патріотичному настрої та в атмосфері ворожости до російського уряду. Промови й дискусії були дуже гарячі і основним тоном майже усіх виступів військових делегатів була вимога - негайно відділити Україну від Росії. Заслухавши обширний звіт В.Винниченка як представника Центральної Ради про поїздку української делегації до Петербурга, з'їзд ухвалив між іншими такі резолюції:\n"Другий Військовий З'їзд постановляє: "Пропонувати свому найвищому представницькому органові - Українській Центральній Раді - в цій справі (т.зн. в справі автономії, П.М.) до Російського Уряду більше не звертатися й негайно приступити до твердої організації краю в згоді з національними меншостями...”\n"Підтримуючи постанови 1-го Всеукраїнського Військового З'їзду про організацію війська. З'їзд доручає Українському Військовому Генеральному Комісаріатові якнайскоріше розробити детальний план українізації війська й ужити всіх заходів для негайного проведення його в життя".\nЗ’їзд доповнив на пропозицію С.Петлюри Український Військовий Генеральний Комітет 10 новими членами та вибрав Тимчасову Всеукраїнську Раду Військових Депутатів у складі 130 людей, як представництво у Центральній Раді.\nВ останньому дні з’їзду Центральна Рада проголосила свій Перший Універсал. Настрої тогочасного моменту описує Винниченко так:\n''Сильно гудів, з дзвінниці Софійського собору дзвін "Рафаїл” і скавпливо сипав дзвінки, дрібні звуки збір малих дзвонів. Уся площа, яка потонула в присмерках вечора, уявляла незвичайний вигляд. Десятки тисяч заповнили її - від Софійського собору до Михайлівського монастиря. У самого пам'ятника Хмельницькому відслужено молебень. Український полк гетьмана Богдана, як один чоловік упав на коліна. Стала навколішки й публіка. У сумраці. блискала щетина сталевих багнетів над головами вояків, що стояли навколішки. А потім почулися пристрасні промови:\n- Брати українці! Ви вже присягли раз... Присягнемо ж ще раз, що без автономії для нашої неньки - України не вернемося до своїх частей!\n- Присягаємо! — й повітря затряслось від однодушного оклику, що вирвався із грудей...\nГучно встали на ноги. Почулася в темряві команда й гучно стало переходити вояцтво. Полилася пісня:\n- ...''докажем, що ми браття козацького роду!”\n-...''ще нам, браття-козаки, усміхнеться доля ...”\n-..."душу, тіло ми положим за свою свободу!”\nІ здавалося, що тисячолітні київські вулиці згадують якийсь давній-давній сон". ("Відродження нації", 1, ст.213-214).\nА київські вулиці справді смутно згадували минуле, дивлячись на сучасний мент. Бо кожній політично розгорненій людині мусіло стати очевидним, що весна й літо 1917 року були неповторною нагодою відбудови повної національно-державної суверенности України: Московщина борсалася в конвульсіях анархії, коли українські маси в той же час маніфестували раз-по-раз свій ентузіязм національного відродження, свою здисциплінованість і свою готовність до найбільших жертв за свої національні інтереси. До диспозиції уряду вільної самостійної Української Держави ставало понад півтора мільйона українського вояцтва, про яке зовсім слушно говорить Винниченко: "І коли вони несли своє життя на чужий їм, ненависний здебільшого олтар, то тим більше вони були готові покласти його на олтар свій, своєї пробудженої гідності".\nА Центральна Рада під керівництвом отого власне Винниченка, що так добре бачив могутню стихію пробудженої національної свідомости українських мас і зокрема соток тисяч українського вояцтва, та проф. М.Грушевський, який, в додатку, підтвердив у своїх писаннях з тих днів, що відділитись Україні від Росії в той мент не представляло ніякої трудности, - оця соціялістична Центральна Рада не схотіла, відмовилась здійснити бажання мільйонових мас українського народу і стати урядом самостійної Української Держави. Навпаки, українські соціялісти, - однаково соціал-демократи як і соціял-революціонери, -заявились проти самостійности України, проти української армії і проти національних почувань. Українські соціялісти визнали своїм найгрізнішим ворогом не московський імперіялізм, але - українське самостійництво і тому постановили використати свою позицію і всі свої сили на те, щоб підступною невблаганною боротьбою знищити не всякі основи московського панування над Україною, але - основи українського самостійництва: національні почування і українську армію.\n4. ЛУКАВІ ПРИСИПЛЯЮТЬ\nСтихійний вибух національної свідомости українських мас по всій країні і навіть поза межами України затривожив не тільки московських чорносотенців, але й московських соціялістів усіх відтіней. Один із українських соціялістів Ісаак Мазепа стверджує у своїх споминах, що російські політичні партії працювали на Україні за директивами петербургських і московських центрів. Це були філії загальноросійських організацій, що провадили свою діяльність на підставі єдиної програми й тактики для цілої російської імперії". (І.Мазепа, "Україна в огні і бурі революції", ст.8). А головний лідер українських соціялістів В.Винниченко, збагнувши аж по упадку Української Держави характер і мораль своїх колег, доповнює цю заввагу, що тією директивою петербургських та московських центрів у відношенні до української справи було: "Не було, немає і не дати, щоб було". ''Так, - стверджує у 1920 році той же Винниченко, - "русский демократ-революціонер, поборник прав людини і всіх найширших свобод опинився в одному таборі з чорносотенцем, контрреволюціонером і ворогом усякої свободи, насильником і паразитом" (Винниченко, "Відродження нації", 1, ст.107 і 110).\nКоли в перших днях в Києві було поставлено питання скликати на 19 квітня Український Національний Конгрес, лідери російських соціялістичних партій у Києві скликали окрему нараду для обговорення "сепаратистичних стремлінь" Української Центральної Ради. Большевицький лідер Пятаков радив прийняти відповідну тактику проти українських соціялістів, щоб разом з ними поборювати ідею самостійности України. А київський адвокат Чекерель-Куш пос¬тавив тезу, що якщо б російські Установчі Збори признали самостійність України, то російські соціялісти мусять чинно виступити проти цього, бо "не в наших інтересах роз'єднувати пролетаріят державними рамками”.\nАле джерелом трагедії була не постава московських білих і черво¬них чорносотенців, а постава українських соціялістів. Від московських імперіялістів, - якої б вони краски не були б, - інакшої постави до справи незалежности України жодна критично думаюча людина ждати не змогла. Єдність московських "демократів" з московськими чорносотенцями у безоглядному поборюванні самостійности України, яку Винниченко побачив щойно в 1920 році, була очевидною вже від перших днів революції в березні 1917 року. Але, замість повернутися лицем до українського народу, підхопити його національні ідеали і використати стихійну силу відродження нації для закріплення національної свободи в самостійній українській державі, українські соціялісти на чолі з В.Винниченком і проф. М.Грушевським заходились від самого початку революції з подиву гідною впертістю присипляти розбуджену національну свідомість українських мас дурманом соціалістичного інтернаціоналізму, зогиджуванням національних ідей та звеличуванням поступовости інтернаціоналізму пролетарської революції.\nПолітичне наставлення українських соціялістичних лідерів, що в їх руках опинилося керівництво державного будівництва України в цей неповторний, переломний момент історії, характеризує найкраще сам їхній репрезентант, голова першого революційного уряду України, а пізніше голова Директорії - Володимир Винниченко:\n''Ми стали частиною, - органічною, активною, живою, охочою частиною - єдиного цілого. Всякий сепаратизм, всяке відокремлення себе від революційної Росії здавалось смішним, абсурдним, безглуздим. Для чого? Де по світу є такий широкий, демократичний, всеохоплюючий лад? Де є така необмежена воля слова, зібрань, організацій, як у новій великій революційній державі? Де є таке забезпечення права всіх пригноблених, понижених і експлуатованих, як у Новій Росії?\n"Ні про який сепаратизм, самостійність навіть мови не могло бути, а коли чулись рідесенькі голоси, то це були голоси або схоластиків, чистих теоретиків, запеклих "самостійників", або занадто вже, хворобливо пронятих національним чуттям. На конференції укр. соц.-дем. роб. партії (УСДРП) в квітні питання про самостійність зустріло майже однодушне негативне відношення. За самостійність висловилось з усієї конференції тільки два-три голоси.\n“Ми так щиро, так безоглядно були закохані в свободолюбність, у щирість, у безсребреність русскої демократії, що навіть запропоновану одною частиною товаришів федерацію на тій конференції не внесли в переглянену програму. Конференція не забороняла боронити цей лозунг (!) тим товаришам, які вважали його життєвим, але сама конференція, все представництво укр. соціал-демократії не мало ніякої потреби добиватись цієї форми національного забезпечення. Що ж до самостійности, то ми навіть вважали небезпечною для революції ідею сепаратизму, бо вона могла розбити революційні сили всієї Росії" (Винниченко: "Відродження нації", 1, ст.43-44).\nЗ таким ось підходом, з таким політичним наставленням брали українські соціалісти в 1917р. у свої руки кермо державного будівництва України. Самостійність України була для них шкідливим безглуздям, яке треба рішуче поборювати, бо воно "може розбити революційні сили всієї Росії", і навіть вимогу автономії вважали вони нежиттєвим лозунгом, здійснення якого "немає потреби добиватись"!


Споруда лазні. Краща рубана лазня з добре висушених колод листяних порід - Електронна бібліотека Бібліограф\nГолова 17. З легким паром\nКраща лазня - це, звичайно, рубана, з добре висушених колод (діаметр не менше 24 см) листяних порід. Її можна зрубати і з хвойної деревини, але тоді доведеться перший час зіскоблювати смолисті потьоки на внутрішній стороні стін, з'являються іноді від високої температури. Втім, це біда невелика, і через два-три роки, а може, і раніше виділення смоли повинно припинитися, зате такі стіни більше довговічні і дають приємний запах.\nЯкщо ж лазня зібрана з бруса (15x15), то стіни обов'язково обшивають з обох сторін струганими дошками (19-25 мм), причому внутрішня обшивка не вимагає будь-якої додаткової обробки - тут повинна залишатися чиста, гладка дерев'яна поверхня.\nМенш бажано, але цілком можливо викласти стіни з цегли. Для цього застосовують звичайний (товщина стін 64 см) або ефективний, дірчасту цегла (товщина 51 см). Легкобетонні блоки, силікатна і щілинний цегла застосовувати не можна. Зсередини цегляні стіни необхідно облицювати дошками, розташовуючи їх горизонтально. Прибивають їх до напрямних рейок (20x40 мм) або брусків 40x40 мм), які, в свою чергу, прибиті до пробок, закладених в кладку. Таким чином між обшивкою і стіною утворюється зазор в 4 см, необхідний для вентиляції зворотного боку дощок. Для поліпшення тяги» обшивку не доводять до підлоги і стелі також на 4 див.\nФундаменти роблять стрічкові, закладаючи їх на глибину промерзання або нижче. Перекриття, дах та покрівлю виконують, як у житловому будинку. Тільки в перекритті роблять посилену пароізоляцію з двох шарів пергаміну або руберойду, укладаючи їх з нахлестом на дощадый настил стелі, під утеплювачем. Товщину утеплювача приймають в півтора-два рази більше, ніж в будинку,- це допоможе зберегти високу температуру в приміщеннях лазні.\nОсновні клопоти доставляє пристрій підлоги. Тут зустрічаються два основних варіанти. По першому з них підлогу роблять водонепроникним, настилаючи дошки по лагам, втопленным у глину (з цієї конструкцією ви знайомі) або на шар бетону. Поверхні підлоги надають невеликий ухил в одну сторону або до середини і тут встановлюють ґрати, під якою знаходиться приямок для збирання води. Далі через трубу вода видаляється за стіни лазні і підключається до системи каналізації, або її збирають у відстійник.\nЦей спосіб досить простий, але має один істотний недолік: стать тут холодний, оскільки лежить практично на ґрунті. Крім того, дошки повністю не висихають, а перебуваючи у вологому стані, вони можуть почати пліснявіти і загнивати. Правда, в цій конструкції їх легко замінити, та все ж...\nБільш гігієнічний і навіть красивий підлогу роблять по іншому способом (рис. 1 24). По грунту настилають шар щебеню з піском (5-10 см) і заливають його бетоном або цементно-піщаним розчином (1 : 3). Цей «листковий пиріг» формують у вигляді пологої воронки, розташовуючи найнижчу її частина ближче до однієї із стін. Така форма підлоги називається «трап». У гирлі цієї «воронки» влаштовують приямок ємністю близько 20 л для збору води. Він повинен бути герметичним (з цегли, бетону або бетонного кільця). Від приямка відводять зливну азбестоцементну трубу і пропускають її через стінку фундаменту і далі, до каналізації. Щоб запах з каналізації не проникало в приміщення, необхідний гідравлічний затвор. Їм служить похила дошка (краще лист асбофанеры), не доходить до дна приямка на 10-15 див.\nСтрого кажучи, спочатку роблять приямок і відвідну трубу, а потім вже бетонний трап. Ми навмисне змінили порядок розповіді виключно для зручності викладу.\nКоли трап зроблений (для схоплювання бетону необхідна одна тиждень), приступають до настилання підлоги. Його виконують за звичайною схемою-дощатий настил по лагах на цегляних стовпчиках (див. гол. 7). Так як трап має невеликий нахил, то і висота стовпчиків буде різною. Для її підгонки користуються бетонним розчином і щебінкою. Дошки кладуть з невеликими зазорами (3-5 мм), а для кращого скочування води у них знімають фаски. Така підлога буде завжди сухим.\nВ інших (немокрых) приміщеннях лазні підлогу роблять з теплим настиланням утеплювача, а поверх нього - гідроізоляцію із шару руберойду.\nДвері, як зовнішні, так і внутрішні, мають бути з низькою притолокой і меншого розміру, ніж звичайні. Їх висота приблизно 170-180 см, а ширина визначається плануванням (від 60 до 80 см). Обов'язковий високий (20-25 см) поріг. Зовнішню двері добре оббити дерматином з прокладкою поролону. Вікна ставлять з подвійним або навіть потрійним склінням. Висота приміщень не бажана занадто велика, як правило, її вибирають в межах 220-240 див.\nВсі перераховані заходи переслідують тільки одну мету - економити тепло, тому дуже важливо скрупульозно їх виконати.\n«Начинку» лазні-лавки, полиць, лавки - роблять з струганих дощок (30-40 мм) без якої-небудь обробки. Підлоги, стіни і стелі в мийному і парному відділенні теж ніяк не обробляють. А ось в роздягальні можна використовувати будь-які відомі вам способи обробки, зокрема для підлоги тут добре підходить лінолеум або безворсовий килим.\nТреба сказати, що мінімальний розмір парильно-мийної (з невеликий пічкою-кам'янкою, крамницею і полком), розрахованої на двох чоловік, повинен бути приблизно 190x200 див. Ми вирішили взяти за основу трохи більше просторе приміщення - 240x240 см (в осях рубаних або брущатих стін). В «чистоті» (від стіни до стіни) це складе 220x220 див. Оскільки цегляні стіни значно товщий, «зайві» сантиметри в цьому випадку повинні наростати назовні, інакше буде «з'їдена» корисна площа.\nПриклади планувальних рішень лазні представлені на малюнках, де показано, як при невеликих габаритах приміщень можна їх скомпонувати і раціонально використовувати.\nМаленька банька на рис. 125, незважаючи на «іграшкові» розміри, володіє всіма необхідними якостями справжньої лазні і чудово підійде навіть для невеликого садового ділянки. Вона складається з раздевальни і парипьно-мийного відділення однакових розмірів. Перед входом влаштовано невеликий ґанок з навісом.\nІнший варіант лазні (мал. 126) в точності повторює планування першою, але має інше компонування - це дозволяє вибрати той з них, який краще підійде для умов вашої ділянки. Площа ганку тут збільшена до 7 м2, і таким чином у вас буде невеликий солярій для прийняття повітряних і сонячних ванн в погожі літні дні.\nПро перевагу блокування будівель ми вже говорили, і в зв'язку з цим певний інтерес представляє лазня на рис. 127, об'єднана в одне будова з душем і вбиральні. Всі три приміщення мають окремі входи з загального ганку. Крім того, збільшена площа раздевальни (7,5 м2) допускає обладнати її як кімнату для відпочинку. Вхід в душову кабіну при бажанні можна зробити з раздевальни.\nПростора лазня-дача показана на рис. 128. Її площа забудови близько 30 м2, тому вона підійде скоріше всього для великої садиби. З двома приміщеннями цієї лазні ви вже знайомі, а третє - це досить велика, світла кімната для відпочинку. Тут влаштований камін, становить єдину коснтрукцию з піччю-кам'янкою, але димоходи в них роздільні, що дозволяє користуватися ними незалежно. Обстановка кімнати - найпростіша. Біля вікна ставлять невеликий стіл з лавками або плетеними стільцями, біля торцевої стіни споруджують широкий лежак-софу, а при вході роблять невелику вішалку з полицею дзеркалом. Ось і всі меблі. Повноцінний відпочинок з чаюванням добре доповнить і завершить лазневі процедури...


НАШІ ГРОШІ – Фірма матері нового «чистильника» Генпрокуратури отримала гектар, коли син очолював РДА\nФірма матері нового «чистильника» Генпрокуратури отримала гектар, коли син очолював РДА\n30.05.2016 // 300 Переглядів\nДолинська міська рада в липні 2011 року надала в оренду ТОВ «Галінвест» земельну ділянку площею 0,71 га.\nПро це свідчать дані Долинської міськради.\nТОВ «Галінвест» отримала в оренду на п’ять років землю в м. Долина по вул. Степана Бандери для обслуговування будівель і споруд.\nЗасновниками фірми в 2011 році були Мирослав Яковин, Михайло Горчак та Богдан Ониськів. Через декілька місяців Ониськів змінила Надія Шкутяк. Це мати Петра Шкутяка, якого генпрокурор Юрій Луценко 30 травня 2016 року призначив керівником Департаменту внутрішньої безпеки Генеральної прокуратури очолить Петро Шкутяк. В 2009-2011 році, коли міськрада виділяла ТОВ «Галінвест» землю, Петро Шкутяк очолював Долинську РДА.\nБатько Петра Шкутяка Зиновій в 1998-2006 роках був міським головою Івано-Франківська. В 2006 році він обирався до Верховної ради від «Наша Україна», а в 2007 році – від «Наша Україна-Самооборона», список якої очолював Луценко.


У Кременчуці безробітний обібрав співмешканку на 8 тисяч гривень | Вісник Кременчука\nУ Кременчуці безробітний обібрав співмешканку на 8 тисяч гривень\nЧоловік «позичив» банківську картку і ювелірні вироби. Всього на суму 8000 гривень.\nЯк повідомили у міському відділі міліції Кременчука, в кінці листопада до них звернулася жінка, яка мешкає по вулиці Суворова у Крюківському районі. Кременчужанка повідомила про те, що з її будинку зникли золоті прикраси та банківська картка.\nДовірлива жінка навіть не підозрювала, що це може зробити її співмешканець. Але крадієм виявився саме він. Це вже встановили правоохоронці. Відомо, що йому 30 років, він ніде не працював, гроші вже встиг витратити.\nРаніше непорозумінь із законом чолов’яга не мав. Наразі ж за фактом порушено кримінальне провадження за ч.1 ст.185 Кримінального кодексу України (крадіжка).\nЧоловік заплатить штраф чи сяде на декілька років за грати, має вирішити суд.


Симптоми і стадії дисплазії\nДисплазія шийки матки - це стан слизової оболонки шийки матки і піхви, при якому спостерігається поява клітин нетипового будови. Зміни впливають не тільки на структуру, але і на нормальне функціонування поверхневого шару шийки матки. Слід пам'ятати, що дисплазія шийки матки є передракових станом. Звичайно, це не говорить про те, що рак вже є або з'явиться буквально через пару днів або тижнів. Це означає, що в разі відсутності повноцінного лікування через кілька років після виставлення діагнозу можливий розвиток ракової пухлини.\nВельми часто дисплазію шийки матки помилково називають ерозією. Відмінність тут в тому, що в першому випадку зміни зачіпають всю клітинну структуру, тоді як для ерозії характерно механічне пошкодження слизових оболонок шийки матки.\nНа сьогоднішній день виявлено чимало причин, що сприяють появі дисплазії шийки матки. Умовно їх можна розділити на дві групи:\n- зараження вірусом папіломи людини (ВПЛ) онкогенного типу. Дана причина дисплазії шийки матки в 90-95% всіх випадків захворювання є пріоритетною.\n- інші причини дисплазії шийки матки, які при певних обставинах можуть стати відправною точкою для розвитку хвороби. В 5-10% випадків розвитку дисплазії входять запалення жіночих статевих органів затяжного характеру, порушення гормонального фону, викликані вагітністю, менопаузою і / або тривалим прийомом гормональних протизаплідних засобів.\nФактором ризику є зниження імунітету в результаті стресів, хронічних захворювань, перенасичення лікарськими засобами, куріння і зловживання алкоголем. Причиною дисплазії шийки матки можуть бути ранній початок статевого життя, наявність великої кількості статевих партнерів, аборти і навіть численні пологи. Не можна не враховувати і спадковість, якщо хтось із кревних родичок страждає на онкологічні захворювання жіночої статевої сфери, то ймовірність появи дисплазії шийки матки зростає в кілька разів.\nЗахворювання протікає безсимптомно, лише в запущених випадках у жінки можуть з'явитися відчуття дискомфорту під час і після статевого акту, що тягнуть болі внизу живота і незначні кров'янисті виділення з піхви, не пов'язані з менструацією. Дисплазія шийки матки в залежності від глибини ураження слизової оболонки підрозділяється на три стадії:\n- легка (I ступінь). Нетипові клітини проникають усередину лише на одну третину від всієї товщини слизової оболонки. У 70-90% можливо самостійне лікування.\n- помірна (II ступінь). В цьому випадку атипові клітини займають дві третини від товщини слизової оболонки. Приблизно в половині випадків захворювання проходить самостійно. У третю стадію дисплазія шийки матки переходить у кожної п'ятої хворої. У п'яти жінок з 100 хвороба завершується раковою пухлиною.\n- важка (III стадія). Поразка захоплює всю товщу поверхневого шару шийки матки. Так само, як і при другого ступеня ураження, в 50% можливе повне одужання. У другої половини хворих ця стадія хвороби переходить в рак шийки матки.\nДуже часто дисплазія шийки матки протікає спільно з гонореєю, хламідіозом, загостреними кондиломами піхви, заднього проходу і вульви. Також нерідко супроводжується мікробної інфекцією, яка проявляється симптомами циститу і цервіціта (запалення шийки матки).\nПри постановці діагнозу «дисплазія шийки матки» симптоми, як не мають практичного значення, особливо не враховуються, упор робиться на лабораторні, клінічні та інструментальні дослідження.\nНа основі отриманих даних після проведених обстежень, а також з огляду на вік, стадію хвороби, розміри ураження, наявність супутніх захворювань і загальний стан хворої визначається спосіб лікування дисплазії шийки матки. Сучасний рівень медицини дозволяє повністю позбутися від захворювання будь-якій стадії.\nПри першого ступеня ураження найчастіше ніякого специфічного лікування дисплазії шийки матки не потрібно, але бажано регулярний огляд у спеціаліста в зазначені ним терміни. Друга стадія дисплазії шийки матки успішно проліковується при проведенні курсу консервативного лікування. Для цього проводиться оздоровлення вогнища інфекції, імуностимулюючі терапія і курс лікування протизапальними препаратами.\nПри неефективності лікування або вираженою дисплазії рекомендується хірургічне лікування, при якому змінені тканини видаляються за допомогою різних методів. Широко використовується припікання електричною дугою, лазером, радіохвилями, а також заморожування вогнищ ураження рідким азотом. У запущених випадках доводиться вдаватися до ампутації шийки матки.\nДля лікування дисплазії шийки матки народні засоби так само, як і при будь-яких інших хворобах, широко застосовуються. Але слід пам'ятати, що використання методів нетрадиційної терапії не завжди виправдано, особливо якщо в рецептах рекомендується робити спринцювання лікарськими настоями і вставляти тампони, просочені ними. Механічне травмування і без того пошкодженої слизової оболонки може привести до погіршення стану. До того ж самолікування дає уявну надію на одужання, а це, в свою чергу, призводить до відмови від спостереження у фахівця, що загрожує ускладненнями, аж до розвитку раку.\nКрім спринцювання лікування дисплазії шийки матки народними засобами подразумеваніе прийом відварів і настоїв лікарських трав всередину у вигляді пиття, що є більш безпечним методом позбавлення від захворювання. Курс лікування становить два тижні, потім робиться перерва. З лікарських рослин при лікуванні дисплазії шийки матки народними засобами з успіхом використовуються конюшина, солодка, шавлія, аніс, соя, люцерна, материнка і хміль. Ці трави можна не тільки заварювати, але і додавати в їжу. До того ж необхідно переглянути свій раціон харчування. Бажано збільшити прийом свіжих фруктів, томатів, страв з цільних круп і соєвих продуктів.\nРегулярне спостереження у фахівця, своєчасне лікування вогнищ інфекції, упорядкування статевого життя, дотримання правил особистої гігієни і включення в щоденний раціон харчування достатньої кількості вітамінів і мікроелементів дозволить уникнути такого грізного захворювання, як дисплазія шийки матки.


ISBN 978-966-10-1765-7 (серія) ISBN 978-966-10-4153-9\nУДК 371.32:502 ББК 74.262.0 Б 90 № п\_п Тема уроку Стор. Дата Вступ\nДата ____________ Клас ____________ ___________________ Додатковий матеріал до уроку УрОК 1 Тема.\nДата ____________ Клас ____________ ___________________ Додатковий матеріал до уроку УрОК 2 Тема.\nН.О. Будна, Т.В. Гладюк, М.М. Гладюк\nДо підручника Т.В. Гладюк, М.М. Гладюка\n© Навчальна книга – Богдан, 2016\nСерію “Бібліотека вчителя” засновано 2007 року\nПриродознавство : конспекти уроків : 4 кл. : до підр.\nТ.В. Гладюк, М.М. Гладюка / Н.О. Будна,Т.В. Гладюк,\nМ.М. Гладюк. — Тернопіль : Навчальна книга — Богдан,\n2016. — 240 с. — (Серія «Бібліотека вчителя»).\nУ посібнику подано розгорнуті конспекти уроків із приро- дознавства, зміст яких відповідає навчальній програмі Мініс- терства освіти і науки України, Державному стандартові почат- кової загальної освіти та підручнику «Природознавство. 4 клас»\n(автори Т.В. Гладюк, М.М. Гладюк).\nУ посібнику запропоновано зразки бесід під час вивчення нового матеріалу, опорні таблиці, різні види робіт над виучу- ваним матеріалом, творчі завдання, кросворди, цікавий ігровий матеріал.\nВступ. Взаємозв’язки у природі.\nЧумацький Шлях — наша Галактика. Сучасні уявлення про\nЗахист проекту «Мандрівка просторами Всесвіту, про яку ти мрієш».\nУзагальнення знань з розділу «Всесвіт і Сонячна система».\nОрієнтування на місцевості за Сонцем і місцевими ознаками.\nЕкскурсія «Визначення сторін горизонту за допомогою Сонця, компаса та місцевих ознак».\nРобота з планом і картою. Практична робота «Читання плану\nі карти з використанням умовних знаків і масштабу».\nУзагальнення знань з розділу «План і карта». Контрольна робота.\nОкеани, материки і частини світу.\nРозселення людей на Землі. Кількість населення на нашій планеті.\nПрирода Євразії: арктичні пустелі й тундра.\nПрирода Євразії: ліси.\nПрирода Євразії: степи й пустелі.\nАнтарктида. Жива природа Антарктиди.\nЗахист проекту «Цікавий світ материка, на який я хочу потрапи- ти». Узагальнення знань з розділу «Природа материків і океанів».\nФорми земної поверхні. Гори і рівнини України.\nВодойми України: природні й штучні.\nБудова річки. Рівнинні й гірські річки України.\nОзера й болота України.\nМоря України — Чорне й Азовське.\nҐрунти в рідному краї.\nМішані ліси (Полісся). Діяльність людей у зоні мішаних лісів.\nОхорона мішаних лісів.\nЛісостеп. Діяльність людей у зоні лісостепу. Охорона лісостепу.\nСтеп. Діяльність людей у зоні степу. Охорона степу.\nГори. Карпатські гори. Рослинний і тваринний світ Карпатських гір. Діяльність людей у Карпатських горах. Охорона природи\nКримські гори. Рослинний і тваринний світ Кримських гір.\nПідсумок до теми «Природа України». Контрольна робота.\nРізноманітність речовин і матеріалів та їх використання люди- ною.\nПідсумок з теми «Тіла і речовини». Контрольна робота.\nМета. Поглибити знання школярів про природу; розширювати в учнів уявлення про взаємозв’язки у природі; розвивати умін- ня аналізувати і порівнювати об’єкти природи, встановлювати взаємозв’язки у природі; ознайомити зі структурою підручника\nі зошита з друкованою основою; формувати потребу у пізнанні природи; розвивати кмітливість, спостережливість, мислення; виховувати бережливе ставлення до природи.\n— У 4-му класі ми продовжимо вивчати предмет «Природознавство» і спо- стерігати за природою.\n— Для чого потрібно вивчати природознавство? (Природознавство потрібно\nвивчати, щоб дізнатися багато цікавого про природу, не шкодити, а розумно ви-\nкористовувати її багатства, милуватися красою, любити й оберігати її.)\n— Що таке природа? (Усе, що оточує нас, окрім об’єктів, створених людиною,\n— Наведіть приклади об’єктів неживої природи. (Сонце, ґрунт, вода, повітря,\nМісяць, зорі, хмари, каміння — об’єкти неживої природи.)\n— Наведіть приклади тіл живої природи. (люди, рослини, тварини, гриби,\nбактерії — об’єкти живої природи.)\n— Погляньте навколо. Які з тіл не належать до природи? Чому ви так вва- жаєте? (Стіл, парта, ручка, дошка, лампа, шафа не належать до природи. Це\nтіла, створені людиною.)\n— Чи можуть організми існувати без неживої природи? Доведіть це на при- кладі рослин. (рослинам для життя потрібне повітря, вода, сонячне світло і\nтепло, поживні речовини. із неживої природи рослини беруть все необхідне для\nсвого життя. вони коренями всмоктують із ґрунту воду з розчиненими в ній\nмінеральними солями, вбирають листками з повітря вуглекислий газ. Дихають\nрослини, поглинаючи з повітря кисень.)\n— Як взаємозв’язані організми різних царств живої природи? (використо-\nвуючи сонячну енергію, у листках рослин із води і вуглекислого газу утворюються\nпоживні речовини — цукор і крохмаль. тварини отримують поживні речовини, по-\nїдаючи рослини й тварин. рослиноїдні тварини живляться рослинами і є поживою\nдля хижих тварин. всеїдні тварини споживають рослини і тварин. Усі організми\nз часом відмирають. рештками рослин і тварин живляться гриби та бактерії.\nвони перетворюють їх на перегній, а згодом на мінеральні солі. отже, організми\nрізних царств пов’язані між собою.)\n— Як жива природа впливає на неживу? Наведіть приклади. (Живі організми\nпід час дихання поглинають кисень, а виділяють в повітря вуглекислий газ. рос-\nлини й тварини, які живуть у ґрунті, впливають на його склад і родючість. Під\nвпливом життєдіяльності організмів руйнуються гірські породи.)\n— Отже, між живою і неживою природою існує тісний взаємозв’язок. На уроці ми поговоримо про взаємозв’язки у природі та спробуємо дізнатися, які зв’язки існують між людиною і навколишньою природою.\n1. Бесіда з елементами розповіді з метою ознайомлення учнів зі змістом і за- вданнями навчального предмета «Природознавство», структурою підручни- ка і зошита.\n— Допоможе нам у вивченні природознавства підручник. Розгляньте його.\nЩо зображено на обкладинці підручника?\n— Прочитайте його назву. Як ви думаєте, про що в ньому розповідатиметься?\n— Розгорніть підручник. На сторінці зверху вказані автори, які написали цей підручник. Прочитайте їх прізвища.\n— Давайте розглянемо їх і дізнаємося, що вони означають. (вчитель пояснює\nзначення кожного символу.) Вони допоможуть вам працювати з підручником.\nПрочитайте на наступній сторінці звернення авторів до вас. Про що гово- риться у зверненні?\n— У підручнику є назви розділів і параграфів. Кожний розділ, який ми ви- вчатимемо, виділений іншим кольоровим малюнком. Його назва написана жир- нішими і більшими буквами. Кожна назва параграфа написана зверху сторінки підручника. Наприкінці підручника є зміст, у якому наводиться перелік усіх назв розділів і параграфів. Знайдіть його. Прочитайте назви розділів.\n— На уроках природознавства у 4 класі ви дізнаєтесь про Всесвіт, нашу\nГалактику й Сонячну систему, планету Земля та космічні тіла, що її оточують; про різноманітну й дивовижну природу материків і океанів; про природні ба- гатства нашої держави. Навчитесь орієнтуватися на місцевості, користуватися компасом, читати плани місцевості та географічні карти. А головне — навчитесь цінувати, любити й берегти природу.\nПам’ятайте, що статті підручника слід читати вдумливо, а ілюстрації по- трібно розглядати уважно.\n— Допоможе успішно вивчати природознавство і зошит з друкованою осно- вою. Розгляньте його. Що намальовано на титульній сторінці зошита? Чи впіз- наєте його серед інших зошитів?\n— Полистайте зошит. Із кожної теми уроку вам треба буде виконати певні завдання. Їх виконуйте в зошиті охайно.\n— До якої природи належить людина? Доведіть свою думку. (людина на-\nлежить до живої природи. як і інші організми, вона народжується, росте, розви-\nвається, дихає, живиться, розмножується і помирає.)\n— Отже, людина є частиною живої природи. Чи може людина прожити без природи? (як і іншим організмам, для життя людині потрібні певні умови — со-\nнячне світло і тепло, вода, повітря, їжа.)\n— Розгляньте ілюстрації (таблиця, слайд). Яку роль відіграє природа в житті людини? (Сонячне тепло і світло, повітря й воду, рослинну і тваринну їжу, ліки\nлюди отримують від природи. З природних матеріалів виготовляють одяг і взут-\nтя, будують будинки, заводи і фабрики, створюють машини й літаки та безліч\n— Поміркуйте, чому кажуть, що природа є джерелом здоров’я людини.\n(Прогулянки на свіжому повітрі, купання у водоймах, сонячні ванни позитивно\nвпливають на здоров’я людини.)\n— Розгляньте ілюстрації (мал. 1 на с. 5 підручника, таблиці або слайді). Роз- кажіть про ставлення людини до природи. Як шанобливе ставлення до природи впливає на особистісні якості людини? Наведіть приклади. (Догляд людини за\nрослинами й тваринами, турбота про стан навколишнього середовища роблять\nлюдину добрішою. Милування красою природи надихає на творення прекрасного —\nхудожніх картин, музики, віршів і пісень про природу. У процесі пізнання природи\nу людини виникає почуття радості відкриття її таємниць.)\n3. Розповідь з елементами бесіди з метою формування уявлення про наслід- ки негативного впливу людини на природу.\n— Ви вже знаєте, що аби задовольнити свої потреби в енергії, люди видо- бувають паливні корисні копалини. Для будівництва будинків, підприємств, доріг їм потрібні будівельні корисні копалини, для виготовлення літаків, ма- шин, кораблів — рудні корисні копалини.\nЯк впливає господарська діяльність людини на природу? (Господарська ді-\nяльність людини може загрожувати існуванню природи.)\n— Розгляньте ілюстрації (мал. 2 на с. 5 підручника, на таблиці або слайді).\nСкладіть розповідь про негативний вплив людини на природу.\n— Викиди фабрики і заводів, видобування корисних копалин, різноманітний транспорт можуть спричиняти забруднення повітря, водойм, ґрунтів. Забруднені водойми міліють, а згодом пересихають.\nНераціональне використання мінеральних добрив, отрутохімікатів сприяють забрудненню ґрунтів. Надмірне випасання худоби, неправильний обробіток ґрунту сприяє його руйнуванню.\nЗабруднення природного середовища, недотримання правил полювання, ри- бальства, витоптування рослин, надмірне їх збирання призводять до загибелі живих\nістот, зменшення чисельності та різноманітності рослинного і тваринного світу.\nОтже, бездумне, споживацьке ставлення до природи призводить до забруд- нення довкілля, пересихання річок і обміління морів, руйнування ґрунту і знищення лісів, загибелі рослин і тварин, тобто до руйнування природи.\n4. Розповідь з елементами бесіди з метою формування уявлення про залеж- ність здоров’я людини від стану навколишнього середовища.\n— Руйнуючи природне середовище, яке нас оточує, людина шкодить і собі.\nПоміркуйте, чи впливає стан навколишнього середовища на здоров’я людини.\n— Які заходи слід вжити, щоб зберегти життя рослин, тварин і людини на\nЗемлі? (Щоб зберегти життя на Землі, треба берегти природу, не забруднювати її.)\n— Які заходи слід вживати, щоб не забруднювати довкілля, берегти природні багатства? (Щоб берегти природу, потрібно ставити очисні фільтри повітря й\nводи на підприємствах, бережливо (економно) використовувати воду й корисні\nкопалини; дотримуватись правил обробітку ґрунту, розумно вносити добрива\nу ґрунт і використовувати отрутохімікати; насаджувати ліси, не знищувати\nбездумно рослинні й тваринні багатства, особливо оберігати рослин і тварин, які\nстали рідкісними й занесені до червоної книги України.)\n(Н.О. Будна, Т.В. Гладюк, М.М. Гладюк. Природознавство : робочий зошит :\n4 клас. — Тернопіль : Навчальна книга — Богдан, 2015)\n— Обговоріть! Яких правил слід дотримуватись під час відпочинку на природі\n(група 1 — в лісі, група 2 — біля водойм, група 3 — на луках)?\nСитуація 2. Діти, відпочиваючи біля річки, пили воду, їли морозиво. Об- гортки від морозива і пластикові пляшки з-під води вони викинули у воду.\nОцініть поведінку дітей.\nСитуація 3. Цілий день друзі відпочивали на природі. Дівчатка плели ві- ночки з польових квітів, а хлопці ловили метеликів і складали їх у целофанові торбинки. Надвечір, прийшовши додому, діти побачили, що віночки зів’яли, а метелики загинули. Вони викинули у сміття віночки й торбинки з метеликами.\n— З’єднайте стрілками причини та відповідні наслідки негативного впливу діяльності людини на навколишнє середовище. y\nДобування корисних копалин y\nЗабруднення повітря y\nЗабруднення водойм y\nЗменшення площі лісів y\nЗменшення видів рослин і тва- рин y\nЗабруднення та руйнування ґрунтів y\nРуйнування земної поверхні\nВирубка дерев для одержання будівельних матеріалів, паперу y\nРозорювання лук і степів, вико- ристання отрутохімікатів y\nОсушення боліт y\nБудівництво доріг y\nЗливання у водойми стічних вод побутових і промислових під- приємств y\nВикиди диму підприємствами; вихлопних газів — автомобілями y\nНеобмежене полювання на ди- ких звірів, вилов риби під час нересту, безконтрольний збір ягід і лікарських рослин\nЦінність природи для людини полягає у тому, що… .\nНегативним впливом господарської діяльності людей на природу є… .\nДоказом того, що життя людини залежить від стану довкілля, є… .\nЛюдина і природа… .\nБез природи існування людей… .\nВикористовуючи природні багатства, людина не повинна… .\nОбов’язок кожної людини — природу… .\nТема. Уявлення давніх людей про Землю і Всесвіт.\nМета. Ознайомити учнів з уявленнями людей про Землю і Всесвіт у давнину; розвивати спостережливість, мислення, уміння аналізу- вати, порівнювати, робити висновки; виховувати потребу у піз- нанні природи.\nОбладнання: таблиці, ілюстративний матеріал, презентація, м’яч, смуж- ка паперу.\nБудемо про Землю і Всесвіт ми вивчати й нові знання здобувати.\n— У чому полягає цінність природи для життя людини?\n— Як впливає на природу господарська діяльність людини?\n— Як життя людини залежить від стану довкілля?\n— Протягом декількох уроків ми вивчатимемо розділ «Всесвіт і Сонячна сис- тема». Ви дізнаєтесь про будову Всесвіту, нашої Галактики й Сонячної системи, про особливості Сонця, Місяця та планети Земля.\nПригадайте, яку форму має наша планета Земля. Що означає слово «Всесвіт»?\nЩо ви знаєте про Всесвіт?\n— Слово «Всесвіт» означає «увесь світ». Отже, Всесвітом називають увесь навколишній світ.\nЗ давніх-давен, спостерігаючи за Сонцем і зорями, різноманітними небесними явищами та сезонними змінами у природі, люди намагались пізнати таємниці будови Всесвіту, з’ясувати форму і місце нашої планети у космосі. Якими ж люди уявляли Землю і Всесвіт у давнину? Про це ми поговоримо на уроці.\n1. Розповідь з елементами бесіди з метою ознайомлення учнів із уявленнями стародавніх людей про Землю й Всесвіт.\n— У давнину уявлення людини про Всесвіт складалися на основі її безпо- середніх спостережень, тобто на основі того, що людина відчувала і бачила своїми очима.\nРозгляньте ілюстрації (мал. 3 підручника, на таблиці, слайді). За малюнком розкажіть, як уявляли Землю і Всесвіт у Стародавній Індії. (У Стародавній індії\nвважали, що Земля тримається на спинах чотирьох слонів, які стоять на веле-\n— Зверніть увагу, черепаха опиралась на змію, яка уособлювала Всесвіт. Як уявляли Землю і Всесвіт жителі узбережжя океану? (Жителі узбережжя океану\nуявляли Землю у вигляді плоского диска, розміщеного на спинах трьох китів, які\nплавають безмежними водними просторами.)\n— Як уявляли Землю і Всесвіт стародавні єгиптяни? (Стародавні єгиптяни\nвірили, що над Землею схиляється богиня неба. Бог Сонця ра на кораблі мандрує\nнебосхилом і освітлює Землю.)\n— За творами поета Гомера можна дізнатися, як уявляли Землю і Всесвіт стародавні греки. Вони вважали, що за формою Земля нагадує щит воїна. Сушу з усіх сторін омиває річка Океан. Над Землею розташоване небо, по якому рухається бог Сонця Геліос. Він щоденно піднімається із вод Океану на сході\nі поринає в них на заході.\nРозгляньте ілюстрації (слайд). Жителі стародавнього Вавилону, держави, що розташовувалася в басейні рік Тигра і Євфрату, уявляли Землю у формі гори, яка була оточена морем. На море спиралось тверде небо, по якому рухалися\nСонце, Місяць і планети. Сонце опускалося в море і проходило вночі через безодню, яка знаходилася під Землею. Вранці воно знову сходило з моря і про- довжувало свій шлях по небу.\nЯке уявлення про будову Всесвіту було найпоширенішим у давнину? Якою за формою уявляли Землю більшість людей? (Серед давніх людей найпоширені-\nшим було уявлення, що всесвіт складається з двох частин — Землі і Неба. Земля\nздавалась їм плоскою або опуклою, над якою, як дах у будинку, розташовувалось\nНебо. вони гадали, що коли б наша планета була круглою, то мешканці іншого її\nбоку попадали б з неї. По небу навколо Землі рухались Сонце, Місяць та інші не-\n— Багато давньогрецьких учених вважали, що Земля — найбільше нерухоме плоске тіло у Всесвіті й перебуває в його центрі. Навколо Землі обертаються\nСонце, Місяць і планети. Пізніше вчені прийшли до висновку, що Всесвіт і\nЗемля влаштовані набагато складніше, ніж це уявляється недосвідченому спо- стерігачеві.\nДавньогрецький учений Геракліт Ефеський висловив геніальну думку, що\nВсесвіт завжди був, є й буде, що в ньому немає нічого незмінного — усе руха-\nється, змінюється, розвивається.\n2. Розповідь з елементами бесіди і проведенням досліду з метою формування уявлення про кулястість Землі та місце її у Всесвіті.\n— Уперше ідею про кулястість Землі висловив давньогрецький вчений Піфа- гор. Мислитель вважав, що все в природі повинно бути гармонійним і доскона- лим. Земля також повинна бути досконалою. Найдосконалішим геометричним тілом є куля, а отже, Земля — куляста!\nМожливо, на таку думку Піфагора навели спостереження досвідчених мо- реплавців, які розповідали про поступове зникнення кораблів за обрієм або їх появу із-за обрію. Наприклад, коли мореплавці зустрічали інший корабель у морі, бачили, як спочатку на обрії з’являлась щогла. Згодом, при наближенні, було видно весь корабель. Таке може бути лише на поверхні, яка має форму кулі.\nЩо бачили люди, зустрічаючи корабель на березі (демонстрація слайда)?\n(Спочатку бачили тільки прапор корабля, при наближенні ставало видно щоглу,\nа потім і сам корабель. оскільки Земля має форму кулі, спочатку бачили верхню\nчастину корабля, а інша частина знаходилася за обрієм.)\n— Проведемо дослід. Візьмемо м’яч і прикріпимо до нього смужку з паперу.\nПокотимо м’яч по столу. Що ви спочатку бачите? А потім? (Спочатку бачили\nлише тонку смужку, а потім, при наближенні м’яча, стало видно всю смужку\n— При підйомі вгору люди спостерігали за розширенням вигляду поверхні планети, що теж було доказом кулястої форми Землі.\nПізніше здогади Піфагора підтвердив давньогрецький учений Аристотель.\nВін вважав, що Земля й всі небесні тіла кулясті. Кулястість Місяця він до- вів, вивчаючи його фази, а кулястість Землі пояснював характером місячних затемнень. Вчений помітив, що під час місячного затемнення Земля затуляє\nМісяць від сонячного світла і кидає на нього свою тінь. Земля буває повернута до Місяця різними сторонами, але тінь від Землі, яка падає на повний Місяць, завжди кругла. Така тінь може бути лише від кулі, стверджував учений. Згодом люди почали вважати, що й інші планети кулястої форми.\nВідомий давньогрецький математик і географ Ератосфен Кіренський уперше обрахував розміри нашої планети. Давньогрецьких вчених також зацікавило питання, яке місце займає наша планета у Всесвіті.\nАристотель уявляв Землю центром Всесвіту, найбільшим її тілом, навколо якого обертаються всі небесні тіла. Всесвіт, на думку Аристотеля, має кінцеві розміри — його ніби замикає сфера зір.\nПомилкову думку Аристотеля, що Земля — нерухомий центр Всесвіту, роз- діляло багато грецьких учених і пізніше.\nІдеї Аристотеля підтримував інший давньогрецький вчений Клавдій Птоло- мей. Тривалий час у науці панувало його вчення про геоцентричну (з грецької —\n«у центрі Земля») будову Всесвіту (демонстрація слайда, на якому зображена\nбудова всесвіту за Птоломеєм). Учений вважав, що розміри Всесвіту обмежуються сферою нерухомих зір. Велика куляста Земля — нерухомий центр Всесвіту, а невеликі за розмірами Сонце, планети і Місяць обертаються по своїх орбітах навколо неї. Розміри Землі незначні в порівнянні з відстанню до планет і тим більше до зір.\nОднак не всі давньогрецькі вчені розділяли погляди Аристотеля. Аристарх\nСамоський вважав, що Земля і всі планети обертаються навколо Сонця, але довести цього він не міг. Майже через 1700 років, у 1514 році, геніальні думки\nАристарха Самоського були підтверджені польським вченим Миколою Коперни- ком, який запропонував геліоцентричну (з грецької — «у центрі Сонце») будову\nВсесвіту (демонстрація слайда, на якому зображена будова всесвіту за коперником).\nЗгідно з нею, Земля — одна із планет, що обертаються навколо Сонця, центру\nВсесвіту. Коперник вважав, що Всесвіт величезний, але має межі, визначені сферою нерухомих зір. Із розвитком науки були наведені переконливі докази про те, що Земля та інші планети обертаються навколо Сонця.\n1. Робота в зошитах з друкованою основою (колективно). Завдання 1.\n— Поміркуйте! Чому давні люди вважали, що Земля плоска і нерухома?\n— Обговоріть! Як змінювались погляди стародавніх греків про Землю і\nУ давнину люди уявляли Землю… .\nУперше ідею про кулястість Землі висловив… .\nНавів докази кулястої форми Землі… .\nПершим здогадався, що Земля і всі планети рухаються навколо Сонця… .\n— Прочитайте §2. Дайте відповіді на запитання після параграфа. Виконайте\n2 і 3 (за бажанням) завдання в зошиті.


Компенсація за відміну або затримку рейсу Nile Air\nГоловна1 › Авіалінії2 › Nile Air\nВідшкодування та компенсація Nile Air за скасування рейсу або затримку рейсу\nУявіть собі, що під вже під час реєстрації в аеропорті, ви дізнаєтесь, що ваш рейс Nile Air скасовано або затримано. Ми розуміємо, що така ситуація може порушити усі ваші плани та ще й завдати додаткових витрат на вашу поїздку, вщент зіпсувавши вашу відпустку. На щастя, ви як пасажир цієї авікомпанії ви маєте право подати претензію Nile Air за затримку рейсу, а також - отримати повернення коштів Nile Air за скасування рейсу.\nЯк отримати відшкодування від Nile Air? Насправді це доволі нескладно, і AirAdvisor може вам допомогти отримати компенсацію, на яку ви маєте право. Ви можете скористатися нашим компенсаційним калькулятором, щоб дізнатися, скільки Ви можете отримати від авіалінії. Також це стане вашим першим кроком на шляху отримання компенсації від Nile Air. На подачу претензії ви витратите лише кілька хвилин, а команда експертів AirAdvisor допоможе вам перейти до наступного кроку.\nЧи можу я подати заявку на компенсацію Nile Air за затримку чи скасований рейс?\nЩо мені робити у разі скасування або затримки рейсу Nile Air?\nПретензії Nile Air. про компенсацію рейсу\nСкасування рейсів Nile Air: коли вони несуть відповідальність?\nКомпенсація затримки рейсу Nile Air\nПозов про компенсацію за рейсом Nile Air 261: скільки ви можете отримати?\nПолітика повернення авіаквитків Nile Air\nЯкий термін подання претензії до Nile Air?\nЯк отримати компенсацію за затримку та скасування Nile Air?\nЧи можу я отримати відшкодування від Nile Air?\nЩо станеться, якщо я пропустив рейс Nile Air?\nКомпенсаційна вимога ЄС 261 Nile Air: як це зробити?\nЗвісно, так. Якщо ви маєте намір отримати компенсацію від Nile Air перш за все потрібно з’ясувати, чи маєте ви право на її отримання за європейським законодавством. Враховуючи, що ця авіакомпанія базується в ЄС і підпорядковується його правилам, Євросоюз вжив заходів для захисту прав пасажирів у разі затримок рейсів Nile Air.\nЯкщо ваш рейс Nile Air скасували, то ви набуваєте наступні права:\nЯкщо вас неможливо відправити на інший рейс, ви можете отримати повне відшкодування квитків на рейс, який було скасовано, відповідно до політики повернення коштів Nile Air.\nПовну вартість авіаквитка також можна повернути у вигляді ваучеру з бонусом Nile Air за скасований рейс у розмірі 20% на ваш рахунок. Ви можете використовувати цей ваучер і безкоштовний бонус Nile Air на скасування на інші рейси в майбутньому. Однак ми настійно не рекомендуємо цього, оскільки така пропозиція має часові та інші обмеження. Тому ви можете її втратити, так і не використавши та не повернувши реальні кошти за квитки.\nЯкщо ваш альтернативний рейс призначено на наступний день після вашого початкового запланованого вильоту, авіалінія повинна надати вам готель на ніч. Але якщо цього не сталося та ви сплатили номер самостійно, то потім ви можете подати заявку на Nile Air щодо вартості вашого готелю за ніч. Зберігайте усі чеки, щоб повернути витрати на проживання, харчування та транспорт від Nile Air.\nПраво подавати скаргу на рейси Nile Air до 5 років після їх виконання\nПраво подати претензію на будь-який рейс Nile Air через затримку мінімум на три години, скасування або овербукінг (надмірним бронюванням)\nЗапитайте у працівників авіакомпанії про причину скасування або затримки Nile Air.\nЗберіть якомога більше доказів, щоб аргументувати свої права, коли будете надсилати претензію на компенсацію Nile Air або повернення квитка Nile Air.\nВикористовуйте наш простий калькулятор на компенсацію, щоб перевірити, чи маєте ви право на відшкодування Nile Air.\nЗатримки. Якщо ваш рейс прибуває після спливу 3 годин від запланованого часу або більше, ви можете отримати компенсацію за затримку Nile Air.\nСкасування. Якщо рейс скасовано, і перевізник не повідомив вам про це менше ніж за 14 днів до дати вильоту, ви знов-таки может претендувати на виплату до 600 євро відповідно до політики скасування Nile Air.\nОвербукінг. Якщо вам відмовлено в посадці через надмірне бронювання – політика Nile Air щодо надмірного бронювання стверджує, що ви можете мати право на відшкодування.\nПропущене з’єднання. Ви також можете отримати відшкодування Nile Air за пропущений рейс, якщо ви пропустите стикування через затримки та проблеми, спричинені перевізником.\nУ більшості випадків законодавство ЄС покладає на цього перевізника обов’язок платити компенсацію за скасовані рейси. Однак існують певні обставини, за яких авіакомпанія звільняється від відповідальності за затримку чи скасування. Наприклад, якщо в аеропорту спостерігається шторм або працівники повітряної служби (не авіалінї Nile Air) почали страйк, це утворює собою «надзвичайні обставини». А у випадку надзвичайних обставин (форс-мажорів) не можете вимагати компенсацію за затримку Nile Air.\nТа усе ж таки відповідно до Регламенту ЄС 261, у більшості випадків ви матимете право на повернення коштів або на альтернативний рейс, а також на компенсацію за затримку Nile Air в розмірі до 600 євро на особу.\nАвіакомпанії завжди намагаються виконувати рейси відповідно до графіку польотів, але затримки іноді все рівно трапляються. Тут вступає в дію Регламент ЄС 261. Завдяки цьому документу Ви маєте право отримати до 600 євро через свої страждання у разі затримки рейсу від 3 та більше годин. Єдиними винятками з цього правила в політиці скасування рейсів Nile Air є випадки «надзвичайних обставин».\nУ разі скасування Nile Air спробує повторно забронювати вас на подібний рейс, але якщо це ставам повернуть гроші готівкою. Загалом, ваша претензія буде задоволена, за умови, що не було надзвичайних обставин, які не контролюються авіакомпанією.\nЯкщо Nile Air скасовує ваш рейс через надзвичайні обставини (наприклад, обмеження на поїздки Covid або серйозна хвороба), і вам не запропонували замінити рейс, ви можете отримати повне відшкодування квитка, оскільки ваші заброньовані рейси були недоступні.\nПримітка. Якщо Nile Air запропонує замінений рейс із приблизно таким же часом прибуття, і ви вирішите його не брати, є ймовірність втратити право на компенсацію та повернення квитка.\nВи можете подати претензію Nile Air щодо затримки, скасування рейсу або овербукінгу в будь-який час протягом п’яти років після запланованого рейсу.\nСкористайтесь нашим калькулятором компенсації, щоб дізнатися, скільки грошей можна отримати та чи можете ви взагалі претендувати на компенсацію. І якщо так - ви можете перейти до подання претензії Nile Air. Ми працюємо за принципом “немає виграшу - немає комісії”, тому ви нічим не ризикуєте, подаючи нам свою претензію. Наші клієнти оцінюють сервіс AirAdvisor на 4,6 з 5.\nПроцес отримання відшкодування або компенсації за скасування Nile Air може бути складним і важким. І правда в тому, що отримана сума навряд чи виправдає найм адвоката. Тут на допомогу приходить AirAdvisor як компанія, яка має великий досвід у сфері авіаційного права та щоденної взаємодії з авіакомпаніями по всьому світу.\nЩоб дізнатися за 2 хвилини, чи винна Nile Air вам компенсацію, просто натисніть на калькулятор компенсації.\nЯкщо ви пропустите рейс через затримку, скасування або надмірне бронювання, ви можете подати вимогу про компенсацію. Ви також можете отримати повне відшкодування авіаквитків Nile Air, ваучер Nile Air або отримати перебронювання на інший рейс того ж дня. Майте на увазі, що прийняти ваучер авіакомпанії — це найгірший і найризикованіший варіант для вас (ми не рекомендуємо).\nСкористайтеся нашою системою перевірки затримок рейсу, щоб перевірити, чи відповідає ваш рейс право на компенсацію Nile Air та її розмір.\nЯкщо авіакомпанія Nile Air відхиляє або ігнорує вашу претензію, що дуже ймовірно, наша команда буде рада Вам допомогти.\nЯкщо Nile Air скасувала рейс через Covid-19, пасажири мають право на відшкодування в рамках прав на скасування рейсу. Якщо Nile Air намагається відшкодувати ваш скасований рейс за допомогою ваучера, ми не рекомендуємо його брати. Натомість подайте заявку на повернення коштів. Якщо вашу претензію про відшкодування буде відхилено, AirAdvisor може допомогти у виконанні вашої претензії через наших зовнішніх юристів.


Низька рентабельність часнику неприємно вразила українських фермерів\n5 липня 2018 - 16:30\nВиробники часнику в Україні занепокоєні падінням ціни на цей овоч. Низька рентабельність вирощування часнику неприємно вразила українських фермерів попри невтішні прогнози експертів.\nПро це розповідають самі виробник, пише Kurkul.com.\n«Часник і площа в 100 га — це утопія? Бачу, що маржинальність як у пшениці...», — питає у колег Володимир Владикін.\nУ відповідь інші користувачі зазначили, що рентабельність часнику цього року під великим питанням.\n«При маржинальності часнику, як у пшениці, має сенс вирощувати пшеницю. Хоча зараз ціни падають і на пшеницю, і на сою, і на інші культури теж знизились», — говорить Андрій Шевченко.\nТак, за інформацією «Інфо-Шувар», сьогодні виробники вже пропонують часник по 18-20 грн/кг (€0,61-0,68/кг), що фактично співпадає із собівартістю вирощування часнику.\nСтаном на 5 липня 2018 року, на оптовому ринку ОРСП «Шувар» у Львові часник пропонується по 30-45 грн/кг (€1,02-1,52/кг). За тиждень ціна на «Шуварі» знизилась в 1,5 рази, а в порівнянні з минулим роком , часник тут подешевшав вдвічі.\nАналогічна ситуація зараз спостерігається і на ринку «Нежданий» у Херсонській області, тут сьогодні можна купити найдешевший часник в Україні, на майданчику ринку його пропонують по 20-25 грн/кг (€0,68-0,85/кг). За тиждень часник на ринку «Нежданий» подешевшав мінімум на третину, а в порівнянні з минулим роком ціни знизились майже в два рази.\nНагадаємо, за два роки собівартість вирощування печериць зросла на понад 20%.\nТегиціни овочі рентабельність часник овочівництво рентабельність виробництва ціни на часник вирощування часнику рентабельність вирощування часнику\n08:22 ЄС збільшить безмитні квоти на курятину з України