МІСЦЕ ДЛЯ ДРАКОНА - ЮРІЙ ВИННИЧУК ( Народився 1952 р.) - З УКРАЇНСЬКОЇ ПРОЗИ\nМІСЦЕ ДЛЯ ДРАКОНА - ЮРІЙ ВИННИЧУК ( Народився 1952 р.) - З УКРАЇНСЬКОЇ ПРОЗИ\nЮрій Павлович Винничук народився 18 березня 1952 р. в м. Станіславові (нині Івано-Франківськ). Його батько був лікарем, мати інженером-економістом. Освіту філолога здобув у Прикарпатському університеті імені Василя Стефаника. Потім переїхав до Львова, де працював режисером Львівського естрадного театру «Не журись!», редактором відділу містики та сенсацій газети «Post-Поступ», писав сценарії та пісенні тексти. Юрій Винничук відомий передусім як журналіст і письменник. Його твори перекладено багатьма мовами світу, за його казками знято два мультфільми. Нині мешкає в м. Виннику під Львовом.\nСьогодні ви почнете читати повість-казку Ю. Винничука «Місце для дракона» про сучасний світ, у якому й досі, на жаль, ще є місце для «драконячих законів». Дивовижно, але дракон Грицько поет і християнин... А хто ж тоді мешканці казкового князівства? Про це ви дізнаєтеся найближчим часом...\n(Повість - казка) (Скорочено)\nУ вікні дзижчала муха, і нудотливе оте дзижчання навівало сон, так само, як і порипування віконниць од непомітного вітру. Спекотливий полудень порозморював усе довкола, жовтою від пилюги й сонця вуличкою пленталася баба Дрімота й мак розсипала куди мак сипне, там усе й засне, а по нивах недожатих блукала Полудниця із серпом і пильнувала, чи не зостався який сміливець на полі в полудень дожинати, але не було нікого, бо добре відомо, що від Полудниці нічим не відкупишся і не відмолишся - махне серпом по шиї, та й край. Попід парканами дрімали коти, собаки, свині й кози впереміш, наче одна родина, позаривалися в порох кури, навіть метелики непорушно застигли па квітах, мов одинокі пелюстини.\nКнязь люботинський куняв у кріслі, заколисаний мушиним дзижчанням, у сни занурений, наче у мутну, теплу воду, і снилися йому війни, переможні походи, руїни здобутих фортець, довгі вервечки полонених. Були це особливі сни, бо з’являлися вони лише в полудень, а вночі ніколи, і тому-то він із такою шанобою до них ставився, що навіть оголосив по всьому князівству наказ, щоб ані одна душа не важилася в полудень потривожити його супокій. Небавом навіть собаки призвичаїлися до нового розпорядку, хоч, правда, кілька вже поплатилося життям за те, що о тій святій порі дозволили собі продерти горлянку.\nВідколи князь посів батькові володіння, запанувало на люботииських землях небувале затишшя. Лицарі, які були, сиділи по своїх добрах та й наливалися тлущем, якось самі собою відійшли в забуття турнії, а якби й збрело князеві затіяти щось таке, то невідомо, що б з цього вийшло, бо лицарі, не тримаючи тривалий час у руках ні меча, ні списа, тільки посміховсько із себе зробили б. Сусіди перестали зазіхати на спірні прикордонні села й містечка, хоча раніше затівалися баталії навіть через задрипаного хутора чи старого вітряка, якого хтось на межі поставив. Ніхто мі в кого не викрадав доньки, нікому жита не толочив під час ловів. Потроху оця сумирність передавалася й міщанам і селянам, ба навіть бурсаки втихомирились і не влаштовували колотнеч на ярмарках і міських ринках.\nСпокій і затишок запанували в князівстві, і полудень став богом, якому хоч і молилися, проте жертву приносили зовсім маленьку, майже непомітну жертву, а в нагороду здобули нудьгу, котра, мов іржа меч, пороз'їдала душі люботинців, а що ті відвикли боронитися, запанувала вона безроздільно, викликаючи неймовірну лінь і розмореність. Здавалося, усі люботинці тільки для того й живуть, щоб виспатись, і якщо не закинули вони ще своїх ремесел і господарок, то тільки тому, що, не забезпечивши здорової їжі, не мали вони й здорового сну. І коли якийсь чужинець заїжджав у ті краї, то навіть сонце над Люботином здавалося йому куди вгодованішим і ситнішим, ніж на батьківщині.\nРаніше князь утримував невелике військо, та, оскільки не було війн і воно влітало йому в дзвінкий гріш, розпустив його. Тоді як батько провів життя своє верхи на коні в безконечних походах і тільки мріяв про спокій, князь, навпаки, аж переситився спокоєм. Деколи його опановувало бажання струсити із себе оту сонливість і бездіяльність, кидався щось робити — затіє, було, собор будувати, уже й підвалини закладуть, і раптом махне рукою й більше не з’являється на будові, а майстри розповзуться по домівках, і піхто потім про собор не згадує.\nЗ літами одступав сон від нього, а натомість сповзалися лихі тривоги, прокрадалися в груди сухі й сичали під горлом, як люті вужі. Безсоння зривало вночі його з ліжка й змушувало блукати, наче сновиду чи привида, лункими покоями замку, і кроки його викликали моторош у сторожі.\nУ князя була донька - прекрасна Настасія. Прийшла їй пора до вінця ставати, але за давнім звичаєм прихильність князівни здобувалася в турніях чи військових походах. Наречений мусив бути героєм. Та де його взяти в князівстві, котре як не спить, то дрімає? Нема війн, нема розбійників, не з'являються ані злі чаклуни, ані людожери, кудись поділися страшні багатоголові дракони. Звідки візьметься геройство? Чого доброго, князівна задівується, і князь не матиме спадкоємця, розпадеться держава, яку з таким трудом клеїли докупи його пращури. Ось вони осудливо зиркають на нього з портретів, і піде сховатися йому від їхніх поглядів, лісі пропікають, наче залізо розпечене. Далебі, уже пора діяти, не має він права зволікати, інакше проклянуть його й духи предків, і наступні покоління. Ці тривожні думки проникли в його сон і вирвали звідти, ще пробував заколисати себе сонливими хвилями, навмисно й очей не розплющував, але даремно. Звівся на ноги й рішучим кроком попрямував до дверей. Сторожа дрімала, спершись на галябарди.\n- Слухайте сюди, сказав князь. Так далі не піде. Ми котимося в прірву, тут він зробив паузу, щоб заспаний воєвода встиг перетравити сказане. До чого дійшли вже? Я доньку заміж не годен видати. За кого її віддам? Де герої? Де лицарі, уславлені подвигами? Га? Я вас питаю!\nВоєвода роззявив було рота, проте тільки для того, щоб випустити на волю ги-и-и-х», бо голова його, ще не освіжіла після сну, не могла ніяк второпати, що від нього хоче князь.\n- Мовчите? Отож-бо. А чи задумувалися ви коли-небудь, на якого біса вас тримаю її гроші плачу? Ви ж воєвода, так? А де ваше військо?\n- Знаю! То булу інші часи. Сусіди, гадаєте, не пронюхали, що військо наше розпущене? Може, уже й міркують собі, з якого боку лучше ударити... Але чому це мене хвилює, а не вас - воєводу? Даю два тижні. За цей час хочу бачити тисячу вояків. Зберіть, озбройте й починайте муштрувати. Далі. Усі сторожові вежі її прикордонні фортеці обновіть і підправте як слід, обсадіть залогами. Дані. Відправте надійних людей збирати данину. Що за чорт? Восьмий рік мої підвладні й мідяка не платять! Зберіть з них за всі роки, а як хто опиратиметься у Чорну вежу. Без балачки. Доста панькатися. Оголосіть по всьому краю, що від дня святого Онуфрія запроваджуються турніїї. Мій старий закон, який забороняв герці між лицарями, скасовую. Усе зрозуміло?\n- Та зрозуміло, зітхнув воєвода. - Мені зрозуміло, а як іншим? Ну, оголошу набір до війська. Гадаєте, підуть? За ті пару талярів? Та кожен колишній вояк уже так з вухами в господарство заліз, що тією мізерією його не спокусиш. Він оно збіжжя вивезе до Чехії, то заробе стілько, що, дивись, і сам зможе військо набирати.\n- Добре сказати - присилуйте. Чим присилую? Оцими двома руками? Хіба сторожу вашу познімати. Та й те, скільки тої сторожі? Селюхи он за ціпи візьмуться розбіжиться ваша сторожа, як курчата перед шулікою.\n- Е-е, ваша милість, тут ви трошки той... Самі ж. вибачайте, начхали на закон. А ваші підвладні з вас-таки приклад і взяли... Та хоч би й закон. Що з нього? Хіба за часів вашого татуня, царство їм, не гнали батогами людей до війська, не посилали вояків данину збирати, не садили у в’язниці? А був же закон! Але тоді хоч було чим той закон підтримувати. А нині залишились я та ви. Хіба вдвох і підем данину збирати. Ну, ще тих бомків з-за дверей візьмеш. Лицарі, що за ці роки зібрали по своїх добрах, то те й пробенкетували.\n- Не хотів я раніше казати, поки ще всього не перевірив, та, здається, Господь змилостивився над нами.\n- Пригнався днями до мене побережник. І знаєте, яку новину приніс? Каже, що бачив дракона.\n- Ну та справжнього. З крилами. Усе як має бути. Вогонь видихає. Здоровий, каже, як гора.\n- Ти диви! Господи, чим я віддячу тобі за ласку Твою? - уклякнув під образами й помолився, а як устав з колін, то радість світилася в його очах, а плечі розправилися, наче й не згорблювалися ніколи.\n- Ну що ж, Господи благослови. Розсилайте гінців. Так і оголосіть: хто переможе дракона пошлюбить князівну й сяде на престолі. Бій із драконом святе діло. Тут народ валом повалить. Проти цього лицарі не встоять. Я впевнений, що вони тільки-но цю вість зачують, ураз усі бенкети закинуть, за мечі візьмуться та жирок позганяють.\nДракон ще був зовсім молодий. Минуло вісім років, відколи він вилупився з яйця, що пролежало, може, із сотню літ у печері. Не було кому заопікуватися ним та навчити драконячого способу життя, бідолаха навіть не знав, чим повинен харчуватися, і їв собі травичку, листячко, різні там ягідки, дикі яблука й груші. Цілими днями просиджував у печері, тільки вночі виповзав на прогулянку, і через те піхто й не підозрював про його існування. Але якось він серед ночі забрів до густелезного лісу, проблукав у ньому до світанку й, коли вже повертав назад, натрапив у ганку біля річки на чиюсь хатину, з-за хатини чулося лунке гупання. Дракон спинився й зацікавлено почав наслухати. Небавом затихло й з-за рогу вийшов старий чоловік, несучи оберемок дров. Дракона він помітив щойно тоді, як висипав дрова біля порога, і хоч оте чудовисько на ту пору було всього лиш завбільшки з вола, проте й цього виявилося достатньо, щоби чуб на голові в пустельника - скільки вже там було його заворушився, мов трава схарапуджена.\nДракон ще й говорити не вмів, був наче мала дитина. Та голову мав тямущу й досить хутко навчився говорити по-людськи. Вони бачилися мало не щодня, і минав їхній час у цікавих бесідах. Єдине, на що пустельник ніяк не хотів погодитись, це навчити дракона грамоти.\nНе драконове це діло, книги читати. Я тебе не відраджую, але, хто хоч краплю мудрості зачерпне, довіку ситий не буде. Від многої мудрості много скорбі, і хто примножує знання, примножує печаль. Я пішов на пущу не з добра. Колись воєводою був, але зажерся з батьком теперішнього князя. Мені його безперервні військові походи впоперек горла стали. Воює, воює, а який із того мав хосен? Ані клаптика землі не зумів приточити до Люботина. Плюнув я та й подався сюди. Нічого іншого не залишається, як книги читати. Дещо й сам пописую. Оце ось діяріуш свій списав, а це літопис - люботинський. Комусь цікаво буде прочитає та й мене добрим словом згадає. Мені книжна мудрість на користь пішла. А тобі навіщо? Я тебе й так можу надоумити, без книг. Дракон приходить на світ лихо чинити. За гріхи наші людські мусимо спокутувати, бо така воля Господня, і не тобі проти неї йти. Так же й пращури твої чинили, ніхто з них себе не пострамив. А книги добра вчать. Як же ти зло чинитимеш, коли праведним станеш?\n- Що ви таке говорите, дядечку?! - жахнувся дракон. Та мені й на думці ніколи не було зло чинити. Що мені хтось поганого зробив?\n- Дізнаються. А як станеться те, не матимеш уже спокою. Приїдуть і покличуть тебе на герць. Мусиш згинути.\n- А так - ні за що. Дракон повинен згинути. А герой пошлюбить князівну й займе престол. У князя нема сина. Де він спадкоємця візьме? Ти дня нього тепер як манна небесна. Чи робиш зло, чи ні ніхто й не спитає.\n- А це вже не зарікайся. Буває, що й вовка змалечку приручать та при хаті тримають. І що з того? Вовк все одно в ліс дивиться. Підросте й дремене, а то ще й хазяїна забере.\n- На все воля Божа. Я тобі в душу не зазирну й кров’ю твоєю не покермую.\n- Я тобі вірю. Чого ж? Вірю. Але це протиприродно. Чи ти чув коли, щоб зайці вовків жерли, а вовки на луці паслися? Ну добре, ти жив сам як палець та й харчувався чим попало, але чи можна бути певним, що ти колись не розсмакуєш м’яса? Спочатку якоюсь пташиною чи рибиною, а згодом козлом розговієшся. А тоді, так само, як і вся порода твоя, на людей кинешся. Був тут не за моєї пам’яті дракон. Мабуть, родич твій, бо у тій же печері жив. То він час від часу якусь дівку ловив та й обідав усмак. Піде на жнива, було, вибере наймолодшу... До-овго з ним воювали. І ніхто не зумів подолати, аж Чорний лицар об’явився. Отой і голову драконові стяв.\n- Оце так мені м'яса з'їсти. Я виріс на траві й траву їстиму. Навчили мене вже стільки всього, що як іще й грамоти навчите, гірше не буде.\n- Бач, тобі пальця в писок не клади! - розсміявся пустельник. — Гаразд, навчу.\n- І навчив. Та так, що й сам дивувався з успіхів учня.\nКнязь наказав лицарям зібратися біля печери й убити дракона. Але дракон з печери не вийшов — і вони почали витравлювати йоГо звідти димом. Князь наказав загасити вогонь, бо це по-бабськи, а не по-лицарськи.\nЗвідтоді день у день сходилися вони утрьох, і князь тішився, що його дипломатичні заходи обходяться досить дешево. Ці посиденьки були приємні для всіх. При дворі ніхто й гадки не мав, куди князь так часто зникає. Таємницею володіли тільки воєвода та Настасія.\nКілька днів пустельник не з’являвся в печері, а що таке й раніше траплялося, то ні дракон, ані князь не дуже й хвилювалися. Працюючи над літописом, він не раз усамітнювався. Але четвертого дня дракон занепокоївся і, діждавшись ночі, подався до лісу. Лихе передчуття охопило його, коли наблизився до хати. Вітер тракав розчахнутими вікнами, рами скрипіли й протягло скавуліли.\n- Нічого, нічого, заспокоював себе дракон. - Я заберу вас до себе. Мусите поправитись. Що я без вас?\n- Добре, що ти мене сюди завіз.. Ти не знаєш, як страшно на самоті помирати. Я лежав і молився: не дай мені, Господи, умерти серед темної ночі...\n- Ні-ні, не покидайте мене, жахнувся дракон.\n- Мені казав, що ти єдина істота, з якою цікаво йому розмовляти. У замку всі в ньому бачать лише князя. А тут він перестає бути князем.\n- Коли народ засне, то спить так міцно, аж поки не почує на своїй горлянці ножа убивці... Ти - той ніж. Ти все ще біля горла... Податок збільшили - дракон винен. Хлопців до війська забрали дракон винен. Град вибив збіжжя і тут винен дракон. На тебе геть усе можна списати... Уночі, коли мені смерть перед очима стояла, думав про те що зле вчинив. Не варто було втручатися в закони природи. Не ми їх творили, не нам їх міняти.\n- Шкодую... Народженому в темряві й помирати в темряві легше. А кому вдалося хоч промінчик світла уздріти, смерть йому в тисячу раз в страшніша.\n- Так, це правда. Але я вже знаю, що зроблю. Я вийду на герць. Заради князя, заради його доньки й заради Люботина. Мого Люботина. Бо ж це і моя земля!\n- То йди звідси! - аж застогнав пустельник. Іди геть від людей! Іди в непролазні хащі, у скелі й у болота! У тебе ж крила! Ти забув про них?.. Злети в небо, тільки подалі від ненаситної юрби! Бо не пише, як бог, хто не терпів, як пес!\n- Вони ж тебе вб'ють! Зрозумій: коли йде війна гинуть лише вояки. А коли володар хоче зміцнити владу, поети гинуть у першу чергу.\n- Але ж вас теж, хоч ви і втекли від людей, турбує доля Люботина! І ви переживаєте, що буде, як князь помре, не залишивши спадкоємця. Ви так і не стали справжнім пустельником! Ніколи не затуляли свого серця від світу!.. А хочете, аби я це зробив?.. Пізно! Я вже вріс в оцю землю й мушу вмерти на пій і за неї!\n- Та ніхто ж про це й знати не буде! Коли людина йде на смерть за вітчизну, то ім'я її потім прославляють у віках. А ти був драконом і ним зостанешся. Ти загинеш як дракон, а не як поет і герой. Люботин ніколи не дізнається правди. Героєм стане той, хто вб'є тебе. Навіщо ж оця жертва? Кому ти її приносиш?\n- Вам! Вам — за все те добро, що зробили для мене!\n- Молю тебе! Іди звідси! Тікай від цього підступного світу! Живи серед звірів! Звірячі закони людяніші! Пустельник рвучко звівся на ліктях.\n- Я хочу, щоб ти жив! Я хочу, щоб ти був! - та тут же й схопився за серце. - Ти ще не все... не все... сказав...\n- ... ти ще мусиш... простогнав, опадаючи, - мусиш жити...\n- ... наперекір усім князям...\n1. Мріє стати метеликом і літати серед квітів\n2. Пустельник НЕ хотів учити дракона\n4 ... кому вдалося хоч промінчик світла уздріти, смерть йому в тисячу разів страшніша\n4. Яким ви побачили князівство й самого князя Люботина? Навіщо автор вводить образ мухи, що дзижчить у вікні, буквально в першому реченні твору? Що вона символізує?\n6. Традиції бувають різними, їх треба берегти й передавати наступним поколінням. На думку люботинського князя, у світі й досі діють «драконячі закони», а традиції зобов'язують будь-що вбивати дракона. Прокоментуйте цю традицію. Чи треба її берегти?\n8. Пустельник сказав драконові, що в замку всі в князеві бачать лише князя, а з Грицьком «він перестає бути князем». Як ви розумієте процитовані (узяті в лапки) слова?\nВ один із днів, коли вони сиділи, як завше, біля могили пустельника, і пили вино, князь подумав, чи не нора вже перевірити міцність їхньої дружби.\n- Еге, видай... Не так це просто. Воно б, може, і не один зазіхнув на престол сісти, але ж не можу я за будь-якого її видати, коли в наших законах написано, що князівну може пошлюбити лише той, хто уславився чином геройським. Де я цього героя візьму?\n- Котрі знатніші - ті пасуться по інших дворах. Що їм якийсь задрипаний Люботин? Понаїжджало тут всілякого зброду от аби погуляти, нажертися та напитися на дурняк. Їм одне в голові. Тут треба сильну руку, щоб цю проголодь у кулаці тримати. Я вже старий, не годен. Вони й раді на голову вилізти. Не приведи Господь нападуть вороги - піде все тліном... А ці тут, звісно, галасували на всі заставки, вигадуючи різні подвиги, та хто їм повірить?\n- Може, і був, та спробуй пізнай його. Такі лицарі тепер рідкість.\n- Га? - стрепенувся князь. Що ти кажеш?\n- Та, відмахнувся князь, облиш. Я вже змирився зі своєю долею, а сам спідлоба за драконом стежив, остерігаючись видати радість, яка захлеснула його гарячою хвилею.\n- Я не жартую... - дракон відкашлявся. Насправді хочу битися з лицарями. Посилайте гінців. Як зберуться, я вийду.\n- Осінь... така пора, що смуток виїдає душу... Мене кличе до себе вчитель.\nЯ чую ночами, як він приходить до мене й кличе за собою... Одного разу вві сні просив мене, щоби я виявив своє милосердя й учинив вашу волю... (Невже він не помічає, що я брешу? Він не хоче помічати...). Тоді я не послухав його. І ось тепер... так, тепер, мені здається, я готовий стати на герць. І загинути... як мої предки... І як того потребує звичай.\nКнязь після довгих потуг нарешті видушив із себе сльозу, тоді драматично змахнув її рукавом, підвівся і, скуливши плечі, побрів з галявини. Дракон дивився йому вслід, лана несамохіть стисла кубок, він тріснув і розсипався по траві.\nОдин із княжих гінців, вертаючи назад, натрапив у лісі на чотирьох подорожніх обшарпаних, зарослих і вихудлих. Вони брели піхотою, утомлено пересуваючи подряпані, у виразках, ноги.\nЯ лицар Лаврін з Горшова герба Підкова, проказав найстарший. А це мій джура та двоє слуг.\n- Ми й самі гаразд не знаємо. Їхалисьмо в Люботин битися з драконом. Нас перестріла якась чортова відьма й показала не ту дорогу. Тепер ось, певно, зо три місяці отак блукаємо. Скільки не йдемо цією дорогою, а все на одне й те ж місце повертаємо. Уже й коней поїли.\nЛицарів назбиралося чимало, хоч і не стільки, як минулого разу. Проте князь не нарікав: тим краще, менше буде приблуд. Особливий інтерес викликав у нього, звичайно, пан Лаврін. Цей-то вже таки справжній герой. Оно кілька днів, як з’явився, а вже торбаністи оспівують його подвиги. Та й лицарі, що прибули до Люботина із західних земель, тамуючи заздрість, не скупилися па похвалу. Хто-хто, а вони начулися багацько про його мандри й лицарські вчинки. Такому престол хоч зараз віддай. З'явився б він раніше, може, і не треба було затівати нового герцю. Бо й так зрозуміло кращого жениха для Настасії годі шукати.\nТ-ак, я волів би, щоб його не було, сказав князь до воєводи. Жених уже є. На дідька тепер той герць здався?\n- Та воно-то так... Але де певність, що саме він уб’є дракона? Я б хоч зараз за нього дочку видав. І не можу. Через той герць.\n- Справді... Може таке статися, що він загавиться, а хтось інший і зарубає змія.\n- Отож пак. Що ж його чинити? Такий чоловік! Ну, самі скажіть хто більше вартий престол посісти?\n- Вам не догодиш... Як першого разу було, то на долю все поклалисьте. Хто уб'є - той уб’є. Та ба - дракон із печери не виповз. А тепер як дракон згодився, то вам уже, бач, не кого-небудь давай, а найліпшого.\n- А ви б на моєму місці робили б не так?\n- А я про що кажу? От-от - Кельбаса! А цей чортів Кельбас проїсть і проп'є всеньке наше князівство, мов гаман червінців. Хіба ні?\n- Е-е, пале Антосю, на те в мене й голова, а не макогін, аби я раду тукав. От поміркуймо... Дракон проти натури своєї не піде - виповзти виповзе, але битися не буде. Це ж ясно. Ну, рикне там, ще щось, але крові не проллє. Правда?.. А якщо я так делікатно-делікатно натякну панові Лавріну про те, га? Щоб, мовляв, не боявся він, а сміливо пер на змія. Що, мовляв, змій цей зовсім не страшний. А навіть навпаки тропіки теє... - князь покрутив пальцем біля скроні. Що ви на це?\nА я на це вам скажу, що дурний вас піп хрестив. Ви вже мені вибачайте, ваша світлість, за різке слово, але так воно є. То ви охкаєте, який той пап Лаврін шляхетний, а то хочете враз усю його шляхетність свині під хвіст пошпурити. Чи ви не бачите й досі, який це чоловік? Та він же тоді на герць ваш тільки плюне.\n- Чого то ви розкричалися, ніби в себе вдома?! Ич який! Розперезався! Ви мені, пане Антосю, не забувайтеся! Хто тут князь я чи ви?\n- Ну, вже таки й дурницю! - надувся князь. - Я ж міркую. Різні фортелі обмислюю. А ви замість того, щоб якось так увічливо та не дуже різко пояснити, що ось так, мовляв, і так, починаєте голос підвищувати. Негарно це з вашого боку.\n- Вибачайте... Але мусите якого іншого фортеля вигадати, бо цей, хай мене качка копне, не вигорить. І, знаєте, є в мене одна гадка... А що, як дракона попросити... Йому ж, прецінь, усе одно... щоб він піддався не кому іншому, а лише тому, хто матиме на шоломі, наприклад, голубу стяжку?\nПане Антосю! Та ви мудра голова!\n- Так, завтра герць. Я прийшов попрощатися з тобою й просити ще одну послугу... Мені, розумієш, грає велику ролю, від чиєї руки ти загинеш... адже це має бути людина, котра небавом стане володарем Люботина... А мені зовсім не байдуже, кому дістанеться престол... та й донька... Тому я просив би тебе... якщо це можливо... Якщо тобі буде не важко... е-е...\nКнязь поплентався з галявини. Поки йшов, увесь час його підстьобувало бажання озирнутися, та він пересилив його. «Я повинен бути сильним, я князь, шепотів собі, - я зробив усе, щоб врятувати Люботин. Ніхто мене не осудить».\nНастасію привезли до Дракона, вона з ним швидко заприятелювала. Дракон їй видався дуже милим, вона його стала називати Метеликом. Він захоплювався її красою, написав вірша про неї.\n... Не так це вже й страшно. Дитяча гра. Треба хоч для виду поборюкатися з ними. Він почав ревіти й крутитися на місці, метляючи головою так, що збоку виглядало, наче він і справді борониться.\nТут і джури осміліли й собі, прискочили до змія та щосили загамселили мечами й топірцями. Нарешті й пан Лаврін пришпорив коня та пішов на дракона, але на відміну від інших не махав дурно мечем, а вибирав місце вразливе, гарцюючи під самим носом в чудовиська.\n«Так, ну що ж - пора», подумав змій і, удаючи, наче від когось захищається, нахилив голову так, аби зручніше було поцілити його лицарю з голубою стяжкою.\nПан Лаврін помітив цей рух і замахнувся мечем, та враз відчув, що рука задерев’яніла, драконове око, наче маленьке озерце, дивилося на нього таким розумним поглядом, і в оці блищала сльоза, а в сльозі грало осіннє сонце. Око дивилось і ніби підказувало - коли, я чекаю! Мурашки побігли по спині в лицаря, такого він не сподівався, щоб з'явилася жалість до змія. До змія, котрий украв князівну...\nЮрба збуджено ревіла, багатоголосе «Рубай!» вдарило, наче велетенський птах, об груди скель і відбилося луною. Уже й джура підскочив:\nІ справді, лицарі й джури враз перестали бити будь-як, а весь час намагалися вдарити під черево. Дракон крутився, як дзига, урешті зловив момент і знову підставив око лицарю з голубою стяжкою.\n- Коліть, пане! - кричав джура й уже сам. Націливши списа, мчав щодуху до того дзеркального озерця, з якого прозирав смуток і розпач.\n«Яка сила не дає мені заколоти його? - не міг опам’ятатися лицар, опускаючи меч. Я, той, хто ніколи не відчував жалості в бою, рубав сарацинські голови, наче капусту, розм’як, мов баба, перед оком цього чудовиська. Це вже старість підступає до горла. На біса я в це вв'язався? Навіщо мені князівна, котра ніколи мене не любитиме? Навіщо мені цей дивний дракон, який боронить перед лицарями свого живота, а мені підставляє око, уразити яке може й дитина? Що він мені злого вчинив? Оно жива й здорова Настасія виходить з печери, оно пан Чурило із джурою вже мчать до неї. Усе. Князівна врятована. Лишається тільки вбити змія, який не зробив їй нічого поганого. А ця купа кісток і черенів біля печери й справді далеко не цьогорічна».\n«Треба їх відлякати, а то вже черево пече від тих ран. Вони мене скорше заморять, ніж цей зі стяжкою... І цього разу не вбив. Я мусив одвести голову, інакше б той молодий загнав мені списа в око. Чому він зволікає? Що він вичитує щоразу в моєму оці? Один помах мечем і все. А князь аж на ноги зірвався так прагне моєї смерті? Я не винен, ви ж бачите, ваша світлість, що я не винен. Я роблю все, як домовлено. Що па душі в цього лицаря? Невже милосердя? Тоді це такий самий виродок, як і я. Ото клопіт на мою голову...\n- Тепер рубатиме. Прощавайте, князю!\n«Чом же меч цей повис у повітрі? Чому не спаде громовицею? Карай мене, Господи, я весь перед тобою, непослушне твоє сотворіння, що зневажило Твою волю. Карай, нехай буду покараним, і хай діється воля Твоя! Ось око моє розкрите на всі сторони світу - пусти в нього стрілу свою, хай уп’юся я кров'ю, бо така спокута моя й роптати не буду. Дерево, помираючи, і то має надію паростки випустить, оживе в паростках. Зерно падає в землю й стає зерном. А мені в тлін одійти, одійти без надії, без сліду, мов і не було ніколи. Утопчи мене в глину, бо з глини єство моє. Дай відчути силу Твою, якщо своєї мені забракло. Дай відчути гніву Твого, коли свого не маю. Пошли смерть тому, хто сам не посилав її. Принеси в дар муку тому, хто її нікому не роздаровував. Бо ти справедливий і любиш свої сотворіння. Дай же впитися справедливістю! Я, виродок на оцій землі, непослушне сім’я Твоє, прошу в Тебе останньої ласки, щоби ближній мій не увірився в слові моїм, щоб не сказав: «Не вартий довіри він». Я, що любив життя, а тепер молю смерті, я, що оспівував Тебе, а тепер приношу Тобі свою непокірну голову, яви мені знак, що стан я на шлях справедливості! Бачиш стою перед моїм ворогом безборонний мов на долоні...»\nІ лицар, заплющившись, навідліт рубає мечем у те око, у якому він наче в дзеркалі, та в цю мить налітає джура, бо терпець йому ввірвався, і спис його з розгону впивається, мов жало оси, а голова драконова сіпається, і меч пролітає повз око, опускається на спис і перерубує його.\n- Я не хотів.. ви зволікали... а я й... списом...\n- Усе гаразд, - одмахувався пан Лаврін. - Може, воно й на краще.\n- Не може бути! Джура й сміявся, і плакав, усе ще не випускаючи з руки уламок списа.\nКнязь глянув на хлопця, потім па спис, що стримів з драконового ока, і все зрозумів.\nТри дні і три ночі гуляв Люботин, славлячи героя, переможця дракона, лилося вино й пиво ріками, шипів і пінився мед, грали музики, аж їм руки німіли...\nЛицарі роз'їхалися, везучи на грудях на шнурку хто кіготь, а хто зуб дракона, щоб мати змогу посвідчити свою участь у тій славній битві. Лише пан Лаврін не згодився нічого собі брати на згадку; а коли довідався, що князь збирається дракона поховати, то сам зголосився допомогти.\n- Вій сам цього забажав.\nІ тут князь із незрозумілої спонуки узяв та й розповів усе, як було, говорив, наче хотів сповідатись, у розповіді очищаючись від содіяного, говорив, уникаючи зустрічатися поглядами, а через те й не бачив, як міняється обличчя лицаря, як пальці його стислися в п'ястуки. Воєвода поривався зупинити князя, але марно. Коли князь закінчив і зиркнув на лицаря, то страх засвітився в очах його він не впізнав лицаревого обличчя, бо те, яке побачив, було налите люттю й болем.\n- Якби я міг, процідив лицар крізь зуби, якби я міг, то з великою насолодою розчерепив би вам оцим келехом голову. Ви мені ненависні! Ви і весь ваш задрипаний Люботин! Я проклинаю вас!\nКнязь тинявся по палатах, проклинаючи дрижаки, і боровся з нудьгою. Останнім часом він уже не міг ізвладати із собою - постійно чогось бракувало, усе довкола страшенно обридло й хотілося чогось такого, що він і сам гаразд не усвідомлював, почував себе так, наче б нутро його вишкребли й зосталася тільки одна оболонка. Порожнеча зяяла всюди, на що не глядів. Якийсь біль, незрозумілий біль проліз йому в душу і звив собі там кубло, цей біль ятрив його й душив ночами, примушував прокидатися в холодному поту, з виряченими від жаху очима. Усе частіше снився дракон. Він нічого не говорив, тільки сумно дивився, і велика сльоза бриніла в нього на віях, а в сльозі грало сонце. Нічниці знемагали князя. У нього зникло бажання до їжі, вихудлий, із запалими щоками, неголений, з посірілим обличчям, одлякував навіть сторожу.\nРаптом зрозумів, чого йому бракувало, - розмов із драконом. Не міг уже ні з ким розвіяти своєї нудьги, і спогади про ті дні, коли він, щоб добитися свого. Їздив у печеру та здружувався зі змієм, не відпускали його зі свого полону, бо ось, нехотячи, прив'язався до нього.\nПращури з портретів дивилися на нього, і. здавалось, ті погляди пропікають саме серце.\nНу що ви вирячились? Ви ж були такі самі! Не такі? Не кривили душею? Не обманювали? І не кривоприсягали? Ви — погани, що не відали Святого Письма, як смієте дивитися на мене осудливо? Я зробив усе, щоб врятувати Люботин!\nНаступного райку взяв бутель вина та три кубки, накинув на коня кожуха й виїхав із замку.\nНа галявині, оточеній скелями, було тепліше, вижухла мертва трава ледь-ледь ворушилася, наче волосся якоїсь велетенської істоти. Князь постелив кожух межи двома могилами, поставив на кожній по кубку й палив.\n- Давайте, хлопці, вип’ємо, їдять його мухи... Осінь... така пора, що можна звар’ювати. Ненавиджу її... Ех, не слухайте мене. Це так... до слова пришилось... А ви пийте, нийте... вилив вино на могили й налив знову. Тобі скільки вже? Вісім? О, та ти жеребець! Пий! Добре вино? Це мені з Волощини привезли... У нас теж роблять, але квасне таке, хай йому біс. До рота візьмеш Київ побачиш... Ех, що б я без вас, хлопці, робив? Такий цей Люботин, що й не поговориш ні з ким.\nІ наступного для знову приїхав князь. Цей день був препаскудний, пронизливий холод пробирав до кісток. Але пустельник і дракон уже чекали на нього.\nДощ лив і лив. кожух під князем хутко промокнув, і весь він скоро вже був як хлющ, вода збігала по обличчю, по бороді, проте йому було байдуже, бо сидів з друзями.\n- Скоро зима. Усе замете, все вибілить. І душу мою вибілить або й так зоставить, якщо вона біла, га?.. Чому мовчите? Вам ліпше знати, чи біла в мене душа... Гей, Грицю, а втіш якогось вірша, щоб аж.\nВ моїй дуті хтось посадив осику.\nІ бачу я в один похмурий день -\n- Якщо ви Юда, то я та осика, - зітхнув пустельник. - Я проник йому в душу і дав розум. Для чого? Невже тільки, щоб загибель його була в сто крат болючішою? Навіщо я виховував у ньому розуміння краси й добра? Навіщо зробив з нього поета? Поети так тяжко вмирають, і нема їм на цьому світі місця, бо вони нетутешні.\n- І я вмер... — сказав дракон. - І ви побачили - зло не від мене.\n- Але розбудилисьте не державу, а лихі інстинкти... - сказав пустельник. Це ще добре, як народ на цьому й заспокоїться. А як ні?.. Що буде, коли відчує, що йому замало смерті змія, бо зло ним не вичерпалося? Що буде, коли він кинеться шукати й інші джерела зла? Чи всі вони будуть справжні?.. Одного дракона на всю державу замало. Де взяти ще стільки драконів, аби кожен з мас мав кого розіп'ясти? Де взяти стільки іуд, аби мали на кого перекласти провину? Коли народ не має кого проклинати, сили його підупадають. Боже! Пошли нам драконів! Не обділи нікого, навіть юродивого! Навіть нетямущої дитини, бо й вона мусить мати свою турнію!\nВітер скавучав у печері, стогнав і заводив, ніби на похоронах. На скелі з тріскотом повалилася сосна й полетіла враз коміть головою, упала, хруснула важко, і розлетілися скалки навсібіч. Вороняче гніздо відірвалося й покотилося до князя.\n- Ось і шапка. Чудова шапка, - засміявся князь і насадив гніздо на голову. - Гей! Чого ви замовкли?! Виговорились? А що мені тепер робити?.. Поки був дракон, я мав сенс жити. Був світлий обов’язок знищити змія. Уже тоді мене лякав кінець: ну знищу, а що далі? Зворотного шляху не було. На вагу поставлено честь держави... До того ж я був не сам. Зі мною був весь мій народ... Але, тепер, коли дракона вбито, я зостався сам... І нема в мене ані ворога, ані друга. І нікому нема до мене діла. Усе розповзлося по норах... А зараз мені холодно... Хо-ло-дно! І ніхто мене не зігріє!\nДень заходив за гори, і на галявину почали сповзатися сутінки, наче половці, припадаючи до землі, і світло відступало перед ними, спорхувало вгору й відлітало в незнану височінь. Озерце пінилося, наче відьомське вариво, виступало з берегів, женучи па всі боки темно-жовті потоки здичавілої води. Скоро вся галявина заклекотіла й затанцювала в шаленій хлюпанині.\nВода його оточила и вирувала вже довкола ніг. Князь виліз на могилу і сів поруч і пустельника.\n- А вам хоч би що,- дивувався, - не м-мерзне-те. Я вже т-теж т-трохи з-зігрівся. Пийте, пийте..\n- С-скільки т-тобі? Ві-вісім? М-можна...\nСкоро споночіло, скелі потемніли й розчинилися в загуслій темряві, а злива не вщухала, вітер, що дув з печери, лопотів чорними вітрилами дощу, збиваючи їх у тісну масу й з ляскотом кидаючи поверх потоків, дерева на скелях болісно скрикували, гепалися головами, аж гілля тріщало й обламувалося. каміння котилося згори, з вилясками шубовськало у воду, розцвиркуючи бризки й розганяючи круги хвиль. Вода підняла опалу сосну й понесла її на скелю, сосна гугупнула, аж загуділо, а потім відбилася й ще раз гугупнула, уже гупала безперестанку, і те розмірене гупання скидалося нa стукіт велетенського зболілого серця.\nКнязь відчув, що там, де в його душі була раніша сліпуча яснота, царювала тепер темрява, як і тут, над водою... Усю ніч біснувалася сльота, усю ніч кипіла вода на галявині, мов одна роз’ятрена рана, усю ніч гупало велетенське зболіле серце й розпачливо скрипіли дерева на скелях.\nА як та ніч проминула, дощ ущух і затихло все. а вгорі світанок розцвів і заблищав на воді самоцвітами, небо очистилося й осіннє сонце - бліде й змарніле - вистрілило проміння понад світом.\n1. ... князь із незрозумілої спонуки узяв та й розповів усе, як було, говорив, наче хотів сповідатись, у розповіді очищаючись від содіяного, говорив, уникаючи зустрічатися поглядами з\n2. Події останнього розділу відбуваються\n1 Де взяти ще стільки драконів, аби кожен з нас мав кого розіп'ясти? Де взяти стільки іуд, аби мали на кого перекласти провину?\n2 ...я зостався сам... І нема в мене ані ворога, ані друга, і нікому нема до мене діла. Все розповзлося по норах...\n4 ... якби я міг, то з великою насолодою розчерепив би вам оцим келехом голову. Ви мені ненависні! Ви і весь наш задрипаний Люботин! Я проклинаю вас!\nВ лицар Лаврін\nД князівна Настасія\n6. Кому належать слова: «Поети так тяжко вмирають, і нема їм на цьому світі місця, бо вони нетутешні»? Як ви розумієте виділені слова?\n10. Чого навчає повість-казка «Місце для дракона»? Чи актуальна вона в наш час?\n11. Поміркуйте над запитанням: «Чи принесло вбивство дракона мир і спокій у князівство?» і візьміть участь у дискусії, навівши переконливі аргументи.\n12. Прокоментуйте слова: «Коли народ не має кого проклинати, сили його підупадають. Боже! Пошли нам драконів!» Чи згодні ви з цією думкою?\n1. Напишіть невеликий роздум на тему: «Добро чи зло перемогло в повісті-казці Ю Винничука "Місце для дракона"?» (обсяг 1 с.).\n2. Перегляньте буктрейлер до повісті-казки Ю. Винничука «Місце для дракона» й спробуйте створити свій, аби зацікавити цим твором читачів (за бажанням).


Хіти тижня. "Таємниці королівської сім'ї": Чого ніколи не пробачить Єлизавета ІІ\nвівторок, 19 листопад 2019, 23:05\nКоролева Великобританії Єлизавета II має чіткі принципи, недотримання яких може спричинити за собою серйозне покарання для її персоналу. Мова йде про приготуванні їжі для її високості.\nКухар Єлизавети II розповів, що недотримання рецептів або подані не в сезон фрукти можуть грунтовно розсердити королеву. Кухар Даррен Макгрейді пояснив правила і політику, пов'язані з приготуванням їжі для королеви, передають Патріоти України з посиланням на Express.\nМакгрейді навіть пожартував, що якщо в січні 93-річна королева отримає полуницю, то подавший її відправиться в колишній замок для тортур - Лондонський Тауер.\n"У королеви є особливі смаки, які шеф-кухар ігнорує на свій страх і ризик", - сказано в документальному фільмі "Таємниці королівської сім'ї".\nНаприклад, королева є затятою противницею часнику або приправи каррі. Це пов'язано з тим, що її обов'язки припускають спілкування з великою кількістю людей. Само собою Єлизавета не хоче потрапити в незручну сітацію з "часниковим диханням".\n"Королева не їсть часник і не подає часник гостям", - говорить королівський біограф леді Колін Кемпбелл.\nКрім того, Єлизавета II не може терпіти, якщо певні продукти подаються не в сезон. Це, наприклад, стосується полуниці. Мабуть, королева боїться нітратів. "Якщо ви спробуєте подати полуницю не в сезон, вона відправиться з вами в Лондонський Тауер, у вас проблеми", - каже кухар королівської сім'ї.\nМеню королева погоджує з кухарем на три дні вперед. Цей список складає шеф-кухар і дає на затвердження Єлизаветі. "Коли книга меню йде до королеви, она викреслює страви, які їй не потрібні", - каже Макгрейді.\nВ небо піднімається чорний дим: У Києві спалахнула масштабна пожежа (відео)\nвівторок, 14 липень 2020, 19:29


ПОПРИ НЕБАЖАННЯ ВЕРХОВНОГО І ГЕНЕРАЛІТЕТУ ДОБРОВОЛЬЦІ БУЛИ, Є І БУДУТЬ… БОРОТИСЯ ПРОТИ ВОРОГІВ УКРАЇНИ НА ВСІХ ФРОНТАХ – І ЗОВНІШНІХ, І ВНУТРІШНІХ – Стрий.net\nПОПРИ НЕБАЖАННЯ ВЕРХОВНОГО І ГЕНЕРАЛІТЕТУ ДОБРОВОЛЬЦІ БУЛИ, Є І БУДУТЬ… БОРОТИСЯ ПРОТИ ВОРОГІВ УКРАЇНИ НА ВСІХ ФРОНТАХ – І ЗОВНІШНІХ, І ВНУТРІШНІХ\nКОМАНДУВАЧ ООС ВИСТУПИВ ПРОТИ ДОБРОВОЛЬЧИХ ФОРМУВАНЬ\nКомандуючий операцією ООС Сергій Наєв виступив проти присутності добровольців і волонтерів на передовій.\n“Що стосується людей, які раніше їздили для виконання незрозумілих завдань в зону бойових дій, які не мають законного права мати зброю. Тепер люди, які не входять до складу жодної силової структури, офіційно, згідно з нормами закону, позбавлені права перебувати в зоні бойових дій“, – заявив Наєв.\nКомандуючий ООС додав, що в районі бойових дій будуть знаходитися тільки Збройні сили України і підрозділи інших силових структур ООС.\nНаєв називає добровольців, які протягом 4 років виконують найскладніші задавдання пліч-о-пліч із військовими ЗСУ – незрозумілими особами з незаконною зброєю. А отже, фактично відкрито називає воїнів-добровольців бандитами, що є неприпустимим, вважаючи на те, скільки вдалих операцій проти ворога було зроблено добровольцями за ці роки та який внесок був зроблений ними у цій боротьбі. Добровольці керуються законом України про їхнє право зі зброєю в руках захищати свою територію, проте, цілком очевидно, що очільникам держави не до вподоби існування структури, що не підпорядковується їхнім командам, а протидіє ворогу за покликом серця і здорового глузду.\nДУЖЕ НЕ ЗАЗДРИМО ТИМ, ХТО НАВІТЬ ДУМКИ ПРИПУСКАЄ ПРО «ВИВЕДЕННЯ» НАС ІЗ НАШОЇ ЗЕМЛІ!\nБуде це ато, оос чи іншого роду організація. Будуть у командуванні герої, боягузи або заробітчани.\nМи – воюємо за С В О Ї землі на С В О Ї Й землі з того моменту, коли офіційна влада не могла зрозуміти, що взагалі відбувається в країні. Коли виявилося, що Збройних Сил у нас якби нема, бо роками все розкрадалося (а нинішня влада не могла про це не знати, бо всі попередні роки теж була при владі). Коли влада НЕ МОГЛА ДАТИ ВІДСІЧ ВОРОГУ і жодна з оборонних структур не працювала, як мала би при збройному вторгненні в нашу країну.\nНа захист цієї країни стали ми – добровольці – прості хлопці та дівчата, не офіцери і не генерали, не герої, не зірки і не відомі блогери – прості українці.\nП’ятий рік ми воюємо поза всіх структур. Питання «чому?» виллє багато бруду на командування та Збройні сили, чого робити на радість ворогу ми не будемо.\nАле жоден черговий ганебний боягуз-«пєрємірщік» не буде ганьбити та знецінювати роль добровольчих підрозділів в цій війні!\nВсі наші дії завжди узгоджені та опрацьовані разом із відповідним командуванням підрозділів ЗСУ, які стоять на місцях (читай – на передовій.- ред.).\nДобровольці Правого Сектору брали участь у зачистках Карлівки, Пісок, Авдіївки, Красногорівки, Мар’їнки, Савур Могили, Степанівки, Белокамянки; тримали позиції в ДАП, на шахті Бутівці, Зеніті, Марїнці, Опитному, Крутій Балці, Василівці, Верхньоторецькому, Зайцево; звільняли лівий фланг Авдіївської промзони, займали позиції в авдіівському лісі та дач в р-ні Крутої Балки; десятки зайнятих метрів в сірих зонах Пісок, Камянки, Горлівському напрямку; та багато інших проведених успішних операцій.\nІ ой як не гарно з вашого боку, не шановний Наєв, казати «виполняют непонятні заданія» про операції, в ході яких звільнялися території України, про операції, в яких гинули за ці території наші люди – українці; і не важливо тоді чомусь було, є в них у кишені військових квиток чи ні – добровольці на рівні з бійцями ЗСУ виконували і виконують усі, поставлені по звільненню територій, завдання.\nМи, громадяни України, які п’ятий рік захищають свої землі, дали б вам пораду, на яку ми маємо, в силу свого величезного досвіду, право. Військову операцію треба починати зі звільнення метр за метром українських земель, а не з оголошення чергового зрадницького перемир’я; з боротьби з контрабандою, яка, звичайно, сьогодні вами очолена. Бо треба бути сліпим, щоб не бачити накати фур на асфальті у Волновасі, Мар’їнці, Верхньоторецькому, Майорську…\nДякуємо всім за вашу турботу та переймання – ми, як і п`ять років тому воювали, воюємо і будемо воювати за свою землю.\nІ дуже не заздримо тим, хто навіть думки припускає про «виведення» нас із нашої землі. Особливо, якщо ці люди – совкові генерали, які вчилися в московії.\nДруг Да Вінчі, командир Першої Окремої Штурмової Роти ДУК ПС\nЗНИЩУЮЧИ ВІЙСЬКОВІ ПІДРОЗДІЛИ ДОБРОВОЛЬЦІВ, МИ, ЯК ДЕРЖАВА, ВТРАЧАЄМО НАЙКРАЩІ БОЙОВІ ОДИНИЦІ НАШОГО ВІЙСЬКА\nКерівництво Операції Об’єднаних сил прийняло рішення про остаточну заборону знаходження добровольців на фронті.\nБезцінний людський ресурс, громадяни, котрі готові воювати безкоштовно за свою країну, виявилися непотрібними нинішньому командуванню. Це свідчить про те, що воно не здатне усвідомити цінності цих добровольців, зрівнятися з ними у патріотизмі і відданості.\nНа війні окрема людина практично нічого не значить. Значать військові підрозділи – від взводу (чоти) і вище. І, власне, силою є саме підрозділи, вони є одиницями на війні. Отож, фактично знищуючи військові підрозділи добровольців – найбільш досвідчені, найбільш мотивовані, БІЛЬШ ДИСЦИПЛІНОВАНІ – ми, як держава, втрачаємо найкращі бойові одиниці нашого війська. Пропонуючи влитися добровольцям у нинішню чим далі, тим менш мотивовану і вкрай погано керовану армію, де знову буйним цвітом розквітли пороки радянської та української (до 14-го року) армії, ми навряд чи зробимо армію сильнішою. А от добровольців – точно зробимо слабшими.\nЯ вже не питаю про те, чим заважали організації парамедиків-волонтерів, котрі завжди надавали набагато ефективнішу допомогу пораненим, аніж штатні структури. За рішення усіх прогнати від фронту будемо платити дуже дорого.\nСьогодні був на зустрічі з військовими. Військові скаржилися, що нинішня система правових та неформальних стосунків у армії на руку «аватарам» і тим, хто прийшов у армію за легкими грошима, а не воювати. Командирам, котрі реально хочуть робити зі своїх батальйонів і рот сучасну боєздатну силу, дуже тяжко, оскільки на вищому рівні часто домінує совкове окозамилювання та показуха. Внаслідок цього, а також внаслідок цілеспрямованої кадрової політики, лишилося надто мало командирів високого рівня з реальним польовим досвідом.\nТе, що добровольців не змогли інтегрувати у спецназ, звичайні війська чи сили спеціальних операцій – це є безпосереднім нашим, України, провалом цих відносно мирних років. Це ще раз свідчить про те, що ми за цей період втрачаємо свої шанси у майбутній, неминучій, битві.\nСхоже на те, що верховний і генералітет свідомо провокують кривавий конфлікт між відгодованими спецназівцями-силовиками і фронтовиками-добровольцями. Просто важко уявити, яким ще чином перші можуть роззброїти і відправити в тил других! А от кому це вигідно – видно неозброєним оком…\nПозначки:війна, добровольці, Земля, ЗСУ, ООС, Порошенко, президент, Росія, Стрий нет, Україна, цінності\nНАС ЗНОВУ «КИНУЛИ»: НА ЧЕТВЕРТОМУ РОЦІ “ДЕЦЕНТРАЛІЗАЦІЇ” 75% ЗІБРАНИХ У РЕГІОНАХ ПОДАТКІВ І ЗБОРІВ ВСЕ ЩЕ ЙДЕ У КИЇВ


Компас інформаційний: Опозиція Дніпропетровщини провела альтернативний мітинг-реквієм\nУ Дніпропетровську мітинг-реквієм з нагоди 9 травня, організований об’єднаною опозицією, альтернативний офіційним заходам, зібрав сьогодні майже тисячу людей – представників «Батьківщини», «Фронту змін», «УДАРу», «Нашої України» та низки громадських організацій, повідомляє кореспондентка Радіо Свобода.\nВони провели свій як мітинг жалоби за загиблими у Другій світовій війні. Люди прийшли з синьо-жовтими стрічками. Деякі учасники принесли з собою збільшені фото своїх родичів, які не повернулись із фронту. Пам’ять жертв війни вшанували хвилиною мовчання, до Вічного вогню поклали квіти пам’яті та скорботи.\nЗа словами учасників акції, таким чином «опозиція продемонструвала свою згуртованість».\n«Ми сьогодні не захотіли покладати квіти й проводити урочисті заходи разом із владою, адже нас обурює те, що вона робить, як вона цинічно ставиться до тих же ветеранів, до тих же пенсіонерів. Це рішення щодо окремого вшанування – принципове», – заявив голова обласної організації «Фронту змін» Андрій Павелко.\nВодночас влада проводила офіційні заходи біля монументу Слави як святкові – під прапорами Партії регіонів, червоними прапорами та іншою радянською символікою. Зокрема, на мітингу було розгорнуто 6-метровий червоний прапор. Поблизу офіційних заходів стихійні торгівці продавали «георгіївські стрічки» – по 10 гривень за штуку.\nУ Дніпропетровську через нещодавні вибухи сьогодні запровадили безпрецедентні заходи безпеки – вулиці патрулювали дві тисячі міліціонерів.


Corporate social responsibility » 1+1 МЕДІА ВИПУСТИЛА ПЕРШИЙ В УКРАЇНІ ПРОФОРІЄНТАЦІЙНИЙ КОМІКС\nГоловна / Новини / Члени Центру / 1+1 МЕДІА ВИПУСТИЛА ПЕРШИЙ В УКРАЇНІ ПРОФОРІЄНТАЦІЙНИЙ КОМІКС\n1+1 МЕДІА ВИПУСТИЛА ПЕРШИЙ В УКРАЇНІ ПРОФОРІЄНТАЦІЙНИЙ КОМІКС\n23 квітня 1+1 медіа презентувала перший в Україні профорієнтаційний комікс для школярів «Подорож до телевізійного задзеркалля». Його герої подорожують студіями та офісом медіа-групи, зустрічаючи ведучих та ТОП-менеджерів, і знайомляться з представниками різних професій.\nКомікс «Подорож до телевізійного задзеркалля» створено для позитивного впливу на профорієнтаційне планування молоді в Україні.\nЗа статистичними даними (дані консалтингової компанії Навігатор), 68% українців працюють не за фахом. Низький рівень розвитку профорієнтаційного планування в Україні призводить до безробіття серед молоді та невідповідністі виконуваної роботи реальній кваліфікації людини. Більшість школярів не знає про величезну кількість професій, що існують у їхній країні. Комікс популяризуватиме свідомий підхід до вибору майбутньої професії.\nЗа сюжетом, шкільний клас приходить на екскурсію студіями та офісом. Головні герої випадково губляться між студіями та кабінетами і, шукаючи однокласників, зустрічають ведучу ТСН.Тиждень Аллу Мазур, ведучого ранкового шоу «Сніданок з 1+1» Руслана Сенічкіна, ведучого шоу «Голос країни» Юрія Горбунова та генерального директора «1+1 медіа» Олександра Ткаченка. Діти стають свідками зйомки прямих ефірів та запису, а також спостерігають, як велика команда працює на спільний результат.\n«В рамках освітньої програми у школах не дають базових знань про більшу частину професій, зокрема і про роботу в медіа-сфері. Тому школярі, коли визначаються з майбутньою діяльністю, мають обмежене уявлення про широту можливостей. У коміксі ми хотіли познайомити підлітків з різноманітними професіями та розвінчати міф про те, що на телебачення можна потрапити лише з досвідом роботи або корисними знайомствами», – каже керівник групи з корпоративної соціальної відповідальності 1+1 медіа Марина Гриценко.\nФутуристи стверджують, що вже за 10 років багато професій сьогодення будуть неактуальні. Саме тому на презентації коміксу 23 квітня в Київському Палаці дітей та юнацтва представники медіа-гуртків разом із менторами з Вищої школи Media & Production під час творчого інтерактиву намагалися передбачити, як трансформуються професії медіа-сфери у 2030 році та які навички необхідно в собі розвивати вже сьогодні.\nШколярі підкреслили важливість володіння багатьма мовами та передовими ІТ-технологіями, вміння керувати роботами.\n«Для багатьох школярів вже звичною стала практика екскурсій на виробництво для знайомства з професіями. Але це той ексклюзивний випадок, коли не діти йдуть на телебачення, а телевиробництво йде до дітей. Це не тільки профорієнтація, а й розвиток критичного та системного мислення і вміння свідомо готуватися до свого майбутнього», – каже керівник прес-служби Київського Палацу дітей та юнацтва Мирослава Забродська.\nПонад 25 років у Київському Палаці дітей та юнацтва навчають медійних професій. Багато поколінь телевізійників вийшло зі стін позашкільної державної установи. Це і журналісти, і телеведучі, оператори, режисери, продюсери. Серед них багато професіоналів, які ще в дитячі роки визначилися з майбутньою професією.\n1+1 медіа – медіа-група, до складу якої входять 7 телеканалів (1+1, 2+2, ТЕТ, ПЛЮСПЛЮС, 1+1 International, УНІАН ТБ та Бігуді), а також група інтернет-сайтів, власний виробничий департамент і Вища школа Media & Production.\nКиївський Палац дітей та юнацтва – державний комплексний багатопрофільний позашкільний навчальний заклад, який об’єднує майже 10 тисяч вихованців віком від 5 до 21 року. Палац здійснює позашкільну освіту з таких напрямів: науково-технічного, дослідницько-експериментального, еколого-натуралістичного, художньо-естетичного, гуманітарного, туристсько-краєзнавчого, фізкультурно-спортивного, військово-патріотичного, соціально-реабілітаційного, оздоровчого. Діяльність Палацу охоплює 60 галузей освіти та 250 навчальних предметів, працює понад 600 гуртків.


За 10 днів до виборів з реєстрації знімуть найпопулярніших кандидатів в мери, які не є членами Партії регіонів – Томенко | NewsMarket - Новини України та світу\nТоменко передбачає ще більше стрілянини перед самими виборами\n21 жовтня. Київ. Заступник Голови Верховної Ради України Микола Томенко вважає, що за 10 днів до виборів розпочнеться найбільш небезпечна фаза виборчої кампанії. Про це він сказав сьогодні під час брифінгу у парламенті.\nМикола Томенко зазначив, що навіть після того, як влада призначила себе номером один у виборчих бюлетенях, вона не може забезпечити собі відповідний результат.\n“Тому в деяких регіонах місцева влада і правоохоронні органи оголосили відкриту війну проти своїх опонентів, а в деяких – неоголошену”, – сказав Томенко.\nВін наголосив, що вже не тільки стріляють у головних кандидатів, а й здійснюють такий серйозний тиск на кандидатів, який закінчується смертельними випадками. Микола Томенко привів кілька прикладів, зокрема, нещодавні події на Закарпатті, де невідомі обстріляли будинок голови первинної організації партії «Батьківщина» в с.Ільниця, депутата сільської ради трьох скликань та кандидата в депутати сільради І.Капітана; побиття агітаторів в Харківській області; смерть кандидата, на якого чинили тиск, у Донецькій області тощо.\n«Але, тим не менше, навіть такі дії не дають владі впевненості у перемозі», – цитує віце-спікера прес-служба.\nВін повідомив, що має інформацію про те, що в останні десять днів виборчої кампанії розпочнеться заплановане в багатьох регіонах масове зняття з реєстрації найбільш популярних кандидатів на посаду міських голів, що не є членами Партії регіонів, та зняття популярних кандидатів в мажоритарних округах. Більше, того, Микола Томенко наголосив, що такий сценарій вже почав реалізовуватися. Він повідомив, що вчора було знято з реєстрації кандидату на посаду міського голови міста Кременчук, народного депутата від БЮТ О.Бабаєва.\n«Сьогодні нам необхідно зробити все, щоб не допустити реалізації цього плану, бо якщо він здійсниться, то можна буде говорити не лише про фальсифікацію виборів, а й про те, що в Україні ліквідовано місцеве самоврядування», – відмітив Томенко.\n«А в систему органів місцевої влади прийдуть люди, які практично призначені центральною владою за допомогою правоохоронних органів», – додав політик.\nЩоб цього не допустити Микола Томенко дав три поради, які, на його переконання, можуть залишити вибори виборами та «зберегти обличчя України як демократичної країни».\n«Перша порада – партіям. Не треба радіти, коли знімають з реєстрації ваших колег, або плакатися, коли вас нищить влада, необхідно всім партіям визначити план дій та спільно захистити результати виборів», – сказав він. Натомість, керівникам виборчих комісій Томенко порадив подумати про свої сім’ї і своє здоров’я, «бо місцева влада, призначена здебільшого з Києва, приходить і відходить, а ви і підписані вами протоколи залишаться в регіоні».\nА звертаючись до місцевої і центральної влади, віце-спікер озвучив третю пораду: «Якщо і далі будете сіяти зневагу до людей, то пожнете ненависть до себе».


У міжнародному аеропорту "Київ" пасажири зможуть пройти ПЛР-тестування на наявність коронавірусу - 7 ДНІВ УКРАЇНА\nУ міжнародному аеропорту “Київ” пасажири зможуть пройти ПЛР-тестування на наявність коронавірусу\nПасажири, які щойно прилетіли в міжнародний аеропорт «Київ», можуть пройти ПЛР-тестування у спеціальному пункті, котрий після відкриття міжнародного сполучення запрацював в аеропорту, – повідомили у пресслужбі аеропорту.\nРезультати можна буде отримати на електронну пошту протягом доби. Їх також відправлятимуть до Національної служби здоров’я. У разі негативного результату, з мобільного додатка “Дій вдома”, пасажиру надсилається повідомлення щодо зняття з резервації і припинення дії 14-денного контролю самоізоляції.\nЯк відзначається, дослідження переважно проходять пасажири, які прилетіли з країн “червоної зони”, але тест може пройти будь-який пасажир.\nПослуга коштує недешево - 1700 гривень з людини.\nНовини, Суспільство, Україна7днів, Київ, коронавірус, пасажири, ПЛР-тести\nPrevious Previous post: В Європі почастішали випадки захворювання на коронавірус серед молоді, – ВООЗ\nNext Next post: 80-річним самотнім пенсіонерам кабмін призначив щомісячну допомогу, – подробиці


Легенда "Берегиня" (За С. Плачиндою)\nГоловна\tШколярі\tЛегенда “Берегиня” (За С. Плачиндою)\nЛегенда “Берегиня” (За С. Плачиндою)\n25/05/2016 1624 Переглядів\nІ казав їм Сварог: «Спочатку кутини будуйте, виходьте з печер та бурдеїв. Годі скніти в темряві та холоді. Час жити в світлій хаті…»\nБерегиня та Сварог\n«Он Сварог вже навчає людей кутини білі ставити, печі мурувати… А Берегиня хоче вдягати людей в біле полотно, аби відлякувати моє чорне військо, що боїться усього світлого. Тож мушу якнайскоріше знищити і Сварога, і Берегиню, і творіння їхнє…»\nУкраїнські легенди: «Чому пес живе коло людини?»\nДитячі оповідання про тварин та природу: “Живі ліхтарики”


Науково-практичний семінар для медичних сестер ПМСД Сокальського району\n25.06.2019 р. на базі КНП Сокальської районної ради «Сокальська центральна районна лікарня» відбувся семінар для сестер медичних, фельдшерів, акушерок ПМСД, амбулаторій ЗПСМ, фельдшерсько-акушерських пунктів Сокальського району, в якому прийняли участь понад 70 медичних сестер, фельдшерів ПМСД району. Відкрила семінар завідувач поліклкніки Сикиндюк Н.В., привітавши присутніх та гостей.\nТакож перед учасниками семінару виступили наступні спеціалісти:\nМедичний представник Корпорації Юрія-Фарм провів тренінг з постановки преферійних катетерів.\nПідвівши підсумки семінару, заступник головного лікаря КНП «Сокальська ЦРЛ» Кріль М.П. відзначила важливу роль сестер медичних ПМСД у реформуванні охорони здоров’я.


Французька дієта — Краса Жінки\nФранцузька дієта являє собою один з найбільш вдалих способів позбавлення від зайвих кілограмів. На відміну від деяких своїх побратимів, французька дієта має чітке наукове обгрунтування, яке належить автору Жаку Фрікер. Безсумнівним достоїнством, яким пишається французька дієта, є збалансованість, дозовані фізичні навантаження і мала кількість заборонених продуктів. Комплекс спеціально розроблений у двох варіантах на строк 1 та 2 місяці. Дотримуючи всі правила, можна за 2 місяці скинути 3-5 кілограм зайвої ваги. Більш жорсткий варіант фравнцузская дієта пропонує ту ж послугу, тільки за 1 місяць. Все залежить від Вашої сили духу, поставленого завдання і цілеспрямованості.\nНадаємо вам приблизний щоденний раціон, розбитий на прийоми їжі, який рекомендує французька дієта:\n1. На сніданок французька дієта пропонує:\n- Злаки, багаті волокнами (вівсяні пластівці або мюслі з невеликою кількістю знежиреного молока). Їх можна замінити на тонкі шматочки хліба з дуже маленьким шматочком масла і маленькою ложкою варення. При бажанні масло можна замінити тонким скибочкою сиру;\n- Один будь-який фрукт, який можна додати в пластівці;\n- Гарячий напій зовсім без цукру або з його замінником.\n2. Обід, як стверджує французька дієта, повинен бути повноцінним і містити кілька компонентів. Можливий варіант холодного страви або складного салату. Загалом, рекомендовані наступні страви:\n- 150 г картоплі. Альтернативою є макарони, рис, бобові (наприклад, варений зелений горошок);\n- Необмежена кількість зелених і червоних овочів;\n- 70 г риби або м'яса;\n- Мінімум оливкової або вершкового масла. Вершкове масло можна замінити невеликою кількістю тертого сиру, а оливкове - полегшеним соусом зі зниженою жирністю.\n3. Ваш вечерю, як радить французька дієта, буде складатися з повного дієтичного страви, зробленого за тим же принципом, що і в обід.\nВ якості напоїв французька дієта пропонує Вам чай, трав'яні настої або просту воду. Для закоренілих гурманів дозволено вживати 1-2 келихи вина в день. Категорично заборонені всі газовані напої, особливо вода з додаванням фруктового сиропу.\nДієтологи, яких підкорила французька дієта, пропонують Вам приділяти більшу увагу картоплі, злакам, крохмалисті овочі, оскільки вони більшою мірою володіють дієтичними властивостями і швидше викликають почуття насичення. До того ж ці продукти містять велику кількість рослинного білка, а також повільно діючих крохмалів і цукрів, які за рахунок своєї «повільності» просто не встигають відкластися в організмі. Саме французька дієта сприяє збереженню м'язової маси при втраті жирових відкладень, а також значно зменшує ризик набору ваги.\nЩо ж стосується фруктів і овочів, то французька дієта пропонує різко обмежити споживання фруктів через підвищений вміст в них фруктози, яка досить калорійна. Фахівці рекомендують вживати більшу кількість овочів, особливо зеленого кольору (перцю, салату, огірків і т.д.). Вони мають підвищений вміст клітковини, вітамінів і мінеральних солей, до того ж овочі низькокалорійні. Для отримання необхідної кількості кальцію рекомендовано вживання знежирених молочних продуктів не рідше 2-х разів на день. Жири в необхідній кількості організм буде отримувати з м'яса, риби та яєць. При цьому намагайтеся звести до мінімуму, як того вимагає французька дієта, споживання вершкового і рослинного масла.\nФранцузька дієта досить несхвально ставиться до алкоголю і солодощів. У солодощах містяться швидкозасвоюваних цукру, які потім дуже важко видаляти з організму. Прийом алкоголю бажано припинити взагалі, в крайньому випадку обмежуючись малою дозою вина.\nПрийом їжі в три етапи - це оптимальний режим підзарядки організму, що гарантує французька дієта. Не потрібно намагатися щось змінити в розкладі прийому їжі. При будь-якому прийомі їжі зосередьтеся на їжі, а не дивіться телевізор. Якщо Ви відчуваєте до вечора голод, то французька дієта допускає невелику кількість знежирених молочних продуктів або несолодкий фрукт.\nОбов'язково приділяйте увагу фізичним вправам по 2-3 години на тиждень. Це повинні бути активні заняття типу бігу і плавання, які вітає французька дієта.


Що читали авторки блогу Yakaboo у лютому - Блог Yakaboo.ua\nЩо читали авторки блогу Yakaboo у лютому\nМар'яна Хемій - Март 4, 2020 Март 6, 2020 10\nУ лютому авторки читали про любов, письменницькі фішки і котиків, а також навіть намагалися спробувати читати менше, але не певні, що в них це вийшло))\nДеніел Ґоулман, «Емоційний інтелект» (Видавництво Vivat, 2019, пер. Соломія Любов-Гумецька)\nОдні академічні знання нічого не варті. Людський світ живе за принципами емоційного інтелекту — і це може гарантувати кожному краще майбутнє, вважає американський психолог та науковий журналіст Деніел Ґоулман. Думаєте, все надто банально? Книжка Ґоулмана, написала у стилі наукового дослідження з цифрами, фактами та біологічними моделями, переконує в протилежному.\nХоча будь-що людське є непростим за замовчуванням, для початку найпростіші деталі ховаються в біології. Емоції народжуються у нашому мозку, але опановувати їх з користю для власного життя — вже на рівні самопізнання та самоконтролю. І це, безумовно, допомагатиме всюди: на роботі, вдома, у спілкуванні з друзями чи навіть випадковими перехожими на вулиці.\n«Те, як добре складеться наше життя, залежить не тільки від нашого IQ, але й від емоційного інтелекту. Насправді розумові здібності не можуть розкриватися сповна без участі емоційного інтелекту», — наголошує психолог і нагадує, що є низка прикладів, коли дуже розумні люди залишаються безпомічними через відсутність гарних навичок комунікації з власним оточенням. Вміння розуміти емоції, керувати ними, а також бачити емоції інших та взаємодіяти з ними — ключ успішної комунікації. Крім того, за словами дослідника, стан натхнення — тільки черговий доказ, що людина зайнята правильною справою!\nЩо не кажіть, а книжка довжиною у понад 500 сторінок варта того, що її прочитали: тут і про біологічну природу емоцій, і про вміння опановувати їх на психофізичному рівні, і про взаємозв’язок академічного інтелекту й емоційного та навіть потребу розрізнення такого явища як соціальне порозуміння. Бо вміло застосована «зброя» у вигляді емоційного інтелекту подарує освіченій людині значно більше можливостей ніж його повна відсутність.\nФрансуаза Буше, «Книжка, яка допоможе полюбити книжки навіть тим, хто не любить читати» та «Книжка, яка нарешті розкаже тобі геть усе про любов» (Видавництво «ArtBooks», 2019, пер. Людмила Дяченко)\nОбидві книжки взяла в руки за рекомендацією подруги — і скажу, це було того варто. Дитячі видання у віковій категорії 9+ і 10+ змусять посміхнутися не тільки дитину, а й серйозного дорослого. Перша — допоможе полюбити книжки навіть тим, хто не любить читати. Уявіть, яка непередбачувана комбінація! А якщо серйозно, то своїм гумором французька авторка повеселить і малого, і дорослого читача. Я, наприклад, зробила фото зворотної обкладинки, де напис звучить приблизно так: «Ковтати багато книжок і не гладшати — це можливо». Друга — атмосферна тематична книжка з легким гумором, що просто розповідає про такі складні (навіть для серйозних дорослих) речі як кохання та стосунки. Якби у мене були діти чи племінники, однозначно купила б. Окремий комплімент за адаптований український переклад.\nВиконую обіцянку дану самій собі та читаю менше у 2020. Лютий, хоч і найкоротший місяць, але стабільно один із найпродуктивніших. З прочитаного хочу виділити:\nЛю Цисінь «Темний ліс» (BookChef, 2019, пер. Євген Широнос)\nЛю Цисінь «Темний ліс» — друга частина трилогії «Пам’ять про минуле Землі» досить довго в мене пролежала, бо її постійно відсували книжки тонші (а там майже 700 сторінок)… І дарма я її так довго лишала без уваги, адже «Темний ліс» з тої фантастики, яка не спотикає незнайомими словами (хоча з іменами головних героїв може бути складно, надто вже незвичні) і показує проблеми вельми знайомі нам, адже спочатку не надто віддалений у часі. Ця книжка про порятунок від загрози, яку ми навіть не можемо уявити. Зрештою, як персонажі роману. Вони все ще не знають, що насувається. Тому виглядаю заключну частину.\nАлекс Норт «Шепотун» (BookCHef, 2020, пер. Юлія Підгорна)\nАлекс Норт «Шепотун» — трилер, від якого по-справжньому страшно. От саме такі люблю. Коли не можеш здогадатись ні хто ж коїть злочини, і ні одразу розкрити його мотивацію. Моторошна історія викрадення дітей — за ними приходить Шепотун, жорстокий вбивця з минулого. Але ж він за ґратами. То хто ж його наслідує? Чи зовсім не наслідує? Чи це таємничий спільник, якого раніше не піймали? Багато запитань, а відповідь лише у фіналі роману.\nВолодимир Тихий, Валерій Пузік «Наші котики. Бліндаж» (Фоліо, 2020)\nВолодимир Тихий, Валерій Пузік «Наші котики. Бліндаж» — полюбила фільм (останній, який встигла подивитись перед тим, як в Тернополі зі скандалом закрили єдиний кінотеатр. Вибачте, але болить ця тема) і вирішила взятись за книжку. В книжці як у фільмі, тільки більше, адже «Бліндаж» — сценарії для ютубного серіалу, який вірю, ще вийде. Думаю, всім нам зараз потрібна історія про віру в перемогу та те, що навіть невеликими силами можна успішно давати відсіч.\nКороткий місяць лютий хоч і відвів нам для читання трішки менше днів, та загалом дав мені змогу попрощатися із зимою з чистим читацьким сумлінням — 6 книжок додала у свою скарбничку. Дещо не властиво для себе читала цього місяця дитячу літературу та нон-фікшн, із художки було лише дві книги (зате які!). Іще я завершила своє зимове Yakaboo Bingo з результатом у 17 книг та готова приступати до весняного. Сподіваюся навесні читати більше сучукрліту й нон-фікшну (перше — скоріше, у власне задоволення, а от друге — тому, що за підсумками минулого року зрозуміла, що катастрофічно мало читаю в цьому жанрі, і ситуацію треба виправляти). Детальніше про враження від прочитаного — нижче.\nІлля Гурнік, Оксана Забужко «Ієрихонські трубачі. Код Гурніка», (Комора, 2019, пер. Стефан Забужко)\nПросто дивовижна збірка оповідань з музичним лейтмотивом. Ілля Гурнік — чеський композитор та письменник, тож його тексти наскрізь просякнуті професійним музичним гумором, але це в жодному разі не становить перешкоди в читанні навіть для тих людей, які із музикою на «ви». У кожному оповіданні можна простежити алюзії чи то на біблійні сюжети, чи то на міфи, чи на інші відомі літературні твори, тому читачам-інтелектуалам «Ієрихонські трубачі» точно принесуть задоволення. Окремої уваги заслуговує і післямова до збірки від Оксани Забужко. Книжка Гурніка, яку ще в 1960-их рр. переклав її батько Стефан Забужко, була однією з улюблених в сім’ї. Тому з нею пов’язані цікаві родинні історії. Про них та про українське й чеське шістдесятництво і розповідається в післямові.\nГрася Олійко «Історія, яку розповіла Жука» (Видавництво Старого Лева, 2019)\nЖука — бездомна собачка, яка разом зі своїм братиком Сіріусом мешкала поблизу заправки. Коли настала зима, злі люди прогнали песиків, тож вони змушені були голодними блукати по узбіччях і в лісі, мерзнути й наражатися на небезпеку. Але на щастя, не всі люди виявилися такими. «Історія, яку розповіла Жука» — це історія про те, як у песиків з’явилася сім’я. А отже, дітки з цієї книжечки навчаться завжди продовжувати вірити в краще, добре ставитися до тварин і бути хорошим прикладом для інших.\nЯскрава книжечка для дітей про те, як важливо слухати голос свого серця, а не думку навколишніх. Історія талановитої Риби зі ставка, яка надихнулася Сонцем і захотіла співати й танцювати, але наштовхнулася на несприйняття інших мешканців водойми, дуже повчальна. Перш за все, вона показує, як наші необдумані слова та вчинки можуть поранити інших чутливих людей. А також відкриває діткам неосяжний світ творчості, адже Риба була настільки обдарована, що навіть попри перешкоди змогла реалізувати різні свої таланти. «Рака така, або Риба, яка співає» — історія про те, що ніколи не варто відмовлятися від своєї мети, якщо справді в неї віриш.\nІзабелла Калюта «Ман Чжу. Китай для допитливих» (Урбіно, 2019)\n«Ман Чжу» означає «йди повільно», так китайці прощаються. У своїх сучасних хмарочосах вони залишають отвори, щоб в крізь них могли пролетіти дракони, а на Дні народження готують іменинникам довжелезну локшину замість торта. «Китай для допитливих» із пізнавальної серії про різні країни світу має прекрасне візуальне оформлення — яскраві ілюстрації й гарний папір. Для підлітків і дітей вона стане цікавим путівником до Піднебесної, звідки можна дізнатися величезну кількість історичних фактів про Китай, цікавинки із китайського сьогодення, традиції, кухню, граматику та багато-багато іншого.\nІніціативна група школярів із прибережного містечка взялася рятувати природу. Адже їм страшно спостерігати, скільки пластикового сміття опиняється у морі і як риба викидається на берег, а морські тварини — нездужають. Андрійко, його подруга Мія та небайдужі дорослі вирішили почати з малого — переконати керівництво школи обходитися на Перший дзвінок без повітряних кульок, навчити мешканців міста сортувати сміття. А от їхня наступна мета — будівництво сміттєпереробного заводу у місті. Для цього юнакам та дівчатам потрібно навчитися бути справжніми активістами! Вкрай корисна книжечка «Це всі ми» знадобиться підліткам, які хочуть дізнатися більше на тему екології, та батькам, які хочуть привчити своїх дітей берегти Землю.\nАндрій Любка «Твій погляд, Чіо-Чіо-сан», (Meridian Czernowitz, 2018)\nМолодик, одержимий бажанням помсти за смерть своєї дружини, будує власний план, як поквитатися із кривдником — ужгородським суддею. Засліплений маніакальним почуттям, він не помічає, як пазл складається не на його користь. І хоч Марк не боїться бути впійманим та викритим (навіть навпаки, вважає це своєю місією — щоб люди дізналися, хто є тим месником), все ж на стадії стеження і виношування свого задуму він був вкрай обережним (принаймні, так йому здавалося). Поринаючи в спогади про свою покійну кохану Ралуку, він поступово вимальовує загальну картину, яка у підсумку відкриє йому очі на його ж стосунки з покійною.\nДжон Медіна «Правила розвитку мозку дитини» (Наш Формат, 2019, пер. Тетяна Рабчак)\nКнижка, після якої вам точно буде за що дорікнути своїм батькам 😉 . Але, можливо, вона дасть вам шанс все виправити вже на своїх дітях у майбутньому. Цікаві дослідження, наведені мікробіологом Джоном Медіною у цій книжці, відкриють багато несподіваних фактів про те, що насправді впливає на інтелект дитини, її щастя та загальний розвиток. Починаючи із моменту формування мозку, принципів побудови нейронних зв’язків, стосунків у родині, і закінчуючи історіями про важливість емоцій у житті дитини, автор показує читачам величезний і складний світ, у який цікаво заглибитись, щоби в майбутньому уникнути хоча б найбільш поширених помилок, як то вмикання вагітними своїм дітям класичної музики, яке насправді не чинить жодного ефекту на їх потенційні розумові здібності.\nДжессіка Бекол «Право на помилку» (#книголав, 2018, пер. Ілона Вінничук)\nЧасто допускаючи якусь помилку, жінки починають занадто сильно себе картати. А для декого страх помилитися знову взагалі створює блоки для подальшого розвитку. Ми не завжди вміємо аналізувати свої помилки й виносити з них уроки, адже цьому ніде не вчать. Саме тому Джессіка Бекол вмовила 25 успішних жінок розповісти про власні помилки й висновки після провалів. І одна з героїнь залишила читачам таку пораду: «Немає ні школи, ні сеансу терапії, ні суми грошей, які б нагородили вас такою мудрістю і силою, як повний провал».\nОсобисто для мене історії цих жінок стали ще одним доказом, що не варто нічого боятися. І ще, якщо ви одного разу зробили вибір, це не означає, що його не можна змінити за десять років. Інколи, щоб зрозуміти, що ти обрав не ту професію, необхідно присвятити їй не один рік, а потім зовсім випадково виявити здібності в чомусь іншому. Мета книги довести читачеві, що помилки — це корисний досвід. Їх не потрібно боятися, але варто аналізувати. Адже іноді невдачі — єдиний спосіб рухатися вперед.\nМарк Рендольф «Netflix. Ця ідея ніколи не спрацює» (BookChef, 2020, пер. Олександра Асташова)\nМемуари про часи, коли у світі ще існувало найбільшого стрімінгу з власним контентом, що збирає нагороди на рівні з традиційним кіно. Коли, якби не влучні поради друга та майбутнього співзасновника Netflix, Марк Рендольф розробляв би план продажів шампуню. І коли навіть дійшов до кінопрокату, звідусіль чув: ця ідея не спрацює.\nІнколи історії читати цікавіше, знаючи їхній фінал. Коли успіх головного героя вже остаточний, і лишається спостерігати за тим, як він до нього йшов. Бо вже кожен поворот не здається фатальним, і перебіг подій не змушує хвилюватися. Натомість, збагачує емоційним та життєвим досвідом, зайвий раз переконуючи: самої лише ідеї недостатньо.\nЧак Вендіґ «250 фішок, що їх має знати письменник» (Фабула, 2019, пер. Уляна Курганова)\nСкільки б не існувало книг про письменництво, їх завжди буде мало. Бо тоді можна уникнути ризику, що майбутній автор дотримуватиметься одних порад, ігноруючи інші. Сповідуватиме цілу глибинну філософію, забуваючи про основи. І цю книгу не варто розглядати як посібник, що знає відповіді на всі питання. Та вона може відповісти на ті, що навіть ще не виникли, бо час ще не настав. Не будує здогадок, звідки приходить натхнення (на роздуми не вистачить сторінок), а викликає бажання творити просто зараз.\nВсі книжки про творчість перечитати неможливо. Втім, коли це всього одна коротка книжка, після якої людина, що пише, сяде за стіл і розпочне, або завершить свою справу — може, іншої й не треба.\nМарко Вовчок «Емансипантка» (Комора, 2019)\n«Перечитувати класику» в контексті української літератури звучить по-особливому оксюморонно. Більшість із нас після закінчення школи закономірно раді, що цієї класики раз і назавжди здихалися як чогось абсолютно некорисного й при тому неймовірно травматичного. Проте українська класика таки варта того, аби її перечитувати, а українські класики й класикині — того, аби їх перерозглядати. Бо твори класичного укрліту можуть вкрай багато розповісти нам не лише про період, коли були написані, а й про нас самих в нашій тут-і-теперішній реальності. Добре, що про потребу перечитування класиків замислюються не лише читачі (хай і не так численно, як хотілося б), а й видавці. Тож останнім часом ми все частіше отримуємо можливість перечитувати їх у нових якісних форматах — таких, як найновіше видання творів Марко Вовчок «Емансипантка», що вийшло у видавництві «Комора».\nМарко Вовчок — та українська класикиня, фаховій оцінці творів якої багато років не йшла на користь бурхлива історія життя, сама по собі варта роману (і цей роман навіть написаний В.Домонтовичем — і до Арсеналу також вийде в «Коморі»). Тож настав час переоцінити обидва аспекти: в такий час, як нині, як на мене, зробити це можна чи не найбільш плідно. Літературознавиця Віра Агеєва впорядкувала найновіше зібрання творів Марко Вовчок із тим, щоби підкреслити її новаторство, власне емансипацію (як у сенсі особистісному, так і літературному). Цьому неабияк сприяють передмови: перша — самої упорядниці, яка зосереджується навколо «емансипантства» Марко Вовчок-Марії Вілінської й тих її життєвих та творчих жестів, які дозволяють так її визначати; і друга — Катерини Бабкіної, яка доводить, що творчість Марко Вовчок потребує перепрочитання в сучасних нам термінах та обставинах.\nІ справді: якщо абстрагуватися від уявлення про те, що Марко Вовчок, як і решта її сучасників-українців, зосереджувалася головно на проблемах знедоленого українського селянства, то навіть при розгляді її «Народних оповідань» стає очевидно: важливим є не так «що» написано, а «як» це зроблено. Письменниця наділяє своїх на позір простих, непоказних персонажів і персонажок глибиною й рефлексивністю, яка (хай і на кілька десятиліть раніше) вже натякає нам на ту цікавість до людської індивідуальності й тих «нових» чоловіків і жінок, які чекатимуть на нас у пізнішому модернізмі. І, що ще важливіше, дивиться вона на них не з поблажливістю чи зверхністю, а з любов’ю, що для українського народницького реалізму — не те що рідкісне, а заледве не унікальне явище. Такою є жіноча перспектива Марко Вовчок у ставленні до далеко не нової для української літератури теми — і вона справді разюче відрізняється і справді є вартою уваги.\nЗа найкоротший місяць року я почитала сім книжок — тут і найновіша художка, і нонфікшн, який уже трохи вилежався на моїх полицях. Розповім про три найцікавіших.\nМар'яна Гапоненко «Хто така Марта?» (Видавництво 21, 2019, пер. Неля Ваховська)\nМузично-орнітологічна історія про старість, минущість життя, близькість смерті та великі й маленькі щоденні радості. Трішки меланхолійна, але разом з тим доволі капосна і кумедна. Головний герой роману Лука Левадський, поважний професор орнітології, у віці 96 років дізнається про важку хворобу. І замість аналізів і «хімії» та тихого згасання вирішує взяти від життя усе — білі сорочки, ціпок зі срібною голівкою, життя у дорогому готелі міста своєї юності, Відні, смачні сніданки, особистий батлер і розкіш трішки попустувати, заснувши посеред розмови чи вмостившись на підлозі комфортної ложі у Музичному товаристві Відня. Адже він самотній, має заощадження, тож може дещо собі дозволити. Ця трішки ірреальна історія зіткана із його снів і спогадів, мрій і жалів, і останньою у вервиці спогадів буде думка про Марту. Ту, зі смертю якої починалось його життя.\nНе знаю, чи можна назвати романом книжку на 160 сторінок великим шрифтом з широким інтерліньяжем, але це дуже красива і сумна історія про помирання (чи піднесення) і про глибоке й усвідомлене прийняття неминучості смерті. Читаючи останні романи Стівена Кінга, я ловлю себе на відчутті, що улюблений Король Жахів отак потрохи готує себе до тієї ж неминучості. І це печально, але надзвичайно мудро. А цей роман розповідає про Скотта Кері, який почав стрімко втрачати вагу — але візуально залишаючись таким же міцним чоловіком із маленьким пивним животиком. Від такої хвороби, вочевидь, немає ліків. Тож Скотту тільки й лишається, що змиритися з неминучістю. Але перед тим, як стати зовсім невагомим, він спробує змінити життя у їхньому містечку на краще.\nШон Байзелл «Щоденник книгаря» (Наш формат, 2019, пер. Ярослава Стріха)\nОчевидно, його прочитали усі книгомани (а якщо ще ні — то дуже раджу). Це нонфікшн про життя цілком реальної букіністичної книгарні (ви можете відвідати її хоч би й завтра — якщо пощастить отримати британську візу, купити квитки й дістатися шотландського містечка Вігтауна), в якому немає «цукеркового» замилування крамничкою, повною книг, зате є багато про суворі реалії. Дивакуваті відвідувачі, безвідповідальні працівники, Амазон, який зв’язує руки, мистецтво відібрати з книгозбірень, які подають люди, найцікавіші книжки і найвигідніше їх продати. Усім, хто працює у книжкові сфері та займається організацією літературних подій, цікаво буде почитати про проєкти, які стали корисними для монетизації книголюбства (клуб «Книжка-Сюрприз», Вігтаунські літературні фестивалі, фестивальне ліжко тощо). Ну а ще, last but not least, у «Щоденнику книгаря» багато відбірного і темного, як добрий стаут, гумору.\n10 thoughts on “Що читали авторки блогу Yakaboo у лютому”\nМай 11, 2021 в 3:28 пп\nИюнь 4, 2021 в 9:43 дп\nИюнь 5, 2021 в 4:36 дп\nИюнь 8, 2021 в 2:15 дп\nИюнь 13, 2021 в 5:20 дп\nИюнь 15, 2021 в 4:16 пп\nИюнь 21, 2021 в 4:46 пп\n313276 234494Interesting site, i read it but i nonetheless have some questions. shoot me an e-mail and we will speak a lot more becasue i may possibly have an intriguing notion for you. 247765\nИюнь 22, 2021 в 5:45 дп\none up chocolate bar:\nОктябрь 8, 2021 в 4:29 дп\n752478 484491Spot on with this write-up, I genuinely assume this website wants way much more consideration. Ill probably be once much more to read far far more, thanks for that information. 113381\nОктябрь 21, 2021 в 10:08 дп\n321399 649743Would enjoy to always get updated fantastic web site ! . 92004


Міністерство фінансів нещодавно презентувало концепцію впровадження електронного аудиту (е-аудиту) для платників податків.\nДокумент було розроблено на виконання пункту 2 умов Меморандуму про взаєморозуміння між Україною як позичальником та Європейським Союзом як кредитором для макрофінансової допомоги. Метою концепції є перехід до якісно нового рівня здійснення контрольно-перевірочної роботи.\nІнструмент е-аудиту платників податків запроваджено в різних країнах світу, де він показав суттєву дієвість. Наприклад, наслідком функціонування електронного аудиту в Азербайджані стало те, що час проведення податкових перевірок скоротився в 1,5 рази та збільшилася ймовірність виявлення фактів ухилення від податків до 90-95%.\nЯкі завдання покликана вирішити система е-аудиту?\nПідвищити точність, швидкість та ефективність системи оцінки ризиків\nНалагодити аналіз великих обсягів інформації та документів (у дуже обмежених часових рамках)\nПрибрати вплив «людського фактору» при здійсненні податкового контролю\nЗнизити навантаження на платників податків та контролюючий орган\nПорядок здійснення е-аудиту\nЕлектронний аудит платників податків здійснюватиметься завдяки використанню стандартного аудиторського файлу (SAF-T), розробленого ОЕСР. Із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення цей файл аналізується, після чого виявляються та систематизуються ризики. Результати опрацювання ризиків будуть подаватися у вигляді запитів, пояснень, добровільних коригувань, тощо. А вже на підставі отриманих результатів відбуватиметься податкова перевірка.\nТри етапи впровадження системи е-аудиту\nЕтап 1 – з 1 січня 2023 року цей файл у рамках е-аудиту подаватиметься на запит контролюючого лише великими платниками податків.\nЕтап 2 – з 1 січня 2025 року вводиться обов’язковий процес подання файлу для всіх великих платників податків.\nЕтап 3 – з 1 січня 2027 року подання файлу становиться обов’язковим для всіх платників податків.\nДля реалізації концепції е-аудиту, як зауважують у Мінфіні, необхідні зміни до законодавства, зокрема — до Податкового кодексу України в частині обов’язку ведення бухгалтерського обліку в електронній формі, дотримання стандартних технічних вимог та специфікацій до складання та подання стандартного аудиторського файлу, строків, процедур його обробки, використання результатів такої обробки, застосування штрафних санкцій, тощо.\nКрім того, необхідне проведення наступних комплексних заходів:\nкомунікаційна та роз’яснювальна робота з платниками податків.\nЗрозуміло, що для держави автоматизована обробка отриманого аудиторського файлу надасть можливість для швидкого виявлення найбільш ризикових як суб’єктів (платників податків), так і об’єктів (транзакцій) для податкових перевірок.\nА що таке нововведення дає саме бізнесу? Можливі мінуси пов’язані з традиційними для інфраструктурних комунікацій проблемах, серед яких несанкціонований доступ до систем та каналів зв’язку, а також проблеми пов’язані з недоліками систем зв’язку (збої, помилки, замала швидкість передачі даних, тощо).\nГоловний плюс постає у можливості отримання незалежної кваліфікованої зовнішньої оцінки роботи компанії, що є залогою того, що бухгалтерський облік ведеться грамотно та коректно. Таким чином, сподіваємось, що е-аудит підвищить стандарти не тільки взаємовідносин держави та бізнесу, але й надасть додатковий стимул для зростання стандартів самого бізнесу.\nДмитро Рибальченко – голова фінансово-аудиторського комітету Групи компаній “Октава Капітал”\nПрограммное РРО от Налоговой может быть опасным для бизнеса. Сколько стоит альтернативаКак построить комплексную защиту бизнеса


Більшість українців задоволені тим, що вони українці — соцопитування | Велика Епоха\nМайже 60% українців висловили думку, що бажали б народитися в Україні. Це стало відомо за результатами дослідження від Соціологічної групи «Рейтинг».\nРеспондентам було поставлене таке запитання: «Уявіть, що у Вас є можливість обрати країну, в якій народитися. Яку б країну Ви обрали?»\nПорівняно із квітнем 2013 року, кількість охочих народитися у нашій країні зросла на 12%. Своєю чергою, менш заманливими стали Росія (її аналогічні показники знизилися з 9% до 4%), Німеччина (із 5% до 3%) та США (з 4% до 2%).\nСоціологічне дослідження було проведене серед 2000 респондентів. Громадян було поділено на шість характерних груп на основі макрорегіонів, у яких вони проживають: Захід, Північ, Центр, Південь, Схід і Донбас.\nПохибка репрезентативності склала не більше 2,8%.


Забруднення повітря і коронавірус: чи існує зв’язок? | Громадське радіо\nЗабруднення повітря і коронавірус: чи існує зв’язок?\nNovember 17, 2021, 3:27 PM 2021-11-17T15:53:45\nГоворили з хіміком-токсикологом Володимиром Саркісяном, чи справді спалах коронавірусу міг статися через розпилення з літаків газу фосген.\nЧи справді спалах коронавірусу міг статися через розпилення з літаків газу фосген і як, взагалі впливає забруднення повітря на захворюваність COVID, говоримо з хіміком-токсикологом Володимиром Саркісяном.\nВолодимир Саркісян: Фосген не токсичний при контактній дії, не подразнює шкіру. Захистом від нього є звичайний протигаз. Погранична допустима концентрація для фосгену в повітрі 500 мікрограмів на кубометр. Це досить невелика концентрація. Людина в такому повітрі з наявністю фосгену може перебувати близько 20 хвилин.\nФосген викликає задуху, набряк легенів, нудоту.\nЦей газ доволі легко виявляється у повітрі, чутливість нюху людини до нього висока. При мінімальному перевищенні допустимих концентрацій людина одразу відчуває нудоту. При наявності в повітрі фосгену людина не може курити — одразу виникає кашель і нудота, аж до блювоти. Це буде миттєва реакція.\nЗапах фосгену нагадує запах гнилої трави.\nЦей газ також просто візуально виявити в повітрі, адже він легко гідролізується (сполучається з парами води і частково руйнується) і тоді можна спостерігати фосгенну хмару, що має білуватий колір. Тобто, якщо фосген розпиляли з літака, то цей характерний хвіст було б легко побачити. Якби насправді розпиляли фосген, це було б легко виявити неозброєним оком.\nСлухайте також:«Вакцинація у дитбудинках» і «неефективність ПЛР-тесту»: про що «експерти» говорять на загал?\nМені доводилося стикатися з цим газом у мінімальних при порушенні технології деяких хімічних процесах. Виток фосгену був, але ніяких побічних ефектів. Відчувався лише запах.\nЧорні вихлопи від літака — це частки сажі\nКожного дня ми бачимо чорні вихлопи від автобусів, авто, від рейкового транспорту. І це нікого не лякає. А коли справа стосується літаків, то виникають якийсь фантазії. 99,9 % ймовірності, що такий слід від літака утворюється в результаті неповного згорання палива. Це частки сажі. Паливо являє собою вуглеводні, а при згорянні утворюється саме сажа. Але сказати, що такі вихлопи можуть спричинити масове захворювання не можна. Для сажі теж існують граничні допустимі концентрації.\nНіякого прямого зв’язку між забрудненням повітря і спалахом COVID-19 не має.\nЯк відомо, найбільші забруднення відзначаються у великих промислових містах. Пригадаємо тогорічну «трагедію Бергамо». Це маленьке італійське містечко (120 000 населення), де була рекордна кількість смертей від коронавірусу. Більш того це курортне містечко, де дуже мало промисловості, транспорту, а хворіли там більше ніж у Римі.\nСлухайте також: Економічний COVIDout: як коронавірус вдарив по українцях


Кульбаба: лікує, харчує, за красою слідкує – Новини в газеті Версії\nНа головну » Акценти » Кульбаба: лікує, харчує, за красою слідкує\nКульбаба: лікує, харчує, за красою слідкує\nавтор Lida|Опубліковано 06/05/2017\nКористуйтеся весною: цвіте кульбаба. Найближча ботанічна родичка кульбаби – айстра – має привілей прикрашати квітники й стояти в букетах. Але й нібито непоказна кульбаба приносить багато користі.\nПортрет ботанічний: кульбаба лікарська – багаторічна трав’яниста рослина до 30 см заввишки, зі стрижневим корінням до 2 см завтовшки і близько 60 см завдовжки. Листя кульбаби голі, довгасті, можуть бути з різаними чи рівними краями, зібрані у прикореневу розетку. Рослина випускає порожні, як трубки, стрілки, на кожній – по одній яскраво-жовтій квітці, яка на ніч закривається. Цвіте кульбаба у травні-червні, інколи спостерігається більш раннє або осіннє цвітіння. Зріла квітка стає білою, пухнастою, розлітається від вітру й складається ніби з парашутиків, кожний з яких несе одне насіннячко. Усі частини рослини містять густий молочний сік, гіркий на смак.\nЛабораторія кульбаби: Молочний сік рослини містить глюкозиди, 2-3% каучукових (липких) речовин, дубильні сполуки, смоли та цукри, кислоти, спирти, вітаміни С, А, В2, Е, РР, солі марганцю, заліза, кальцію, фосфору та до 5% білка, що робить їх поживними продуктами.\nЛікарські властивості: рослина має жовчогінну, жарознижувальну, послаблювальну, відхаркувальну, заспокійливу, спазмолітину й легку заспокійливу дію. Експериментально доведені протитуберкульозні, антивірусні, протигрибкові та протигельмінтні, антиканцерогенні та анти діабетичні властивості кульбаби.\nЗастереження: не збирайте рослинну сировину у місті чи на узбіччях доріг.\nВодний настій: 1 ст. л. свіжого різаного коріння та листя чи 1 ч.л. сухого залити 200 мл окропу, закутати теплим, настояти годину, процідити. Такий настій покращує травлення, апетит і загальний обмін речовин, посилює виділення молока у матерів-годувальниць. Його ж застосовують при різних недугах печінки та жовчного міхура, пухлинах, водянці, сечокам’яній хворобі, геморої. Застосовують настій кульбаби при авітамінозах та різних шкірних проявах: висипаннях, вуграх, фурункулах.\nКашиця (подрібнена чи змелена рослина) з кульбаби швидко проходить через травний тракт, прискорює метаболічні процеси й очищення кишечнику при розладах травлення й запаленнях.\nПорошок з висушеного коріння: виведення з організму глистів та шкідливих речовин із потом та сечею, очищення судин (антисклеротичний засіб), зняття запалень при подагрі та ревматизмі. Приймають пів ч.л. порошку на склянку теплої води.\nВідвар (2 столові ложки листя на 500 мл окропу закип’ятити й настоювати до охолодження) та спиртову настоянку застосовують як гіркоту для посилення секреції травних залоз та жовчогінний засіб. из высушенных корней одуванчика используют для усиления выведения из организма вредных веществ с потом и мочой, как антисклеротическое средство, от подагры, ревматизма.\nСпиртова настоянка (склянка різаного листя на 0,5 л горілки чи розведеного спирту) застосовується як засіб очищення шкіри.\nОлійна настоянка (2 ст.л. рослинної сировини залити склянкою процідженої олії на три дні, далі процідити й тримати в темному посуді) застосовується для лікування опіків.,\nДля видалення бородавок та мозолів точково змащувати їх молочним соком рослини\nДля лікування екзем готують мазь з меленого коріння кульбаби й меду (1:2).\nХарч з кульбаби\nМолоде листя кульбаби на 30-40 хвилин опускають у солону воду (1 ст.л.солі на 1 л води), аби зменшити гіркоту. А далі – кладіть у салати, заправляючи кефіром чи сметаною, додаючи горіхів, кмину, кориці, меленого перцю – на ваш смак та фантазію. Зваріть зелений борщ, варення з квіток кульбаби чи навіть вичавіть сік і дайте йому перебродити у вино. Висушене коріння мелють і використовують як цикорій на заміну чи на додаток до кави. Варене листя можна використати як шпинат чи разом із ним на зелені млинці (готуються так само, як деруни). Весняне листя кульбаби можна навіть маринувати чи засолювати, так само як петрушку чи кріп, аби взимку використовувати як додаток до різних страв.\nВмиваючись настоєм кульбаби, відбілюють ластовиння та пігментні плями. Маска зі свіжого листя з медом зволожує та підтягує шкіру. А з додаванням дріжджів – стягує великі пори. Накладайте маски на чисте обличчя, залишаючи вільною шкіру навколо очей.\nПрокуратура «копає» – Папієв гуляє\nФото «радісногуляючого» Віднем екс-голови Чернівецької ОДА, народного депутата від «Опозиційного блоку» Михайла Папієва облетіло Інтернет. Прогулюючись Міським парком Відня 1 березня 2015 […]\n42 депутати Чернівецької міської ради таємним голосуванням проголосували за дострокове припинення повноважень міського голови Миколи Трохимовича. Вчора відбувся мітинг на підтримку обраного […]\nРеформування ЗСУ не тільки стало одним з найбільших здобутків нинішньої влади, а й фактично врятувало Україну як державу Багатьом відома ситуація: […]\nPrevious post Буковинців атакують кліщі\nNext post ЗА РІК ЗАБОРГОВАНІСТЬ БУКОВИНЦІВ ЗА ГАЗ ЗРОСЛА НА 50%


Польські сліди Києва | Експедиція\nМітки: Польські сліди Києва\nОдне з найдавніших свідчень контакту західної католицької цивілізації зі східною православною пов’язане з появою місіонерів-домініканців на теренах Києва.\nУ 1240 р., після спалення монголами Києва Яцек Одровонж із братами домініканцями, рятуючи статую Матері Божої, утік з міста.\nПро різні версії подальшої долі скульптури Богоматері, врятованої Св. Яцеком, – у матеріалі Івана Парнікози.\nСтаттіВолодимир Рюрикович, домініканці у Києві, Іван Парнікоза, Київ католицький, Костел домініканців, місіонери домініканці, Польські сліди Києва, Почайна, Святий Яцек, Собор домініканців, часи Речі Посполитої, Яцек ОдровонжLeave a comment


Мистецтво знаходити компроміси - Різне 2017 - Модний Жіночий Журнал 2017\nМодний Жіночий Журнал ⇒ Різне 2017 ⇒ Мистецтво знаходити компроміси\nНайвдаліше рішення - те, яке влаштовує обох. Однак бувають ситуації, коли не варто вперто стояти на своєму, ризикуючи перетворити невеликий спір у великий сімейний конфлікт. Особливо це стосується другорядних речей. А адже саме дрібниці часто стають причиною скандалу! Тому перш ніж вступати в перепалку, подумайте, що важливіше: довести свою правоту або зберегти теплі відносини.\nОтже, розумний компроміс - щось на зразок спільного знаменника. Щоб швидше знайти його, спробуйте проаналізувати спірну ситуацію. В першу чергу вам потрібно поглянути на нього з боку і постаратися виокремити головне. Наприклад, ви з чоловіком не можете домовитися про те, куди підете у відпустку. Ви віддаєте перевагу європейські країни, любите музеї і хороші ресторани, а він жадає активного відпочинку на морському узбережжі. Як відомо, музеї і театри рідко зустрічаються на пляжі. Тому ви можете сперечатися до хрипоти, умовляючи улюбленого відпочити культурно, а можете зітхнути і погодитися. Третій варіант - проявити свої дипломатичні здібності і запропонувати провести заслужену відпустку в одному з європейських курортних містечок, звідки ви зможете дістатися на машині до всіх цікавлять пам'яток.\nТак як будь-який компромісне рішення вимагає поступок не тільки від вас, але і від партнера, то варто підійти до розмови зі все серйозністю. Розслабтеся і постарайтеся тримати себе в руках: зайва емоційність завадить конструктивної бесіди. Не варто переконувати чоловіка в тому, що ви зуміли знайти ідеальне рішення, така тактика може викликати опір - адже ви показуєте, що розумніше і кмітливішої його. Краще ще раз уважно вислухайте точку зору чоловіка і аргументи, які він наводить у її захист. Поступайтеся потроху, погоджуючись з деякими доводами, проявіть інтерес і повагу до точки зору, протилежної вашої. Коли ви зумієте «знайти» рішення, яке влаштовує обох (той самий пляж в затишному містечку недалеко від культурного центру), обов'язково подякуйте улюбленого за розуміння.\nПопередня Стаття Інтернет. Правила хорошого тону


езважаючи на те, що саркофаг було запечатано, а все канопи були цілими, мумія Хетепхерес I зникла. Шухляда для каноп, що являє собою квадратний контейнер з 4 меншими відділеннями такої ж форми всередині, є одним найстарішим з відомих речей подібного штибу. Тому припускають, що Хетепхерес I була одним з перших членів царської родини, для якої застосовувалася процедура збереження внутрішніх органів. У чотирьох внутрішніх осередках містилися органічні рештки, а в 2 з них були також виявлені сліди якоїсь рідини. Наступні тести довели, що ця рідина колись представляла собою 3 % розчин єгипетського натру у воді, який використовувався в процесі муміфікації.\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Хетепхерес_I&oldid=18340666


4-08-2015, 19:22 Корисні поради 0 коментарів\nШурупи – це міцний і надійний кріпильний елемент. Однак навіть у нього є слабка сторона – це межі, які в процесі експлуатації мають властивість стиратися. Викрутити шуруп з зірваними гранями виявляється справжнім випробуванням на кмітливість і кмітливість. Щоб швидко прийти до успіху, важливо дотримуватися кількох нехитрих правил. В процесі викручування шурупів з зірваними гранями не важко погіршити ситуацію, якщо з зусиллям продовжити прати вже порушені отвори. Особливо часто це відбувається при використанні шуруповерта.\nВикрутити стертий шуруп можна тільки в повільному темпі, акуратно, але з певним зусиллям, просуваючи викрутку в потрібному напрямку. Найкраще з цим завданням справляються нові викрутки з неушкодженим вістрям.\nЯкщо шуруп не піддається, можна використовувати наступний спосіб. За допомогою фена або більш потужного нагрівального приладу прогрівається капелюшок шурупа. Далі його необхідно також контрастно остудити за допомогою льоду. При нагріванні метал розширюється, а при охолодженні навпаки, звужується. Це поліпшить «чуйність» залишився рельєфу на маніпуляції з викруткою.\nУ тому випадку, якщо зірвана різьба остаточно, допомогти можуть пасатижі. З їх допомогою необхідно захопити кути капелюшки з боків і акуратно прокрутити угвинчений шуруп.\nЯкщо ж і це не допомогло, то варто взяти ножівку по металу. З її допомогою на капелюшку шурупа робиться поздовжнє поглиблення приблизно в 1 мм. Далі за допомогою плоскої викрутки гвинт викручується з получившейся борозні.


Дитячий надувний ігровий центр басейн Intex 57129 203 см х 189 см х 173 см: продаж, ціна у Харкові. Надувні басейни від "Магазин детских игрушек kidstoys3-16" - 1161090950\nДитячий надувний ігровий центр басейн Intex 57129 203 см х 189 см х 173 см\nДитячий надувний ігровий центр басейн Intex 57129\nІгровий надувний центр Intex у формі майданчики для відпочинку і забав з надувними іграшками і надувний гіркою подарують вашій дитині море задоволення і незабутніх емоцій. Ви тільки уявіть, скільки ігор діти можуть влаштувати там. Море посмішок та гарний настрій забезпечено.\nНадувний дитячий ігровий центр «Літній бриз» з гіркою, вбудованим надувним крокодилом, двома рибками, надувним відерцем і кругом у формі качки-кольцеброса має також спеціальний зливний клапан для зручного зливу води.\nРозміри басейну: довжина - 203 см, ширина - 189 см, висота - 173 див.\nМаксимальний об'єм: 285 літрів.\nТип басейну – ігровий.\nОригінальна заводська комплектація.\nНадувні рибки - 2 шт.\nКоло-кільцеброс у формі качки.\nНезалежні камери для безпеки.\nМожливість гри з дітьми.\nТип басейну Надувний\nВид басейну Дитячий ігровий центр