Карта іншого банку в приват24. Переваги і недоліки — Блоги про податки, фінанси та право\nСучасна система банківських послуг постійно розширюється. Серед всіх існуючих в Україні систем типу клієнт-банк, найбільшу популярність отримала Приват24. За допомогою цієї системи клієнт банку може не тільки контролювати рух по всіх своїх рахунках, але і здійснювати платежі в межах України і за її межами. Зовсім недавно в цій системі з’явилася нова можливість — прив’язати до свого аккаунту карту, видану іншим банком. Як це правильно зробити і які у зв’язку з цим відкриваються можливості у клієнтів банку розберемося в даній публікації.\nЧитайте також Чи варто оплачувати комунальні платежі банківською картою?\nПочнемо з того, як, власне, прив’язати карту іншого банку до свого аккаунту в Приват24. Відразу потрібно сказати, що прив’язати можна будь-яку карту, яка випущена українськими або закордонними банками. З боку Приват банку не потрібно ніяких додаткових платежів за здійснення такої операції. Само собою зрозуміло, ми припускаємо, що клієнт вже зареєстрований в системі Приват24 і має хоча б одну карту Приват банку.\nПроцедура прив’язки карти до свого аккаунту\nОтже, після того як клієнт пройшов авторизацію, йому необхідно зайти в розділ «Всі послуги» і вибрати там пункт «Налаштування / Карти / Додавання картки іншого банку». Далі відкриється вікно, де буде запропоновано озаглавити карту, яку клієнт бажає додати в свій аккаунт, її номер (16 цифр, які знаходяться на лицьовій стороні картки), термін дії цієї карти і спеціальний CVV2 код, який знаходиться на звороті карти, під її магнітної смугою. Далі на мобільний телефон клієнта, прив’язаний до аккаунту в Приват24, прийде sms-повідомлення з цифрами спеціального коду. Для підтвердження операції, їх потрібно ввести в запропоноване діалогове вікно, а потім натиснути на кнопку «підтвердити». Після повторного входу в свій аккаунт в розділі «Мої рахунки / Карти інших банків» клієнт зможе побачити додану карту.\nЧитайте також Як працюють особові рахунки в електронному кабінеті платника податків?\nМожливі проблеми при прив’язці карти\nЯкщо в процесі прив’язки виникають якісь проблеми, то швидше за все, вони пов’язані зі службою безпеки банку-емітента, що випустив цю карту. Від клієнта можуть зажадати зняти блокування за операціями з Приват24 (якщо така існує взагалі), тобто фактично дозволити цьому додатку використовувати прив’язану карту. Така операція може бути платною, хоча сума дуже символічна, максимально 1 грн.\nПри проведенні першого платежу з картки іншого банку через Приват 24 можуть виникнути питання і у служби безпеки Приват банку. У такому випадку, клієнтові зателефонують, з метою уточнити інформацію, що підтверджує що саме він є власником прив’язаною карти. Коли всі формальності будуть виконані, назва доданої карти має з’явитися в випадаючому віконці, де проводиться вибір платіжного засобу.\nТепер прив’язана картка іншого банку є таким же платіжним засобом, як і всі інші карти, які знаходяться в акаунті Приват24. Однак, для того, щоб здійснити оплату за що-небудь з картки іншого банку, клієнт повинен врахувати суму комісії, яка автоматично додається до суми платежу:\nЧитайте також У вас оформлена кредитка, про яку ви не знаєте? Що робити\nДля карт типу VISA, які випустили українські чи зарубіжні банки — 1,95 $ + 1% від суми платежу.\nДля карт типу MasterCard, які випустили українські банки — 10грн. + 1% від суми платежу.\nДля карт типу MasterCard, які випустили зарубіжні банки — 15грн. + 1% від суми платежу.\nПотрібно врахувати, що тут мова йде про так звану «вхідну комісію», що встановлена для карт інших банків. У разі ж, коли існує власна комісія Приват банка, яку він стягує за внутрішнє проведення платежу, то така комісія буде ще одним доданком в цій сумі.\nЧисловий приклад розрахунку комісії\nНаведемо невеликий числовий приклад, щоб наочно показати як це може виглядати. Скажімо, клієнт має картку банку «Надра», типу VISA, на яку він отримує заробітну плату. Він прив’язав її до системи Приват24 і хоче з її допомогою сплатити послуги з опалення його квартири в розмірі 200грн. В даному випадку, розрахунок суми комісії, яка буде додатково утримана з картки іншого банку, буде виглядати наступним чином:\nЧитайте також Оподаткування виплат по недержавному пенсійному страхуванню\n1,95 $ (вважатимемо умовно 20грн.) + 2грн. (1% від суми в 200 грн.) + 1грн. (Комісія, яку стягує Приват банк за таким платежем) = 23 грн.\nЯк бачимо сумарна комісія при платежі в 200грн. становить 11,5%, що на думку автора дуже багато, адже зазвичай вона не перевищує 1%, а то й просто зафіксована на рівні 1 грн.\nПереказ з картки іншого банку на карту Приват банка\nУ разі, коли потрібно перевести гроші з картки іншого банку на карту Приват банка (оплатити заборгованість по кредитній карті), то власна комісія Приват банку стягуватися не буде. Хоча погодьтеся, це сама незначна складова в загальній сумі комісії.\nТаким чином, можна сказати, що послуга з прив’язки картки іншого банку до системи Приват24, є дуже багатофункціональним інструментом, який багато в чому може полегшити життя простих смертних. Хочеться вірити, що за допомогою таких послуг, надалі, можна буде об’єднати всю багатостраждальну платіжну систему України, а оплата за користування нею в найкоротші терміни значно зменшиться.\nРозрахунок нарахувань та утримань із заробітної плати 2018 з прикладами 5 231 views\nMAXCACHE: 0.52MB/0.00087 sec


МІКРОКАТИ з вмістом одного- двох\nабо декількох елементів мінерального живлення\nСпосіб застосування: позакореневі підживлення у їх критичні фази росту та розвитку\nДія, вплив: коректор мінерального живлення культур з антистресовим ефектом. Застосування на культурних рослинах забезпечує їх високу продуктивність.\nЛінійка рідких добрив, до складу яких входять макро-, мезо- та мікроелементи, легкодоступні амінокислоти альфа ряду, полісахариди та органічні кислоти. Їх застосування усуває дефіцит біогенних елементів та забезпечує фізіологію мінерального живлення культур збалансованою мінеральною поживою.\n«Мікрокати» з одним–двома біогенами застосовуються у мінеральному живленні культурних рослин як коректори мікроелементів (Mn, Zn, Fe,B) та кальцію (Ca), магнію (Mg) з метою усунення їх дефіциту, а також вони виступають як антистресанти культур.\nХімічний склад "МІКРОКАТ"\nЗастосування добрив марки "Мікрокат"\nДослідженнями Інституту овочівництва і баштанництва НААНУ, 2010 р. встановлено, що триразове застосування «Мікрокату Мікс» на цибулі ріпчастій забезпечило врожайність 318 ц т/га проти контролю 269 ц/га. При цьому підвищився вміст сухої речовини до 11,43%, аскорбінової кислоти до 7,53% проти контролю 10,61% та 6,94% відповідно. Водночас підвищилися коефіцієнти використання елементів живлення з добрив: сполук азоту (N) – на 15% сполук фосфору (P2О5) – на 5%, калію (K2О) – на 15% проти контролю, який не оброблявся.\nЗастосування «Мікроката Са+В», «Мікроката Мікс», «Мікроката В» на цибулі ріпчастій забезпечило приріст врожайності на 42 ц/га проти контролю 269 ц/га та товарність на рівні 91% проти контролю 85%.\nНа моркві «Мікрокат Zn+Mn», «Мікрокат В» в поєднанні з «Разорміном» та «Келіком К» забезпечував приріст врожайності 41 ц/га проти контролю 338 ц/га. Водночас збільшувалась цукристість в коренеплодів моркви до 8,36% проти контролю 6,85%, поліпшувалась товарність до 93%, збільшився вміст каротину до 7,69 мг/100г проти контролю 6,10 мг/100г. Зросли коефіцієнти використання елементів живлення з добрив: сполук азоту (N) – на 23%, сполук фосфору (P2О5)– на 9%, калію (K2О) – на 4% проти фону без добрив.\n«Мікрокат Мікс», «Мікрокат В», «Мікрокат Са+В» та «Райкат Старт» на моркві забезпечили її врожайність 384 ц/га проти контролю 338 ц/га та товарність 93% проти контролю 90%.\nДослідженнями в Інституті рослинництва ім. В.Я. Юр’єва НААН, 2010р. встановлено, що дворазове підживлення пшениці озимої «Мікрокат Zn+Mn» за норми 1,5л/га забезпечило приріст врожайності 6,5 ц/га проти контролю 318 ц/га та приріст білку на 1,1% проти контролю 13,9%.\nДослідженнями Інституту землеробства НААН, 2010р. встановлено, що дворазове позакореневе підживлення сої «Мікрокатом Мікс» та одноразове «Райкататом Старт» забезпечило її врожайність 28,3 ц/га проти контролю 24,4 т/га.\nЗастосування «Мікроката Zn+Mn» та «Мікроката В» на сої забезпечило її врожайність 34,2 ц/га проти контролю 28,5 т/га. Водночас збільшився вихід олії до 1,62 т/га проти контролю 1,35 т/га.


Реферат Механізм формування ренти позичкового відсотка і прибутку\nМеханізм формування ренти позичкового відсотка і прибутку\n1. Економічна рента\n2. Чинники попиту на землю.\n3. Диференціальна рента.\n5. Диференціація відсоткових ставок.\n6. Роль відсоткової ставки.\nЯкщо у попередньому розділі розглядалась заробітна плата, яка займає основну частку в національному доході економічно розвинутих країн, то основна мета цього розділу — розкриття природи та механізму формування таких складових частин національного доходу, як доходи від власності: рента, позичковий відсоток і прибуток. Провідні економісти вважають, що ці проблеми економічної теорії розкриті порівняно слабо. Крім того, серед фахівців існують різні підходи до визначення, пояснення і висновків щодо доходів, отриманих не у вигляді заробітної плати.\nУ широкому розумінні термін "рента" означає плату за квартиру або кімнату у гуртожитку, виплати за використання заводських будівель, устаткування або складських приміщень тощо. При ретельнішому розгляді виявляється, що, наприклад, рента за кімнату в гуртожитку включає відсоток на грошовий капітал, який університет одержує в уряду або приватних осіб для фінансування будівництва гуртожитку, на заробітну плату прибиральниці і сторожа, оплату кімнатних послуг тощо. Тому економісти вживають термін "рента" у більш вузькому значенні: економічна рента — це ціна, сплачувана за використання землі та інших природних ресурсів, кількість яких суворо обмежена. Саме унікальні умови пропозиції землі та інших природних ресурсів — їхня фіксована кількість — відрізняють рентні платежі від заробітної плати, відсотка і прибутку.\nДля спрощення аналізу припускається, по-перше, що всі землі мають однакову цінність, по-друге, що всі вони використовуються тільки для вирощування зерна, і, нарешті, що ці землі орендуються на конкурентному ринку. Із аналізу попиту і пропозиції на рис. 18.1 видно, що лінія Пр показує пропозицію орної землі, наявної загалом, а П2 — попит фермерів на використання цієї землі.\nЯк і на інші економічні ресурси, попит на землю похідний. Крива попиту плавно опускається, згідно з законом спадної віддачі, а також у зв'язку з тим, що для фермерів ціна продукту має знижуватися, щоб вони могли продавати додаткові одиниці продукту. При цьому необхідно врахувати особливості пропозиції землі. Де б практично не використовувалася земля, її пропозиція завжди абсолютно нееластична, що і відображає крива Пр. Земля не має витрат виробництва. Це безплатний і невідтворюваний дар природи. До того ж, у господарському обороті землі обмежені.\nЧинники попиту на землю.\nСуворо визначений характер пропозиції землі означає, що попит виступає єдиним дійовим чинником, який визначає земельну ренту. До чинників, що визначають попит на землю, належать: ціна продукції, вирощеної на цій землі; продуктивність землі, яка залежить частково від кількості та якості ресурсів, у поєднанні з якими використовується земля, і ціни на них. Якщо на рис. 18.1 попит на землю зростає з П2 до П1, або падає з П2 до П3, то земельна рента повинна змінюватися від Р2 до Р1, або Р3, а кількість пропонованої землі залишається незмінною — ОПр.\nЗміна величини економічної ренти ніяк не впливатиме на кількість наявної землі. Пропозиція землі просто не піддається збільшенню. Тобто на зміну попиту на землю сильно впливає ефект цін, а ефект кількості відсутній. Якщо попит на землю дорівнює П4, то земельна рента дорівнюватиме нулю, земля буде "безплатним благом".\nАбсолютну нееластичність пропозиції землі треба порівняти з відносною еластичністю таких майнових ресурсів, як будови, устаткування, складські приміщення. Сукупна пропозиція цих ресурсів не фіксована. Підвищення цін спонукатиме підприємців будувати і пропонувати велику кількість цих майнових ресурсів. І навпаки, падіння цін на них призведе до того, що підприємці використовуватимуть наявні будинки, устаткування і не замінюватимуть їх аж до повного зношення.\nПодібна аргументація стосується і загальної пропозиції праці. До певної міри вищий рівень заробітної плати спонукатиме більшу кількість робітників вливатися в робочу силу, а нижча заробітна плата змушуватиме їх виходити із робочої сили. Тобто крива пропозиції неземельних ресурсів плавно піднімається, або, іншими словами, ціни, сплачені за такі ресурси, виконують спонукальну функцію. Висока ціна стимулює збільшення пропозиції, а низька ціна призводить до зменшення пропозиції.\nЩодо цього земля має певні особливості. Рента не виконує ніякої спонукальної функції, оскільки сукупна пропозиція землі фіксована. Якою б не була величина земельної ренти (від 1 грн до 1 млн грн за гектар), суспільство все одно матиме лише певну кількість землі, придатної для використання. Тобто рентою можна було б знехтувати, і це зовсім не вплинуло б на виробничий потенціал економіки. З цієї причини деякі економісти вважають ренту надлишком, тобто платою, яка не є необхідністю в тому розумінні, що вона не забезпечує наявності землі в економіці.\nЩодо ренти, яка зумовлена родючішими ділянками землі і кращим місцеположенням до ринків збуту, окремі економісти називають її диференціальною рентою І. Оскільки цей вид ренти не є результатом високоякісної роботи певного господарства, то її доцільно вилучити в інтересах усього суспільства. З метою стимулювання виробництва і з урахуванням інших чинників у розпорядженні господарств доцільно залишати лише частину ренти. Проблема полягає в тому, на яких засадах і яка її частина у кожному конкретному випадку може залишатись безпосередньо господарствам.\nЗ розвитком суспільства сільськогосподарське виробництво ведеться все інтенсивніше, що передбачає додаткові вкладення капіталу в одну і ту ж земельну ділянку, застосування нових машин, затрати на меліорацію та інші способи поліпшення землі. У сільське господарство все енергійніше впроваджується технічний прогрес. Досягнення біології, біохімії, генетики та інших наук дозволяє підвищити економічну, або штучну, родючість землі. Диференціація ділянок землі за ознакою економічної родючості відрізняється від диференціації за природною родючістю. Йдеться про те, що додаткові капіталовкладення можуть давати різну продуктивність праці на однакових за природною родючістю ділянках землі, звідси різниця в розмірах виторгу і прибутку від використання цих ділянок. Надлишок прибутку, обумовлений підвищенням родючості ґрунту в результаті додаткових виробничих затрат на обробіток землі, ряд економістів називає диференціальною рентою II. Відповідно до умов її утворення вирішується проблема розподілу цього додаткового прибутку.\nЗалежно від того, наскільки зростання родючості ґрунту залежить від самого господарства, воно має підставу для привласнення ренти. Та ж частка ренти /7, яка відповідає участі держави в поліпшенні родючості ґрунту, через систему оподаткування має поступати всьому суспільству. Ці принципи розподілу ренти стосуються всіх форм господарювання не лише в сільському і лісовому господарствах, але й у видобувній промисловості.\nВажливо відзначити, що для економіки як такої земельна рента — це швидше надлишок, ніж витрати. Однак з точки зору окремих підприємств і галузей, оскільки земля може використовуватися альтернативно, рентні платежі підприємств і галузей справедливо розглядати як витрати.\nВідсоткова ставка — ціна, що сплачується за використання грошей, звично розглядається як відсоток від кількості позичених грошей, а не як абсолютна величина. Це полегшує порівняння позичкового відсотка, що сплачується за надання в кредит різних за абсолютною величиною сум.\nСлід пам'ятати, що гроші не є економічним ресурсом. Вони не здатні виготовляти товари або послуги, тобто вони непродуктивні. Однак підприємці купують можливість використання грошей, тому що їх можна використати для придбання капіталу. Отже, використовуючи грошовий капітал, керівники підприємств урешті-решт купують можливість користуватися реальним капіталом.\nТеорія визначення відсоткової ставки та її взаємозв'язок з сукупними інвестиціями вже нами розглянуті. Слід згадати, що сукупний попит на гроші включає в себе попит на гроші для операцій і попит на гроші як на активи. Перший прямо пропорційний рівню номінального ВВП, а останній — обернено пропорційний ставці позичкового відсотка. Рівноважна ставка визначається в точці перетину кривої попиту на гроші і кривої пропозиції грошей. Пропозиція грошей головним чином залежить від монетарної політики.\nРозглядаючи роль ставки відсотка у прийнятті рішень про інвестиції, припускаємо, що інфляція відсутня. За інфляції існує різниця між грошовою, або номінальною, і реальною відсотковою ставкою. Номінальна ставка — це просто відсоткова ставка, виражена в грошах за поточним курсом. Реальна відсоткова ставка — це відсоткова ставка, виражена в незмінних грошових одиницях або з поправкою на інфляцію. Реальна відсоткова ставка відсотка дорівнює номінальній відсотковій ставці мінус рівень інфляції.\nУсе це свідчить про те, що саме реальна відсоткова ставка, а не номінальна ставка впливає на прийняття рішень про інвестиції. Це особливо важливо для конкретних економічних умов України, яка у 1990-х роках пережила гостру інфляцію.\nСтавка відсотка одночасно впливає як на рівень, так і на структуру виробництва інвестиційних товарів. Вище було показано, що кредитно-грошові органи цілеспрямовано маніпулюють пропозицією грошей, щоб вплинути на відсоткову ставку і тим самим на обсяг виробництва, зайнятість і ціни. Там ішлося про те, що м'яка кредитно-грошова політика (низька відсоткова ставка) зумовлює збільшення інвестицій і розширення виробництва, а жорстка кредитно-грошова політика (висока відсоткова ставка) призводить до зменшення інвестицій і стримування розвитку виробництва.\nСтавка відсотка, як і ціни, виконує також розподільчу функцію. Вона розподіляє грошовий і, відповідно, реальний капітал поміж різними підприємствами та інвестиційними об'єктами; наявні гроші, або ліквіди, між тими інвестиційними об'єктами, ступінь прибутковості або очікувана норма прибутку яких достатньо високі, щоб гарантувати виплати існуючої відсоткової ставки. Врешті-решт відсоткова ставка розподіляє гроші і тим самим реальний капітал між тими галузями, де вони виявляться найпродуктивнішими і найприбутковішими. Такий розподіл капіталу відповідає інтересам суспільства в цілому*\nАле відсоткова ставка не виконує ідеально завдання розподілу капіталу з метою Його найпродуктивнішого застосування. Великі олігопольні позичальники перебувають у кращому становищі, ніж конкуруючі позичальники, перекладаючи затрати за сплату відсотка на споживачів, оскільки вони можуть контролювати пропозицію і маніпулювати своїми цінами. Великий розмір і престиж великих промислових об'єднань також дозволяє їм отримувати грошовий капітал на вигідніших умовах, тоді як на ринку грошового капіталу не з'являються менш відомі фірми, очікувані прибутки яких фактично можуть бути вищі.\n▪ Мотивація: сутність, еволюція, ієрархія потреб та винагорода - Реферат - 18 Стр.\n▪ Міжнародна валютна система. Світовий валютний ринок - Реферат - 12 Стр.\n▪ Суть та функції грошей - Реферат - 12 Стр.\n▪ Фінансова система. Державний бюджет. Податки - Реферат - 20 Стр.\n▪ Фірма як суб'єкт ринкових відносин - Реферат - 13 Стр.\n▪ Форми організації підприємницької діяльності в країнах з ринковою економікою - Реферат - 15 Стр.\n▪ Цінова еластичність попиту і пропозиції - Реферат - 10 Стр.


Аспірант із Франції заявив, що у Києві його зґвалтував священик УПЦ Московського патріархату - NEWS TiME\nАспірант із Франції Ніколя Імбер звинуватив священика Української православної церкви Московського патріархату архімандрита Ахілу Шахтаріна у зґвалтуванні. Про це Імбер написав 1 січня у Facebook.\n“Священик УПЦ Московського Патріархату, який до мене чіплявся і вчинив насильницькі дії сексуального характеру вночі 28 грудня в Києві, коли я різко захворів, з температурою”, – зазначив у пості француз.\nВін виставив скріншоти зі сторінки Шахтаріна та листування зі священиком. Імбер також повідомив, що написав заяву до поліції та в УПЦ МП.\n“Ніхто не відповідав. Отець Микола Балашов, заступник голови відділу зовнішніх церковних зв’язків Московського патріархату, прочитав моє повідомлення та не відповідав”, – уточнив аспірант.\nВ інтерв’ю ТСН Імбер розповів, що 28 грудня погано почувався, у нього підтвердили COVID-19. Він звернувся по допомогу до знайомого священика, той покликав його до себе, нагодував, напоїв горілкою і поклав спати. За словами аспіранта, він був у такому стані, що не міг чинити опір насильству.\nВ УПЦ МП журналістам сказали, що не знають про інцидент. Архієпископ Климент порадив Імберу звернутися до поліції.\n“Якщо людина має якісь проблеми, то треба звертатися до слідчих органів. Відповідно до того, як цивілізовано все це вирішується”, – заявив священнослужитель\nЗа інформацією ТСН, Імбер приїхав до Києва, щоб вивчати стосунки у православній церкві, паралельно читав лекції у Київському політехнічному університеті.\nНа сайті НТУ “КПІ імені Ігоря Сікорського” зазначили, що 15 листопада 2021 року Імбер на базі факультету соціології та права прочитав лекцію про президентські вибори у Франції. Імбер – випускник Інституту політичних наук у Екс-ан-Провансі, студент Вищої практичної школи наукових досліджень.\nНа сайті “Україна православна” у 2007 році писали, що ігумен Ахіла був виконувачем обов’язків намісника Києво-Печерської лаври у 1992–1994 роках\nМісто на колінах: людочки прощається з захисниками, які загинули під час обстрілу телевежі (ФОТО/ВІДЕО)\nВ Україні можуть ввести надзвичайний стан? Політолог пояснив, чому це потрібно\nСкажені клоуни: запаси ракет РФ стрімко виснажуються. Яка їх кількість.\nМолода пара закоханих скувалася ланцюгом, з яким спробує прожити три місяці (фото)


Концепція розвитку бджільництва України — Семенівські вісті - Регіональний розважальний портал\nКонцепція розвитку бджільництва України\nВ останні роки ми аналізували серйозні документи стосовно стану і розвитку галузі бджільництва. Досить солідно виглядає документ «Стратегия развития отрасли пчеловодства», підготовлений у рамках проекту ФАО/ЄБРР 01.01.2018 р.\nПри досить таки ґрунтовному аналізі стану галузі, на мою думку, в ньому, як і у всіх інших, один спільний недолік – неправильно визначений головний економічний чинник галузі бджільництва і, як результат, визначено хибний напрямок розвитку бджільництва в Україні. Цитую: «Основними стратегічними цілями для розвитку сектора бджільництва є створення економічно-політичних, технологічних умов для стабільного розвитку галузі бджільництва в країні, збільшення виробництва, переробки та реалізації високоякісної конкурентоспроможної на міжнародному ринку продукції на основі впровадження сучасних, інноваційних технічних і технологічних досягнень, а також вітчизняного і зарубіжного досвіду. Досягнення поставленої мети буде мати як економічний (зростання валютної виручки за рахунок збільшення експортних продажів), так і соціальний ефект, який полягатиме в зростанні зайнятості сільського населення, підвищенні рівня доходу і т.д.»\nЗа останні п’ять років Україна зробила суттєвий прорив у світовій торгівлі медом, збільшивши обсяги зовнішніх поставок більш ніж у 4 рази, до рекордних 69 тис. тонн, за підсумками 2017 року. У грошовому вираженні приріст склав більш ніж у 3 рази.\nОсновний наголос автори роблять на розвитку виробничого і експортного потенціалу товарного меду. Найпорочніше в цій тезі те, що від «експортного потенціалу» бджільництву України ні холодно ні жарко, тому що держава в бджільництво не вклала ні копійки від більше ніж 100 млн дол. щорічного «потенціалу». І від прибутків експортерів у бджільництво не повертається ні копійки, тим більше, цінова політика експортерів призвела до того, що пасічники працюють на рівні собівартості, а без грошей розвиток галузі просто неможливий. Так, на сьогодні ними встановлена ціна 34 грн за кг. Це призвело до того, що в 2018 р. пасічники перестали продавати мед закупівельникам по одному євро. І експорт упав більш ніж на третину. І найгірше те, що втрачені ринки… Показово у вищеназваній програмі й те, що з 13 проблем лише одна згадується практично в кінці і абсолютно не аналізується, не згадується і в переліку по досягненню мети. Елементарний аналіз, який нами вже приводився і на Бджолярських кругах, і в часописі «Рентабельна пасіка», показує, наскільки це груба помилка «стратегів» – НЕПРАВИЛЬНО ВИЗНАЧЕНА ГОЛОВНА МЕТА.\nА реалії сьогодення такі, що з’явилася ціла плеяда активних пасічників, отаманів регіональних (і не тільки) громадських організацій. 15-й Бджолярський круг виявив ще одну тенденцію: до Кругу прийшли фермери, практичні, потужні, діяльні… Вони зацікавлені в розвитку бджільництва. Найбільш «продвинуті» з них вбачають у бджільництві потужний і ефективний агротехнічний прийом, який веде не лише до кардинального збільшення врожайності, а й до можливості одержання органічної продукції, яка високо ціниться у всьому світі. У своєму виступі на Крузі в 2017 р. Сергієм Семигреєнком були подані результати попередніх розрахунків (див. також БК4-17), із яких слідує, що за рахунок запилення фермери України можуть отримати більше 50 млрд грн додаткової виручки за рахунок збільшення урожайності і з них більше 15 млрд перерахувати державі як податок (ПДВ, ПДФО, військовий збір). І це щорічно! А якщо враховувати, що 1 працівник сільського господарства створює ще 7 робочих місць, то і того більше.\nІ в ФАО є фахівці, які цю проблему знають досконало…\nУ жовтні 2017 р. на конгресі в Стамбулі відбулась розмова з Андрієм Ярмаком, економістом департаменту технічного співробітництва продовольчої і сільськогосподарської організації ООН (ФАО). Однією з тем було «Підвищення урожайності через запилення». На 14-й міжнародній конференції «Овочі та фрукти України-2017. Об’єднання заради успіху» А. Ярмак сказав: «Щорічно від недозапилення ми втрачаємо 3 млрд грн у плодоовочевому секторі (власні оцінки, без урахування втрати ціни від гіршої якості):\nпо баштанних культурах – близько 1 млрд грн;\nпо яблуку та груші – до 850 млн грн;\nпо кісточкових – понад 1,1 млрд грн;\nпо ягодах – понад 120 млн грн».\nВ Україні на сьогодні 3,5 млн бджолосімей, які дають 70 тис. тонн меду, і пасічники про ціну в 50 грн/кг мріють… Якщо провести елементарні розрахунки вартості продукції бджільництва, то по медові отримаємо: 70 тис. тонн х 50 грн/кг = 3,5 млрд грн. Разом із тим, від підвищення урожайності через запилення бджолами сільське господарство України отримує до 18 млрд грн при потенціалі більше 50 млрд грн. Із них більше 4 млрд – у бюджет при потенціалі більше 15 млрд грн ЩОРІЧНО. І це при тому, що ні фермери, ні чиновники (в т. ч. «фіскали») навіть палець об палець не ворухнуть... Співставивши цей результат із цифрами, приведеними вище, ми бачимо, що прибутковість (ефективність) галузі бджільництва більша ніж у десять разів при використанні запилення бджолами.\nУ всьому цивілізованому пасічному світі вже давно використовується чи не найпростіший агротехнічний прийом – значне підвищення урожайності через запилення бджолами. І докінечним визнанням цього є лозунг наступного 46-го конгресу Апімондії: «Бджоли і сільське господарство!»\nОсновний аргумент очільників бджільництва при відмові в розробці державних програм по бджільництву – «відсутність коштів у державі». Безумовно, «гроші – то вітер у вітрила», і якщо надіятись на манну з бюджету, то, дійсно, творити затратну програму – справа марна і безнадійна. Але ж вище наведені значні прибутки, які можна отримати (і отримують у всьому цивілізованому світі) від використання бджіл. А для того, щоб їх отримати, якусь частку (долю) від них у тих-таки бджіл треба вкласти... Як і все в сільському господарстві: орють, закопують насіння в землю, підживлюють, полють, поливають для отримання врожаю і прибутку.\nСкільки можна отримати «з бджолами», наші колеги порахували, а от скільки ж треба вкласти «в бджіл», ніхто не рахував. Ні в масштабах ферми чи ферми-пасіки, ні в масштабах держави.\nПриступаючи до «обґрунтування», ми пропонуємо кардинально змінити стратегію розвитку вітчизняного бджільництва.\nЯкщо ми хочемо, щоб «віз» нашого бджільництва рухався у правильному напрямку, коней треба запрягати там, де голоблі. І в «голову» програми треба ставити запилення, яке прибутковіше, принаймні, в рази, ніж виробництво продуктів бджільництва.\nДля прикладу, порахуємо ефективність збільшення кількості бджолосімей на один мільйон. Затрати на постановку тисячі пасік по тисячі бджолосімей складуть 6,7 млрд грн. Виходячи з даних таблиці, ці бджоли зможуть запилювати (див. табл.).\nРослини Тис. га + цнт/га + грн/га + аграріям, млрд грн + державі, млрд грн\nРіпак 400 5 6400 2,56 0,512\nГречка 400 4,5 5400 2,16 0,432\nПлодові дерева 125,0 20,0 10000,0 1,25 0,320\nСоняшник 1000 4 4800 4,80 1,2\nінші 500 3,5 5000 2,5 0,650\nвсього 13,27 3,114\nА ще додатково не менше 20 тис. тонн меду по 1,8 євро/кг, а це більше ніж на один млрд грн. І це ЩОРІЧНО. А для цього потрібно інвестувати всього 6,7 млрд грн, які повертаються всього за рік. Але ж щоб усе це спрацювало, потрібно тільки кваліфікованих пасічників до 3000, майже стільки ж медогонок, мільйон пакетів, різноманітного реманенту, ветпрепаратів… Але це ж усе і додаткові робочі місця. А все це можна спланувати, організувати і здійснити лише через програму, і програму державну. Не виключено, що тоді знайдуться й іноземні інвестори, в т. ч. і з грантами...\nНазвіть який-небудь проект із такою ефективністю... А «Меди Межиріччя», не чекаючи «манни небесної», почали його успішно втілювати в життя.\n5 годин 9 хвилин тому\nЖена нашла собаку


Амулет Тутанхамона має позаземне походження - вчені | 1NEWS.COM.UA\nHome/Цікаве/Амулет Тутанхамона має позаземне походження – вчені\nВчені Університету Кертіна розкрили походження давньоєгипетського жовтого скла, з якого був виготовлений нагрудний амулет Тутанхамона, інформує 1NEWS з посиланням на Хартия’97.\nФахівці вивчили найдрібніші частинки циркону, що утворилися 29 мільйонів років тому на території Західного Єгипту. З’ясувалося, що матеріал зберіг сліди рейдіта – мінералу, який утворюється тільки під впливом високого тиску в результаті падіння метеорита.\nЯк підкреслюють вчені, дискусія про походження скла велася протягом ста років. Раніше дослідники припускали, що скло могло сформуватися в результаті потужного атмосферного вибуху над земною поверхнею.\nФараон Тутанхамон (1341-1323 роки до нашої ери) правив за часів епохи Нового Царства. Він привертає особливу увагу вчених через свою загадкову смерть, багату гробницю, не пошкоджену грабіжниками, і історій про «прокляття» фараона.\nамулет вчені Тутанхамон\nВчені визнали марихуану небезпечнішою, аніж алкоголь\n05 Жовтня 2018 01:12


НУКЛЕЇНОВІ КИСЛОТИ І НУКЛЕОТИДИ ❤| Біологія\nГоловна ⇒ 👍Біологія ⇒ НУКЛЕЇНОВІ КИСЛОТИ І НУКЛЕОТИДИ\nНУКЛЕЇНОВІ КИСЛОТИ І НУКЛЕОТИДИ\n§ 25. НУКЛЕЇНОВІ КИСЛОТИ І НУКЛЕОТИДИ\nТерміни та поняття: нуклеїнова кислота, нуклеотиди, пурини (аденін, гуанін), піримідини (тимін, урацил, цитозин), рибоза, дезоксирибоза, нуклеозиди, макроергічні нуклеотиди і зв’язки, аденозинтрифосфатна кислота (АТФ), АДФ, АМФ, НАД, НАДФ.\nІсторична довідка. В 1868 р. швейцарський хімік Ф. Мішер з ядер клітин гною виділив раніше невідому речовину, яка містила Фосфор, мала кислотні властивості і не розкладалась\nпід дією ферментів, що гідролізують білки. Пізніше ця речовина була знайдена в ядрах клітин усіх без винятку живих істот, а в 1889 р. німецький дослідник Р. Альтман (1852-1900) ввів у науковий обіг поняття нуклеїнова (від лат. нуклеус – ядро) кислота. У середині ХХ ст. виявили, що нуклеїнові кислоти виконують функції збереження, передачі та реалізації спадкової інформації.\nМал. 132.Пуринові основи – складові компоненти нуклеїнових кислот\nВагомий внесок у дослідження функцій нуклеїнових кислот зробив наш співвітчизник С. М. Гершензон, який один із перших довів, що нуклеїнові кислоти\nпричетні до спадкової інформації. У ході експериментів мушок-дрозофіл поселяли в пробірки з живильним середовищем, в якому містилася велика кількість чистої ДНК. У таких пробірках виявився надзвичайно великий відсоток особин з генетичними порушеннями (мутаціями). Ці порушення не викликалися додаванням інших речовин (білків, вуглеводів, ліпідів, вітамінів). Тому було зроблено висновок, що саме нуклеїнові кислоти, зокрема ДНК, мають безпосереднє відношення до зберігання й передачі спадкової інформації.\nЩо собою являють нуклеїнові кислоти. Нуклеїнові кислоти – це біологічні полімери, до складу яких, крім органогенних елементів (C, H, O, N), неодмінно входить Фосфор (P). Вони містяться в усіх живих організмах, а також вірусах. Нуклеїнові кислоти переважно зосереджені в ядрі клітини, у значно меншій кількості вони є і в цитоплазмі клітини та деяких органелах (мітохондріях і пластидах). Структурною одиницею нуклеїнових кислот є нуклеотиди.\nКінцевими продуктами гідролізу всіх нуклеїнових кислот є три групи речовин: нітрогеновмісні основи – гетероциклічні органічні сполуки, які містять Нітроген; пентози і залишки ортофосфатної кислоти, яка і визначає кислотні властивості нуклеїнових кислот.\nНітрогеновмісні основи – це органічні речовини зі складною циклічною структурою молекули, молекулярний скелет яких разом з Карбоном формує і Нітроген. Вони поділяються на два класи: однокільцеві – піримідини (тимін, цитозин, урацил) (мал. 131) і двокільцеві – пурини (аденін, гуанін) (мал. 132).\nПентози – моносахариди з п’ятьма атомами Карбону в молекулі: рибоза (С5Н10О5) та дезоксирибоза (С5Н10О4) (мал. 133). Сполуки, молекули яких утворені залишком нітрогеновмісної основи і моносахаридом, називаються нуклео-\nМал. 131.Піримідинові основи – складові компоненти нуклеїнових кислот\nМал. 134. Мононуклеотиди – це структурні одиниці нуклеїнових кислот\nМал. 133. П’ятиатомні моносахариди – складові компоненти нуклеїнових кислот\nЗидами. Вони є результатом реакції конденсації між цими двома сполуками, яка супроводжується виділенням молекули води. Назви нуклеозидів походять від назв нітро – геновмісних основ, які входять до їх складу (наприклад, нуклеозид, що містить аденін, називається аденозином). Якщо до нуклеозиду приєднується залишок ортофосфатної кислоти, то це і є мономер нуклеїнових кислот – нуклеотид (табл. 7). Він також утворюється за рахунок реакції конденсації між нуклеозидом і ортофосфатною кислотою. Відповідно і його назва також формується за тим самим принципом, що й нуклеотиду (мал. 134).\nТаким чином, різноманітність нуклеотидів визначається складом їх молекули – структурою нітрогеновмісної основи і типом пентози. Це у свою чергу обумовлює їх різні фізичні і хімічні властивості, зокрема різну молекулярну масу і здатність утворювати різну кількість водневих зв’язків. Порядок розташування і число тих чи інших нуклеотидів у нуклеїновій кислоті визначає її унікальність і функціональні особливості.\nЯк утворюються полінуклеотиди. Полінуклеотиди, як і всі біологічні полімери, утворюються внаслідок реакції поліконденсації, тобто в реакціях, коли сполучення молекул супроводжується виділенням молекули води. При цьому фосфатний залишок одного нуклеотиду сполучається з моносахаридом іншого, внаслідок чого утворюється міцний фосфодіетерний ковалентний зв’язок. (Подумайте, чому цей зв’язок називається діетерним.) Іншими словами, залишок ортофосфатної кислоти слугує ніби ланкою, що з’єднує залишки моносахаридів сусідніх нуклеотидів. Ця реакція, яка спочатку відбувається між двома нуклеотидами і приводить до утворення динуклеотида, потім може повторюватися тисячі і мільйони разів, у результаті чого формується довгий нерозгалужений молекулярний ланцюг – полінуклеотид, або, як його ще називають, нуклеїнова кислота.\nМал. 135. Структурна формула молекули АТФ\nЩо таке вільні нуклеотиди. Крім нуклеотидів, що входять до складу нуклеїнових кислот, неодмінним компонентом будь-якої клітини є вільні нуклеотиди.\nПерш за все це так звані макроергічні (від грец. макро – великий і ергон – діяльність, робота) нуклеотиди, до складу яких входить від одного до трьох залишків ортофосфат – ної кислоти, що послідовно сполучаються один з одним, утворюючи ланцюжки. Причому другий і третій залишки ортофосфатної кислоти приєднуються до нуклеотиду особливими зв’язками, у яких запасається енергія. Ці зв’язки називають макроергічними і позначаються значком “~”. Найпоширенішим серед макроергічних нуклеотидів є аденозинтрифосфат (АТФ) (мал. 135), частка якого у масі клітини становить до 0,5 %. Саме він відіграє ключову роль у клітин них перетвореннях енергії.\nАТФ складається з аденіну, рибози і трьох залишків ортофосфатної кислоти та здійснює функцію акумулятора енергії в клітині. Будь-яка хімічна реакція, що потребує витрат енергії, пов’язана з відщепленням одного залишку ортофосфатної кислоти в молекулі АТФ і перетворення її на аденозиндифосфат (АДФ) (мал. 136), а якщо організм особливо потребує енергії, то молекула АДФ може перетворюватись на аденозинмонофосфат (АМФ). Накопичення енергії в клітині, навпаки, відбувається у зворотному порядку АМФ ^ АДФ ^ АТФ.\nУ кожній клітини є також нуклеотиди, що виконують функції коферментів. НАД (нікотинамідаденінди – нуклеотид) входить до складу ферментів, які каталізують окисно-відновні реакції (пригадайте, до якого класу ферментів вони належать), виконуючи функції перенесення електронів. Ще один ключовий кофермент-нуклеотид – НАДФ (нікотинамідаденіндинуклеотидфосфат), який, на відміну від першого, містить ще один залишок ортофосфатної кислоти, також бере участь в окисно-відновних процесах, що відбуваються в клітинах.\nНазва нуклеотиду/ позначення\nМал. 136.Схема перерозподілу енергії у клітині, що відбувається за участю АТФ\nНуклеїнові кислоти, або полінуклеотиди, – біологічні полімери, мономерами яких є нуклеотиди, що складаються з нітрогеновмісної основи, пентози і залишку ортофосфатної кислоти. Нуклеотиди є неодмінними компонентами цитоплазми будь-якої клітини, вони входять до складу ферментів і утворюють макроергічні сполуки, серед яких АТФ – ключова речовина, що бере участь у перетвореннях енергії в клітині.\nНУКЛЕЇНОВІ КИСЛОТИ. ВЛАСТИВОСТІ ТА ФУНКЦІЇ РНК. АТФ РОЗДІЛ 1. МОЛЕКУЛЯРНИЙ РІВЕНЬ ОРГАНІЗАЦІЇ ЖИТТЯ ТЕМА 2. ОРГАНІЧНІ РЕЧОВИНИ § 11. НУКЛЕЇНОВІ КИСЛОТИ. ВЛАСТИВОСТІ ТА ФУНКЦІЇ РНК. АТФ Пригадайте: які сполуки називають біополімерами? Які існують рівні просторової організації білкових молекул? Ви пам’ятаєте, що всі живі істоти здатні зберігати спадкову інформацію і передавати її нащадкам при розмноженні. Цю функцію виконують нуклеїнові кислоти. Певні види нуклеїнових […]...\nНуклеїнові кислоти. Біологічна роль нуклеїнових кислот Тема 3 НАЙВАЖЛИВІШІ ОРГАНІЧНІ СПОЛУКИ Урок 58 Тема уроку. Нуклеїнові кислоти. Біологічна роль нуклеїнових кислот Цілі уроку: формувати знання учнів про нуклеїнові кислоти як найважливіші сполуки, що зумовлюють існування всіх живих організмів; ознайомити учнів зі складом і будовою нуклеїнових кислот; формувати уявлення про матеріальну єдність світу, діалектичні уявлення про організацію речовини від простої до складної […]...\nНуклеїнові кислоти – БІОЛОГІЯ КЛІТИНИ Біологія. Комплексний довідник – підготовка до ЗНО та ДПА БІОЛОГІЯ КЛІТИНИ Нуклеїнові кислоти Нуклеїнові кислоти (від лат. nucleus – ядро) – біополімери, виявлені в 1869 р. в ядрі клітин. Мономерами нуклеїнових кислот є нуклеотиди – сполуки, що складаються з залишків трьох речовин: моносахариду (дезоксирибози в молекулі ДНК, рибози в молекулі РНК), нітрогеновмісної основи та фосфатної […]...\nНуклеїнові кислоти – ДНК і РНК МЕДИЧНА БІОЛОГІЯ Розділ 1 БІОЛОГІЧНІ ОСНОВИ ЖИТТЄДІЯЛЬНОСТІ ЛЮДИНИ 1.2. Молекулярно-генетичний і клітинний рівні організації життя 1.2.3. Спадковий апарат еукаріотичних клітин і його функціонування на молекулярному рівні 1.2.3.2. Нуклеїнові кислоти – ДНК і РНК Вперше нуклеїнові кислоти були виявлені Ф. Мішером у 1869 році. Переконливі докази того, що саме з ДНК пов’язана передача спадкової інформації, отримані […]...\nСолі ортофосфатної кислоти – Елементи VA групи ХІМІЯ – Комплексна підготовка до зовнішнього незалежного оцінювання РОЗДІЛ II. НЕОРГАНІЧНА ХІМІЯ 9. Неметалічні елементи та їхні сполуки. Неметали 9.4. Елементи VA групи 9.4.12. Солі ортофосфатної кислоти Як трьохосновна кислота Н3РO4 утворює три ряди солей: 1) середні (нормальні): К3РО4 – калій ортофосфат, Mg3(PO4)2-магній ортофосфат; І кислі: 2) однозаміщені: КН2РO4 – калій дигідрогенфосфат, Са(Н2РO4)2 – кальцій […]...\nНасичені монокарбонові кислоти – Карбонові кислоти – Оксигеновмісні органічні сполуки ХІМІЯ – Комплексна підготовка до зовнішнього незалежного оцінювання РОЗДІЛ III. ОРГАНІЧНА ХІМІЯ 12. Оксигеновмісні органічні сполуки 12.4. Карбонові кислоти Карбонові кислоти – це похідні вуглеводнів, до складу молекул яких входять одна або декілька карбоксильних груп – СООН. Класифікація карбонових кислот Розрізняють: 1) залежно від кількості карбоксильних груп (основності): – монокарбонові (однооснбвні): НСООН мурашина (метанова) кислота […]...\nКислоти – НАЙВАЖЛИВІШІ КЛАСИ НЕОРГАНІЧНИХ СПОЛУК ПОСІБНИК З ХІМІЇ ДЛЯ ВСТУПНИКІВ ДО ВИЩИХ НАВЧАЛЬНИХ ЗАКЛАДІВ Частина І. ЗАГАЛЬНА ХІМІЯ Розділ 6. НАЙВАЖЛИВІШІ КЛАСИ НЕОРГАНІЧНИХ СПОЛУК § 6.2. Кислоти Означення класу кислот з погляду теорії електролітичної дисоціації див. § 5.8. Наведені там приклади рівнянь їх дисоціації можна записати точніше, із урахуванням гідратації іонів: НСl (газ) ⇆Н+ (водн.) + Сl (водн.); СН3СООН (водн.) […]...\nВи зараз читаєте: НУКЛЕЇНОВІ КИСЛОТИ І НУКЛЕОТИДИ\n« ОКСИГЕН І КИСЕНЬ. ПОШИРЕНІСТЬ ОКСИГЕНУ І КИСНЮ В ПРИРОДІ. ФІЗИЧНІ ВЛАСТИВОСТІ КИСНЮ\nРегулювання обігу електронних грошей »


Августин 35 сторінка - реферати та учбові матеріали на um.co.ua\nАвгустин 35 сторінка\nПриступаючи до розгляду питання про джерело тієї помилки, тієї помилки, в які ми впадаємо, коли приписуємо тотожність своїм подібним сприйняттям, незважаючи на перерву між ними, я повинен нагадати одне спостереження, яке вже було посвідчено і пояснено мною. Ніщо так не змушує нас змішувати одну ідею c інший, як певне відношення між ними, асоціюється їх в уяві і змушує останнім легко переходити від однієї ідеї до іншої. Але з усіх відносин найбільш дійсним в даному випадку виявляється ставлення подібності, бо воно викликає асоціацію не тільки між ідеями, а й між станами розуму, примушуючи нас представляти одну ідею за допомогою деякого акта, або ж деякої операції нашого розуму, що схожі c тієї операцією , за допомогою якої ми представляємо іншу ідею. Я вже помітив, що ця обставина дуже важливо; і ми можемо встановити в якості загального правила, що всі ідеї, що призводять розум в однакове або схоже стан, дуже легко можуть бути змішані. Наш розум без праці переходить від однієї ідеї до іншої, помічаючи зміну лише при крайній уважності, на яку він, взагалі кажучи, зовсім не здатний.\nЩоб застосувати це загальне правило на практиці, ми повинні перш за все дослідити стан нашого розуму при розгляді будь-якого об'єкта, що зберігає повну тотожність, а потім знайти який-небудь інший об'єкт, який ми змішуємо c першим тому, що він викликає подібне ж стан розуму. Зосереджуючи свою думку на якомусь об'єкті і припускаючи, що він залишається деякий час тотожним, ми, очевидно, вважаємо, що зміна [його] відбувається тільки в часі, і не намагаємося утворити новий образ або нову ідею цього об'єкта. Здібності нашого розуму як би віддаються відпочинку і діють лише остільки, оскільки це потрібно для того, щоб продовжити ту ідею, яку ми вже володіємо і яка продовжує існувати без зміни, без перерви. Перехід від одного моменту до іншого ледь помітний для нас і не відзначений якимось новим сприйняттям, або ж новою ідеєю, для подання якій могло б знадобитися інший напрямок нашої душевної діяльності.\nАле які об'єкти, крім тотожних, здатні в той момент, коли ми розглядаємо їх, привести розум в такий же стан і змусити уяву так само без усякої перерви переходити від однієї ідеї до іншої? Питання це надзвичайно важливий. Бо, якщо ми знайдемо подібні об'єкти, ми, звичайно, можемо зробити висновок на підставі вищевикладеного правила, що вони природно змішуються c тотожними об'єктами і приймаються за такі майже у всіх наших міркуваннях. Але, незважаючи на всю свою важливість, питання це не так вже важкий і не викликає особливих сумнівів. Бо я негайно ж можу відповісти, що розум наводиться в такий стан під впливом послідовності співвідносних об'єктів, причому хід уяви буває таким же плавним і безперервним тоді, коли воно розглядає цю послідовність, як і тоді, коли воно являє один незмінюється об'єкт. Сама природа і сутність відносини складаються в тому, щоб встановлювати взаємозв'язок наших ідей і полегшувати при появі однієї ідеї перехід до ідеї співвідносних. Тому перехід від будь-якої ідеї до співвідносних [з нею] так плавний і легкий, що виробляє мало змін в розумі і здається схожим на продовження колишнього акта; а так як продовження колишнього акта є наслідком безперервного розгляду того ж об'єкта, то ми і приписуємо на цій підставі тотожність будь-якої послідовності співвідносних об'єктів. Думка так само легко ковзає уздовж такій послідовності, як якщо б вона розглядала лише один об'єкт; в силу цього вона і змішує послідовність c тотожністю.\nЗгодом ми побачимо багато прикладів цієї тенденції приписувати тотожність різних об'єктів, яку викликає ставлення, але поки ми обмежимося даним предметом. Досвід вчить нас наступного: майже всі враження наших почуттів мають такою постійністю, що перерва їх не виробляє в них зміни і не заважає їм зберігати при новому появі колишнього вигляду і попереднє положення. Я розглядаю меблі в своїй кімнаті, потім закриваю очі, знову відкриваю їх і знаходжу, що нові сприйняття цілком подібні c тими, які раніше вражали мої почуття. Подібність це спостерігається нами на тисячах прикладів і, природно, ставить наші ідеї цих переривчастих сприйняття в найтісніше відношення один до одного, змушуючи наш розум легко переходити від однієї з них до іншої. Але коли уява легко переходить або пробігає ряд ідей різних і переривчастих сприйняття, стан нашого розуму буває майже однаково c тим, коли ми розглядаємо одне сталий і незмінний сприйняття. Тому дуже природно, що ми змішуємо один стан c іншим.\n... Я наважуюся стверджувати щодо інших людей, що вони є ні чим іншим, як зв'язка або пучок (bundle or collection) різних сприйнять, що слідують один за одним c незбагненною швидкістю і знаходяться в постійному плині, в постійному русі. Наші очі не можуть повернутися в очницях без того, щоб не змінилися наші сприйняття. Наша думка ще більш мінлива, ніж зір, а всі інші наші почуття і здібності вносять свою частку в ці зміни, і немає такої душевної сили, яка залишалася б незмінно тотожною, хіба тільки на одну мить. Дух - щось на зразок театру, в якому виступають один за одним різні сприйняття; вони проходять, повертаються, зникають і змішуються один c іншому в нескінченно різноманітних положеннях і поєднаннях. Власне кажучи, в дусі немає простоти в будь-який даний момент і немає тотожності в різні моменти, як би велика не була наша природна схильність уявляти подібну простоту і подібне тотожність. Порівняння c театром не повинно вводити нас в оману: дух складається з одних тільки сприйняття, що слідують один за одним, і у нас немає ні найменшого уявлення про те місце, в якому розігруються ці сцени, і про те матеріалі, з якого цей театр складається.\nАле що ж викликає в нас таку сильну схильність приписувати тотожність цим змінюють один одного сприйняттям і припускати, що ми володіємо незмінним і безперервним існуванням протягом всього свого життя? Перш ніж відповісти на це питання, ми повинні провести розрізнення між тотожністю особистості, оскільки воно стосується нашого мислення або уяви, і тотожністю особистості, оскільки воно стосується наших афектів або нашого ставлення до самих себе. В даний час предметом нашого розгляду є перше; щоб досконало пояснити його, ми повинні дуже глибоко вникнути в суть справи і з'ясувати то тотожність, яке ми приписуємо рослинам і тваринам, так як між ним і тотожністю я, або особистості, існує значна аналогія.\nМи можемо скласти собі чітку ідею об'єкта, існуючого незмінно і безперервно при передбачуваному зміні часу, і цю ідею ми називаємо ідеєю тотожності, або однаковості. У нас є також чітка ідея кількох різних об'єктів, що слідують один за одним і пов'язаних тісною ставленням; а це при точному розгляді дає нам таке ж повне уявлення про відмінність, як якщо б між зазначеними об'єктами не було ніякого відношення. Але хоча ці дві ідеї тотожності і послідовності співвідносних об'єктів самі по собі зовсім роздільні і навіть протилежні одна одній, проте безсумнівно, що в своєму повсякденному мисленні ми зазвичай змішуємо їх. Той акт нашої уяви, за допомогою якого ми розглядаємо безперервний і незмінюється об'єкт, і той, за допомогою якого ми споглядаємо послідовність співвідносних об'єктів, переживаються нами майже однаково, і в другому випадку потрібно не більше зусиль думки в порівнянні c першим. Ставлення полегшує нашому розуму перехід від одного об'єкта до іншого і робить цей перехід настільки ж легким, як якщо б розум споглядав один безперервний об'єкт. Ця схожість і є причиною змішання і помилки, змушуючи нас замінювати уявлення співвідносних об'єктів поданням тотожності. Якщо навіть в дану хвилину ми розглядаємо послідовність співвідносних об'єктів як щось мінливе і переривчасте, то в наступну мить ми, безсумнівно, припишемо їй повну тотожність і будемо розглядати її як щось незмінне і безперервне. В силу вищезгаданого подібності наша схильність до цієї помилку така сильна, що ми впадаємо в неї перш, ніж встигаємо її помітити, і хоча ми постійно поправляє себе за допомогою роздуми і повертаємося до більш точному методу мислення, проте не можемо ні довго дотримуватися свого філософського погляду , ні викорінити зі своєї уяви згадану схильність. Останнє засіб, яке залишається у нас, полягає в тому, щоб піддатися їй і сміливо стверджувати, що різні співвідносні об'єкти в дійсності тотожні, як би переривчасті або мінливі вони не були. А для того щоб виправдати в своїх очах цю безглуздість, ми часто придумуємо який-небудь новий і яке не можна подати принцип, що з'єднує об'єкти і перешкоджає їх перерви або зміни. Так, c метою усунути перерву ми уявляємо безперервне існування наших чуттєвихсприймань, а для того, щоб приховати зміни, вдаємося до ідеї душі, я і субстанції. Слід далі зазначити, що коли ми навіть не утворюємо подібної фікції, наша схильність до змішування тотожності і відносини так велика, що ми готові уявляти крім відносини між частинами ще щось невідоме й таємниче, що зв'язує останні; так, на мою думку, ситуація c тим тотожністю, яке ми приписуємо рослинам і тваринам. Якщо ж ми й не робимо цього, то тим не менше відчуваємо сильну схильність до змішування зазначених ідей, хоча й опиняємося не в змозі цілком задовольнити себе в даному відношенні і не знаходимо нічого незмінного і безперервного, що виправдовувало б нашу ідею тотожності.\nОтже, полеміка щодо тотожності не простий суперечка про слова. Адже коли ми помилково приписуємо тотожність мінливим або переривчастим об'єктів, то наша помилка не обмежується одним способом вираження: ми зазвичай приєднуємо сюди фікцію чогось незмінного і безперервного, чогось таємничого і незрозумілого або принаймні відчуваємо схильність до подібних фікціям. Наша гіпотеза буде доведена настільки, щоб задовольнити будь-якого серйозного дослідника, якщо ми покажемо на підставі щоденного досвіду і спостереження, що об'єктами, які самі по собі мінливі і переривчасті, але вважаються проте тотожними, бувають лише об'єкти, що складаються з послідовності частин, пов'язаних один c одним за допомогою подібності, суміжності і причинності. Так як подібна послідовність відповідає, очевидно, нашим поданням про відмінність, то ми лише помилково можемо приписувати їй тотожність; а так як відношення частин, що вводить нас в оману, насправді не що інше, як якість, що породжує асоціацію ідей і легкий перехід уяви від однієї ідеї до інших, то, отже, дана помилка може виникнути лише в силу подібності, існуючого між описаним актом нашого розуму і тим, за допомогою якого ми розглядаємо єдиний безперервний об'єкт. Отже, нашим головним завданням повинно бути доказ того, що всі об'єкти, яким ми приписуємо тотожність, що не спостерігаючи в них незмінності і безперервності, складаються з послідовності співвідносних об'єктів.\nПрипустимо для цієї мети, що перед нами в наявності деяка маса матерії, маса, частини якої суміжні і пов'язані один c іншому; очевидно, що раз всі частини цієї маси залишаються безперервно і незмінно тотожними, то ми повинні приписати їй повну тотожність, який би рух або зміну місця ми ні спостерігали в цілому або в будь-який його частини. Але припустимо, що до цієї маси буде додана або ж від неї буде збавляючи дуже мала, або незначна, частина матерії: строго кажучи, це безумовно порушить тотожність цілого; однак, рідко дотримуючись такої точності в своєму мисленні, ми зазвичай не вагаючись визнаємо тотожну масу, в якій знаходимо таке незначне зміна. Перехід думки від об'єкта, ще не піддавався зміні, до об'єкта, вже що зазнав зміна, відбувається так безперешкодно і легко, що ми ледь помічаємо його і буваємо схильні уявляти, ніби продовжуємо безперервно розглядати один і той же об'єкт.\nЦей досвід пов'язаний c одним вельми чудовим обставиною, а саме хоча зміна будь-якої значної частини маси порушує тотожність цілого, проте вимірювати величину цієї частини треба не абсолютно, а пропорційно цілому. Додаток або зменшення гори виявилося б недостатнім для того, щоб провести зміну в планеті, тоді як тотожність деяких тіл могло б бути порушено додатком або зменшенням всього декількох дюймов- Пояснити це можна тільки за допомогою того міркування, що об'єкти діють на розум, порушуючи або перериваючи безперервність його актів, не пропорційно своїй дійсній величині, а в залежності від своїх взаємних пропорцій. Якщо ж об'єкт в силу такого перерви перестає здаватися тотожним, то, значить, безперервний перебіг думки і становить це тотожність.\nНа підтвердження цього можна навести ще одне явище. Зміна значної частини якого-небудь тіла порушує його тотожність; але чудово, що, щоб ці поправки відбувається поступово і непомітно, ми менш схильні приписувати йому така дія. Причина цього явища, очевидно, може бути лише така: стежачи за послідовними змінами тіла, наш розум відчуває, що йому легко переходити від розгляду стану тіла в один момент до розгляду його стану в інший момент, і зовсім не усвідомлює перерви в своїх актах. В силу безперервності свого сприйняття розум приписує безперервне існування і тотожність самому об'єкту.\nАле які б заходи ми ні дотримувалися, намагаючись вводити зміни поступово і робити їх пропорційними цілому, очевидно, що, коли вони стають нарешті значними, ми вже не наважуємося приписувати тотожність настільки різних об'єктів. Існує, однак, ще один штучний прийом, c допомогою якого ми можемо змусити уяву просунутися на крок далі: для цього треба поставити частини в певне відношення один до одного і скомбінувати їх стосовно до якої-небудь спільної мети, загальним призначенням. Корабель, значна частина якого піддавалася змінам через частого ремонту, проте вважається тотожним, і відміну матеріалу, з якого він тепер складається, від колишнього не заважає нам приписувати йому тотожність. Загальна мета, до якої пристосовані частини, при всіх змінах залишається однаковою і дозволяє уяві легко переходити від одного стану об'єкта до іншого.\nЦей результат стане ще помітніше, якщо до загальним призначенням частин додати їх гармонійне поєднання (sympathy) і припустити, що у всіх своїх діях і операціях вони знаходяться у взаємному відношенні причини і дії. Так йде справа з усіма тваринами і рослинами, складові частини яких не тільки пристосовані до однієї спільної мети, але і знаходяться у взаємній залежності, взаємного зв'язку. Дія такого тісного відносини між ними таке, що хоча, як всякий погодиться, після декількох дуже небагатьох років і рослини, і тварини змінюються повністю, однак ми все ж приписуємо їм тотожність, незважаючи на те що їх форма, розміри і речовина абсолютно змінюються. Дуб росте з маленького рослини в велике дерево, але залишається все тим же дубом, хоча жодна його матеріальна частинка, жодна форма його частин не залишаються тотожними. Дитина стає чоловіком і то гладшає, то худне, чи не втрачаючи свого тотожності.\nМожна згадати ще два наступних явища, чудових в своєму роді. Перше з них таке: хоча ми зазвичай можемо досить точно відрізнити нумерического тотожність від родового, проте нам часто трапляється змішувати їх і користуватися одним замість іншого в своєму мисленні, в своїх міркуваннях. Так, чуючи часто переривчастий і знову відновляється шум, людина говорить, що це один і той же шум, хоча очевидно, що чутні їм звуки лише за родом тотожні або подібні, а чисельно тотожною є лише породжує їх причина. Точно так само можна сказати, що не грішачи проти загальноприйнятого способу вираження, що така-то церква, споруджена спершу з цегли, прийшла в ветхість і була знову побудована приходом з каменю відповідно c сучасним архітектурним стилем. У цьому випадку ні форма, ні матеріал не залишаються тотожними, а між обома об'єктами немає нічого спільного, крім їхнього ставлення до парафіян, проте одного цього достатньо, щоб ми назвали зазначені об'єкти тотожними. Потрібно, однак, зауважити, що в подібних випадках перший об'єкт певним чином знищується, перш ніж другий починає існувати, в силу чого ідея відмінності і множинності зовсім не спадає нам на думку, а тому ми c меншими коливаннями визнаємо ці об'єкти тотожними.\nПо-друге, легко помітити, що хоча для збереження тотожності в послідовності співвідносних об'єктів до певної міри потрібно, щоб зміна частин цієї послідовності було невнезапним і неповним, проте в тих випадках, коли об'єкти за своєю природою мінливі і непостійні, ми допускаємо більш раптовий перехід , ніж той, який взагалі був би узгодимо c відношенням тотожності. Так, в силу самої природи річки частини останньої рухливі і мінливі, і, не дивлячись на те що вони абсолютно змінюються менш ніж за добу, річка все ж залишається тотожною протягом декількох століть. Все, що властиво будь-якої речі і істотно для неї, ми завжди до деякої міри очікуємо, а все, що ми очікуємо, виробляє на нас менше враження і здається нам менш важливим, ніж незвичайне і виняткове. Значна, але очікувана зміна в дійсності представляється уяві меншою, ніж найменша, але незвичайне зміна; менше порушуючи безперервне протягом думки, перша зміна менше сприяє знищенню тотожності.\nТепер ми переходимо до з'ясування природи особистого тотожності, питання, котрий придбав таке велике значення в філософії, а за останній час займав переважно Англію, де все найбільш туманні наукові проблеми вивчаються c особливим завзяттям і увагою. Очевидно, що і в даному випадку потрібно продовжувати користуватися тим самим методом міркування, за допомогою якого ми так вдало пояснили тотожність рослин, тварин, кораблів, будинків і взагалі всіх складних, мінливих творів як мистецтва, так і природи. Тотожність, приписуване нами людському розуму, фіктивно і однорідно c тим, яке ми приписуємо рослинам і тваринам; отже, і за походженням воно не може бути іншим, але має породжуватися подібним актом уяви, виробленим по відношенню до схожих же об'єктів.\nАле якщо цей аргумент, на мій погляд, втім цілком переконливий, що не переконає читача, то нехай останній візьме до уваги наступне міркування, ще ближче і безпосередніше стосується суті справи. Очевидно, що, яким би досконалим ми ні уявляли тотожність, яке приписують нами людському розуму, воно не здатне злити кілька різних сприйнять в одне і змусити їх втратити суттєві для них риси роздільності і відмінності. Далі, вірно і те, що кожне окреме сприйняття, що входить до складу розуму, є окреме існування, відмінне, отличимое і віддільного від всякого іншого сприйняття, одночасного йому або наступного за ним. Але так як, незважаючи на це розходження і цю віддільність, ми тим не менше припускаємо, що весь хід сприйняття об'єднується за допомогою деякого тотожності, то з приводу цього відносини тотожності, природно, виникає наступне питання: чи є воно щось реально об'єднує наші окремі сприйняття або ж щось лише асоціюється їх ідеї в уяві, тобто, іншими словами, коли ми говоримо про тотожність деякої особистості, спостерігаємо ми деяку реальну зв'язок між сприйняттям або ж відчуваємо цей зв'язок тільки між утвореними нами ідеями останніх? Ми легко можемо відповісти на це питання, якщо згадаємо те, що вже було докладно доведено нами, а саме в пізнанні ніколи не спостерігається реального зв'язку між об'єктами і навіть зв'язок причини і дії при уважному розгляді зводиться до звичної асоціацію між ідеями. Бо звідси c очевидністю випливає, що тотожність не є щось реальне, що належить цим різним сприйняттям і об'єднує їх, але що воно лише якість, яке ми приписуємо сприйняттям, в силу того що, спостерігаючи їх ідеї, знаходимо останні пов'язаними в уяві. Але єдиними якостями, які можуть надати ідеям зв'язок в уяві, є три вищезазначених відносини. Вони грають роль об'єднуючих засад в світі ідей; без них же кожен окремий об'єкт може бути виділений розумом, може бути розглядаємо окремо і здається мають настільки ж мало зв'язку c будь-яким іншим об'єктом, як якщо б їх роз'єднувало найбільша різниця, найбільшу відстань. Отже, тотожність залежить від одного з трьох відносин: подібності, суміжності і причинності; а так як сама сутність цих відносин полягає в породженні легкого переходу від однієї ідеї до іншої, то це означає, що наші уявлення про особисте тотожність цілком породжуються безперешкодним і безперервним просуванням думки уздовж ряду пов'язаних друг c іншому ідей, що відповідає вишеоб'ясненним принципам.\nЮм Д. Трактат про людську природу // Твори. У 2 т. М., 1965. Т. I. С. 102 - 104, 169 - 170, 310 - 312, 313 - 315, 367 - 375\n1. Тотожність причини c собою в її дії - це зняття її могутності й отріцательності і тому байдуже до відмінностей форми єдність, зміст. - Ось чому зміст лише в собі пов'язане c формою, в даному випадку - c причинністю. Тим самим вони покладені як різні, і форма по відношенню до змісту є лише безпосередньо дійсна форма, випадкова причинність.\nДалі, зміст, взяте таким чином як щось певне, - це різний зміст в самому собі; і причина, а тим самим і дія визначені за своїм змістом. - Так як рефлектірованія є тут також безпосередня дійсність, то зміст є дійсна, але кінцева субстанція.\nТаке тепер ставлення причинності в своїй реальності і кінцівки. Як формальне воно нескінченне ставлення абсолютної могутності, змістом якої є чисте виявлення себе або необхідність. Навпаки, як кінцева причинність воно має ту чи іншу дане зміст і розвивається як зовнішню відмінність в тотожній, яке в своїх визначеннях є одна і та ж субстанція.\nЗавдяки такому тотожності змісту ця причинність є аналітичне положення. Одна і та ж річ виступає в одному випадку як причина, а в іншому - як дію, там - як власна її стійкість, тут - як положення або визначення в чомусь іншому. Так як ці визначення форми суть зовнішня рефлексія, то, коли визначають те чи інше явище як дію і сходять від нього до його причини, для того щоб осягнути і пояснити його, це по суті справи - тавтологічну розгляд, що здійснюється суб'єктивним розумом; двічі повторюється лише одне і те ж зміст; в причини немає нічого, чого немає в дії. - Наприклад, дощ - причина вогкості, яка є його дію; «Дощ дає вологу», це - аналітичне пропозиція; та ж вода, яка становить дощ, і є волога; як дощ ця вода є в формі окремої речі, а як вогкість або вологість вона прикметник, щось належне, яке, як припускають, уже не має своєї стійкості в самому собі; і те й інше визначення однаково внешни воді. - Подібним же чином причина ось цього кольору-щось окрашивающее, пігмент, який є одна і та сама дійсність, яка виступає в одному випадку у зовнішній їй формі чогось чинного, тобто як зовні пов'язана c відмінним від неї чинним, а в другому випадку - в настільки ж зовнішньому для неї визначенні дії. - Причина того чи іншого вчинку - внутрішнє переконання чинного суб'єкта, яка як зовнішнє наявне буття, що купується цим переконанням завдяки действованию, є той же зміст і та ж цінність. Якщо рух будь-якого тіла розглядається як дія, то причина його - деяка штовхає сила; але і до і після поштовху є одне і те ж кількість руху, один і той же існування, яке містилося в толкающем тілі і повідомлене ним штовхає тілу; і скільки воно повідомляє, стільки ж воно саме і втрачає.\nПричина, наприклад живописець або штовхає тіло, має, правда, ще й інший зміст: живописець - крім фарб і їх форми, що з'єднує фарби для [створення] картини, а штовхає тіло - крім руху певної сили і певного напряму. Але це інший зміст - випадковий придаток, що не стосується причини; які б інші якості живописець ні мав незалежно від того, що він живописець даної картини, це не входить в картину; лише ті з його властивостей, які представлені в дії, притаманні йому як причини; по іншим же своїми властивостями він не причина. Точно так же, чи є штовхає тіло камінь або дерево, зелене чи воно, жовте і т.п., це не входить в його поштовх, і в цьому сенсі воно не причина.\nЗ приводу цієї тавтологічні відносини причинності слід зазначити, що воно не здається що містить тавтологію в тих случах, коли вказуються не найближчі, а віддалені причини дії. Зміна форми, зазнає лежить в основі річчю в цьому проходженні через багато проміжні ланки, приховує тотожність, яка зберігається при цьому самою річчю. У той же час в цьому множенні причин, вклинюється між нею і останньою дією, вона зв'язується c іншими речами і обставинами, так що не то перше, що оголошується причиною, а лише всі ці багато причин, разом узяті, містять повну дію. - Так, наприклад, якщо для людини склалися такі обставини, при яких розвинувся його талант внаслідок того, що він втратив свого батька, убитого кулею в битві, то можна указу гь на цей постріл (або, якщо йти ще далі назад, на війну або на причину війни і т.д. до нескінченності) як на причину майстерності цієї людини. Але ясно, що, наприклад, не цей постріл сам по собі є причина, а причиною служить лише поєднання його c іншими діючими визначеннями. Або, вірніше, постріл цей взагалі не причина, а лише окремий момент, що відноситься до обставин можливості [дії].\nПотім слід головним чином звернути ще увагу на недоречне застосування відносини причинності до відносин [в сфері] фізико-органічної і духовного життя. Те, що називається причиною, виявляється тут, звичайно, мають інший зміст, ніж дія, але це тому, що те, що діє на живе, визначається, змінюється і перетворюється цим живим самостійно, бо живе не дає причини викликати її дію, т. е. знімає її як причину. Так, недозволітельно говорити, що їжа є причина крові або що такі-то страви або холод, вогкість - причини лихоманки і т.п .; так само неприпустимо вказувати на клімат Іонії як на причину творінь Гомера або на честолюбство Цезаря як на причину падіння республіканського ладу в Римі. Взагалі в історії діють і визначають один одного духовні маси і індивіди; природі духа ще в більш високому сенсі, ніж характеру живого взагалі, властиво скоріше не приймати в себе іншого початкового, інакше кажучи, не допускати в собі продовження будь-якої причини, а переривати і перетворювати її. - Але такого роду відносини належать ідеї і повинні бути розглянуті лише при аналізі її. - Тут же можна ще відзначити, що, оскільки допускається відношення причини і дії хоча б і не в звичному значенні, дія не може бути більше, ніж причина, тому що дія є не більше як виявлення себе причини. В історії стало звичайним дотепне вислів, що з малих причин відбуваються великі дії, і тому для пояснення значного і серйозного події призводять якийсь анекдот як першу причину. Така так звана причина повинна розглядатися лише як привід, лише як зовнішнє збудження, в якому внутрішній дух події міг би і не потребувати або замість якого він міг би скористатися безліччю інших приводів, щоб почати c них в явищі, пробити собі шлях і виявити себе . Швидше навпаки, тільки самим цим внутрішнім духом події щось само по собі дрібне і випадкове було визначено як його привід. Цей живопис історії в стилі арабесок, що створює з тонкого стебла великий образ, є тому хоча і дотепна, але надзвичайно поверхнева трактування. Правда, в цьому виникненні великого з малого має місце взагалі перевертання зовнішнього, що здійснюється духом, але саме тому зовнішнє не є причина всередині духу, інакше кажучи, саме це перевертання знімає відношення причинності.\nГегель. Наука логіки. М., 1971. Т. 2. С. 210 - 214\nІ. В. ҐЕТЕ\nПри розгляді явищ природи виникають два вимоги: досконало познайомитися c самими явищами і шляхом роздумів опанувати ними. До досконалості веде порядок, порядок вимагає методу, а метод полегшує уявлення. Якщо ми можемо охопити поглядом об'єкт у всіх його деталях, правильно зрозуміти і подумки його відтворити, то ми маємо право сказати, що розглядаємо його у власному і в більш високому сенсі, що він нам належить, що ми набуваємо якесь панування над ним. І так приватна завжди веде нас до спільного, загальне - до приватного. Обидва взаємодіють при будь-якому розгляді, при будь-якому викладі.\nАвгустин 34 сторінка | Августин 36 сторінка\nАвгустин 24 сторінка | Августин 25 сторінка | Августин 26 сторінка | Августин 27 сторінка | Августин 28 сторінка | Августин 29 сторінка | Августин 30 сторінка | Августин 31 сторінка | Августин 32 сторінка | Августин 33 сторінка |


19.06.2020 12:28 Читайте по-русски\nМасову роздачу російських паспортів на окупованому Донбасі назвали грубим втручанням у внутрішні справи\nУкраїна виступає за посилення санкцій проти Росії за організацію так званого "референдуму" щодо змін до Конституції РФ на окупованому Донбасі, йдеться в заяві Міністерства закордонних справ.\nМЗС розцінює такі наміри як чергову спробу порушення суверенітету й територіальної цілісності України. При цьому масову роздачу російських паспортів на окупованому Донбасі назвали грубим втручанням у внутрішні справи і продовженням повзучої анексії.\nКрім того, Україна наголошує, що паспортизація окупованих територій руйнує Мінські домовленості. Із точки зору українського та міжнародного права голосування у Криму також буде незаконним, а результати не будуть визнані.\n"Загальною відповіддю на незаконні дії РФ має бути посилення політико-дипломатичного і санкційного тиску на державу-агресора", – йдеться в заяві.\nНагадаємо, голосування в Росії щодо змін до конституції заплановано на 1 липня 2020 року. Нові поправки дозволяють Путіну залишитися при владі після закінчення президентського терміну.\nросія Конституція ОРДЛО


Карта двері Грейт Вол Ховер — купити карта двері — Оригінал і аналоги\nКарта двері Great Wall Hover 2.4\nЯкщо ви хочете уточнити, чи є в наявності Карта двері Great Wall Hover 2.4, це завжди можна зробити за телефонами нашого магазину. Так само ви можете дізнатися і про терміни поставки даної деталі. Якщо вам потрібні інші запчастини для ремонту і експлуатації цієї моделі автомобіля, пропонуємо ознайомитися з нашим повним каталогом якісних і недорогих комплектуючих:\nКращий вибір серед своєї категорії запчастин від нашого інтернет магазину - це карта двері Грейт Вол Ховер! Висока якість виконання гарантує правильну роботу всього вузла на протязі всього терміну служби. А доступна ціна дозволить зробити ремонт вашого автомобіля більш економним, швидким і простим.\nКарта двері Грейт Вол Ховер: заміни своєчасно - керуй впевнено!\nКожна поставлена нами деталь - це запорука надійності всього автомобіля. Не виняток і карта двері Грейт Вол Ховер, яку ви можете замовити прямо з цієї сторінки. Ми гарантуємо:\nПам’ятайте: тільки професійна установка забезпечить довговічність деталі, безпеку при управлінні, тривалий термін служби. І тоді карта двері Грейт Вол Ховер від нашого інтернет магазину задовольнить навіть найвимогливіших до якості власників цієї моделі!


"ЄС" на виборах підтримає чинного голову Києва – він реалізує реформу децентралізації Порошенка — 5 канал\n16.09.2020 13:46 Читайте по-русски\n"Європейська солідарність" ініціює об'єднання всіх демократичних сил\nПартія "Європейська солідарність" заявила про підтримку на прийдешніх місцевих виборах чинного міського голови Києва Віталія Кличка, який реалізує реформу децентралізації, ініційовану командою Петра Порошенка. Про це на конференції київської організації партії заявив її голова Володимир Прокопів.\n"Європейська солідарність" ініціює об'єднання всіх демократичних сил. Нас питають: кого з кандидатів на посаду київського міського голови? Хочу зазначити – ми найперше підтримуємо киян", – наголосив він.\nІ продовжив: "У 2015 році наша команда делегувала на посаду київського міського голови Віталія Кличка. Саме тоді Петро Порошенко розпочав курс на децентралізацію. Це істотно збільшило бюджет Києва. Децентралізація відкрила перспективи для реалізації багатьох амбітних програм, які змінили наше місто на краще. Ці зміни були би неможливі без істотного розширення фінансової бази місцевого самоврядування, на яке пішов Порошенко. Ми підтримуємо чинного міського голову, який реалізовував політичний курс п'ятого президента України".\nПри цьому на виборах до Київради Прокопів закликав киян голосувати за "Європейську солідарність".\n"Лише вона, маючи парламентське представництво, здатна захистити децентралізацію. Не дозволити змінити закон про столицю так, щоб реальну владу відібрати у громади і передати главі адміністрації, призначеному "слугами". Щоби, врешті-решт, на рівні столичного самоврядування не допустити концентрації усіх повноважень в одних руках. Бо всі тепер точно знають, що монобільшість – це зло, чи то на рівні всієї держави, чи то в межах Київради", – переконаний він.\nНагадаємо, раніше стало відомо, що список "ЄС" на виборах до Київради очолила Марина Порошенко.


Розвитку сільгоспвиробництва Харківської області необхідно приділити особливу увагу\n14 березня 2014 | 16:00\nПро це в ході селекторної наради заявив заступник голови - керівник апарату Харківської обласної державної адміністрації Василь Хома. Він зазначив, що при правильному підході сільгоспвиробництво може стати однією з найефективніших і навіть надприбуткових сфер.\n«Цьому напрямку в Харківській області ми повинні приділити особливу увагу. З урахуванням науки необхідно відпрацювати правильний алгоритм взаємодії з сільгоспвиробниками. Починаючи з того, що ми повинні чітко розуміти, скільки у нас знаходиться землі в оренді. Крім цього, протягом двох років всі сільгоспвиробники повинні мати проекти сівозмін. Тоді ми зможемо вже досягати потрібних результатів», - сказав Василь Хома.


«Університети мого життя»: розповідь Юрія Макара – Наше слово\nдослідження рецензії та огляди Юрій Макар\nНаше слово\t17 Травня 2020\nМирослава Олійник ■ РЕЦЕНЗІЇ ТА ОГЛЯДИ ■ №20, 2020-05-17\nЮрій Макар народився 1935 року на Холмщині, а цього року святкує своє 85-ліття. Розпочинаючи огляд-рецензію, я хочу разом із редакційним колективом привітати ювіляра. Тим паче, що у своєму останньому романі він тепло згадує не тільки редакційну колегію, а й Об’єднання українців у Польщі, інші українські інституції та Варшавський університет.\nПише він про них не просто так: працюючи над дисертаціями та справою всього життя – тритомником «Від депортації до депортації: суспільно-політичне життя холмсько-підляських українців (1915-1947): Дослідження. Спогади. Документи», Юрій Макар безліч разів побував у Польщі, шукаючи матеріали в архівах. Клопітка праця над книгою вимагала поїздок також до Канади і США. Книжку «Університети мого життя» він подарував редакції з автографом та підписом: «Дякую за тижневик, який використовують студенти для наукової роботи».\nЮрій Макар – доктор історичних наук, професор, заслужений діяч науки і техніки України, академік чотирьох наукових установ у галузі суспільних наук, також Української вільної академії наук у США. Опублікував понад 500 наукових публікацій в українських та зарубіжних виданнях, колективних та індивідуальних монографій, навчальних посібників. Найголовнішим з університетів із заголовку книги Юрія Макара став Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича – йому він віддав майже півстоліття.\nЗбірка спогадів професора – це своєрідний детальний щоденник його життя. Робота у вузі, наукові та науково-методичні дослідження тісно переплітаються з особистими подіями. Про все це він розповідає у шістьох розділах: від «Дитячих та юнацьких років» – до «Пізнання Європи і світу». Дитинство Юрія Макара припало на час лихоліття війни та переселенських поневірянь. Коли йому було 11 років, їх із мамою та молодшим братом (батька вбили 1943 року) вивезли з рідного села Новосілки Томашівського повіту до Херсонської області, а через рік доля закинула їхню родину на Волинь. Залишившись без батька, Юрій в молодому віці зрозумів свою відповідальність – допомогти мамі утримувати сім’ю. Подорослішавши, він обрав педагогічний фах, закінчив Київський університет та почав працювати шкільним вчителем. Але його діяльність стосувалася не тільки цієї сфери: під час служби у повітряно-десантних військах він 50 разів стрибав із парашутом, а ще була стрільба, гімнастика, плавання – тому й сьогодні, незважаючи на вік, пан Юрій не втрачає можливості позайматися спортом.\nПереповісти все, про що він написав, неможливо. Однак я зупинюся на чернівецькому періоді, насиченому наполегливою працею: тільки мудрістю, толерантністю та інтелігентністю можна згуртувати колектив та завоювати довіру студентів, вважав Юрій Макар. Цим він не обмежувався: найбільшою його мрією було налагодження та розвиток міжнародних зв’язків Чернівецького університету. Це також своєрідна епопея науковця, бо ж треба було здійснити незліченну кількість поїздок та візитів, в основному до Канади та США. Спочатку Юрій Макар їздив сам, потім – із дружиною Ліною та синами Олександром й Віталієм. Олександр із сім’єю залишився жити у Канаді, а Віталій працює у «батьковому» університеті.\nВідтак у 2001 році там створили кафедру міжнародних відносин, яку Юрій Макар очолює до сьогодні. А перша міжнародна угода була підписана 1977 року з Саскачеванським університетом із Канади. «Тепер, – каже Юрій Макар, – у часи науково-технічних звершень, міжнародна співпраця вимірюється багатьма показниками, але людський фактор завжди відігравав першорядну роль». Тому відбувалися численні зустрічі з українцями, яких доля закинула у різні куточки світу – відомими вченими, суспільно-політичними і державними діячами, митцями. «Мимоволі замислюєшся, скільки талановитих, відданих розбудові української державності, науки, мистецтва людей опинилися не з власної ініціативи поза межами України. А в рази більше їх загинуло на місці або на неосяжних просторах Росії», – пише про це у спогадах Юрій Макар.\nЦікавим і знаковим стало вшанування столітнього ювілею українців Канади – як результату спільних досліджень участі національно-етнічних меншин в освоєнні канадського Заходу, конференцій, що проводилися з 1980-х років. Такі ювілейні конференції відбулися у Чернівцях і Едмонтоні. Чимало українських центрів та організацій відвідав пан Юрій не тільки за океаном, а й у Чехії, Румунії, Франції та багатьох інших країнах. «Наші люди в усіх країнах світу творять дива», – зазначає він у книзі.\nОстанній розділ «Пізнання Європи і світу» присвячений поїздкам: від «першої родинної відпочинкової подорожі» – до «майже навколосвітньої». Оповідь настільки детальна, що я мала відчуття, ніби також побувала у Німеччині, Чехії, Тунісі, Єгипті, Туреччині, Іспанії, Чорногорії, Албанії та, зрештою, Польщі. Майже всюди Юрій Макар мандрував із дружиною, яка також була за професією педагогинею. Додаток до книги з чорно-білими та кольоровими фотографіями, відсортованими за роками, доповнює описані факти й події.\nРобота Юрія Макара – це своєрідна автобіографія, ідейно-художня цілісність. Підсумую його словами: «…працюючи чи то директором школи, чи деканом факультету, чи врешті завідувачем кафедри, ніколи і ні за яких обставин я не змушував нікого робити щось таке, чого той сам не хотів би робити».\nДизайн обкладинки із зображенням споруди рідного Юрію Макару Чернівецького університету виконав Василь Бакай. Це – комплекс, споруджений у 18641882 роках як резиденція буковинських митрополитів за проектом відомого чеського архітектора Йозефа Главки. 2001 року ця будівля потрапила у список об’єктів Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО.\nЮрій Макар, «Університети мого життя», Чернівці: «Технодрук», 2019. – 608 с.


Нігерія - Запорізька торгово-промислова палата: Через співробітництво до процвітання\nВи тут: Головна Анонсы. Новости Нігерія\nОкрім цього, слід також зазначити, що у контектсті заходів, спрямованих на стабілізацію на валютному ринку, забезпечення ефективного використання іноземної валюти та максимальної вигоди від товарів і послуг імпортованих до Нігерії, Центральний Банк Нігерії (CBN) Директивою від 23.06.2015 р. заборонив доступ до валютних ринків країни низці імпортерів, у тому числі імпортерам певних видів готової с/г продукції.\nНа думку CBN, такі дії мають на меті заохочення місцевого виробництва товарів, оскільки імпортери втрачають доступ до внутрішнього ринку "форекс" і не зможуть купувати валюти для розрахунку за кордоном.\nЯк вважає CBN, імпортерам доведеться використовувати власні ресурси на паралельних ринках або купувати валюту на комерційних роздрібних ринках всередені Нігерії для розрахунку за імпорт.\nЗа інформацією представників ділових кіл Нігерії, більшість компаній-імпортерів наразі дійсно призупинили свою діяльність у звязку з такою агресивною політикою NCA та CBN.