Природу ми не отримали у спадок від батьків, ми позичили її у наших дітей. Що потрібно робити, щоб не було соромно віддавати? | екологія та здоров’я нації | конкурс 2015\nТому найбільшу увагу хочу звернути саме на ґрунти. Як відомо, Україна володіє третиною світового запасу найпродуктивніших земель – чорноземів. Завдяки цьому, а також зручному, здебільшого рівнинному рельєфу, більше 60% площі нашої країни зайнято сільськогосподарськими угіддями. Однак, крім чорноземів, зустрічаються і деякі інші типи ґрунтів. Важливою властивістю ґрунтів є їх родючість. Завдяки їй ґрунти є основним засобом виробництва в сільському та лісовому господарствах, головним джерелом сільськогосподарських продуктів та інших рослинних ресурсів, основою забезпечення добробуту населення.\nАле на даний час існує проблема родючості ґрунтів в Україні. Протягом останніх років на гектар ріллі вноситься значно менше органіки та мінеральних добрив, аніж потрібно. Внаслідок цього знизився вміст гумусу. При цьому відбувається забруднення ґрунту – це потрапляння у ґрунт різних хімічних речовин, токсикантів, відходів сільського господарства і промислового виробництва, комунально-побутових підприємств у розмірах, які перевищують їх звичайну кількість, що необхідна для участі в біологічному кругообігу ґрунтових екологічних систем.\nТаким чином охорона ґрунтів, раціональне використання, збереження та підвищення їх родючості – неодмінна умова подальшого економічного прогресу.\nҐрунти України є дуже різноманітні. Ґрунт формується у верхньому шарі земної кори під впливом багатьох чинників: материнських порід (підґрунтя), води, повітря, тепла, живих організмів. Важливе значення має бережливе ставлення до ґрунтів. Це особливо стосується чорноземів України, дуже вразливих до різних негативних впливів.\nВажливо зазначити, що ґрунти повільно змінюють свої властивості. Наприклад, у багатьох місцях широколисті ліси на лесоподібних породах ще в незапам'ятні часи були знищені, і тепер на їх місці знаходяться розорані поля. Однак ґрунти залишаються сірими лісовими, тобто типовими для широколистих лісів.\nҐрунти змінюються залежно від географічної широти і абсолютної висоти місцевості. Кожній природно-географічній зоні чи висотному поясу властивий певний тип ґрунту. Адже кожна зона чи кожен пояс мали більш-менш однакові природні передумови ґрунтоутворення.\nОднак в Україні помітні територіальні відмінності клімату – одного з важливих чинників ґрунтоутворення. На схід посилюється його континентальність, відповідно зменшується вологість ґрунту, а, отже, і змінюється природна рослинність. На ґрунтоутворення великою мірою впливає характер рослинного покриву. Упродовж тисячоліть рослини перетворюють материнську породу, збагачують її органічними речовинами. Мікроорганізми та інші живі організми продовжують цю «роботу», перетворюючи рештки рослин на гумус – перегній.\nУ різних природно-географічних регіонах ґрунтоутворення має свої особливості, що призводить до формування різних за властивостями типів ґрунтів. Водночас кожен тип ґрунту має подібні характеристики: близький хімічний склад, той чи інший вміст гумусу тощо. Родючість ґрунту залежить від вмісту в ньому гумусу. В Україні найродючішими ґрунтами є чорноземи, що містять 3-15% гумусу.\nОсновні проблеми збереження родючості ґрунтів\nНайбільш поширена проблема це - зниження родючості ґрунтів.\nОдна з найважливіших складових ґрунту – це вміст гумусу. За останні 20 років в середньому по Україні його вміст зменшився на 0,22% в абсолютних величинах. Це дуже багато, так як для збільшення гумусу в ґрунті на 0,1% в природних умовах необхідно 25-30 років .\nОсновні причини деградації ґрунту:\n багаторазовий обробіток за допомогою потужних, важких колісних тракторів і комбайнів;\n недостатні обсяги внесення органічних добрив ( середньому за 2009-2014 роки господарства України вносили гною менше 1 тонни на гектар, тоді як мінімальна норма для забезпечення бездефіцитного балансу гумусу в залежності від грунтово - кліматичної зони, становить від 8 до 14 тонн на гектар);\n водна та вітрова ерозія ґрунтів (близько 57 % території країни);\n порушення сівозміни (наприклад, така виснажує ґрунту культура як соняшник у деяких областях України займає понад 30% орних земель. При цьому в українських реаліях культура повертається на попереднє поле через 3 роки, а рекомендується – через 6-7 років);\n підтоплення земель (приблизно 12 % ), підкислення (майже 18%), засолення та осолонцювання ґрунтів (більш як 6%)\n застосування високих доз мінеральних добрив та хімічних засобів захисту рослин.\nОсобливо небезпечних масштабів набула ерозія ґрунтів – найбільш розповсюджений процес руйнування ґрунтового покриву.\nНа виробництво 1 т продукції рослинництва (в умовному зерні) від ерозії втрачається біля 7 т ґрунту. Загальні щорічні збитки від ерозії складають по країні 3,45 млрд. гривень, а втрати чистого прибутку – 2 млрд. гривень.\nЕродовані землі характеризуються гіршими, ніж повнопрофільні, фізичними, фізико-механічними, агрохімічними та біологічними властивостями, внаслідок чого на них недобирається значна частина врожаю. Із змиванням кожного сантиметра гумусового горизонту потенціальна врожайність зерна знижується на 0,5-2 ц/га, а з втратою 1 т гумусу запаси корисної енергії в ґрунті зменшуються на 0,9-1,1 кДж/га.\nДосить небезпечною проблемою є забруднення ґрунту. Найчастіше ґрунт забруднюється сполуками металів та органічними речовинами, оливами, дьогтем, пестицидами, вибуховими й токсичними речовинами, радіоактивними, біологічно активними горючими матеріалами, азбестом та іншими шкідливими продуктами. Джерелом цих сполук найчастіше є промислові або побутові відходи, захороненні у визначених місцях, або ж несанкціонованих звалищах.\nСерйозну проблему забруднення ґрунтів становить техногенні викиди промислових підприємств. У твердих і рідких промислових відходах постійно присутні речовини, здатні надавати токсичну дію на живі організми і рослини. Наприклад, у відходах металургійної промисловості зазвичай присутні солі кольорових важких металів.\nЗа оцінкою науковців на сьогодні понад 9,0 млн. га сільськогосподарських угідь зазнали радіоактивного забруднення внаслідок катастрофи на ЧАЕС, значні площі ґрунтів щорічно забруднюються пестицидами та близько 20% орних земель забруднено важкими металами.\nСеред багатьох глобальних проблем, мабуть, проблема опустелювання є найменш відомою, хоча кожен знає, що пустельні території відрізняються надзвичайно спекотним кліматом, великим дефіцитом вологи і досить крихкою екологічною системою, але водночас ці землі володіють високим економічним потенціалом. Особливе антропогенне навантаження пустельні і напівпустельні території зазнали в останні десятиліття, коли в низці країн у пошуках нових джерел мінеральної сировини, земельних масивів і біологічних ресурсів особливо масштабно приступили до їх освоєння.\nЛюдство, швидко зростаючи кількісно, почало все більш інтенсивно проникати у важко доступні райони та залучати у сферу своєї діяльності природні ресурси. Досі під серйозним антропогенним пресом опинилися і аридні території, що становлять близько 30% площі земної суші.\n1) кліматичні – збільшення аридності, скорочення запасів вологи, що викликаються зміною макро- і мікроклімату;\n2) гідрогеологічні – опади стають нерегулярними, харчування підземних вод – епізодичним;\n3) морфодинамічні – геоморфологічні процеси стають більш активними (ерозія, дефляція і т. д.);\n4) ґрунтові – всихання ґрунтів та їх засолення;\n5) фітогенні – деградація ґрунтового покриву;\n6) зоогенні – скорочення популяції і чисельності тварин.\nНині природні пустелі займають близько 1/3 частини земної поверхні, в свою чергу на цих землях проживає більше 15% населення. У результаті діяльності самої людини виникло понад 9 млн. км2 пустель, при цьому вони зайняли більше 43% території всієї суші.\nОпустелюванння може відбуватися в різних кліматичних умовах, але найчастіше в посушливих районах. Існує Конвенція по боротьбі з опустелюванням, у якій насамперед приділяється увага збереженню та підвищенню родючості ґрунтів. Дана Конвенція була ухвалена розпорядженням Кабінету Міністрів України за номером № 1024 від 22жовтня 2014 року.\nЗбережемо наші ґрунти – наше багатство\nУкраїнська земля споконвіку славилася у світі своїми чорноземами та родючістю. Однак сьогодні у зв’язку з інтенсивним її використанням вона потребує охорони та більшої уваги з боку держави. Земельний кодекс України 2001 року, регулює охорону і раціональне використання земель Частина земель підлягає особливій охороні, до яких земельне законодавство відносить «особливо цінні землі» - землі різного цільового призначення та унікальних фізичних властивостей..\nЗа даними землеустрою налічується половина земель України, розташованих на схилах, які потребують протиерозійних заходів. Для захисту ґрунтів від ерозії застосовують такі протиерозійні заходи: організаційно-господарські, агромеліоративні, лісомеліоративні та гідромеліоративні.\nОрганізаційно-господарські заходи передбачають створення умов для запобігання і припинення ерозійних процесів, раціонального використання земель і підвищення родючості ґрунтів. Заходи цієї групи включають в себе:\n правильний вибір напрямку ведення сільського господарства і сівозмін, раціональне розміщення ґрунтозахисних сівозмін;\n раціональне розміщення і будівництво дорожньої мережі;\n правильне планування території селищ і земель, що їх оточують;\n розміщення полів довгою стороною вздовж горизонталей місцевості.\nАгромеліоративні протиерозійні заходи являють собою прийоми протиерозійної технології вирощування культур на схилах. До них належать:\n фітомеліоративні агрономічні прийоми, які передбачають вирощування багаторічних трав та однорічних культур для захисту ґрунтів від ерозії, відновлення їх родючості;\n прийоми протиерозійної обробки ґрунтів (контурна обробка, глибока оранка, щілювання, кротування) спрямовані на затримання і нагромадження вологи в ґрунті;\n спеціальні прийоми затримання снігу і регулювання сніготанення (розстановка щитів, валкування снігу, смугове укочування снігу);\n внесення збільшених доз органічних, мінеральних та мікродобрив, вапнування кислих змитих ґрунтів і гіпсування засолених змитих ґрунтів.\nЛісомеліоративні протиерозійні заходи характеризуються водорегулювальною і кольматуючою дією лісної підстилки, вітроломною дією, що сприяють більш рівномірному розподілу зимових опадів і сніготаненню, зниженню величини випаровування з поверхні ґрунту. За меліоративною дією їх поділяють на такі види:\n вітрозахисні лісові смуги, що закладаються на рівнинних ділянках рельєфу і на пологих схилах на межах полів сівозміни;\n водорегулювальні лісосмуги застосовують на водозбірних схилах у вигляді основних додаткових і допоміжних насаджень, розміщують на межах при водорозподільного і примережового фонду;\n протиерозійні лісові, чагарникові та лісо чагарникові смуги, що закладаються впоперек схилів вздовж меж полів сівозміни;\n прибалкові лісові смуги, які слугують для поглинання стоку, що надходить з полів, поліпшуючи мікроклімат місцевості і огороджуючи ріллю від природних кормових угідь;\n лісопосадка та чагарникові насадження на укосах і днищах ярів;\n облісіння сильно розмитих, а також дуже крутих схилів, непридатних для сільськогосподарського використання;\n водозахисні лісові смуги та чагарникові насадження навколо водоймищ і вздовж берегів річок, а також зрошувальних і скидних каналів.\nГідромеліоративні протиерозійні заходи передбачають використання гідротехнічних споруд, призначених для регулювання поверхневого стоку і закріплення балкових систем, а також виробництво робіт, пов’язаних з меліорацією зруйнованих ерозією земель і освоєння крутих схилів (засипання промоїн і ярів, планування схилів, терасування та ін.). Залежно від призначення гідротехнічні споруди поділяються на водо затримуючі, водо напрямні, водоскидні і донні. Вони створюються відповідно на водозбірній площі, у вершинах балок, ярів і по дну гідрографічної мережі.\nОрганічне землеробство базується на використанні органічних добрив, насамперед гною, торфу, сапропелів, щоб у ґрунті постійно зростав вміст гумусу – основи його родючості.\nДійсно при органічному (біологічному) землеробстві врожаї на 10-20% нижчі, ніж за традиційного способу внесення добрив, але його продукція цінується на світовому ринку значно дорожче від тієї, що вирощена із застосуванням міндобрив та отрутохімікатів, іноді навіть у 2-3 рази.\nОрганічне землеробство засноване на таких основних принципах.\n Безполицевий обробіток ґрунту, як правило глибиною не більше\n11 см. Це, головним чином, обробіток плоско різними плугами і культиваторами, дисковими боронами, що забезпечує достатнє розпушування верхнього родючого шару, профілактику бур’янів та захист від ерозії.\n Відмова від застосування мінеральних добрив. Внаслідок правильного обробітку ґрунту потреба в мінеральних добривах різко знижується. Використання органічних добрив має відбуватися в науково обґрунтованих нормах, в першу чергу у формі внесення перегною, компостів, пожнивних решток, підживлення рідкими органічними добривами, використання сидератів (винесено в окремий принцип).\n Відмова від використання хімічних засобів захисту рослин (отрутохімікатів). Українські виробники «Укрзооветпромпостач» (м. Новоград-Волинський), «Мікотон-Аглікон» (м. Київ), «Центр-Біотехніка» (м. Одеса), та інші пропонують біологічні препарати для боротьби із хворобами та шкідниками сільськогосподарських культур.\n Використання ферментних препаратів та ефективних мікроорганізмів в сільському господарстві (ЕМ-препарати). Національна аграрна політика в більш ніж 50 країнах світу базується на використанні ЕМ-препаратів. В Україні їх виробником є спільна українсько-японська корпорація «EMRO», яка працює на основі японської сировини (м. Кіровоград). За допомогою молочнокислих бактерій, дріжджів, цілого ряду інших корисних мікроорганізмів збагачується мікрофлора ґрунтів, стан яких вважався критичним, підвищується імунітет рослин та стійкість до ураження шкідниками, перепаду температур і несприятливих природних явищ.\n Використання сидератів. Зелені добрива виконують функцію не лише поповнення ґрунту органічною масою, але й боротьби із бур’янами, доповнення до сівозмін, збільшення обсягів кормових і медоносних культур, боротьба із шкідниками, природні фіто санітарні заходи.\n Науково обґрунтовані сівозміни. На жаль, дотримання «правильних» сівозмін в нашій країні вже давно не відбувається, тому їх можна віднести в окремий принцип органічного землеробства. Це, згідно із класичною агрономією, основний захід боротьби з бур’янами, регулювання кількості поживних речовин в ґрунті, запорука збереження його родючості, боротьби зі збудниками хвороб.\nОтже, катастрофічний стан наших земель вимагає невідкладних науково - обґрунтованих заходів, спрямованих на підвищення родючості ґрунтів та отримання екологічно чистих продуктів харчування.\nНе менш важливою справою є організація і дотримання польових, кормових та інших сівозмін. Зберегти ґрунт допоможуть і перехід на прогресивні форми обробітку землі, ефективні та легкі машини й механізми, скорочення повторного обробітку ґрунту, перехід на безплужний обробіток.\nВпровадження поряд з ультра хімізованим методом господарювання органічного (біологічного) землеробства без застосування отрутохімікатів і неякісних мінеральних добрив. Так що охорона ґрунтів і їхнє раціональне використання, є однієї з найважливіших задач усього людства!\nТе, що проти природи, до добра не доведе\nЩоб залишити нащадкам даровані Богом природні багатства в ліпшому стані ніж вони перебувають сьогодні, ще академік В.В. Докучаєв зазначав, що для відновлення родючості наших ґрунтів замало лише науки і техніки, недостатньо заходів держави, для цього потрібна добра воля і любов до землі самих землеробів.\nҐрунт називають головним багатством держави й планети. Однак цим стратегічно важливим ресурсом далеко не завжди розпоряджаються раціонально, й в Україні, як і в більшості країн світу, відбувається небезпечний процес деградації ґрунтів. Зокрема, дані переконливо засвідчують, що останніми роками наші ґрунти помітно збіднюються і втрачають свої якісні та продуктивні показники.\nТак, майбутнє України в наших руках. І ми обов’язково подбаємо про те, щоб українські плодючі землі давали гарний урожай, а хлібороби були забезпечені найсучаснішою технікою. Майбутнє – це незвіданий шлях, непроста доріжка, яка до кінця невідома звичайній людині. Життя буває різним, але кожному хочеться бачити себе в майбутньому радісним та щасливим.\nЯк усе буде – покаже час. Та недаремно в народі кажуть, що людина – коваль свого щастя, вона сама будує власне життя. А якщо сподіватися на краще та діяти теж на краще, то й майбутнє нашої країни стане набагато кращим!


Бутусов: Україна не має виконувати заборону УЄФА щодо надпису "Героям Слава!" на формі збірної » Газета "Вечерние Вести"\nБутусов: Україна не має виконувати заборону УЄФА щодо надпису "Героям Слава!" на формі збірної\n31 0 11.06.2021, 11:30 | Новости, Спорт, Политика\nУкраїна не має виконувати заборону УЄФА щодо надпису "Героям Слава!" на формі збірної команди, ніяких компромісів у питанні форми бути не може.\nТаку думку на власній сторінці у Facebook висловив журналіст Юрій Бутусов, інформує UAINFO.org.\n1. "Слава Україні! Героям Слава!" - це офіційна державна символіка України, таким чином, заява УЄФА - це втручання у внутрішні справи України.\n2. Символіка України затверджена УЄФА завчасно у грудні 2020-го року, тож перегляд цього питання УЄФА за два дні до початку турніру - безпідставний. Це порушує правила щодо затвердження предметів форми.\n3. УЄФА ухвалила рішення під відкритим тиском Росії та президента Путіна. Це протирічить спортивному принципу, що спорт завжди поза політикою, УЄФА політично стала в цьому питанні на боці РФ. Росія - основний порушник спортивних правил у світі, позбавлена права на свої державні символи за допінг на Олімпійських іграх, таким чином, УЄФА підтримує порушників.\n4. Оголошення щодо заборони форми, яке робиться неофіційно, і анонсується через російські ЗМІ за два дні до початку турніра - це просто ганебна та недостойна поведінка УЄФА, відверто антиукраїнська акція.\nВідмовлятися від затвердженого раніше варіанту форми збірної - це великий сором, та відмова від національних державних символів України.\nЧи може існувати Україна без своїх власних державних символів? Це абсолютно виключено. Ніяких компромісів та перегляду надписів на формі допустити неможливо.


Чорний перли входить в число продаваних косметичних брендів Росії і пропонує багато декоративних засобів і косметики по догляду за шкірою і волоссям. Велика шана і любов покупців бренд Чорний перли завоював завдяки косметичним програмами для різних віків. Фахівці цієї компанії з’ясували, що кожні десять років шкіра змінює властивості. І ті косметичні засоби, які жінка зазвичай використовує в 20 років, в 30 років не зроблять позитивного впливу. До того ж косметичні засоби, підібрані з урахуванням біологічного віку, допоможуть забезпечити живлення і зволоження для шкіри.\nКосметика Чорний перли представлена в п’яти вікових програмах:\n1-а програма для жінок до 25 років;\n2-я програма — від 26-35 років;\n3-тя програма — від 36-45 років;\n4-я програма — від 46-55 років;\n5-а програма використовується жінками від 56 років.\nЗавдяки цій системі жінки можуть заощадити сили і час. Їм не потрібно буде звертатися за порадою до косметолога, для складання списку засобів, які б підійшли до вашого типу шкіри та віку.\nУ такому віці шкіра найбільш схильна жирності. У програму Чорний перли входять креми, лосьйони, скраби для вмивання, бальзами, пінки, це засоби першої програми підходять для молодої шкіри.\nУ такому віці з’являються перші зморшки. І для шкіри підійдуть лосьйон, тонік, пілінг, пінки, денні та нічні креми для нормальної, комбінованої, жирної і сухої шкіри.\nУ такому віці сповільнюється обмін речовин, підвищується сухість шкіри. У цю програму крім кремів Чорний перли входять лосьйони, маски, тоніки, які зберігають і продовжують молодість вашої шкіри.\nУ такому віці на 30 відсотків знижується пружність шкіри. Але старіюча шкіра зможе виглядати трохи молодше. У програмі Чорний перли підібрані засоби з харчування та догляду за шкірою з антивіковими компонентами.\nАле крім вікових програм Чорний перли представляє лінію для тіла, обличчя «Основний догляд». Фахівці розробили засоби для комбінованої, нормальної, сухої, чутливої шкіри. Для людей з чутливою шкірою, яка схильна до алергії і почервоніння, і була розроблена програма «Гіпоалергенна косметика».\nЧас від часу косметика Чорний Перли проходить тестування в науково-дослідних центрах.


Норвежець Магнус Карлсен відстояв звання чемпіона світу з шахів у поєдинку з росіянином - ZAXID.NET\nНорвежець Магнус Карлсен відстояв звання чемпіона світу з шахів у поєдинку з росіянином\nСпорт — Роман Ганкевич, 08:46, 1 грудня 2016 0 0\nДоля матчу вирішилася на тай-брейку\nНорвезький гросмейстер Маґнус Карлсен зберіг титул чемпіона світу з шахів, перемігши на тай-брейку росіянина Сергія Карякіна. Про це пише «Радіо свобода».\nДоля матчу, який завершився в ніч на четвер у Нью-Йорку (США), вирішилася на тай-брейку. Після 12 класичних партій зберігався паритет. Потім відбулися чотири партії в так звані «швидкі» шахи, коли суперники мають по 25 хвилин на партію. Перші дві партії цього міні-матчу принесли нічиї, а в дві наступні краще зіграв 15-й чемпіон світу. Таким чином рахунок став 3:1 на користь норвежця.\nЧемпіонський поєдинок привернув значну увагу в усьому світі, організатори кажуть, що близько 6 мільйонів людей стежили за розв’язкою протистояння. За результатами матчу чемпіон світу отримає 600 тисяч євро призових, претендент отримає 400 тисяч євро.\nПримітно, що Карлсен виграв матч у свій день народження - 30 листопада Магнусу виповнилося 26 років.\nДо слова, росіянин Сергій Карякін народився в українському Сімферополі.


Російський суддя малює палички на обвинувальному вироку Савченко - Новини політики, свіжі політичні новини України на Depo.ua. Політика України і світу.\nРосійський суддя малює палички на обвинувальному вироку Савченко\nСуддя Донецького міськсуду Ростовської області перечитує текст обвинувального висновку, скопійованого у вирок, у справі Надії Савченко\n21 березня 2016 10:36\nПро це у "Твіттері" написав адвокат українки Микола Полозов, передає depo.ua.\n"Суддя поки що перечитує текст обвинувального висновку, скопійованого у вирок", написав адвокат.\nВодночас нардеп від "Батьківщини" Олексій Рябчин повідомив, що "в руках у судді десь 150-200 сторінок вироку".\n"У судді в руках листок так 300 (на око). Прокурор на своєму аркуші малює палички після прочитання кожної сторінки. Якщо вірити його живопису, то з вироку поки прочитано 6 сторінок", - написала у "Фейсбуці" журналістка Альона Лунькова, яка перебуває у суді.\nМітки: #суд над Савченко


Удосконалення технологій розшуку міжнародних поштових відправлень | Рефераты и сочинения\nЛюдство увійшло до ери інформації. Хто володіє інформацією, той володіє світом - ця істина давно не викликає сумнівів. Проблеми збирання, накопичення і обробки інформації постають на новому більш якісному рівні. Вся інформація, яку отримують чи створюють, відповідним чином фіксується. Матеріальними носіями фіксації інформації є документи. Вміння працювати з документами, правильна побудова діловодства і документообігу прямо впливають на результати діяльності, на її ефективність. Однак сучасний документ є не тільки носієм інформації, він має ще такі "властивості".


Підпал через тендер: У Сваляві шинами підпалили будинок начальниці відділу освіти (ВІДЕО) || MUKACHEVO.NET\nПідпал через тендер: У Сваляві шинами підпалили будинок начальниці відділу освіти (ВІДЕО)\nСереда, 16.05.2018 | 10:104568 8\nПриватний будинок очільниці відділу освіти Едіти Грабар, як вона вважає, підпалили, щоб її залякати.\nЗ і слів жінки, у будинку тривав ремонт, а в цей час вона з сім’єю проживає у родичів. Чиновниця впевнена — займання не випадкове, а вчинене з метою залякування і тиску на неї. Підозрює жінка власників фірм, яким не вдалося перемогти в тендерах на харчування в школах.\n— Вони були зацікавлені в тому, щоб рішення по тендерних процедурах, заключення договорів приймалися саме на їхню користь, а не по закону, - вважає Едіта Грабар.\nОдразу після інциденту зі Свалявської адміністрації направили офіційного листа в Генеральну прокуратуру з проханням взяти слідство під свій контроль, але поки відповіді не отримали.\nУ Сваляві у поліції та прокуратурі від коментарів відмовились, а обласній прокуратурі повідомили, що справою поки займається поліція.\n— Відкрите кримінальне провадження за ч. 3 статті 15-ї, та ч.2 статті 194 – умисне пошкодження майна шляхом підпалу. Ведуться слідчі дії. Призначено експертизу, але результатів поки немає, - розповідає т.в.о начальника відділу комунікації поліції Закарпатської області Тетяна Щоголєва.\nМісцеві, за інформацією журналістів, знають хто підпалив будинок, але всі мовчать – бояться.\nДетальніше дивіться у сюжеті телеканалу Сіріус:\nЧитайте також: У Мукачеві згоріли Wolkswagen Сaddy та Skoda Octaviа


Іван Нечуй-Левицький - Критичний огляд\nПошук по розділу сайта Критичний огляд\nМотря Кочубеївна, драма в 5 годинах, мовою мірною, зложення Марка Онука. Полтава, 1864 р.\nПослідній кошовий запорозький, малороссийская опера в 4-х действиях Д. Старицкого. Полтава, 1865 р.\nОбидві помічені нами драми мають грунт історичний, взятий із часів козаччини. Грунт драми п. Онука взятий з часу гетьманства Мазепи, а діло драми п. Старицького діється за панування імператора Миколая І, в тих часах, як запорожці поверталися з Туреччини в підданство руське.\nМинувша давня історія України може бути невичерпаним жерелом не для одної драматичної української поезії. Перший приклад тому показав наш незабутній Тарас Шевченко, написавши свого Назара Стодолю, козацького сотника. Минувша велика слава старого княжого Києва повинна натхнути поетичним духом не одного прийдешнього поета України.\nВ старому Києві цвіло широке історичне життя. Там була поблизу просвічена Греція, впливаюча своєю цивілізацією на тодішній Київ. До Києва плавали грецькі купці з чудовими виробами грецької землі. Візантія переглядалась, перекликалася з Києвом, своїм дитям, своїм сином, котрий був украшений на вид Візантії, мав її собі за приклад до передражнювання. Розкіш візантійська не була невідома і в Києві, проходячи шляхом крамарства і торгівлі. Грецькі колонії чорноморські були не за горами. Наші архієреї, навіть священики були з греків, наші князі дуже часто ріднилися з грецькими імператорами, женили своїх синів на царівнах грецьких.\nКиїв бачив не раз і не два послів грецької землі і був у стосунках дуже близьких з греками. Владимир Мономах коронувався в Софійському соборі золотою короною, котру привіз йому з Греції ефеський митрополит з посольством. Князі наші знали грецьку мову, читали грецькі книги і перекладали [їх] на старослов’янську мову. При таких дуже близьких стосунках історичне життя старого Києва може воскреснути у всяких поетичних творах разом з тодішніми стосунками до Візантії, з її двором, царями і царицями, дворовими інтригами, її восточною розкішшю, з тодішнім життям, яке воно було.\nЗ великим розумінням тогочасної історії, як грецької так і київської, наша давня епоха може бути широким історичним полем для поезії, а найбільше для поезії драматичної. Правда, що тодішнє розумове життя і вся література візантійська й київська була духовна. Всі розумові інтереси вертілися коло питання о ділах віри, о символах ісповідання, о єресях. Але не все таки життя обертала релігія; в тогочасних людей були і свої світові, хатні й інші інтереси…\nПеріод української козаччини може бути полем для поезії ще ширшим, ще багатшим, ще більше зрозумілим для сьогочасних людей. Не дурно так багато українських писателів обертали увагу на козаччину і брали звідтіль грунт для своїх драматичних творів. Козаччина – то цвіт українського історичного життя, то самий показний період нашої історії, то час української слави, завзяття і лицарства. Породивши багатий, поетичний козацький епос, сама козаччина має в собі незвичайну поетичність, тхне духом волі, одваги, духом вольного степу, вольного моря, вольного повітря, мужньої боротьби, своєї віри, землі, своєї батьківщини – України.\nСамий дух вольного братства, рівності, правдиво демократичний дух, не гнучий шиї ні перед ким і ні перед чим; саме їх життя веселе, гуляще, безпечне, як життя піднебесного птаства, як гульня веселих дітей, все те огорнуло козаччину якимсь поетичним бляском, якимись проміннями слави, волі й добра, якимсь незвичайним ореолом, котрий навіть притягував до себе його ворогів, поляків, манив їх степовою поезією вольних дітей України.\nВеликі мирові поети Гоголь, Пушкін, Байрон брали матеріал для свого творчества з козацького життя. Не один польський поет натхнувся поетичним духом нашої козаччини. Козаччина й буде родючим полем для квіту поетичного, а найбільше має в собі зачатків для драми і трагедії. Сама козаччина єсть об’ява страшної боротьби, єсть сама боротьба за оборону України від сусід, єсть тяжкий процес за історичне життя України між дужими сусідами, простягавшими на неї, безталанну, свої жадібні, заздрісні руки. Не одна путня душа того часу, прилягаючи серцем і розумом до тодішнього стану своєї батьківщини, переболіла й перемучилась. Не одна страшна психічна боротьба палала й згасла тоді в кращих, в щиріших душах українських, дбавших не об одній своїй особовій користі. Поетові українському треба тільки поблукати по тому минувшому пожарищі і своїм поетичним природником постерегти психічні тайни минувших наших історичних працьовників.\nЯк ми згадали попереду, не один поет український брався заглянути в ту манячу козацьку минувшість. Ми маємо вже не одну хорошу драму з козацького життя, але ні одна з їх не сягає до правдивої цілі історичної драми, якот і помічені нами.\nЧим повинна бути історична драма? Історична драма не повинна бути намальованням тільки правдивого історичного минувшого життя; не повинна бути тільки копією минувшого і дбати тільки об історичній правді осіб і подій. Для того єсть у нас наука історії, історична критика, археологія і другі науки, в котрих ми бачимо і вивчаємо минувше життя. Театральна сцена не мусить бути тільки ігрищем, де актори будуть в особах і в костюмах представляти які--небудь історичні школярські учебники та вчені історичні розправи. Ми це все знаємо з науки.\nДраматичні особи історичної драми не повинні бути тільки такими, якими вони обмальовуються в учених історичних системах. Минувше життя не інтересує нас само по собі в поетичних творах, а найбільше на театральній сцені. То мертва, перебута й пережита річ. Нехай над нею земля пером! Вже давно згасло й стліло те серце, котре жило тим життям, вже давно стліло те серце, котре збурювалося тим горем і тими втіхами.\nКласична школа штучності тим не має тепер жадної ваги, що вона стоїть за мертву, хоча й чудову минувшість. Теж саме треба сказати і об чистій штучності, котра тепер так же втратила силу, бо не має ніякого прикладу до сьогочасності. Що нам з тієї давнини, з тих чудових образів з життя греків і римлян, коли їх життя було інше, давно поснуло мертвим сном? Що нам з єгипетських мумій, сухих, запорохнявілих, хоч і повбираних в багаті вбори, обнизані дорогим камінням? Життя їх було не похоже на наше і воскресити його в штучних творах все рівно, що витягати мертві мумії з єгипетських підземних катакомб. Нехай над ними земля пером! У нас тепер доволі свого горя, своєї недолі! У нас тепер своє щастя, свої втіхи, своє й безталання! Життя наше інше і поетична штучність повинна бути інша. Не вся історична минувшість має право виступати на театральну сцену, ставати грунтом драматичної штучності.\nАле бувають у ступанні історичного руху часи дуже між собою схожі, і так багато схожі, що, здається, яка-небудь народність тільки перебуває вдруге пережите вже одним народом. Воно й правда, як згадаємо, що не всі народи разом розпочали цивілізацію, не всі народності йдуть поруч по дорозі просвіти. Цивілізація розпочалася на Сході, перейшла в класичний мир, а звідтіль в Європу Західну, а потім в Східну. Не дивно, коли один народ, ступаючи по слідах другого, приймаючи від нього підстави цивілізації, перебуває сам перебуте вже його вчителем.\nЄ в розвитку народностей дуже схожі часи. Окрім того, випадають часами схожі історичні події, історичні обстави, серед котрих працюють дійники, схожі історичні ідеї, котрими хвилюється громадське думання. Та схожість має велику вагу для драматурга. Виставляючи в драмі яку-небудь історичну особу або історичну подію попередніх часів, поет тільки одягне співчасні ідеї в одежу минувшості. І тоді перед очами слухачів у театрі пройде не одна минувшість, мертва й давня, а сьогочасне життя сьогочасної громади, сьогочасні ідеї в образах і лицях, і часом повніше і лучче, бо в тих особах обмалюється не тільки ідея, але навіть її результати, її послід, її вплив.\nТим-то в драмі має законне місце тільки така минувшість, котра має який-небудь приклад до сьогочасності, обмальовує в формах минувшого сьогочасне життя, показує сьогочасну ідею, розвиває її посліди, її кінці, її вплив, її виворотний бік, її недійшлість або її дійшлість. А те можна ще лучче зробити в історичній драмі, ніж в якій іншій. З минувшим життям поет має право поводитись вільніше, ніж з сьогочасним. В образах минувшого можна легше і зручніше розвести яку-небудь ідею, показати її початок, її підстави і разом її маючий бути послід, вплив на людей. Тільки в такій драмі історичній люде будуть читати про своє життя, про свої інтереси сьогочасності, будуть плакати не чужими грецькими, римськими чи там якими пустими слізьми, а своїми власними, будуть сміятись не з давньої давнини, а самі з себе, з власного морального каліцтва.\nТакі історичні драми Шіллера, німецького поета. В давнє життя вкладав він зачаткові ідеї свого віку, розводив їх в минувшому життю. В своєму «Вільгельмові Теллі», «Дон Карлосі», «Жанні д’Арк» він розвив ідеї протесту проти деспотизму й натиску сім’яного, государнього, громадського, – ті ідеї, котрі вже зачиналися в тодішній громаді і виспіли в голові й серці великого поета. Тільки такі історичні драми можуть зворушити чуття в душі сьогочасних читачів.\nА один виклик на сцені минувшого, ні на що не цілячого життя зостанеться без живого впливу на слухачів, не потривожить ні розуму, ні серця, зостанеться таким мертвим, минувшим, яким воно [є] й справді. От як Островського «Минин», «Василиса Мелентьевиа» і драми графа Толстого. Рідко хто видержав, щоб прочитати до кінця таку мертву штуку, як «Минин»! Все таке підроблене, сухе, тхне архівними паперами, неймовірно скучне. П. Толстой в своїх драмах «Смерть Ивана Грозного» і «Федор Иоаннович» одстоює своїх героїв тільки своїм талановитим пером, своєю легкою плавкою мовою. Але не можна їм прорікати довгого бування на сцені, бо ті драми не мають ніякої сьогочасної ідеї або дуже слабо нагадують про деякі недостачі нашого часу, тільки об’являють минувше життя старого московського царства, якот робиться в школярських історичних книжках.\nВ крузі так званої «чистої штучності», де поезія цурається всяких сьогочасних інтересів і має діло тільки з психічними силами людської душі, як великими, так і нікчемними, історична драма може тільки справуватись в однім разі, тоді як вона буде воскрешати великі історичні характери, значні або своєю високою душею, своїм серцем, або своєю нікчемністю. В кожнім разі в драмі повинна розвиватись яка-небудь психічна сила героя. Такі історичні драми англійські Шекспіра. В його драмах розвивається одна психічна сила історичної особи – або добра, висока, або недобра, злодійна; любов батьківська і невдячність дитяча (в «Королі Лірі»), лютість женщини і честолюбність людська, слабість волі (в «Макбеті», «Гамлеті» і др.). Не можна сказати запевне, щоб і такі твори чистої штучності не мали ніякого прикладу до сьогочасності.\nЛюдська кровопійність, переступи, людська славолюбність і підлість, здається, ніколи не стануть дуже далеким минувшим, а людське добро й дійшлість розуму й серця не швидко стане певним сьогочасним. Велика боротьба психічного миру, змагання добра й зла, проливання крові ще довго буде мати інтерес свіжої сьогочасності. Історична драма матиме інтерес, як викличе з давнього минувшого які-небудь історичні особи з великими або дуже нікчемними характерами, з слабими або дужими психічними силами, видержуючи страшне змагання, сильну психічну боротьбу.\nТака історична драма не матиме сьогочасного інтересу в поєдинчості, але буде сьогочасна взагалі, якот сьогочасні і до сього часу великі драми Шекспіра, викликаючі думку філософічну о недійшлості людської натури, о тому поганстві, яке загорнено в глибині психічного миру [і] не освічено й досі цивілізацією й просвітою. Така драма не буде мертвими кістками минувшого, бо наведе не одну душу, порушить не одно серце. Така драма буде сьогочасна взагалі, в загальній вселюдській своїй ідеї.\nГрунт драми п. Онука ось який: молодий сотник Незбієнко, з часів Мазепи, повертається з київської школи додому. Там стрічає він Мотрю, дочку Кочубея, з котрою він кохався ще змалку, з котрою батьки зговорили його ще малими дітьми. Гетьман Мазепа, тоді вже на старості літ, закохався в Мотрі Кочубеївні, своїй хресниці, і хотів на ній женитись. Щоб не було жадного перепину на дорозі до цілі, Мазепа висилає Незбієнка в Росію в похід задля добуття слави й чину.\nА тим часом циганка вчащає до Мотрі, приворожує її серце до Мазепи і потім приносить звістку о смерті Незбієнка. Мотря не дуже сумує, бо прехороший гетьман своїми поцілунками запалює в неї не кохання, а честолюбність. Вона зараз забуває про Незбієнка, марить о гетьманстві, об тім, як вона буде поруч сидіти з царем Петром, частувати його вареною, одягнеться в золоті кунтуші, надіне на голову кораблик. Потім з марами о гетьманстві з’являється і кохання. Мотря забуває Незбієнка і кохає Мазепу, кидає батька й матір.\nПісля кари Кочубея Мотря блукає по Україні, з’являється в Києві на великім шляху, де запорожець гуляє і купається в шаплиці з дьогтем. Там вона споминає минувшу славу Києва, а потім вертається додому, в Батурин, і жде смерті, прохаючи отця Костянтина, хрестившого її, поховати її і молитись за її гріхи.\nЯкий же сьогочасний інтерес має оце діло? Сміливо можна сказати, що ніякого. Перша роля тут належиться не Мазепі, а Мотрі, дочці Кочубея. Женщина часів козаччини була без жадної просвіти, без жадного впливу на тодішню козацьку політику. А Мотря Кочубеївна була звичайна молода дівчина, котра тільки вміла кохатись та туряти о золотих кунтушах, о сані гетьманші. Такий тип має першу ролю в драмі і конечне не може бути інтересним для нашого часу.\nВ Пушкіновій «Полтаві» обмальовується дочка Кочубея душею люб’ячою, до втрати розуму, покидаючою батька і матір. То момент психічний дуже інтересний хоч і для драми. В п. Онука така властивість не об’являється в натурі Мотрі дуже видко і згадується тільки так собі. Що п. Онук мав на думці приклад до сьогочасності ідеал Мотрі, те ми бачимо в кінці драми, де Мотря на великім шляху в Києві, а потім в леваді говорить дуже довгий монолог, де вона згадує давню красу Києва, пишні палати князів, великі церкви, згадує взаємини України до Візантії, Батурин і гетьманщину, військо запорозьке.\nАле вся та річ ніяк не тулиться до цілого руху драми, не виходить логічно з попереднього діла. Так і видко, що все те пришито й прибито, все те зайве і його можна одірвати без попсовання цілого. Признатись треба, трохи чудно, що дівчина, ніби яка пророчиця, говорить такі речі, котрі були б під стать поважному гетьманові і чесному патріотові, а не молодій коханці Мазепиній. Коли тодішні чоловіки не дуже дбали про славу України, а дівчатам було й потім.\nП. Онук зробив помилку, не давши першого місця Мазепі, особі дуже значній, куди не обернись. Його драма дуже багато була б видніша й лучча. Другі лиця не мають нічого ясного, що б стосувалося до сього часу. Один полковник, Незлома, виступає яко прихильник Петра І. В загальному дусі драми, в характері дійових осіб нема нічого спільного з нашим часом, з нашим станом, з нашими думами, опріч думок Мотрі, котрі навіть виходять зайвими, не виступаючи природно з попереднього діяння.\nОд того, що в автора не було одної ідеї, одної психічної сили на виду, котру він повинен був би розвести на цілу драму, од того нема в драмі цілини. Вся драма з початку й потім міняється, як міняється й сама Мотря. Вся драма є ряд кількох сцен, зв’язаних докупи механічними зв’язками, а не внутрішніми і несхибними, виходячими з самого духу перших дійових осіб. У першій дії виступає з Мотрею Василь Незбієнко, а далі в другій і третій дії – Василя нема, вже виступає Мазепа і Кочубей, а в п’ятій, зовсім зайвій, виступає нащось на великій київській дорозі запорожець-гуляка, танцює, точить жарти, сідає в шаплик з дьогтем і… там же стоїть Мотря і починає монолог про свою долю, про минувшу славу України.\nПершу половину першої дії і всю останню п’яту дію можна викинути, і ніхто з глядячих на сцену навіть не завважив би на страту цілини драми. Що стосується ще до форми, то не можна не сказати того, що монологи Мотрі незвичайно довгі, тягнуться на шість листів у третій дії і на сім листів в останній дії. Такими монологами можна приспати найуважливішу публіку в театрі.\nЄ в драмі особи зовсім зайві. В третій дії (лист 57) виступає в садку Кочубея на розмову з Мотрею якийсь старець з поводатарем, розказує їй про своє, в драмі непотрібне, життя, про своє козакування. Протопоп отець Костянтин виходить на сцену тільки для того, щоб прочитати з псалтирі кілька псалмів, ні до чого не стосуючихся в драмі. Признаємось, це перший випадок тому, що в драмі находимо так рясно псалмів, канонів і євангельських стихів, які читаємо в драмі п. Онука. Опріч о. Костянтина, котрому вже подобає читати псалми, говорить стихи з псалтирі і Мотря (л. 59), і Мазепа (л. 36), і старець, і Незлома, і двоє дітей малих (л. 120) за деревом співають з євангелія стих: «Приидите ко мне вси труждающиеся». Чи не мав собі на умі автор представити «Фавста» Гетого?\nПід час веселий, його річі\nІдуть, яку він ласку має\nНа Москві – як його пораду\nПриймає цар, і як шанує.\nТой голос, мов дає одраду…\nЧи не лучче б писати простою, прозаїчною мовою, ніж такою шматкованою, дертою! Сама мірна річ автора проситься в прозу і її лучче було б і читати, ніж такий чудний важкий стих. А од мірної мови вийшло те, що читати драму так тяжко, як мусиш плисти в густій медовій патоці…\n… І співають\nТакою мірною мовою наділяв публіку блаженної пам’яті Тредьяковський… Ні! лучче писати чистою, розмовною прозою, ніж стихами. В прозі драма п. Онука була б далеко лучча. Стрічаються місцями і великоруські слова і складання фраз, як, наприклад:\nЗ-за книг, із-за письма і зразу вмчав\nУ школу удалі й одваги, – мигом і т. д. (л. 1).\nА що ми маємо за дуже вартовне, то недостача щиро народного українського духу в цілій драмі. Ні Мазепа, ні Мотря, ні о. Костянтин, ні полковники не мають в собі нічого українського. Мова Василя Незбієнка тхне школярством і класичністю. Йому, як київському школяреві, можна вибачити. Але о других не можна того сказати. З письом Мазепи до Кочубеївни (в «Історії» Маркевича) ми бачимо, що Мазепа був пропаханий духом українських народних пісень, думав по-українській. Козацька старшина часто сама складала пісні, котрі пішли в народ. А об женщинах нема й слова! То були такі ж дівчата й молодиці, яких тепер бачимо на селах. Не дурно ж пані Кочубеїха тиче дулі в драмі п. Онука! Чом же вона не говорить сільською, щиро народною мовою, коли виробляє такі простонародні штуки? Тільки луччі думки Мотрі й пісні нагадують про дух щиро народний, про характер українських пісень (л. 107).\nУп’ять (знов) я, вп’ять з вами.\nУп’ять надо мною\nТи, сонце Вкраїни, _\nПо всій цій мові не можна, одначе, сказати, щоб драма п. Онука була нехороша на театральній сцені. Не можна одрікати того, що у автора є вміння легко й природно розвивати драматичне діяння, викликати до виходу дійові особи, зв’язувати їх докупи. Тільки автор не приймає їх з сцени за часу і неволить їх довгими монологами. Середні дії будуть хороші на сцені, з природним ходом розвиття драматичного діяння. А історична значність дійових осіб, повсюдна їх значність, дуже цікаві психічні підстави, водячі першими дійовими особами, Мазепою, Мотрею, – все те обіцяє, що драму приймуть на сцені з приємністю. Опріч того, невважаючи на мірну мову п. Онука, ми знаходимо чимало місць у драмі хороших, написаних з чуттям, з серцем і навіть з поезією. Такі деякі слова Мотрі і других осіб.\nГляньмо тепер на «Кошового запорозького» п. Старицького.\nСидір, волосний голова, своїми здирствами допроваджує сім’ю Йосипа до бідності. Сам Йосип мусить кидати край рідний і тікати за Дунай, в Туреччину, до запорожців. Писаренко, волосний писар, кохав Ганну, дочку Йосипа, заступався за Йосипа, виплачував довги своїми грошима. Але за таке заступання голова присилував і Писаренка тікати в Туреччину до запорожців. Швидко Йосип став кошовим задунайських запорожців, а Писаренко його писарем.\nЗвідсіль і починається дія опери. Писаренко сумує і тужить за рідною стороною, за Ганною, в Туреччині, благає бога, щоб повернутись на Україну, тоді як його кошовий Йосип навіть не знає о його коханні з [його] дочкою Ганною. А тим часом російське військо стояло за Дунаєм, коло Ізмаїла. Кошовий Йосип побував там, бачив москалів, бачився з російським царем. Цар побалакав з ним, розпитав про його сім’ю, про дітей, про жінку і здався Йосипові дуже добрим, таким моторним, розумним, хорошим, що якби зібрать докупи султана турецького і пашу єгипетського, то вони б і вдвох не зрівнялися з ним (л. 10); не тільки що один їх государ-султан.\nПісля цього кошовий взяв думку оддатись білому цареві з повинною головою, просити прощення за зроблені гріхи і вернутись в московське підданство. Свою думку кошовий виявляє Писаренкові, а потім на раді і запорожцям і потайно передається москалям, перепливши Дунай. А тим часом Катерина, жінка кошового, і Ганна, дочка, дійшли до страшної бідності і заробляли хліб пряжею.\nВ останню лиху годину той самий голова хотів висватати Ганну за свого сина Василя, зовсім дурного, приніс багаті подарунки, невважаючи на те, що Ганна щиро любила Писаренка. І тоді як Ганна мусила обрікти себе на жертву за свою бідність, нежданно повертаються кошовий і Писаренко додому: кошовий в козачому полковничому мундирі, а Писаренко в офіцерському. Жінка й дочка довго не пізнавали своїх у такій благодаті, а далі пізнали, обнімались, цілувались. В кінець всього приходить голова, падає навколішки і прохає помилування за свої гріхи, за свої шахрайства. Писаренко жениться з Ганною, і всі гуртом виїжджають до Азова, де запорожці перевернулись на козаків азовських.\nВся опера чи драма збудована з анекдоти, ходячої в оповіданні. Яка ж головна початкова ідея закладена в опері? Та, що запорожці, чи гайдамаки, чи козаки (у п. Старицького то все одно) звикли тільки рабувати, розбивати, шкодити (л. 19), самоволити, не слухати старших. Саме лучче для запорожців було в тім, щоб іти до москалів з повинною головою, каятись у своїх гріхах (чи не в обороні краю від ляхів?), похилити голову перед білим царем, передягтись в солдатські шинелі, а старшині в офіцерські мундири, взагалі перевернутись москалями чи солдатами…\nАвтор цією ідеєю очевидячки не має за законне давнє козацтво і Запорожжя, радіє о перевертанні козаків у московських солдат, не признає за протестом козаків жадного права, і саме зламання козацьких прав, саме перевертання їх на московський вид солдатчини виглядає з його драми як коханий ідеал, може, проти волі й переконання самого автора. Полковничий мундир і офіцерське убрання грають в його драмі дуже ефектну ролю, морочать бідних жінок і стають їм у таку дивовижу, як би викопаний скарб або негаданий талан!\nСловом сказати, в драмі п. Старицького перевертенство українців у москалів, яке й тепер панує в наших вищих станах горожан чиновного, а особливо воєнного люду, і солдатська шинеля з’являється неначе янгол-благовісник з неба, віщуючи якесь незвичайне щастя, з’являється як рок, доля грецька ειμαρμένη, розв’язуюча драму!! Запорожці й гайдамаки маються автором за розбишак, за злодіїв, і то після чудових «» Шевченка і «Коліїв» Куліша [Дивись «Хата».]. Вони й були потім такими, як сила побила їх і розвіяла по лісах. Але не таке було призначення! Так погано дивляться на запорожців і гайдамак тільки поляки, потріпуючи їх розбійниками! [Дивись драму «Hajdamacy na Ukrainie» і Поля «Mohort».] Але відома річ, чому гайдамаки не любі ляхам! – Бо вони були спасителями своєї батьківщини і ворогами своїх ворогів! Така початкова ідея драми п. Старицького, пронизуюча всі дії з початку до кінця.\nПишучи драму на українській мові з такою ідеєю, автор перечить сам собі, сам одрікає свою працю. Навіщо було час тратить, коли солдатська шинеля стоїть як знамено! Ми в певній надії, що сам автор не мав такої думки, що вона вийшла в його випадком, дякуючи вибран[ому] сюжет[ові], допровадившому діло до солдатчини. А як ні, то годі компонувати драми та треба мерщій кутатись з головою в солдатську шинелю та й годі!\nВ розвитку драматичної дії є чимала недостача. Із чотирьох дій, друга і четверта – зовсім зайві. В першій дії кошовий і Писаренко згоджуються передатись Москві і підмовляють запорожців. Писаренко тужить за Ганною. В третій дії жінка кошового Катерина й дочка Ганна бідують в нужді на Україні. Голова присватується з сином-дурнем і приносить багаті подарунки.\nЩо ж би ви думали діється в другій дії? Показується, як кошовий і Писаренко вертаються додому! Вертаються люде дуже звичайно! Або водою, або пішки, або кіньми. Не лізуть же рачки! В другій дії кошовий вертається човном Дунаєм, доїжджаючи до другого берега, перекидається мовою з офіцером, а Кучугурий (курінний) з донським козаком. Ми вважаємо, що в самім процесі вертання нема нічого пригідного до драматичного діяння!\nВ третій дії ми бачимо, як кошовий з Писаренком входять в хату в офіцерських шинелях, де їх не пізна[ють] мати й дочка. Цього самого було б і доволі! А то автор замостив вертання в другій дії дуже незначними і скучними розмовами. Так, кошовий розмовляє з офіцером про пашів турецьких, про якогось Бурян-пашу та Гурієль-пашу, котрим можна з халявами в рот влізти, котрим і в вічі стріляй, а вони й бородою не кивнуть! Очевидячки, що ці паші з бородами так потрібні в драмі, як п’яте колесо в возі!\nТак же само розмова Кучугурого з донським козаком про своїх начальників, про ведмедя кошового та про московського главнокомандуючого, про кохання Кучугурого – зовсім не туляться ні до чого! А вкінці козак з Кучугурим ще переспівуються піснями про своїх таки начальників, заївши такою закускою попередню нісенітницю! Вся друга дія так сама й проситься з драми навтікача!\nОфіцер і донець ведуть розмову по-великоруській. Такі латки дуже шкодять драмі українській і немило б’ють в вічі. Пора б нам перестати мішати в літературі горох з капустою, хоч наше життя ще й досі перемішане й переплутане. Не здається ж нам чудно, як в переводних творах і французи, і німці, і англічани ріжуть по-великоруській на нашій сцені! Нехай же не буде чудно, як в українській літературі бодай дійові особи з великорусів і поляків, не говорячих ніколи по-українській та ненавидячих цю мову, – будуть говорити по-українській, щоб драма не била ушей латаниною!\nВ кінці третьої дії Катерина й Ганна пізнаються, обнімаються, цілуються. Саме діло проситься на кінець. Так читець і думає собі. Аж ні! В четвертій дії Ганна ні з сього, ні з того одвертається од Писаренка, а він од неї! Чого б то ви думали? А тим, що вони поставали вже великими панами. Вона тепер, по царській милості, дочка полковника, а він офіцер! – велика тютя з полив’яним носом! Він не сміє доступити до дочки свого полковника і комизиться!\nЗараз видко, що офіцерська шинеля мала чарівничу силу перевернути голови простих селян в один мент і вбити їм в мозок погляд сьогочасного пролетарія-офіцера і пиху інститутки полковничої дочки!! Але розпитавшись одно одного, молоді знайшли свої голови й душі ще на своєму місці і ніяк не дошукались до тих думок, котрими хотів наділити їх автор. Вони побачили, що Писаренко і в шинелі таки волосний писар, а Ганна сільська українська дівчина «з серцем простим, не спесивим», які, хвалити бога, і теперечки з’являються навіть між інститутками і пансіонерками, загублюючими в школі і народність, і любов до своєї народності. На кінці виходить ще голова, падає навколішки і просить вибачення у пана полковника азовського, всемогучого карателя людських провин. Скажемо, що четверта дія зайва й дуже неприродна, а голова, коли йому припала охота каятись, нехай би вийшов у третій дії, і діло було б добре.\nВ розкладі діяння драматичного, в самих дійових лицях – вся драма п. Старицького є чисте передражнювання «Наталки Полтавки» Котляревського, а Василь-дурень є копія Стецька Основ’яненкового. Самостійного ми не находимо нічого. Катерина й Ганна – то Горпина Терпелиха і Наталка Котляревського. Обидві так же бідують, працюють, заробляють хліб. Сама сцена, де вони обидві розмовляють, роблячи діло, дуже нагадує сцену із «Наталки», де Терпелиха з дочкою розмовляє про своє бідування. До Терпелихи входить Виборний і сватає Наталку за Возного, а тут до Катерини вступає в хату голова і сватає Ганну за свого сина придуркуватого, Василя. Діло діється так похожо, що не пізнав би, дивлячись на сцену, яка оперета грається.\nУ Котляревського Петро, Наталчин милий, блукає по світу і вертається після заручин Наталки за Возного. У Старицького Писаренко теж блукає за Дунаєм і вертається в офіцерській шинелі, тоді як старий з дочкою трохи не згодились на сватання. Замість Миколи, приятеля Петрового, з Писаренком приходить сам кошовий, батько Ганнин. Особи, як бачите, ті ж самі, розклад діяння той самий, тільки в іншім трохи порядку. Тільки й іншості у п. Старицького, що вертання додому кошового, розмова про Бурян-пашу та московське начальство в II дії, та чарівничий вплив солдатських шинель в остатній дії – все те, що зовсім зайве і спиняє природний розвиток драматичного пливу діла. Ми не докоряємо п. Старицькому за передражнювання. Рідко в якого писателя перві твори не мали на собі жадного сліду передражніння. Навіть [такий] великий поет, як Пушкін, не втік од цього духу.\nПісля всеї нашої мови не можна не сказати, що «Послідній кошовий» написаний дуже хорошою мовою, за виємом кількох великоруських слів і надписання (действие, явление і ін.), навіть мовою чистою, народною; читання йде легко, плавко, без запину. Драма була б на сцені дуже нескучна, з викидом II дії, котра дуже псує гармонію цілої штуки. Як згадаємо, якими великоруськими драмами частують нас частенько в наших театрах, то згодимось, що помічені нами драми, сповнені з доброю хіттю, з талантом, з розумінням щиро народного життя, на наших театрах були б багато луччі і займаючі для серця, зачіпаючі рідніші струни нашого серця.\nВперше опубліковано в журналі «Правда», 1868, № 29, стор. 348; № 30, стор. 358 – 360; № 31, стор. 371 – 372; № 32, стор. 382 – 384.\nДаний відгук письменника на «Мотрю Кочубеївну» М. Онука – це вже друга рецензія. Першу надрукував П. Куліш в «Основі» (1862, № 3).\nДата в першодруку – «18 червця 1868 р.»\nСтарицький Дмитро – український драматург і режисер 60-х років XIX ст. Ставив п’єси на сцені Чернігова (разом з Опанасом Марковичем) і в Полтаві.\n…як запорожці поверталися з Туреччини в підданство руське. – Мова йде про 1828 рік, коли запорожці, проживши після зруйнування Січі в 1775 р. понад п’ятдесят років у Туреччині в Задунайській Січі, знову перейшли на бік царських військ.\nНе один польський поет натхнувся поетичним духом нашої козаччини. – Йдеться про таких польських письменників, як С. Гощинський, М. Грабовський, А. Мальчевський, Юзеф-Богдан Залеський та ін., представників так званої «української школи» в польській літературі, які для своїх творів брали теми з історії України.\nЧиста штучність – так у автора зветься теорія «мистецтва для мистецтва», проти якої він завжди боровся, вважаючи, що в історичному творі має відчуватися «не одна минувшість, мертва й давня, а сьогочасне життя сьогочасної громади». «Чиста штучність» заперечувала сьогочасність.\n«Історія» Маркевича – п’ятитомна «История Малороссии» (М., 1842 – 1843), написана українським істориком М. А. Маркевичем (1804 – 1860).\nПоль Вінценти (1807 – 1892) – польський поет-романтик. Жив у Львові. З кінця 1830-х років перейшов на позиції консервативного романтизму, став ідеалізувати шляхетську старовину. У згадуваному тут творі «Mohort, rapsod rycerski z podania» (1885) найвиразніше виявилась його прихильність до шляхти.\n«Навіть [такий] великий поет, як Пушкін, не втік од цьго духу», тобто од «подражания». Автор солідаризується з пануючим у той час помилковим поглядом на «південні поеми» Пушкіна як на наслідування Байрона.\nПодається за виданням: Нечуй-Левицький І. Ф. Зібрання творів у 10-и томах. – К.: Наукова думка, 1968 р., т. 10, с. 59 – 73.\nІван Нечуй-Левицький – Критичний огляд


Родовища золота в Росії: карта найбільших, найбагатші області золотодобування, список видобувних компаній | kiev-map.com.ua\nЗдрастуй, шановний читачу! Золото. Вся історія людства нерозривно пов’язана з цим металом. Жоден інший елемент не викликав стільки сліз і радості, а щоб отримати його, довелося пролити тонни поту і крові. Однак мало хто знає, що саме походження золота викликає досі суперечки серед вчених. Сьогодні хочу розповісти про родовища золота в України, попутно дещо цікаве. Бути може, ви знайдете собі золотоносну жилу.\nЗолото (Au) – поширений метал. Він міститься практично скрізь, навіть в організмі людини, але кількість його мізерно мало: масова частка в земній корі не перевищує 0,000001%. Якщо золота близько 2,5-3 грам на тонну, то його вже економічно вигідно розробляти, а якщо більше (близько 10 гр.), То родовище вважається багатим.\nУ морській воді його до 10 мг на тонну, але зараз немає окупається способу видобутку елемента звідти.\nСаме ж більша його кількість міститься в ядрі Землі: його там стільки, що всю поверхню планети можна покрити шаром в 50 см.\nЄ дві теорії появи Au на Землі:\nБуло в складі космічних тіл, що падали на планету після її утворення, так тіла потрапили в земну кору, а потім в результаті геологічних процесів метал вийшов назовні.\nСпочатку було в складі матерії, що утворила Землю.\nПричина суперечки вчених така: вважається, космічні тіла сонячної системи утворилися в результаті вибуху наднової зірки. Однак в зірках не можуть утворюватися метали, важче заліза, тоді як атомна маса золота вище.\nУ 2013 американські астрономи зробили відкриття. Вони зафіксували зіткнення двох нейтронних зірок, що трапилося в кілька мільярдів світлових років від нашої планети. При цьому утворилося безліч важких хімічних елементів, в тому числі і золота. Вчені прийшли до висновку, що після подібних космічних катастроф важкі елементи поширюються по Всесвіту.\nЗ ядра землі Au в результаті геологічних процесів в складі гарячих розчинів з іншими речовинами проривається до поверхні Землі, де остигає, таким чином утворюються поклади.\nВсього ж лише 1/1000 частина всього золота земної кори можна добути промисловим способом.\nВеликі поклади дорогоцінного металу сьогодні розвідані на всіх континентах. Вони бувають декількох видів. Розглянемо їх.\nЦе первинні родовища.\nВ результаті геологічних процесів магма проривається до поверхні землі і остигає, утворюються родовища у вигляді жив. Тут серед інших гірських порід є вкраплення золота. В основному воно нечисте, має домішки інших металів, зазвичай срібла.\nЗолото міститься в пухких породах. Згодом породи корінних родовищ руйнуються під впливом зовнішніх факторів. Частина елемента залишається на місці колишнього корінного родовища, а іншу вода переносить разом з гірськими породами.\nЗолото – важкий і щільний метал, тому, як тільки гірські породи, в яких воно міститься, руйнуються у воді, воно осідає і поступово накопичується в певних місцях – ущелинах в руслі, у перешкод за течією. Так утворюються розсипні поклади.\nОсобливий вид родовищ.\nПервинні поклади золота під впливом фізико-хімічних процесів (збільшення тиску, зростання температури, взаємодія з водними розчинами, тектонічні деформації) перетворюються і змінюють свої властивості. При цьому концентрація металу збільшується, він стає чистішим.\nНайбільші родовища в світі відносяться до цього виду.\nНа частку України припадає 11% світових запасів золота (2 місце після ПАР), а це 12,5 тис. Тонн, з яких 2/3 придатні для промислового видобутку.\nНайбільші поклади розташовуються в східній частині країни, перспективу відкриття нових родовищ пов’язують також з цими місцями.\nВсього в України майже 300 власне золоторудних родовищ і понад 100 в комплексі з іншими рудами.\nВеликих родовищ тут немає.\nЗнаходяться такі золоторудні провінції:\nКарело-Кольська (розвідані запаси – 25 т.);\nДніпро-Донська (13 т.);\nКавказька (31 т.).\nНа Уралі і Зауралля (куди віднесемо Сибір до Байкалу) знаходяться золоторудні провінції з розвіданими запасами:\nБайкало-Вітімське (1707 т.);\nАлтаї-Саянская (747 т.);\nУральська (383 т.).\nНа Уралі інтерес представляють наступні родовища – Воронцовське, Светлінскій, Березівське, Кочкарское.\nУ Зауралля (куди відносимо Сибір до Байкалу) – Олімпіадінское, Комунарівське, Зун-Холбінское, Суха Балка.\nТут такі золотоносні області:\nВерхояно-колімська (782 т.);\nКоряцькому-Камчатському-Курильська (504 т.);\nОхотско-Чукотська (207 т.);\nМонголо-Охотська (148 т.);\nСіхоте-Алиньский (120 т.);\nАлдано-Станова (119 т.);\nНовосибірський-Чукотська (100 т.);\nКолимі-Омолонского (12 т.).\nРозробки багатьох російських покладів розпочаті ще в царські часи, продовжені в радянський період і ведуться до цих пір.\nРодовище на північному сході Іркутської області з грандіозними запасами золота. Відкрито в 60-і роки XX століття. Вміст золота в породі, правда, невисока. В даний час досить інтенсивно не розробляється, є плани щодо збільшення обсягів видобутку.\nРозташоване в Свердловське області, у м Березовський (звідки і пішла назва). Розробляється з XVIII століття. Видобуток ведеться підземним способом.\nЩе одне велике родовище Свердловської області, у м Краснотурьінска. Відкрито в 80-і роки XX століття, розробляється відкритим способом.\nЗнаходиться в Магаданській області, розвідані запаси – 250 тонн. Відкрито в 40-і роки XX століття. Видобуток ведеться відкритим способом. Є інвестиційні плани по значному збільшенню видобутку.\nНайбільше родовище в України – Суха Балка: понад чверть розвіданого золота, а за потенційними запасами (2700 тонн) воно взагалі найбільше в світі.\nНаша золотодобувна промисловість дуже розвинена. У України щорічно добувають 260-270 тонн золота, країна займає друге-третє місце в світі з видобутку (на першому зараз Китай, багато видобуває ПАР і Австралія).\nРосійські регіони-лідери з видобутку – Амурська, Магаданська, Іркутська області, Хабаровський край і Якутія.\nНайбільшими золотодобувними компаніями є:\n«Полюс» – щорічний видобуток близько 60 тонн;\n«Поліметал» – 25 тонн;\n«Kinross Gold» – 21 тонна;\n«Южуралзолото ГК» – 14,5 тонн;\n«ГК Петропавловськ» – 13 тонн;\n«Nordgold» – 8 тонн;\n«Highland Gold Mining» – 7 тонн.\nРешта компаній видобувають менше 5 тонн золота щорічно.\nЗолото добувають як кустарними, так і промисловими способами. Промислові високотехнологічні способи ведуться відкритим або підземним методами. Багато Au видобувається попутно при збагаченні інших металів.\nЯк і раніше є артілі старателів. Благо, дрібних і занедбаних копалень безліч, там промислово займатися видобутком дорогоцінного металу невигідно. Ліцензії на золотодобування отримувати не треба.\nСподіваюся, що ви дізналися багато цікавого і корисного з цієї статті. Золото – найважливіший дорогоцінний метал, воно заслуговує, щоб ми про нього знали більше. Не забувайте підписуватися на нові статті, ділитися корисними в соціальних мережах!\nРодовища золота в Росії: карта найбільших, найбагатші області золотодобування, список видобувних компаній Ссылка на основную публикацию


Сучасні тенденції розвитку конструкції кузовів різних типів автомобілів, зовнішнього та внутрішнього дизайну, покращення активної та пасивної безпеки. - Технологии\nСучасні тенденції розвитку конструкції кузовів різних типів автомобілів, зовнішнього та внутрішнього дизайну, покращення активної та пасивної безпеки.\n- Зменшення довжини та збільшення висоти кузова зі збільшенням об’єму пасажирського салону;\n- Створення кузовів з новими дізайнерськими та конструкторськими рішеннями, які раніше не створювались;\n- Збільшення кількості кузовів легкових автомобілів, що виготовляються під заказ для забезпечення амбітних потреб заможних громадян;\n- Підвищення прозорості кузовів, все більше застосування даху кузова з прозорим люком;\n- Підвищення комфорту та безпеки водія і пасажирів за рахунок впровадження електронних систем керування, попередження та запобігання аварійних ситуацій, застосування подушок безпеки для водія, пасажирів та для пішоходів (під час наїзду);\n- Aгрегати, вузли, механізми та системи у легкових автомобілях розташовуються з умовами забезпечення безпеки руху та комфорту пасажирів;\n- Намітилась тенденція розвитку конструкцій кузовів легкових автомобілів, що забезпечують перевезення і пасажирів і вантажів. Такі конструкції автомобілів користуються попитом громадян середнього класу, що займаються бізнесом;\n- Покращується захист пасажирів, вантажів від вібрацій, шумо-пило-газо-тепло і гідроізоляція;\n- Зниження висоти розташування вантажної платформи, центра мас та розташування вантажу і використання засобів механізації під час навантаження (розвантаження);\n- Використання компонувальних схем з розташуванням кабіни вантажного автомобіля над двигуном;\n- Збільшення корисної посадочної площі та все більше збільшення використання скла для покращення прозорості кузовів автобусів;\n- Збільшення кількості додаткового обладнання та автоматичних систем керування рухом, що встановлюється на автомобіль;\n- Покращення жорсткісті та довговічністі кузовів;\n- Зменшення масових параметрів за рахунок використання пластмас та вугленасичених волокон (кузов автомобіля Koenigsegg Agera R за рахунок використання вугленасичених волокон має масу 70 кг);\n- Покращення захисту пасажирських салонів від корозії за рахунок покращення покриття металу фарбами та іншим покриттям, застосування алюмінію тощо;\n- Збільшення собівартості виготовлення за рахунок впровадження у конструкцію кузова елементів автоматичних систем керування та нових матеріалів кузова (кевлар, карбон, алюміній тощо);\n- На жаль, оцінка кузовів дуже часто проводиться по престижності тієї, чи іншої конструкції автомобіля за рекламою, що не завжди враховує реальні показники призначення кузова ;\nСучасні легкові автомобілі роблять порівняно високими - висота серійних седанов складає близько 1,5 метра, що дозволяє оптимально розмістити водія і пасажирів, створити просторий салон без зайвого збільшення габаритів автомобіля. Деякі автомобілі роблять ще вище, наприклад седан Nissan Tiida має висоту 1535 мм. Це є прямим наслідком характерної для попереднього десятиліття моди на високі "паркетні" позашляховики і минивэны, в результаті якої споживач звик до високої посадки і просторому салону, характерним для цих автомобілів.\nЗавдяки високим кузовам, підвищеній поясній лінії, товстим боковинам, вищим капотам і моді на "геометричний" стиль сучасні покоління багатьох моделей виглядають істотно масивніше в порівнянні з попередніми.\nПаливна економічність автомобіля великою мірою залежить від аеродинамічного опору кузова і автомобіля в цілому. Витрати потужності на подолання аеродинамічного опору пропорційні чиннику обтічності і третьої міри швидкості автомобіля. Вже на швидкості близько 50 км/год втрати потужності на аеродинамічний опір близькі до втрат потужності на опір коченню шин по твердій опорній поверхні. За експериментальними даними зниження витрат потужності на аеродинамічний опір на 10 % дозволяє отримати економію палива 3 %.\nБезперервно покращуються аеродинамічні форми легкових автомобілів. Коефіцієнт обтічності перспективних легкових автомобілів Сх<0,3. Є дослідні зразки легкових автомобілів, для яких Сх<0,2.\nЗниженню аеродинамічного опору вантажних автомобілів почали приділяти увагу тільки останніми роками. Особливе значення це має для автотранспортних засобів, що здійснюють міжміські перевезення і рухаються з великими середніми швидкостями. Для поліпшення обтічності між кабіною і напівпричепом (фургоном) встановлюють пластмасові обтічники. Одночасно з цим прагнуть надавати кузовам закруглені форми, без помітних виступів. Такі заходи дозволяють понизити витрату палива при русі зі швидкостями 70...80 км/год приблизно на 10%.\nМаса кузова складає значну частину маси автомобіля, тому зниження маси кузова важливе для поліпшення паливної економічності. Найбільший ефект дає застосування вуглепластикових кузовів і окремих пластмасових деталей (капот, кришка багажника, буфер, облицювальні деталі і т. п.). В середньому маса деталей, виготовлених з пластмас, в 2 рази менше маси деталей, виготовлених із сталі.\nРис 6. Mitsubishi Galant. Достатньо порівняти Mitsubishi Galant попереднього (1996—2006 років) і поточного (з 2004 року) поколінь.\nРис 7. Mitsubishi Galant поточного (з 2004 года) поколінь\nСпостерігається тенденція до все більшого збільшення діаметру коліс і розмірності шин, при відповідному зниженні їх профілю. Це дозволяє не лише поліпшити зовнішній вигляд порівняно високих автомобілів за рахунок кращого пропорціонування, але і розмістити усередині коліс потужніші гальмівні механізми великого діаметру. Сьогодні на серійних легкових автомобілях можна зустріти і 18-дюймові колеса, хоча ще у восьмидесяті навіть на великих седанах ставили як максимум 15-дюймові.\nВажливий вплив на форму автомобілів починають робити міркування пасивної безпеки, вимоги до якої істотно зросли після початку крэш-тестов за програмою EURO NCAP в другій половині дев'яностих років. Низькі результати, показані в них навіть безпечними, що вважалися, моделей, викликали широкий громадський резонанс і активну роботу над створенням максимально безпечних автомобілів.\nДо теперішнього часу усі виробники світового класу вивели свою продукцію на рівень відповідності новим стандартам безпеки при фронтальному зіткненні. Проте незабаром в програму випробувань були додані два нових - на безпеку при бічному ударі і при наїзді на пішохода. Для поліпшення цих характеристик автомобілів були прийняті рішення, що безпосередньо вплинули на їх зовнішність.\nНеобхідність підвищення безпеки при бічному ударі привела до появи кузовів з високою, добре захищаючою боковиною і товщими дверима. Тепер автомобілі мають високу поясну лінію і порівняно низький дах з дуже товстими, масивними стійками.\nДля забезпечення безпеки при наїзді на пішохода необхідно збільшити відстань між капотом двигуна і силовим агрегатом для забезпечення необхідної енергопоглинаючої деформації - це призводить до появи автомобілів з істотно вищим капотом.\nАеродинаміка при цьому продовжує покращуватися: новітні досягнення в цій області дозволяють чекати появу найближчим часом масових автомобілів з Сх близько 0,2. У 2010-х роках серійні машини вже мають Сх близько 0,25.\nУ останнє десятиліття спостерігається повсюдний перехід до нових високотехнологічних типів автомобільної оптики : звичайні фари з класичним рефлектором і рассеивателем замінюються на "линзованную" оптику, що дає краще світло, а задні ліхтарі і інші додаткові освітлювальні прилади виконують на основі світлодіодів. При цьому до моди увійшли прозорі безбарвні стекла задніх ліхтарів і поворотников, під якими розташовані кольорові світлодіоди або колби ламп - замість характерних для попередніх епох ліхтарів з кольоровими стеклами\nЛегковий автомобіль є переважно товаром споживчим. У оцінці споживачем якості автомобіля роль зовнішнього вигляду, привабливості форми часом перебільшена. Це викликано підвищеним громадським інтересом до автомобіля, його "престижністю" .\nPanhard et Levassor "Systeme Panhard" - перший автомобіль, що мав класичне компонування.\nАвтомобіль швидко розвивався Двигун зайняв досить незручне для розміщення пасажирів місце - між великими кожухами передніх керованих коліс; радіатор розмістився попереду - для охолодження його зустрічним потоком повітря; провідні колеса - задні що вигідно для поліпшення тягових якостей автомобіля. З конструктивної точки зору така компонувальна схема оказалсь цілком раціональної: удосконалюючись, вона збереглася до наших днів і дістала назву "Класичне компонування".\nДвигун, трансмісія, ходова частина кріпилися до рами. Усе це в цілому називалося "шасі". Шасі могло рухатися і існувати без кузова. Кузов же встановлювався на шасі як окремий і незалежний для виконання агрегат. З кузовом виходив вже автомобіль, призначений для виконання певної функції.\nЦе дозволяло створювати на базі одного і того ж шасі самі різні автомобілі, включаючи вантажні модифікації, а також - віддавати замовлення на кузови стороннім кузовщикам, що широко практикувалося в ті роки: фірма-виготовник робила тільки шасі і пропонувала покупцям або замовити у неї один із стандартних кузовів (для чого при ній була своя, фірмова, кузовна майстерня), або звернутися в стороннє кузовне ательє із замовленням на кузов індивідуальної роботи, що обходилося набагато дорожче. Так часто поступали виробники автомобілів категорії "люкс" до кінця тридцятих років.\nДеякі інші тенденції розвитку кузовів на початку ХХІ ст.:\n- Поява нових моделей автомобілів за рахунок розвитку, або поєднання різних концепцій кузовів й приводів\n- Збільшення висоти кузова: автомобілі ростуть більше у висоту, чим у довжину (насамперед автомобілі малого класу й компактні автомобілі).\n- Зростання вимог споживачів. Кузов автомобіля повинен бути затребуваним, на кузова без іміджу немає попиту та немає розвитку і продаж.\n- Збільшення кількості автомобілів з прозорим панорамним дахом, що забезпечує доступ світла й повітря в автомобіль.\n- Використання для активного відпочинку автомобіля-фургону: типу Renault Kangoo, як дешева альтернатива сімейного автомобіля мінівенам.\n- Використання високоякісних матеріалів, робить інтер'єр автомобіля другим будинком.\n- Зміна дизайну світлотехніки: фари й задніх ліхтарів стають прикрасами. У центрі уваги - дизайн освітлення в нічний час.\n- Масові моделі автомобілів випускаються на вимогу суспільства усе більше широкою гамою - як за ціною так і по потужності двигуна.\n- Шестимісний салон актуальний завдяки добре продуманій системі складних сидінь, що дозволяє збільшити багажний відсік і забезпечує максимальну трансформацію салону.\n- Збільшення кількості бортових інформаційно-розважальних систем, що робить автомобіль кінотеатром на колесах, концертним залом, інтернет-кафе. Прискорюється розробка й впровадження нових концепцій керування автомобілем.\n- Останнім часом автомобілі все більше комплектуються дверима-крилами. Як правило автомобілі, що випускаються малими серіями (Mazda RX-8, новий Rolls-Royce).\n- Створення автомобілів з нескладною трансформацією кузова, що завдяки твердому складному верху з електрогідравлічним приводом купе, пікап перетвориться в кабріолет, відкритий 2-місцевий автомобіль або у закритий 4-місцевий. Перші представники - Citroen Pluriel і Chevrolet SSR\n- Керування "по проводам" (Drive-by-wire) в автомобілях дає можливість збільшити розміри салона кузова в силу нового компонування вузлів і агрегатів. Через відмову від традиційних органів керування простір салону може бути значно змінений та збільшений.\n- Створення автомобілів зі знімними панелями даху, що швидко перетворюють позашляховик у пікап. Наскільки на сьогодні прослідковується тенденція розвитку хетчбеків, настільки через деякий час вона може зникнути.\nНедавно французький журнал Ingenieurs de L"automobile назвав ряд характерних ознак автомобіля, гідного почати третє тисячоріччя. Серед них відзначалися:\n- магнітні карти для команд на пуск двигуна й на відкривання дверей;\n-керування автомобілем без кермового колеса;\n- автоматичне регулювання динаміки залежно від умов руху автомобіля в цей момент;\n-панель приладів з рідкокристалічним дисплеєм;\n-надувні бічні подушки безпеки;\n-відеокамера замість зовнішніх дзеркал заднього виду;\n- прозорий дах з электрохромним покриттям, що затемнює натисканням кнопки;\n- фари із крапковими джерелами, автоматично регулюючий світловий потік залежно від ситуації на дорозі й від швидкості руху.\nДизайн ХХІ століття.\nЗаміна в сучасному автомобілі гідравлічних і механічних вузлів на електричні сприяє збільшенню вільного простору. Наприклад, повністю електрична система рульового керування дозволяє обійтися без кермової колонки, а кермо може бути значно зрушать вперeд. Над цим рішенням уже працюють японські компанії NSK, Koyo і американська Delphi.\nЗводячи до мінімуму кількість базових платформ, найбільші автовиробники будуть намагатися зберегти індивідуальність різних торговельних марок.\nЗа прогнозами на Mays, у дизайнах-студіях як і раніше будуть популярні поверхні, в основі яких лежать такі геометричні фігури, як квадрати, трикутники й трапеції. В основному завдяки тому, що їх набагато легше одержати, використовуючи традиційні штампувальні преси. Нові можливості спричинять відкриття в області виробництва композитів - панелі із пластику, відлиті під тиском, зможуть сполучати в собі самим незвичайним образом прості плоскі й складні поверхні.\nАле поки керування автомобілями залишається автономним, вони обов'язково будуть вимагати проектування зон деформації при зіткненні, захисту від перекидання й пристроїв, що знижують небезпеку травматизму при бічних ударів.\nВідмітною рисою зростаючого числа спортивних автомобілів універсального призначення будуть різко обкреслені кути й геометричні форми вантажівки, покликані якнайкраще замаскувати їхнє походження від легкових автомобілів. І навпаки, геометричні форми автомобілів вищого класу, таких як Jaguar, дизайнери будуть трансформувати в більше плавні й текучі лінії. Всі ці зміни в зовнішньому вигляді будуть відбуватися більше радикальним образом, ніж сьогодні.\nСистеми освітлення автомобілів кардинально змінюються. З'являються інтелектуальні системи освітлення. Фари складаються з декількох світлових джерел, що адаптують форму й інтенсивність світлового променя до положення автомобіля на дорозі. Іде робота над світловими джерелом, розташованим горизонтально під автомобілем (Baroptic фірми Valeo) і освітлення автомобіля від одного джерела з використанням оптичного волокна (Denso, Visteon), що дозволяють зробити освітлювальні прилади менш помітними, але більше ефективними.\nПроцес їзди в автомобілі буде більше приємним, завдяки впровадженню ряду нововведень, а саме: спеціальних покриттів скла для поліпшення огляду, розгорнутих на 45градусів фар і вітрового скла щоб уникнути осліплення променями транспорту, що йде назустріч, і збереження видимості предметів, освітлюваних фарами власного автомобіля.\nВідповідно до запитів пасажирів автомобіль може бути "персоніфікований", тобто салон автомобіля може бути доповнений модулями з категорії технічних засобів, що розважають,. Наприклад, автомобіль може бути обладнаний мобільним офісом з повним пакетом телекомунікаційних засобів для того, щоб водій або пасажир мали можливість виконати будь-який вид роботи, пов'язаної з бізнесом. За бажанням "власника" автомобіль може бути укомплектований аудиовідеоапаратурою і технічними засобами розваги, що імітують стиль будь-якого сторіччя. Всі автомобілі будуть містити мінімум електроніки, необхідної для керування автомобілем і комунікацією з новітніми системами керування.\nСеред сучасних тенденцій розвитку автомобілебудування домінуючим є підвищення комфортності легкового автомобіля, пов'язане зі зростаючими запитами споживача.\nКонструкційні матеріали кузова\nКузова всіх, за невеликим винятком, сучасних автомобілів, виготовляються зі сталі. У наступному столітті сталь збереже свою перевагу завдяки низкій, у порівнянні з більшістю конструкційних матеріалів, вартості.\nУже завоювали собі місце в автомобільній промисловості алюміній, магній і композити продовжують участь у боротьбі автовиробників за зниження ваги. "Однак в 2025 р. лідируючі позиції як і раніше буде займати сталь", - уважає Jeff Dieffenbach, керівник проекту, IBIS Associates, Wellesley, Масачусетс. Дана компанія консультує в області матеріалів і виробництва.\nЩо, найімовірніше, зміниться - так це технологія одержання металу. Штампований несучий кузов, швидше за все, трансформується в конструкцію типу просторової рами, що представляє собою переплетення балок з видавлених і гнутих профілів.\nНа Токійському автосалоні 2001 року був представлений концепт Honda Unibox, кузовом, а точніше несучим каркасом якого служить алюмінієва просторова рама. Зовні до неї кріпляться зовнішні панелі кузова із пластику. Панелі виконані прозорими, але як тільки пасажирів або водія почне бентежити підвищена увага навколишніх, їх можна замінити на панелі, пофарбовані в будь-які необхідні кольори, а можна навпаки "роздягнути" свою машину до голого алюмінієвого кістяка. Панеллю приладів служить складний дисплей, що висувається. Сама необхідна інформація проектується на вітрове скло, а дзеркала заднього виду заміняє широкий панорамний екран, що дає повну картину того, що відбувається за бортом.\n"У кожному разі такі автомобілі з'являться не раніше, ніж через 25 років", - говорить Dieffenbach. Хоча компанія GM надала публіці можливість побачити, як буде виглядати автомобіль через 20 років, продемонструвавши в Детройті в січні 2002 року концепт-проект AUTOnomy. AUTOnomy v це навіть не автомобіль у тім виді, у якому ми звикли його бачити сьогодні. Уявіть собі скейт-борд довжиною 4,2 м, шириною 1,8 м і товщиною 15 див. Це і є AUTOnomy - автономне шасі з усіма властивому дійсному автомобілю атрибутами, за винятком хіба що кузова. Кузов може бути змінений кожним залежно від вашого настрою, часу доби й мети поїздки. Що відрізняє AUTOnomy від звичайного скейтборда? Адже в автомобілі немає ні двигуна, ні коробки передач, ні трансмісії, а самими значними деталями, що рухаються, є колеса. Паливних баків теж ні, як і рідинного радіатора, масляного фільтра, гальмових гідромагістралей. Немає тосола, немає масла, немає гальмової рідини. Нічого ні, а автомобіль - є. Паливний бак заміняє воднева паливна батарея, двигун - мотор-колеса, гідравлічні системи - електричні проведення й електронні схеми, відповідальні за роботу силового агрегату, рульового керування, гальм.\nЗверху на шасі навішується кузов: седан, універсал, мінівен, пікап - не має значення. Органи правління (забудьте про кермове колесо й педалі, їх у найкращому разі замінить джойстик або клавіатура ноутбука) і електропроводка підключаються до рознімань, виведеним на поворотні панелі в центральній частині шасі. Про те, де повинен розміщатися водій, говорити взагалі нема рації. Він може сісти ліворуч або праворуч, а може взагалі управляти автомобілем із заднього ряду сидінь або з "багажника". Автомобіль може служити від 15 до 20 років. Власникові залишиться лише міняти кузов і облагороджувати його по власному розсуді, а при бажанні використати шасі автономно, наприклад, для енергозабезпечення дачного будиночка. Але не зваблюйтеся. Виставлений GM експонат навіть не можна назвати робітником. Це іграшка, і її ціль v показати, наскільки далеко просунулася сьогодні інженерна думка. Думка, до якої сучасні технології поки ще не доросли.\nСам Jeff Dieffenbach упевнений в успішному майбутньому просторової рами з нержавіючої сталі. Вона дорожче звичайної сталі, але прочнее й стійкіше до корозії. Крім того, при меншій витраті нержавіючої сталі можна знизити вага автомобіля на 45 %, а також виграти від нескладної технології формувальних процесів.\nОдин зі шляхів зниження ваги легкового автомобіля v застосування облегчeнных матеріалів. Велике майбутнє уготовано пластмасам типу Noryl, що використається при виготовленні крил Mercedes Classe A, Renault Scenic і Clio II. Для деталей кузова більших розмірів застосовується алюміній: капот Peugeot 607, Audi A2. Програма ULSAB, одним з учасників якої є Porsche, припускає зниження ваги автомобіля за счeт використання стали в сполученні з новими складальними технологіями.\nПанелі кузова легкових автомобілів 2100 р. будуть зроблені з термопласту, і їхню форму можна буде змінювати за допомогою електричного заряду. Застосування термопласту для автомобільного каркаса дозволить виготовляти автомобілі на трьох базах: для 2, 4 і 6 пасажирів. Ця система дозволить той самий каркас розсовувати в довжину або укорочувати, залежно від необхідного розміру. Додаючи або забираючи пластикові панелі, кузов можна укорочувати або подовжувати. Як опора для пластикових панелей кузова будуть використовувати конструкційні елементи із пластику, які для швидкої зміни щільно уставляються в один одного краями. Універсальність форми й конструкції дозволить зробити виробництво всіх трьох автомобілів економічним і крупносерійним. Центри техобслуговування можуть бути розміщені таким чином, що власники або водії, що взяли автомобіль у прокат зможуть змінити його місткість, залежно від числа перевезених пасажирів. Вибір варіанта буде залежати від бажання власника й реалізовуватися протягом пари годин. Можна буде одержати практично будь-який тип автомобіля.\nАвтомобілі, що мають яйцеподібну форму, будуть подовжуватися (або коротшати) у центральній частині, у те час як передня й задня частини, де буде розміщатися двигун, залишаться недоторканими. 4- і 6-місцеві версії будуть мати "ковзні" двері по обидва боки (як у сучасних мінівенів). Якщо або коли автомобіль вилучається з експлуатації за якимись причинами, кузов і корпус повністю переробляються для повторного використання.\nСучасні тенденції розвитку реклами\nТема: Сучасні тенденції розвитку конструкції кузовів автомобілів, зовнішнього та внутрішнього дизайну, покращення активної та пасивної безпеки.\nСучасні тенденції розвитку міжнародного транспорту\nМіжнародна торгівля та сучасні тенденції її розвитку\nУ чому полягає сутність пасивної та активної структурної політики?


Три роки по тому: російська армія та бої за Дебальцеве – dokaz.org.ua\nТри роки по тому: російська армія та бої за Дебальцеве\nАдмин Monday February 12th, 2018 Tuesday February 13th, 2018\nБої за Дебальцеве стали другим після Іловайська масштабним випадком використання російської армії у війні на сході України. Які докази російського вторгнення вдалося зібрати через три роки після операції? І як зараз живуть окуповані міста і селища, які тоді грали ключову роль в обороні стратегічно важливого населеного пункту?\nНа подірявлених осколками стінах в місті Вуглегірськ заледве можна прочитати українські написи. Через три роки після запеклих боїв тут вже подекуди побудували нові будинки, інші ж «підлатали» або продовжують ремонтувати.\nЖитель Вуглегірська розповів команді Донбас.Реалії, що його будинок постраждав під час боїв наприкінці січня 2015 року. І лише зараз чоловік розпочав його ремонтувати всередині.\n«Найняв людей, люди роблять [ремонт – ред.]. У січні прилетіло, коли брали «ДНР»-івці, Вуглегірськ брали, і прилетіло», – каже чоловік.\nЦю битву місцеві «ополченці» точно не виграли б, якби не росіяни – дослідник\nУ кінці січня 2015 року лінія оборони української армії в районі Дебальцева мала ось такий вигляд.\nЛінія оборони української армії в районі Дебальцева, 2015 рік\nВажливу роль відігравали опорні пункти в селищі Нікішине та в місті Вуглегірськ. Але вже у першій декаді лютого вони перейшли під контроль бойовиків, а пізніше і саме Дебальцеве.\n«Цю битву місцеві «ополченці» точно не виграли б, якби не росіяни. Росія дійсно створила переломний момент», – розповідає керівник Digital Forensic Research Lab Атлантичної ради у Вашингтоні Максиміліан Чуперскі.\nМаксиміліан Чуперскі – співавтор доповіді «Ховаючись у всіх на очах. Війна Путіна проти України». Три роки тому з відкритих джерел американські експерти з Atlantic Council зібрали докази участі російської армії у війні на Донбасі.\nМаксиміліан Чуперскі, співавтор доповіді «Ховаючись у всіх на очах. Війна Путіна проти України»\n«В Дебальцеве був цікавий приклад. Місцеві жителі обговорювали онлайн, мовляв, «хто це тут роз’їжджає на танках і БМП, розмовляє з російським акцентом, – бурятський говір чули, якщо зовсім конкретно. Вони описували солдат – діючих військовослужбовців російської армії», – продовжує він.\nІсторія одного з таких бійців лягла в основу фільму Саймона Островського «Селфі Солджерс».\n«Ми простежили шлях одного конкретного солдата – Бато Дамбаєва з Бурятії, використовуючи його власні селфі. Крім того, що знайшли ці пости в соціальних ЗМІ, ми їх ще й відтворили», – розповідає Саймон Островський.\nБато Дамбаєв, за словами Симона, перебував у зведеному батальйоні з двох російських підрозділів, що базуються в Бурятії. Йдеться про 37-у мотострілецьку і 5-у танкову бригади.\nВізит Шойгу і фотографії «ВКонтакте»\nДослідникам Conflict Intelligence Team також вдалося ідентифікувати в боях за Дебальцеве 6-у танкову бригаду російської армії. В неї на озброєнні перебувають новітні танки Т-72Б3.\nПоказова історія танкіста цієї бригади Євгена Усова. Активний користувач соціальної мережі «ВКонтакте» був офлайн саме в період боїв за Дебальцеве. А потім виклав в мережу фотографію і написав, що зазнав осколкового поранення.\n«Лежить він на лікарняному ліжку, а поруч з ним – міністр оборони Росії Сергій Кужегетович Шойгу. Це не було офіційним візитом – єдина фотографія візиту Шойгу до шпиталю Бурденко є тільки в акаунті Усова», – розповідає дослідник Conflict Intelligence Team Кирило Михайлов.\nФотографію міністра з Усовим у «ВКонтакте» коментує інший боєць 6-ї танкової бригади Іван Баданін. Влітку 2014 року він перебував в полоні українських військових під Іловайськом.\nШойгу у шпиталі Усова. Колаж – команда Conflict Intelligence Team (CIT)\nІван Баданін: міністр був? Що каже?\nЄвген Усов: та нічого особливого не сказав. Тільки щоб поправлялися і в стрій. «Котли» (годинник – ред.) подарував ще.\nРосійські танки під час боїв за Дебальцеве\nОдин з російських танків під час боїв за Дебальцеве потрапив до українських військових. Роман Смігоровський, учасник тих подій, розповідає: покинутий танк на одній з позицій бойовиків виявила розвідка. Потім група з семи добровольців захопила бронемашину.\n«Йшли, страшно було, однієї сторони – ліс, а з іншої – ангари, і зараз думаєш, якщо перехресний вогонь – «хана» відразу. Російська форма, потім РПК був кулемет новенький, ну і танк по номеру сам», – каже колишній військовослужбовець Збройних сил України Роман Смігоровський.\nРоман Смігоровський, учасник боїв за Дебальцеве\nБронемашини модифікації Т-72Б є й на озброєнні Збройних сил України. Але на російське походження цього танка вказують кілька деталей. Зокрема, інформація про нього є на сепаратистському сайті Lostarmour.\nНа фотографіях помітний білий круг на броні – такий тактичний знак використовувала шоста танкова бригада, а ще напис «Н-2200».\n«Н-2200» – це маркування негабаритного вантажу, прийняте на Російській залізниці, українська техніка не маркувалася цієї маркуванням ані в 2014, ані в 2015 роках», – пояснює дослідник Conflict Intelligence Team Кирило Михайлов.\nБронемашини модифікації Т-72Б, захоплені бойовиками\nЦе ж маркування видно й на техніці під Вуглегірськом.\nНікішине, Вуглегірськ: три роки по тому\nТри роки потому у Вуглегірську відносно спокійно. Лінія фронту пролягла за 7 кілометрів від міста.\nУкраїна, Донецька область, Вуглегірськ\n«Половини Вуглегірська вже немає, Господи. А [скільки людей – ред.] повернулося, не знаю», – знизує плечима місцева жителька.\n«Роботи немає, молоді мужики повиїжджали всі на заробітки, мужиків майже немає тут», – розповідає ще одна мешканка Вуглегірська.\nВ селищі Нікішине, яке на початку вирішальних боїв за Дебальцеве було розділене лінією фронту, живе близько трьохсот осіб. Це вчетверо менше, ніж було до війни.\nВід місцевих жителів журналісти Донбас.Реалії дізналися, що відновлення селища відбувається повільно.\n«Два будинки поставили і не добудували, зараз будують лікарню, обіцяють садок, школу, але коли це буде…» – зітхає мешканець селища Нікишине.\nДоповідь Atlantic Council: «Ховаючись у всіх на очах. Війна Путіна проти України»\n«Якщо ми не будемо відстежувати російські дії в Україні зараз, а три роки по суті пройшло, – то Росія доб’ється того, що так звані «сепаратисти» отримають певну легітимність. У них вже є власні збройні формування, які, звичайно ж, Росія спонсорує, але це вже не регулярні російські війська», – каже керівник Digital Forensic Research Lab Атлантичної ради у Вашингтоні Максиміліан Чуперскі.\nДослідники одностайні: свої регулярні підрозділи Росія використовувала в критичні для формувань бойовиків моменти. Тож битва за Дебальцеве, мабуть, стала останнім масштабним протистоянням української і російської армії на Донбасі.\nУкраинские ПВО сбили четвертый российский беспилотник “Орлан-10” за последние 1,5 месяца, – штаб АТО


Мир переводов :: Як виростити маргаритки?\nЯк виростити маргаритки?\n25 Жовт 2018, 20:17\nМаргаритки, мініатюрні ромашки цвітуть навесні, відомі всім. У садівництві маргаритки користуються великою популярністю. Цвітіння починається на початку весни і триває до літа. Маргаритки висаджують на клумбах, газонах, в ролі бордюрного рослини, в балконні ящики і садові вази. Їх часто використовують як грунтопокривні рослини.\nМаргаритка рослина багаторічна, але культивується як двулетник. На третій рік рослина не гине, але квітки втрачають колишню декоративність, рясність цвітіння знижується. У рік посіву рослина утворює вегетативну масу, а цвіте тільки на другий рік. Висота кущиків 15-20 см. Листя яскраво-зелені, квітки прості або махрові, білі, червоні, рожеві, кремові, жовті, пурпурні. Розмір квіток у різних сортів різний.\nЯкщо вас зацікавила дана рослина і ви вирішили висадити її на своєму участку, то за доступною ціною ви можете купити семена маргаритки в yaskravaklumba.com.ua.\nЯкий догляд потрібен маргариткам?\nДля рясного цвітіння маргаритки потрібен яскраве сонячне світло. У півтіні рослини теж непогано ростуть, але квіток утворюється значно менше. Грунти воліють суглинні, пухкі, багаті перегноєм і помірно вологі. У спекотну погоду, при нестачі вологи, квітки дрібніють, а то і зовсім цвітіння припиняється.\nУ важкі грунту маргаритки краще не садити, так як їх коріння в такому грунті випрівають. Перед посадкою, важкі грунту можна поліпшити внесення річкового піску і перегною (5-6 кг на 1 кв. М). Рослини часто гинуть під час зимових відлиг, щоб цього не сталося, замульчируйте посадки перегноєм або торфом шаром 8-10 см. Якщо рослини все ж випрелі, є можливість врятувати їх, відразу ж пересадивши на нове місце.\nПеред початком цвітіння підгодуєте маргаритки комплексним мінеральним добривом і нітрофоскою.\nЯк розмножуються маргаритки? Розмножуються маргаритки насінням і діленням кущів. Насіння висівайте прямо у відкритий грунт у другій декаді червня. Насіння сходять протягом двох тижнів. У серпні-вересні, зміцнілу розсаду висадіть в сад на постійне місце. В цей рік рослини утворюють густу розетку листя, і в такому вигляді йдуть під зиму. Зацвітають маргаритки навесні (в квітні) наступного року, і цвітуть до липня місяця. Якщо дозволять погодні умови та догляд буде відповідним, маргаритки повторно зацвітуть і восени. Маргаритки здатні давати високий самосів. З'явилися рослини зацвітуть вже навесні.\nРозподілом кущів маргаритки розмножуються для збереження сортових махрових рослин, так як насіння сортові якості не зберігають. Ділення проводять в серпні місяці. Кущик викопайте і поділіть на деленки. Щоб кожна мала окремі розетки і корінці. З одного добре розвиненого куща можна отримати близько 10 нових рослин. Деленки висадіть в сад на постійне місце. Відстань між рослинами при посадці 15-20 см. До повного вкорінення рослини регулярно поливайте. Приживлюваність у рослин висока. Маргаритки добре переносять пересадку навіть в квітучому стані.\nМаргаритка має високу хворобостійкість, але все ж хвороби її вражають. Пошкоджується вона борошнистою росою, сірою гниллю та іржею. Особливо часто це трапляється у вологий період року і від перезволоження. Щоб цього не сталося, дотримуйтесь правил агротехніки: поливайте помірно, що не загущающих посадки, що не саджайте рослини в тінь.\n<< China Campus... Що робить сайт... >>


Потрібна фінансова допомога саперу Андрію Гуку – Провсе\nПотрібна фінансова допомога саперу Андрію Гуку\n22.04.2016, 07:43 2k перегляди\nКрім поранень обох ніг, у бійця вкрай важке поранення голови. Він пережив чотири операції – лікарі знешкодили абцес та гідроцифалію мозку. Але, у травмованій частині стався крововилив. Він ускладнив стан пацієнта. Нині – Андрій у вегетативному стані. Єдине, що залишається: медикаментозна стимуляція клітин головного мозку. Вона може тривати від місяців до років.\nЛюдмила та Андрій – обоє з родин військових. Тому, вона впевнена: їм здаватись – просто не можна.\n“Я ним просто пишаюся! Пишаюся і завжди кажу – ти сильний, ти стільки переніс і нам зупинятися не можна! Ми йдемо тільки вперед!” – каже дружина Андрія.\nНаразі Андрій перебуває на лікуванні у «Рівненському обласному госпіталі ветеранів війни», що знаходиться у смт. Клевань.У медзакладі він найскладніший пацієнт, говорить начальник шпиталю Андрій Бурачик. За словами лікаря, у чоловіка пошкоджена кора головного мозку і її медикаментозне відновлення може тривати роки.\n4149 4978 1616 2608 Давида Людмила (дружина)\nДружина просить про молитовну підтримку…\nПопередня Заява “Громадського телебачення” для благодійників та громадськості\nНаступна На Тернопільщині встановлять пам’ятник священникам, які зазнали репресій\nЗаява “Громадського телебачення” для благодійників та громадськості\nНа Тернопільщині встановлять пам’ятник священникам, які зазнали репресій


Supermicro - Wise IT Ukraine\nКомпанія Supermicro, заснована в 1993 році є визнаним світовим лідером у проектуванні, виробництві та постачанні серверних рішень. Центральний офіс Supermicro розташовується в місті Сан Хосе (San Jose, California, USA), в відомій Кремнієвій долині – центрі світової IT індустрії і займає площу 45.000 кв. футів. Supermicro поставляє свою продукцію в більш ніж 130 країн світу. Одним з найважливіших видів діяльності компанії є виробництво високоякісних рішень для серверів. При цьому компанія виробляє як високо функціональні продукти для комерційного використання, так і рішення для серверів початкового рівня.\nПродукція Supermicro знаходиться поза конкуренцією по всім параметрам, завдяки кращій на ринку продуктивності за прийнятими цінами, володіючи найширшим спектром рішень, які покривають потреби найвимогливішого клієнта, найшвидшою поставкою рішень на ринок.\nЗазначені переваги, а також бездоганна репутація, зробили компанію Supermicro беззаперечним лідером ринку серверів і робочих станцій. Крім того, зробили платформу SuperServer кращою, як для створення суперкомп’ютерних кластерів і баз даних рівня підприємства, так і критичних для бізнесу, front-end додатків.