Заказать диссертацию ЕСТЕТИКА ПОЛІТИЧНОЇ ВЛАДИ: ПОНЯТТЯ, ТЕОРЕТИКО-МЕТОДОЛОГІЧНІ ЗАСАДИ ДОСЛІДЖЕННЯ Й ІСТОРИЧНА ФЕНОМЕНОЛОГІЯ : ЭСТЕТИКА ПОЛИТИЧЕСКОЙ ВЛАСТИ: ПОНЯТИЕ, ТЕОРЕТИЧЕСКИЕ ОСНОВЫ ИССЛЕДОВАНИЯ И ИСТОРИЧЕСКАЯ ФЕНОМЕНОЛОГИЯ\nЕСТЕТИКА ПОЛІТИЧНОЇ ВЛАДИ: ПОНЯТТЯ, ТЕОРЕТИКО-МЕТОДОЛОГІЧНІ ЗАСАДИ ДОСЛІДЖЕННЯ Й ІСТОРИЧНА ФЕНОМЕНОЛОГІЯ : ЭСТЕТИКА ПОЛИТИЧЕСКОЙ ВЛАСТИ: ПОНЯТИЕ, ТЕОРЕТИЧЕСКИЕ ОСНОВЫ ИССЛЕДОВАНИЯ И ИСТОРИЧЕСКАЯ ФЕНОМЕНОЛОГИЯ\nЕСТЕТИКА ПОЛІТИЧНОЇ ВЛАДИ: ПОНЯТТЯ, ТЕОРЕТИКО-МЕТОДОЛОГІЧНІ ЗАСАДИ ДОСЛІДЖЕННЯ Й ІСТОРИЧНА ФЕНОМЕНОЛОГІЯ\nЭСТЕТИКА ПОЛИТИЧЕСКОЙ ВЛАСТИ: ПОНЯТИЕ, ТЕОРЕТИЧЕСКИЕ ОСНОВЫ ИССЛЕДОВАНИЯ И ИСТОРИЧЕСКАЯ ФЕНОМЕНОЛОГИЯ\nім. І. Ф. Кураса НАН України\nдосліджень ім. І. Ф. Кураса НАН України\nРозділ І.\tПРОБЛЕМА ЕСТЕТИКИ ВЛАДИ\nВ ПОЛІТОЛОГІЧНОМУ ДИСКУРСІ\n1.1.\tСтатус політичної аксіології в політології\nта політичній філософії\n1.2.\tЕстетизм у трактуванні політичних ідеалів і цінностей\t34-57\n1.3.\tПолітико-естетичні питання в політичній семіотиці 57-77\n1.4.\tДослідження символічної політики\nта політична естетика\nВисновки до першого розділу\t105-118\nРозділ ІІ\tПОЛІТИЧНА СВІДОМІСТЬ І ЦІННОСТІ:\n2.1.\tВлада як феномен буття і свідомості\t120-145\n2.2.\tПолітика, мораль, релігія, мистецтво:\nоб’єктивація та відчуження цінностей\n2.3.\tЯвище принадження в процесі засвоєння\nсоціально-політичних цінностей\t157-176\nВисновки до другого розділу\t176-188\nРозділ ІІІ\tМІФОЛОГІЯ, ІСТОРІЯ ТА РЕФЛЕКСІЯ\nЯК ФОРМИ ОСЯГНЕННЯ ПОЛІТИКИ\n3.1.\tМіфологічне сприйняття політики\t196-209\n3.2.\tІсторичне сприйняття політики\t209-224\n3.3.\tРефлексія міфології й історії\t224-234\nВисновки до третього розділу\t234-242\nРозділ IV\tПОЛІТИКА В КОНТЕКСТІ\n4.1.\tПрекрасне та потворне в політиці\t248-258\n4.2.\tПіднесене та низьке в політиці\t258-273\n4.3.\tТрагічне та комічне в політиці\t273-286\nВисновки до четвертого розділу\t286-307\nРозділ V\tПОЛІТИКО-ЕСТЕТИЧНІ ФЕНОМЕНИ В ІСТОРІЇ\t316-381\n5.1.\tЄвропа в переддень катастрофи:\nбунт проти християнства\n5.2.\tЕстетика революції\t337-351\n5.3.\tЕстетика тоталітаризму та демократії 351-366\nВисновки до п’ятого розділу\t366-378\nСПИСОК ДЖЕРЕЛ І ЛІТЕРАТУРИ 396-413\nАктуальність теми дослідження. У другій половині ХХ століття в культурі проявився небувалий феномен – політична символізація. Передумовою став розвиток електронних ЗМІ. Суть символічної політики полягає у створенні політико-інформаційних ерзаців, котрі заміщують предметну діяльність істеблішменту, органів державної влади та громадських інститутів. Політика перетворюється на процедуру створення ілюзії, визначаючись не власне політичними принципами, а законами, які чинні лише в естетиці. Бо тільки в мистецтві форма є визначально щодо змісту. Політична наука приділяє значну увагу вивченню символічної політики. А. Антонов, В. Іванов, В. Цимбурський завважують, що політика, з огляду на послуговування символами, неминуче піддається естетизації. О. Шейґал, А. Гельман, Р. Уортман тлумачать політичну «театралізацію» як об’єктивний епіфеномен її публічного характеру. Відтак предметом аналізу стають форми політичних ритуалів, що слугують легітимації (А. Баранов, В. Бурлачук, К. Завершинський, Л. Климанська, Д. Хандельман). Цілком зрозуміло, що системна символізація політики переростає в «маніпуляцію свідомістю» (С. Кара-Мурза, А. Цуладзе). Дослідження форм політичної символізації не зводяться лише до опису феноменології. Дослідники ставлять посутні питання політико-онтологічного змісту. Так У. Зарцінеллі завважує, що потребує переосмислення статус ЗМІ, як «четвертої влади» в демократичних спільнотах: з одного боку, демократія неможлива без функціонування вільних ЗМІ, а з другого, – саме ЗМІ стають інструментами створення політичних ерзаців. Т. Мейєр, С. Поцелуєв і В. Полянська відзначають, що символічна політика створює запит на особливий тип політиків: критерієм входження до еліти стає не професіоналізм, а «здатність на публічний скандал». Як наслідок, наголошують Д. Баске, Н. Луманн і В. Шульц, спостерігається «естетичне відчуження»: естетика стає засобом насилля, що відсторонює громадськість від свідомої політичної участі. Тож єдиною здоровою реакцією на політичні фантасмагорії стає – сміх (М. Михальченко). Феномен символічної політки, наголошує Ю. Левенець, спонукає до істотного переосмислення традиційного розуміння політичного буття, а відтак і методології пізнання.\nНауковці, вивчаючи феномен символічної політики, завважують: дедалі вагомішими стають естетичні чинники. Проте чи здатна політична наука пізнати сутність символічної політики, не маючи теоретичного розуміння цих самих естетичних чинників? Звісно, ні. І чи не слушно припустити, що новітнє явище символічної політики – лише радикальний прояв політико-естетичного буття взагалі? Чи не є рація в гіпотезі, що політичне буття завше зазнавало впливу естетичних чинників, а сприйняття політики залежало не лише від раціонального тлумачення, а й від ірраціонального естетичного судження? Тож, зважаючи на недостатність ступеня розробки проблеми та її теоретичного осмислення, тема дисертаційного дослідження є актуальною.\nЗв'язок роботи з науковими програмами, планами, темами. Тема і зміст дисертаційного дослідження пов’язані з науковою темою відділу теорії та історії політичної науки Інституту політичних та етнонаціональних досліджень ім. І. Ф. Кураса НАН України: «Світоглядно-теоретичний вимір сучасної української політики» (0108U001418).\nОб’єкт дослідження: політична влада в системних і структурних характеристиках.\nПредмет дослідження: естетичний вимір влади як теорії та технології політичного регулювання.\nМета дослідження: розробити поняттєво-категоріальний апарат і теоретико-методологічні засади дослідження влади в естетико-діяльнісному вимірі.\n1)\tпроаналізувати теоретичний статус політико-естетичного дискурсу;\n2)\tконкретизувати поняття політико-естетичного феномену, розкривши його політико-онтологічний і теоретико-методологічний зміст;\n3)\tсистематизувати методологію дослідження естетики політичної влади, зокрема, процедур: а) опредметнення та б) аналізу й узагальнення політико-естетичних феноменів;\n4)\tперевірити теоретичні положення про вплив естетичної світогляду на політичне буття, проаналізувавши політико-естетичну феноменологію тоталітарного та демократичного режимів, а також визначивши типологію політичних ритуалів;\n5)\tузагальнити методологічні й теоретико-практичні результати дослідження.\nМетоди дослідження. Дослідження ґрунтувалося на принципах об’єктивності, діалектичності й історичності. Використано такі методи: системний, структурно-функціональний, порівняльно-ретроспективний, діяльнісний, індуктивно-дедуктивний, аналогії та моделювання. У рамках застосування психологічної парадигми, використано – біхевіористський і психоаналітичний. У процесі застосування естетичних понять і категорій – метод рефлексії (розділ IV). Першорядне ж значення мали – структуралістський і постструктуралістський. Істотного значення набув аналіз політико-естетичних феноменів як герметичної структури. Феномен виокремлювався як замкнена структура. Й у такій, звісно, умоглядній якості, розглядавсь як «типовий ідеал» (М. Вебер). Так простежено: структури матріархального та патріархального типів владної свідомості (підрозділ 2.1.), об’єктивацію форм діяльності в політиці, моралі, релігії та мистецтві (підрозділ 2.2.), міфічний та історичний типи політичного світогляду (підрозділи 3.1. і 3.2.). Постструктуралістський метод уможливив розкриття кореляції структури-феномену та соціально-політичного середовища в історії (розділ V). Адже самé існування феномену підпорядковується як його внутрішнім законам, так і зовнішньому впливові. Так простежено «відхилення» від «типових ідеалів». Передусім, як чинник «відхилення», досліджено рефлексію (підрозділ 3.3.), завдяки котрій і реалізується політико-естетична свідомість.\nНаукова новизна одержаних результатів визначається тим, що завдяки застосуванню наукових принципів і методів сформульовано концепцію естетизації політичної свідомості та діяльності. Ця концепція конкретизуєтьсь у таких головних положеннях:\n1. Уперше політичне буття системно розглянуте як політико-естетичний феномен. Показано, що сприйняття політичного буття, а відтак і сама політична діяльність, підпорядковуються естетичним принципам. Онтологічною передумовою аналізу політики як естетичного феномену є її формальна вираженість у процедурах, інститутах, правових нормах і звичаях, а також історичних óбразах. Коґнітивною передумовою – те, що, поряд із апріорним баченням і досвідом, сприйняття завше включає й естетичне судження: мимовільне оцінювання феномену як прекрасного чи потворного, а відтак й особисто прийнятного чи не прийнятного. Таке естетичне судження (що, згідно з І. Кантом, є судженням смаку) в часі постає як заздалегідне. Тож воно й передує всім раціональним тлумаченням політики. Таким чином, політичний вплив (насильство за тоталітаризму та переконування за демократії) виявляється опосередкованим попереднім естетичним судженням. Відтак і політичне насилля постає як спроба подолання естетичного упередження, а переконування – як процес узгодження естетичних суджень стосовно політичних феноменів.\n2. Уточнено поняття політико-естетичного судження. Показано, що естетичне судження є засобом становлення політико-історичного світогляду. Відтак доповнено й тезу К. Леонтьєва та В. Розанова: історія пізнається лише естетично, бо тільки естетичне сприйняття є універсальним для всіх культур. Тож естетичне сприйняття історії-тексту зумовлюється не лише особливостями мислення про історію, про що зазначали К. Леонтьєв і В. Розанов, а процесом історичного мислення як таким. Відтак «вибірковість» історичної пам’яті (котру відзначила Х. Арендт: у спадок від минулих цивілізацій залишаються лише митецькі цінності) є феноменом, в основі якого лежить закономірність естетичного бачення політичного буття: будь-яка політична подія піддається естетизації, тобто вона мислиться не конкретно-побутово, а універсально як форма подолання смертності в часі. У цьому контексті явним стає, що предметом політико-історичного дослідження завше є не політичний феномен сам пособі, а – політико-естетичний феномен.\n3. Доповнено концепцію становлення владної свідомості. Показано, що невід’ємним складником політичної свідомості загалом є свідомість владна (усвідомлення влади як такої). У процесі соціалізації людина осягає світ як два типи владарювання. Перший – матріархальний, в основі якого чуття влади як прояву турботи. Другий – патріархальний: влада – це вимога відповідності стороннім і раціональним нормам. Така типологія владної свідомості запропонована Е. Фроммом. У дисертаційному дослідженні простежено політичні втілення цих проявів владної свідомості. По-перше, наголошено: згадані типи владної свідомості мають не історичний, а коґнітивний характер (застосовано теоретико-методологічне положення К. Леві-Строса). По-друге, показано: панування матріархального типу справляє деструктивний вплив: суб’єкт керується споживацьким ставленням до влади. По-третє, остаточний розрив із матріархальним типом сприйняття влади неможливий: суб’єкт приречений переживати коґнітивний дисонанс. Матріархальне сприйняття влади втілюється 1) в суспільстві загального споживання, 2) в тоталітарних доктринах про винятковість певних соціальних груп (рас, націй, класів), 3) у тоталітарних вимогах жертовності (адже, за матріархальним світоглядом, народженню завше має передувати смерть).\n4. Обґрунтовано концепцію естетичних чинників засвоєння політичних цінностей. М. Бердяєв завважував, що прийняття Західних цінностей, зокрема марксистських ідей, мало характер естетичного спокушення («прельщения»). У свою чергу, Р. Арон відзначав, французькі інтелектуали «звабилися» («succomber à la tentation») естетикою революції. У дисертації це суто естетичне сприйняття політичних цінностей узагальнене як універсальна форма сприйняття. Цей процес розкривався за допомогою поняття «принадження». Виокремлено чотири типи принад: сила, краса, розумність, святість. Принадження розгортається як редукування політико-естетичного феномену до одно чи декількох із згаданих принад. Політичне насилля, яке суб’єкт не здатен подолати, раціоналізується як виправдане застосування політичної сили. Панівна доктрина, приміром, марксизм – як наукова розумність. Політичні ритуали, в яких суб’єкт має брати участь або які мусить, щонайменше, сприймати (приміром, в умовах поширення політичної символізації), – як краса. Пропагандистське звеличення «безкорисливої й турботливої» владної еліти – як святість. У цих випадках естетичне принадження має деструктивний характер. Політико-психологічні наслідки: пасивність, колабораціонізм, догматизм, зміна ідентичності (національної, релігійної, соціальної).\n5. На матеріалі політичної історії показано: наслідки принадження, оскільки ті зумовлені пригніченням критичного мислення та самосвідомості, не можуть бути подолані шляхом розвінчування нав’язаних і прийнятих образів політичного світу й ідентичності. Свідомість, що зазнала деструктивного принадження, вимагає натомість нових категоричних образів, якими можна було б принадитися. Показовий приклад – криза національно-політичної ідентичності в Україні. (Адже поширеною є теза: громадськість лише тоді сприйме культуру українську, коли та матиме взірці, що будуть не менш прийнятні, аніж російські. Тобто фактично йдеться про зворотне принадження. А самé суспільство трактується як пасивний реципієнт, щодо якого припустимі засоби маніпуляції.) Однак принадженню до снаги проявлятися й позитивно. Жодна політична цінність не може стати визначальною в діяльності, якщо вона не піддається раціональному спрощенню, завдяки якому й переживається як цілісний естетичний образ. Спрощено-естетично (символічно) сприймається образ батьківщини, народу, мети діяльності (наприклад, революції чи війни). Механізм принадження є об’єктивним чинником, що уможливлює колективні форми цілевизначеної політичної діяльності.\n6. Уперше політико-естетичні феномени системно проаналізовані за допомогою діалектичних естетичних категорій «прекрасне – потворне», «високе – низьке», «трагічне – комічне» та їх модифікацій. У дисертації показано: естетичні категорії, як форми сприйняття, визначають відношення між суб’єктом і політикою як об’єктом, результатом якого і є політичний феномен, тобто єдність відображених у свідомості об’єктивних властивостей політики, їх розуміння та переживання. Категорії «прекрасне – потворне» та «високе – низьке» визначають рецепцію політичної дійсності й ідеалу. «Трагічне – комічне» – статус особи в політичному бутті.\n7. Дістало подальшого розвитку теоретичне трактування феномену символічної політики. Остання слушно тлумачиться дослідниками як новітня тенденція, зміст якої – заміщення предметної політичної діяльності процесом створення зовнішнього пропагандистського ефекту. Тож і закономірним є, що нівелювання політики до самодостатньої ритуалізації зумовлює превалювання естетичних цілей і засобів над суто політичними (Ю. Левенець, Т. Мейєр, С. Поцелуєв і В. Полянська та ін.). Однак у дисертації показано: в основі політичного життя перебуває посутня суперечність: з одного боку, як і будь-яка інша предметна діяльність, політика мусить визначатися внутрішніми цілями та засобами, а з другого, її публічний характер зумовлює підпорядкованість цілям і засобам комунікативним, серед яких істотне значення мають естетичні. Те, що в умовах демократії перед політиками стоїть нагальне завдання переконати опонентів і громадськість у доцільності тих чи тих заходів, фактично знімає питання про їхню обґрунтованість. Чільним стає питання риторичного презентування. Ця необхідність і зумовила, приміром, такі історичні явища як еллінський софізм і римський популяризм. Показово, що тоталітарні режими, становлення яких відбувається в умовах кризи демократії, з одного боку, відсторонюють громадськість від оцінювання процесу прийняття владного рішення, а з другого, за допомогою ритуалів створюють атмосферу загального схвалення політичної системи. У новітній символічній політиці повною мірою простежуються всі практики, що відобразилися в історії: наголошення на релятивності політичних цілей (що було властиво софізму), популяризм у комунікації з громадськістю, і навіть ритуалізація політичного життя, котра нині провадиться не за допомогою мобілізації мас, а лише шляхом їх пасивного залучення до політичної участі за посередництва електронних ЗМІ.\nТеоретико-практичне значення дослідження полягає в його спрямованості на розкриття суттєвої теоретико-практичної проблеми: впливу естетичних уявлень на становлення політичного світогляду, політико-теоретичних уявлень і безпосередню політичну поведінку. Результати дослідження можуть слугувати теоретико-методологічною основою подальшого вивчення взаємозв’язку естетичного чуття, що проявляється в рефлексії ідеалів і соціально-політичних феноменів, з формами політичної поведінки. Розроблені методи, зокрема, можуть застосовуватись у процесі аналізу комунікації з громадськістю, символічної політики та маніпуляції свідомістю. Матеріал дисертаційного дослідження може бути використаний у вищих навчальних закладах підчас викладання курсів історії політичних учень і філософії політики.\nАпробація результатів дослідження. Основні положення дисертації були викладені в матеріалах доповідей і обговорювалися на міжнародній науковій конференції «Обрії свободи» (Київ, 2006), Третіх Курасівських читаннях (Київ, 2006), Всеукраїнських теоретичних і науково-практичних конференціях: «Трансформація політичної системи: соціальні перетворення та законодавчий процес» (Київ, 2007), «Людське життя, свобода та здоров’я як головні цінності політики сьогодення» (Київ, 2007), а також на засіданнях «круглих столів» у Інституті стратегічних досліджень при Президентові України: «Що таке сильний Президент і чи потрібен він державі?» (Київ, 2007), «Інститут асигнатури» (Київ, 2007), методологічному семінарі «Культурна, історична та модернізаційна парадигми» (Київ, 2008). Результати дослідження апробовані на сторінках журналу Верховної Ради України «Віче».\nПублікації. Зміст дисертаційного дослідження відображено в монографії, 24-х статтях, опублікованих у фахових виданнях, затверджених ВАК України, 4-х матеріалах наукових конференцій.\nСтруктура дисертації. Текст дисертаційного дослідження оформлено у вигляді вступу, п’яти розділів, висновків, списку використаних джерел і літератури. Загальний обсяг дисертації 413 стор., із яких обсяг основного тексту – 395 стор., список використаних джерел і літератури поданий на 17 стор. і включає 353 найменування.\nПроведене дослідження уможливлює здіснення висновків, що розкривають теоретико-історичні аспекти політико-естетичної феноменології.\nУ дисертації проаналізовано такі політичні феномени: влада як онтологічна реальність; влада як феномен свідомості; прояви політики з естетичного погляду; втілення в історії політичних режимів і їх естетична рефлексія, що, у свою чергу, позначається на політичному житті. Взаємозв’язок влади й естетики до снаги проаналізувати лише в згаданому порядку. Передусім, у першому розділі, проаналізовано статус політико-естетичної проблематики в політології та політичній філософії. Зокрема простежено ступінь вивчення феномену символічної політики. У другому, йде опис влади як самодостатньої онтологічної реальності. Бо влада – це сам спосіб буття. Це для неокантіанства спершу існує свідомість, а вже потім і все інше як прояв свідомості. Політологія не може поділяти таку методологічну позицію. І тому в першорядна увага приділяється владі, що окраює і буття, і всі форми свідомості. Показано, як за допомогою принадження влада визначає свідомість. Тільки з виокремленням загальних типів владного буття та способу впливу на свідомість, у третьому розділі, розкриваються історичні форми свідомості: міф, історія та їх рефлексія. У четвертому розділі визначено можливість застосування естетичних понять до аналізу політичного життя. У п’ятому, лише з визначенням політико-онтологічних й естетичних засобів аналізу, – розглядаються вплив естетичних уявлень на політичну дійсність.\nЗавважмо докладніше основні результати дослідження.\nПолітико-естетична проблематики як предмет належить до сфери політичної аксіології. Відтак вона має досліджуватися за використання методів політичної науки, які застосовуються в процесі вивчення політичної свідомості, поведінки та культури, а також філософських методів, що застосовуються з метою вивчення цінностей та ідеалів: поняттєвий і культурно історичний аналіз, діалектичний, феноменологічний і герменевничний методи. Згадані філософські методи опосередковуються також і політичною аксіологію. Філософські методи також доповнюються суто політологічними: структурно-функціональним, порівняльним, системним й іншими.\nДослідження ґрунтувалося на такому теоретико-методологічному положенні. Політична влада є, з одного боку, історичною реальністю, а, з другого, психологічним феноменом, оскільки являє собою частковий прояв здатності людини до владарювання. Тож поняття «влада» є більшим за обсягом, а «влада політична» – меншим. Водночас, «влада» – загальне поняття, а «влада політична» – конкретне. Тож збагнути, чим є політична влада можна лише завважуючи її загальне та конкретне поняттєве наповнення. Методологічна складність полягає у тім, що «влада» як загальне поняття не має певного змісту, так само як й інші загальні поняття: буття, добро, прекрасне, тощо. Тож конкретизація поняття «політична влада» має доповнюватися розумінням інших конкретних понять: «влада родинна», «моральна», «релігійна», тощо.\nГоловний предмет політології – влада. Влада в усіх її ймовірних, а іноді й неймовірних проявах. Влада не лише соціально-політичне явище, а й явище психологічне. Адже завше є той, хто володарює, і той, над ким володарюють. Попри всю явність психологічних пасток в осмисленні влади, попри небезпеку редукувати її до виключно душевних процесів, певні психологічні положення все ж варто й необхідно брати до уваги. Передусім, це ті положення, котрі розкривають владну особистість, її становлення та реалізацію.\nНаразі варто наголосити на такій тезі: людська особистість не передує владі, неможливо виокремити якусь модель людини «як вона є», а потім розглянути її відносно влади. Людина невіддільна од влади як середовища власного буття. Людина приходить у світ, у якому вже є панування. І реалізується людина у світі, зважаючи на владу та за її допомогою. Людина, в усій її історичній конкретності, є результатом взаємодії з владою.\nЛюдині властиві певні типи ставлення до влади. Їх умовно можна визнати як матріархальний і патріархальний. Кожному з цих типів притаманні позитивні, себто соціально корисні, та негативні, руйнівні як для особистості, так і для суспільства, риси. Матріархальності властиві відкритість, чуття особистої винятковості, очікування соціальної прихильності. А водночас і схильність до споживацтва, жадання беззастережної любові та поваги. Соціально матріархальність проявляється в апологетиці рівності та культі смерті, що мислиться як передумова відродження. З естетичного погляду, матріархальність – це безперечно «низьке» світосприйняття. Це тотальна горизонтальність, що спрямована радше до долу, туди, звідки й проростає життя. Це спосіб винятково безпосереднього сприйняття життя. А тому й влада мислиться утилітарно.\nПатріархальність – це ускладнення буття. Це вертикаль. Життя втрачає безперечну цінність. Воно потребує виправдання. Ідеї та цінності, реалії, створені розумом, виступають критеріями, за допомогою яких життя осмислюється та перетворюється. Неспокій людини, відчуття, що світ влаштований неправильно, революційні та консервативні настрої, історія загалом – наслідок втілення патріархального сприйняття життя.\nІдеальне життя неможливе. А неідеальне – не потрібне. Саме тому виникають соціальні форми життя, котрі максимально прямують до ідеальних взірців. Політика, етика, релігія, мистецтво – це ті форми, в яких життя ніби очищується, намагаючись перевершити природну даність, сягнути можливої та належної досконалості. Ідеали об’єктивуються в політичних теоріях й інститутах, етичних принципах, релігійних уявленнях і мистецьких звершеннях. Політика, етика, релігія, мистецтво – це вже не безпосереднє життя: любов і турбота. Це життя ідеальне – таке, яким воно має бути.\nЗвісно, достеменне втілення ідеалу неможливе. І тому спостерігається не лише об’єктивація ідеалів, а й відчуження. Ідеальні уявлення стають реальністю, а тому й віддаляються од людини. І водночас утілені ідеальні уявлення зазнають історичної деформації, стають частиною життя, а тому й невблаганно недосконалими. Адже одна річ – мислення, що послуговується поняттями, а інша – життя, котре залежить від умов і способів тлумачення ідеалів.\nТуга за ідеалом проявляється в принадженні. Сила, краса, розумність, святість – це ті цінності, котрі непереборно ваблять людину. Вони стають мислимими лише з виникненням об’єктивованих соціальних форм – політики, етики, релігії та мистецтва. Неможливе принадження якимись ефемерними цінностями. Принадження орієнтується на конкретні форми, в яких цінності втілюються. Прагнення сили взоровує собі політику, святості – релігію, розумності – філософію, краси – мистецтво. Принадження виступає головним способом соціалізації. Принадження – це спосіб не лише абстрактного засвоєння цінностей, а й конкретного орієнтування на соціальні сфери та взірці, в яких цінності втілені. Неможливо засвоїти цінність прекрасного. Можна лише принадитися конкретним взірцем, котрий відповідає уявленню про прекрасне. Так само неможливо засвоїти цінність сили, справедливості, святості тощо. Взірець, соціальна форма, інститут – ось єдині сфери, котрі містять ідеальні еталони та способи володіння ними.\nУскладнене ідеальними формами, життя розшаровується, розщеплюється на безпосередню буденність, чуттєву міфічність й історію. Людина одночасно живе в буденності, міфічності й історії. Іноді вона прагне узгодити ці сфери. Наприклад, осмислити буденність за допомогою міфу або витлумачити історію як міфічну містерію. Але таке узгодження не є необхідним. Людина цілком здатна реалізовувати власні потреби в межах буденності, принаджуватися міфічною прозорістю, осягаючи лише власну особистість, чи видивлятися історичні обрії, виступаючи суб’єктом політики.\nПобут, міфічні й історичні уявлення проявляються в діяльності, котру можна описати за допомогою естетичних категорій. Можливо, це примха людини, але вона потребує такої абсолютно непотрібної речі, як прекрасне. Прагнучи прекрасного, людина найчастіше стикається з потворним. Шукаючи піднесеного, скочується до низького. А героїчні вчинки обертаються комізмом. Принадившись певними взірцями й намагаючись реалізувати їх у житті, безпосередньому побуті, міфічній грі, історичній діяльності, людина завше балансує між прекрасним і потворним. На цьому шляху – успіхи та поразки, радість і розчарування. Єдине, чого немає на шляху втілення бажаного ідеалу, – це вибору. Людина не годна уникнути принадження. Й естетичні характеристики розкривають лише ступінь вправності.\nРелігійні уявлення справляють найвизначальніший вплив на політичне життя. Вини проявляються в лініях цивілізаційних розломів і політичних ідеологіях, котрі позиціонуються щодо релігії. Та навіть, коли вплив релігії не відчувається явно, вона відбивається у світоглядних цінностях. Історія Нового та Новітнього Часу є унікальним досвідом заперечення християнства. Усі провідні політичні ідеології намагалися організувати суспільне життя незалежно від християнських принципів. І фашизм, і нацизм, і комунізм були спробами миттєвого розв’язання політичних суперечностей. Фактично – постали намаганнями «вийти» з історії. І це заперечення історії є не чим іншим, як запереченням християнства. Адже християнство не мислиме без історичної перспективи. Одним із постулатів християнства є терпимість. Політичний максималізм не сумісний із терпимістю. І тому тоталітарні ідеології, заперечуючи терпимість, виступили опонентами християнства.\nУ цій борні політичного максималізму та християнства демократії судилася визначальна роль. Тоталітаризм – це радикально витлумачений демократичний формалізм. Тоталітаризм – фашизм, нацизм і комунізм – міг здійснюватися лише за допомогою мобілізації. Перетворення громад на провідників політичної нетерпимості. Демократія об’єктивно схильна до тоталітарності, до панування колективу над індивідом. І лише християнські цінності, відображені в Новому Завіті, здатні визначати світогляд, що заперечуватиме тоталітаризм. Текст Нового Завіту, як естетичне явище, об’єктивно спонукає до усвідомлення неминучої багатоманітності світу. А відтак і до заперечення всіх спроб тотального творення політичної одноманітності. Євангельські історії – основа християнства. Естетика оповідей невіддільна од релігійних цінностей, які обстоюються Євангеліями. Форму неможливо відокремити од змісту. Тож і відоме нам християнство, і пов’язане з ним політичне мислення визначені також і євангельською естетикою.\nДослідження естетики політичної влади, зокрема становлення уявлень про політичну владу та форми світоглядного сприйняття політичного буття, уможливлює формулювання низки висновків – основних понять і методів, за-стосування яких уможливило опредметнення, опис і тлумачення політико-естетичної феноменології в історії.\nІ. Поняття політико-естетичного феномену.\nПолітико-естетичний феномен – це будь-який політичний феномен, що сприймається суб’єктом як естетичний. Це – найзагальніше трактування, що потребує уточнення. По-перше, політичним є не лише той феномен, який відо-бражає буття політичних інститутів, а й будь-який, визначений політичною сві-домістю. Тобто, якщо суб’єкт бачить зв'язок між певним феноменом і політичним буттям, той набуває політичного змісту. Відтак зміст політичного феномену не може конкретизуватись як шерег речей, визначений політичною системою, а залежить од невизначеної політичної свідомості, що опосередковує при-родознавчі, релігійні, етико-моральні, естетичні й інші уявлення. По-друге, естетичне буття не самодостатнє: немає жодної речі, що була б суто естетичною, і водночас, немає жодної, котра не сприймалася б як естетична. Естетичність – характеристика не буття, а свідомості. «Прекрасне», центральна категорія есте-тики (як і «добро», центральна категорія етики), характеризує не річ, а її сприй-няття. По-третє, згідно з І. Кантом, естетичне судження об’єктивне, воно опосе-редковує досвід і судження апріорне. Тож естетичне сприйняття є мимовільним і належним, себто суб’єкт, сприймаючи феномени, не здатен відволіктись од естетичного оцінювання. (За іронічними висловом Х. Арендт, щоб уникнути естетичного судження, варто «ніколи не розплющувати очей».) Відтак політичні феномени неминуче оцінюються й із естетичного погляду. Тобто естетичність є характеристикою, яку суб’єкт завше опосередковує, стикаючись із політичним буттям. Тож і посутньо невизначене політичне буття закономірно сприймається естетично. Відтак є рація уточнити попередню дефініцію. Політико-естетичним є феномен буття, що сприймається як політично значущий і естетично цінний за формальними рисами.\nПодальше уточнення дефініції потребує з’ясування відношення між поняттями «політика» та «мистецтво». Політика – це діяльність, що полягає в самоорганізації спільноти за допомогою влади. Вона проявляється у створенні норм співжиття (правовий складник), забезпеченні матеріальних ресурсів буття (складник соціально-економічний) й організації відносин з іншими спільнотами (міжнародний). Поняття ж «мистецтво» загалом невизначене. Для Античності – це будь-яка діяльність, що здійснюється за правилами. Того античні автори й трактували політику як одне із мистецтв, бо для її провадження потрібне знання правил і вміння їх застосовувати. Сучасність конкретизує «мистецтво» як «красні мистецтва», тобто вміння або речі, сприйняття яких приносить естетичну насолоду. За І. Кантом, мистецтво посутньо є неутилітарним, тобто естетична насолода має бути самодостатньою й не залежати від моральних, релігійних чи інших настановлень, або міркувань корисності. Із цього погляду політика може здатися посутньо неестетичною. Адже вона спрямована на прагматичні цілі. Однак звідси ще не випливає, що сприйняття політики не може бути виразно естетичним. Коли політика сприймається суб’єктом (зокрема й суб’єктом політичної діяльності) як самодостатні уміння чи річ, вільні од усіх сторонніх оцінювань (права, моралі, релігії.., і навіть корисності), то таке сприйняття і така діяльність точно описуються за допомогою Кантової дефініції. Тож політика, як самодостатні уміння та річ, має виразний естетичний зміст. Тому й не дивно, що в творчості Н. Мак’явеллі, котрий виокремив політику як самовизначену суспільну сферу, спостерігаються посутньо естетичні інтерпретації.\nНаступний аспект відношення між поняттями. Осягаючи історію, ми не здатні адекватно опредметнити ні безпосередні уявлення, ні переживання, ні характер діяльності. Може здатися парадоксальним, але історія зберегла для нас лише цілком «непридатні» для життя речі – мистецтво. Тобто речі, які неможливо використати в діяльності. І така історична вибірковість, наголошує Х. Арендт, розкриває істотне значення мистецтва: у мистецтві людина долає власну смертність, а спільнота – неминучу смертність власної цивілізації. Тож є рація й у тезі К. Леонтьєва та В. Розанова: історія може бути пізнана лише естетично. Адже право, мораль, релігія та політичний досвід – це речі, які роз’єднують людство. Сенс і цінність минулих цивілізацій відкривається лише завдяки універсальній здатності до естетичного сприйняття. Заваживши зв'язок між трактуванням політики як діяльності, що має, згідно з Авґустином Блаженним, метафізичний сенс, і зазначеною тезою Х. Арендт, слушно вдатися до такого висновку (розуміючи всію його патетичність й антиутилітарність): лише та політика, котра реалізується як воля до мистецького втілення, стає справжнім надбанням Всесвітньої історії.\nЗвідси випливає два висновки.\n1. Онтологічний. Естетичне судження посутньо пов’язане з пам’яттю як передумовою усвідомлення історії. Естетична свідомість-пам'ять витісняє згадки про буденний досвід. І минувшина (попри присутність у ній найганебніших і найпотворніших речей) постає в пам’яті як низка естетичних образів. Саме тому й історичні уявлення завше достоту поетизовані. Адже вони позбавленні суперечливості, яка притаманна кожній миті життя. Історія-текст розгортається як цілісна драма, в якій кожній деталі відведене певне місце. У житті є речі більш і менш суттєві, однак завдяки естетичній пам’яті кожна річ, збережена для історії, постає сповненою сенсу. З огляду ж на те, що політичне буття ґрунтується на історичній самосвідомості спільноти, політика постає як діяльність визначена рефлексією естетичних образів історії-тексту. Тому й об’єктивним завданням політичної ідеології є створення естетичних образів історії – міфів.\n2. Методологічний. Історія-текст – це посутньо естетичний образ. Відтак і тлумачення історії, зокрема й тлумачення політологічне, має предметом не історію як таку, не історичну правду, а естетичний образ минувшини. Об’єктивно неможливо дослідити, приміром, політичне життя античних Афін, бо від тієї епохи маємо загалом лише дві діаметрально протилежні оцінки – Платонову й Арістотелеву. Так само повно та неупереджено не можливо вивчити й, скажімо, політичні відносини початку ХХ століття: бо безпосередні переживання тієї доби втрачені, дослідники можуть користуватися тільки свідченнями, котрі являють собою мимовільні естетичні інтерпретації. У цьому контексті показова новітня тенденція в методології історичної науки: вивчення побуту, адже той найдостеменніше характеризує епоху, й уявлень, притаманних певній добі. Але політологія не може беззастережно прийняти це методологічне положення, бо воно вимагає відмови од будь-яких оцінювань. Політологічне ж тлумачення історії завше пов’язане з етико-політичним оцінюванням. Політологія ж бо покликана простежити не лише зумовленість тих чи тих політичних уявлень і подій, не лише з’ясувати їх наслідки для сьогодення, а й показати вплив на політичне майбутнє. А оскільки політична діяльність пов’язана з вибором, то й історію до снаги тлумачити, якщо не довільно, то принаймні не однозначно. Тож і звеличення або засудження певних уявлень і подій є в політології неминучим. Так можна бачити, що політична історія не лише має предметом суто естетичні інтерпретації історії, а й, витлумачуючи їх, перетворює на міфи, за допомогою яких прагне вплинути на політичний вибір, себто на майбутнє.\nОтже є рація вдатися до ще одного уточнення поняття. Політико-естетичний феномен – це естетичний образ політики, завдяки якому політика стає надбанням історії як мистецька річ. Ця дефініція достеменно розкриває й історичне, й етико-онтологічне буття політики.\nІІ. Методологія дослідження політико-естетичних феноменів.\nМетодологія окреслює два загальних етапи: 1) опредметнення феномену та 2) процедуру аналізу й узагальнення.\n1. Опредметнення політико-естетичних феноменів.\nПолітична наука не здатна пізнати політику як річ. (Варто визнати Кантову максиму: будь-яка річ є непізнавана.) Наука ж, зокрема й політична, має справу не з річчю як такою, а з її феноменом. У свою чергу: що є феномен? Це не лише прояв речі, який завважує спостерігач. Це завше прояв-поняття. Феномен має не об’єктивне, а суб’єктивне єство. Прояв-поняття – це синтез, цілісний образ, що існує завдяки притаманному суб’єкту розумінню властивості речі. Суб’єкт, у даному випадкові дослідник, накидає речі власне заздалегідне уявлення про неї. Наступне ж розуміння речі й постає феноменом-поняттям. Тому феномен-поняття – це синтезовий образ парадигмального настановлення та тих властивостей речі, які відповідають парадигмі. Річ ніколи не осягається цілісно. Річ осягається частково. А частковість визначається контекстом, у якому річ осягається, себто парадигмою, яка визначає відповідний образ – феномен-поняття. Тож, окреслюючи опредметнення політико-естетичних феноменів, варто передусім конкретизувати основні опосередковані поняття й категорії.\nЗагальне поняття політико-естетичного феномену вже зазначене. Наразі варто конкретизувати пізнавальні категорії. Їх є рація запозичити з естетики, відповідним чином адаптувавши для пізнання політико-естетичних проявів. В естетиці виокремлюються три діалектичні пари: прекрасне – потворне, високе – низьке, трагічне – комічне. Також виокремлюються так звані модифіковані категорії – часткові прояви загальних: гармонія, сяйво, героїчне та ін. Не повторюючи запропоноване трактування політико-естетичних категорій і їх модифікацій (див. розділ IV), варто зазначити: їх застосування в політології не тотожне процедурі прийнятій в естетиці. Бо естетика орієнтується на формально визначений предмет – мистецьку річ. Однак у політичному житті до таких речей належать лише політичні ритуали – спеціально поставлені події. Саме їх і до снаги оцінювати за суто естетичними критеріями. Усі ж інші політичні явища мають естетичний характер лише з огляду на притаманність суб’єктам естетичної свідомості, тобто мимовільної й об’єктивно заданої здатності оцінювати політичні події з естетичного погляду. Найпоказовіший приклад – символічна політика: політичний образ, покликаний справляти враження, заміщує безпосередню предметноорієнтовану діяльність, метою якої, однак, залишається прагнення до збереження чи здобуття політичної влади. Тож згадані діалектичні пари категорій застосовуються передусім до політико-естетичних проявів свідомості.\n2. Процедура політико-естетичного дослідження.\nПроцедура наукового дослідження – це низка принципів і методів, які застосовуються в процесі пізнання. Для даного дослідження важливим було застосування принципів діалектичності й історичності. Вони взаємопов’язані. Діалектика розкриває поняттєву суперечливість речі, що завше перебуває в становленні. Історія ж і є відображенням становлення, а також феноменологією поняттєвої суперечливості. Уявлення про прекрасне в політиці до снаги збагнути лише шляхом завваження протилежного уявлення – потворність. Зокрема характеристика політичної системи як гармонійної є недостатньою без опосередковування іншої модифікованої категорії – деструкція. Тут ще раз потрібно вказати, що згадані категорії відображають свідомість суб’єкта, але не саму політичну систему. Спрощено кажучи, політична система здається «гармонійно» або «деструктивною». Однак саме від цього сприйняття залежать і наступне ставлення, і діяльнісне відношення до політичної системи.\nПоєднання структуралістського та постструктуралістського методів уможливило виокремлення феномену принадження (підрозділ 2.3.). Це – соціально-коґнітивний механізм інтеріоризації політико-естетичних образів і їх наступного опосередковування в діяльності. Рефлексія політичної влади спричи-няє редукцію її образів до таких сприйняттєвих складників: сила, краса, розум-ність, святість. Політико-естетична феноменологія спрощується й засвоюється суб’єктом саме у згаданих образах. Як зазначалося, пам'ять-історія витісняє зі свідомості побутову невизначеність. І змістом споминів стають лише виразно естетичні образи. А механізмом, завдяки якому реалізується цей процес, і виступає редукування змісту сприйняття до згаданих конструктів, які виконують роль принад. Цей процес має таку структуру: 1) безпосереднє сприймання політичного феномену, 2) мимовільне віднесення його до певного заздалегідного естетично-ідеального образу-поняття, 3) аналітична рефлексія образу: виокремлення в нім найвиразнішої характеристики, що приймається як соціальна цінність, 4) спрощення розмаїття образу до цієї цінності-символу й одночасне його розширене трактування за допомогою сторонніх естетичних образів (будь-який символ одночасно є і згорнутим, і розширеним сприйняттям буття, річ лише в тім, що додаткове розширене трактування є не іманентним самій символізованій речі, а стороннім і визначається культурою), 5) чуття суб’єктивної причетності: символізована цінність переживається як особистісно значуща, відтак суб’єкт самоототожнюється з символізованою цінністю, що виконує роль принади. Саме завдяки цьому процесу й реалізується сугестивна сила політичного мистецтва та пропаганди. Сила героїв, краса ідеалів, раціональність науки, святість борців за справедливість – ці образи беззастережного принаджують громадськість. Вони справді являють собою ті ірраціональні взірці, орієнтуючись на які, суспільство вдосконалюється. Однак процес принадження може мати й деструктивну спрямованість. Вульгарне політичне насилля – може символізуватися як велична сила. Демонстративна пишнота – як краса. Догматизм – як розумність. Фанатизм – як святість. Так можна бачити, що естетичні засоби можуть сприяти як суспільному розвиткові, так і занепаду.\nІІІ. Політико-естетична феноменологія.\nПослугування згаданими поняттями, категоріями, принципами та методами уможливило типологізацію політико-естетичної феноменології. В основу типологізації був покладений критерій функціонування, себто спосіб у який естетизуються політичні функції. Зокрема виокремлено такі типи політико-естетичних феноменів.\n1. Містерія. Естетизація провадиться в рамках міфологізації політичного життя. Політичне сьогодення вміщується в контекст історичного міфу. Завдяки його ритуальному відтворенню політична влада та спільнота набувають естетичного піднесення. Стають вартими слави та величі, що притаманні міфологізованій події. Даний тип естетизації виділив Е. Кассірер, що мовив про міфологізацію як специфіку нацистського режиму (точніше вказував: нацизм відтворює світогляд, притаманний магії). Однак його схему до снаги поширити на тоталітаризм як такий. І водночас, з огляду на структурально-коґнітивні риси магії, містерію (що є відтворенням магії) слушно розглядати як властивість політичної свідомості та практики загалом. Тобто є рація казати й про містерію в демократичних спільнотах. Саме тому в цьому дослідженні виокремлюються два типи політичних ритуалів, у основі яких лежить магія: тоталітарний і демок-ратичний (див. підрозділ 5.3.).\nА. Тоталітарна містерія. Магія (що передує і є основою наукового світогляду) – це практика, в основі якої лежить переконання в можливості упокорення духів шляхом певних маніпуляцій із речами, в котрих ті перебувають. Магічний світогляд бачить світ поспіль одухотвореним. Відтак, освоюючи світ, варто впливати не на речі, а на духів. Тоталітаризм прагне підпорядкувати не лише політичну владу (влада розглядається виключно як засіб), не лише спільноту певної країни (та – являє собою ресурс), а буття загалом. Бо тільки перетворення Всесвіту уможливить формування нової якості, котра є ідеалом і метою тоталітарних режимів.\nТоталітарний ритуал розгортається як містерія відтворення ідеального стану буття. За допомогою ритуалу тоталітарна влада наче призвичаює буття, зокрема спільноту, до ідеального стану. Ритуал не є демонстрацією як такою (бо ніщо ні кому не демонструється). Ритуал є дійством, у якому спільнота в певний час й у певному просторі набуває тих якостей, яких згодом має прибрати весь світ.\nБ. Демократична містерія. Демократична містерія проявляється як власне демонстрація. У ній спільнота виступає в ролі спостерігача, а влада – демонстратора. Організовуючи дійство, політична влада засвідчує власну зовнішню відповідність тим якостям, які мають бути притаманні будь-якій владі в ідеалі. І водночас, сам факт просторово-часового зближення влади та спільноти має символізувати тотожність влади та спільноти.\n2. Помазання. У політико-естетичному феномені помазання достеменно проявляється естетика сяйва (підрозділ 4.1.). Цей феномен має три структурні складники: 1) джерело сяйва (найчастіше трансцендентне, або визначене історичним авторитетом), 2) інститут, завдяки якому сяйво стає частиною суспільно-політичної організації, 3) персона, на яку, завдяки її номінації як причетної до інституту, поширюється сяйво. За характером інтерпретації сяйва цей феномен постає в двох формах: інавгурація та соціокультурна номінація.\nА. Інавгурація. Ритуали помазання монарха на царювання й інавгурації президента – це фактично подібні події. Звісно, між ними разюча політико-інституційна відмінність. Але з погляду тієї ролі (чи радше місії), яку виконують монархи та президенти, – слушно казати про політико-функціональну тотожність. Передусім і монархи, і президенти уособлюють єдність нації та цілісність політичної влади. І завдяки інституту помазання-інавгурації ця єдина політична влада набуває не утилітарного, а метафізичного значення. Політична влада стає наче ланкою, що сполучає спільноту з сенсом буття, котрий до снаги пізнати лише містично. Відтак і саме подальше буття спільноти отримує містичну санкцію.\nБ. Соціокультурна номінація. Цей тип символізації виокремив П. Бурдьє. Як приклад розглядається надання професорського звання або інша соціальна номінація особи. Завдяки такій номінації особа стає причетною до певного соціокультурного інституту. Відтак і саме суспільне потрактування цієї особи в подальшому відбувається через призму її номінації та причетності до інституту. П. Бурдьє наголошує, що соціокультурна номінація є формою набуття влади, принаймні в межах інституту, а суспільний розвиток дедалі більше стає конкуренцією з приводу символічної влади, яку не можливо ні купити, ні отримати силоміць.\n3. Політична символізація. Феномен символічної політики трактується як зведення політики лише до практики створення зовнішнього ефекту, який одначе разюче не узгоджується зі справжніми результатами діяльності (Т. Мейєр, Ю.Левенець, С. Поцелуєв і В. Полянська та ін.). Однак усе ж варто зазначити, що політична символізація є прямим наслідком публічного характеру політичної діяльності. Зокрема за демократії критерієм політичної успішності є не до-сягнення в урядуванні як такі, а їх оцінка виборцями. Відтак зусилля політичної влади й спрямовуються не досягнення, що мають слугувати лише предметом оцінювання, а безпосередньо на формування оцінок. Сучасна тенденція до політичної символізації зводить політику до рівня масової культури. Як і масова культура, політика починає виробляти нескінчений потік феноменів, що мають «споживатися» громадськістю. І ця тенденція посутньо суперечить сутності мистецтва. Бо мистецтво покликане створювати речі, над якими не владний час. Політика ж є способом буття людства в часі, відтак і приречена на продукування миттєвих ефектів, аби привертати громадську увагу. Тож і безглузда нескінченість стає політичним єством.


Купити салют Комплект для запуску салютів БЗ-4 в Україні\n» Пульти та аксесуари » Комплект для запуску салютів БЗ-4\nКомплект для запуску салютів БЗ-4\nКомплект для запуску салютів БЗ-4 Блок запуску БЗ-4\nНабор складається із:\n1 Блок запуску з антеною+ 1 пульт на 4 кнопки. В блок необхідно 4 батарейки АА розміру, в пульт 1 розміру 23А. Батарейки в комплект не входять. Радіус дії пульта – до 100 метрів.\nТакий комплект часто використовується для дистанційного підпалу феєрверку, фонтану. Інколи, для цього необхідно добрати іще електрозапали ( в комплект не входять) .\nЦіна еквівалент 40 $\nКомплект для запуску феєрверків – ідеальний варіант для будь-якого свята чи заходу. Він складається з блоку запуску із встановленою збоку антеною (живлення від 4 батарейок типу АА) та 4-кнопкового пульта управління (живлення від батарейки А23). Максимальний радіус дії – 100 метрів. Елементів живлення у комплекті немає.\nКомплект досить часто застосовується для дистанційного підпалу салютів, і іноді для цих цілей можуть знадобитися додаткові електрозапали. У набір вони не входять, але ви завжди можете докупити їх у нашому інтернет-магазині.\nТовар виготовлений у Китаї та призначений для використання разом із феєрверками високого класу небезпеки. У зв’язку з цим його продаж може бути обмежений для покупців, які не мають спеціальної ліцензії.


У Мінську немає жодного прогресу зі звільненням заручників — віце-спікерка Ради | Громадське телебачення\n17 жовтня, 2018 08:45\nВійна/Донбас/У Мінську немає жодного прогресу зі звільненням заручників — віце-спікерка Ради\nНа переговорах Тристоронньої контактної групи в Мінську немає жодного прогресу в питанні звільнення заручників.\nВіце-спікерка Ради Ірина Геращенко зазначила, що Росія не визнає своїх громадян, які сидять в українських в'язницях.\n«Ключова тема гуманітарної групи, де сьогодні працювали представники СБУ і МінТОТ- звільнення заручників . Тут немає жодного прогресу. Москва не визнає своїх росіян в українських тюрмах. ОРДЛО займає деструктивну позицію.Ми також нагадали координатору ОБСЄ Фрішу, що його не допустили до всіх ув‘язнених в ОРЛО, яких катують», — написала Геращенко.\nТакож вона зазначила, що на переговорах у Мінську представники України підняли повторно питання щодо підлітків, яких бойовики затримали в окупованому Донецьку у вересні 2016.\n«Вчергове підняли питання підлітків, незаконно затримих бандитами в окупованому Донецьку ще в вересні 2016 року. Представники ОРДО обіцяли ОБСЄ відпустити дітей ... до грудня 2016, натомість, зараз засудили їх до тюремних термінів .... за шпигунство. Очікуємо від ОБСЄ жорсткішої позиції щодо дітей і підлітків», — написала Геращенко.\nУкраїну на засіданні Тристоронньої контактної групи в Мінську замість Леоніда Кучми представляє дипломат Руслан Демченко.\nУ складі Тристоронньої контактної групи — уповноважена група представників України, Росії та Організації з безпеки і співробітництва Європи. ТКГ регулярно збирається на засідання у Мінську. Метою зустрічей є мирне врегулювання збройної агресії на Донбасі.


Як налаштувати віддалений доступ до ПК? докладна інструкція\nДален помічник – корисна опція операційної системи Windows. Він дозволяє двом ПК взаємодіяти на відстані, в цій ситуації у комп’ютера відразу два користувача – один той, що сидить безпосередньо перед реальним комп’ютером і другий, який знаходиться в зовсім іншому місці, але на своєму ПК він може не тільки спостерігати за тим, що відбувається на дисплеї першого, а й керувати ним. Віддалений помічник – відмінне рішення, коли недосвідченому користувачеві потрібно щось оперативно налаштувати або виправити, і він не знає, як впоратися з цим завданням. Однак щоб почати користуватися віддаленим помічником, він повинен бути відповідним чином налаштований. Ми розглянемо процес активації віддаленого помічника, а також розповімо, як налаштувати віддалений доступ на прикладі ПК, що працює на Windows 7.\nЯк активувати опцію віддаленого доступу до ПК?\nАктивація віддаленого доступу до ПК проводитися за допомогою «Панелі управління» Windows. Виконуємо наступну інструкцію:\n1. Кількома клавішу «Пуск», далі «Панель управління».\n2. Навпаки слова «Перегляд» встановлюємо значення «Дрібні значки».\n3. Кількома на посилання «Система».\n4. Перед нами відкриється нове вікно, натискаємо в ньому на посилання “Налаштування віддаленого доступу».\n5. Тепер натискаємо вкладку «Віддалений доступ» і ставимо галочку у віконці «Дозволити підключення віддаленого помічника до цього комп’ютера».\n6. Натискаємо кнопочку «Додатково», перед нами розгорнеться віконце «Параметри віддаленого помічника. Якщо ви відзначите галочкою віконце «Дозволити віддалене управління цим комп’ютером», віддалений помічник зможе не тільки бачити екран вашого ПК, а й керувати ним. Також тут ви можете задати максимальний час, протягом якого сеанс допомоги буде активний.\n7. Після установки додаткових налаштувань, тиснемо «ОК».\n8. Готово! Ми активували віддалений помічник.\nОтже, ми активували віддалений помічник, однак це ще не все. Тепер необхідно «подружити» комп’ютер, на якому здійснюється настройка з комп’ютером, з яким ви хочете взаємодіяти через віддалений доступ. Налаштування віддаленого доступу складніша процедура, ніж його активація, але якщо крок за кроком акуратно дотримуватися наведеної нижче інструкції, все вийде. Отже:\n1. Кількома клавішу «Пуск», в меню натискаємо на папку «Обслуговування», а в ній вибираємо пункт «Віддалений помічник Windows».\n2. З’явиться віконце, в ньому натискаємо на «Запросити того, кому ви довіряєте, для надання допомоги». Зверніть увагу на пояснення посилання – «Помічник, з яким ви бажаєте взаємодіяти, зможе бачити дисплей вашого ПК і керувати ним». Однак, тим не менше, якщо ви встановили заборону на управління в попередньої інструкції, залишиться лише можливість переглядати екран.\n3. Тепер ви можете вибрати тип запрошення, універсальніше всього варіант «Зберегти запрошення як файл», ви зможете зберегти запрошення на комп’ютері і розсилати способами, не тільки через пошту, а й через, наприклад.\n4. Отже, натискаємо по пункту «Зберегти запрошення як файл» , вказуємо шлях для збереження і тиснемо «Зберегти» – на цьому етапі буде запущено вікно віддаленого доступу з паролем до нього – внизу ви побачите рядок «Очікування вхідного підключення» [ 2].\n5. Тепер потрібно будь-яким зручним вам способом передати файл помічникові, він відкриється в такий спосіб, відправте користувачеві пароль.\n6. Щоб побачити ваш робочий стіл, помічнику залишиться тільки ввести пароль, після чого на вашому робочому столі ви побачите вікно-підтвердження на дозвіл віддаленого доступу, натисніть «Так» і сеанс управління буде розпочато.\n7. Однак поки ваш помічник може лише бачити ваш робочий стіл, а не керувати ним. Щоб почати управління необхідно відправити запит на управління (зліва вгорі в Віддаленому помічника натисніть «Запросити управління») , ви його, в свою чергу, повинні прийняти .\n8. Ось і все, тепер помічник може почати управління, а ви в будь-який момент можете завершити сеанс, призупинити його або відкрити діалогове вікно.\nВажливо! Якщо на кроці «Зберегти запрошення як файл», ПК повідомить вам, що даний ПК не налаштований на розсилку запрошень, найімовірніше, проблема в налаштуваннях брандмауера. Переналаштувати їх вельми просто – заходимо в «Панель управління», вибираємо пункт «Брандмауер Windows».\nДалі тиснемо на посилання «Дозволити запуск програми або компонента через брандмауер Windows».\nУ вікні «Дозволити зв’язок програм через брандмауер Windows» тиснемо кнопку «Змінити параметри».\nА потім відзначаємо галочками два віконця навпроти рядка «Віддалений помічник» і тиснемо «ОК».\nОтже, тепер ви знаєте, як налаштувати віддалений доступ і в екстреній ситуації можете попросити свого друга, який краще вас розбирається в «залізі», допомогти розібратися зі складною ситуацією.\nЯк налаштувати віддалений доступ до ПК? докладна інструкція Ссылка на основную публикацию\nOrigin: магазин з іграми та різними доповненнями\nГеймерам вкрай важливо мати доступ до різних джерел, з яких можуть бути ...\nWindows 7 досить швидко змінила собою не дуже вдалий проект Windows Vista, ...\nНа сьогоднішній день одним з найпопулярніших месенджерів для комп'ютера є ...\nКілька років тому для виправлення фотознімків необхідно було користуватися ...\nВідключаємо автоматичне оновлення в Windows 10\nВідключаємо автоматичне оновлення в Windows 10, щоб в самий цікавий момент ...


Хліб - Хліб цілонозерновий "Аморе" - Рецептури - Зееландія Україна\nВи знаходитеся тут: Головна → Рецептури → Хліб → Хліб цілонозерновий "Аморе"\nЦільнозерновий хліб на натуральній заквасці з насиченим смаком та ароматом без використання Е-інгредієнтів.\n0,500 кг борошно пшеничне в/с\n0,500 кг борошно цільнозернове\n0,080 кг Ферменто Форте\n0,020 кг дріжджі пресовані\n0,020 кг сіль\n0,800 кг вода (приблизно)\nЗамісити тісто до однорідної консистенції згідно рецептури. Час вимішування 4 хв. (1 шв.) – 6 хв. (2 шв.). Температура тіста 26-27°С. Тривалість попереднього вистоювання 40 хв. (в умовах цеху, уникаючи звітрення). Тісто поділити на шматки бажаної ваги, вручну підвернути тістові заготовки, надавши їм прямокутної форми та залишити на 10-15 хв., накривши харчовою плівкою. Після вистоювання надати кінцеву форму за бажанням. Остаточне вистоювання проводити при температурі 34-36°С протягом 40 хв. (залежить від маси тістової заготовки). Температура випікання 230-200°С із паро зволоженням тривалість випікання 15-20 хв. (в залежності від конструктивних особливостей печі та маси тістової заготовки).


Кваліфікаційні вимоги - Апаратник-екстракторник 6-го розряду\nНеповна вища освіта (молодший спеціаліст) без вимог до стажу роботи. Підвищення кваліфікації та стаж роботи за професією апаратника-екстракторника 5 розряду - не менше 1 року.\nЗнає та застосовує у діяльності: технологічний процес і режим екстракції олії з різних видів олійної сировини і правила його регулювання; фізико-хімічні і технологічні властивості матеріалу, що екстрагується; будову і правила експлуатації основного і допоміжного устаткування екстракційного цеху; засоби автоматизації, схеми комунікацій; призначення і принцип дії контрольно-вимірювальних приладів; методи контролю якості продукції; державні стандарти на сировину і готову продукцію; властивості розчинників.\nВеде технологічний процес одержання жирної і ефірної олії методом екстракції в апаратах безперервної і періодичної дії різних систем за допомогою різних розчинників. Контролює роботу устаткування і параметри технологічного процесу екстракції за показаннями контрольно-вимірювальних приладів, результатами лабораторних аналізів та органолептично. Регулює процес екстракції відповідно до технологічного регламенту. Координує роботу екстракційного та підготовчого відділень (цехів).


Черкащани здали правоохоронцям цілий арсенал зброї | Про все - Черкаські новини. Життя міста Черкаси та Черкаської області\nНа Черкащині громадяни здали до поліції 30 одиниць зброї, 2 спецзасоби, 70 боєприпасів, 7 гранат та 8 запалів.\nТакі результати за десять днів проведення місячника добровільної Черкаськіачі зброї, боєприпасів, вибухових матеріалів та спеціальних засобів на території Черкаської області.\nЗагалом жителі здали до органів поліції 30 одиниць зброї, з яких 28 – мисливські глаткоствольні рушниці, 2 – нарізні мисливські. Також було добровільно здано 2 спецзасоби, 70 боєприпасів до даних видів зброї, 7 гранат, з яких 3 з часів Великої Вітчизняної війни, та 8 запалів.\nГромадяни, які добровільно здали незареєстровану зброю в поліцію, мають право після перевірки зданої зброї, зареєструвати її на своє ім’я в установленому законом порядку з видачі дозволу на її носіння і зберігання.\nШановні громадяни! Правоохоронці допоможуть легалізувати незареєстровану зброю тим власникам, котрі можуть довести законність її походження. Для цього власникам такої зброї необхідно принести її в територіальні підрозділи поліції за місцем проживання разом з наявними у них документами.\nПам’ятайте! Зберігаючи незареєстровану зброю, ви не тільки порушуєте Закон, а й ризикуєте власним життям та здоров’ям, й наражаєте на небезпеку свої рідних та близьких.\nНа Звенигородщині по гарячих слідах затримано чоловіка, якого підозрюють у вбивстві\nЧеркащан інформують про посилення обмежувальних засобів для ефективної бороть...\nБджолярі та агровиробники Черкащини узгоджували застосування засобів захисту ...


вступ | Ерудит.нет\nЧерез технічні проблеми в роботі Українського центру оцінювання якості освіти Міністерством освіти і науки ухвалене рішення про продовження вступної кампанії до вищих навчальних закладів до 2 серпня. Про це йдеться у повідомленні прес-служби Міносвіти. Також, у зв’язку із тимчасовим призупиненням виконання певних функцій Українським центром оцінювання якості освіти, у Міністерстві освіти радять абітурієнтам, у яких …\nВступ 2015. Найчастіші запитання та відповіді на них.\n24 Липня, 2015Новини вступної кампанії\nДо старту вступної кампанії залишаються лічені дні. Єдине відчуття, що виникає в голові кожного абітурієнта, — вибух мозку. Після численних цьогорічних нововведень система чи то спростилась, чи то ускладнилась — поки незрозуміло. Отож, давайте нарешті розберемо найважливіші питання, що турбують абітурієнтів. Коли стартує і коли завершується прийом документів Відповідно до правил прийому у 2015 році …\nВступна кампанія 2015. Запитання-відповіді\n8 Липня, 2015Найголовніше\nУ розділі новини Вступної кампанії опубліковано найважливіші новини і відповіді на ваші найчастіші запитання щодо вступної кампанаї 2015. Детальніше … 1. Найголовніші запитання і відповіді вступної кампанії. 2. Порядок прийому заяв та документів для участі у конкурсному відборі до ВНЗ. 3. Порядок подання заяв в електронній формі до ВНЗ України в 2015 році. 4. Зміни до умов …\nВсе про ВСТУП 2015. Відповіді на усі запитання\nЗ 10 липня розпочинається вступна кампанія 2015. Після численних цьогорічних нововведень більшість майбутніх абітурієнтів і досі не зрозуміли правил вступу у вузи. Давайте нарешті розберемо найважливіші питання, що турбують абітурієнтів. КОЛИ СТАРТУЄ І КОЛИ ЗАВЕРШУЄТЬСЯ ПРИЙОМ ДОКУМЕНТІВ? Відповідно до правил прийому у 2015 році вступна кампанія розпочнеться 10 липня. Більшість приймальних комісій відчинять свої двері …\nВступники визначатимуть пріоритетність своїх заяв на вступ до навчальних закладів, – Інна Совсун\n10 липня в Україні розпочинається вступна кампанія. Про це сьогодні, 7 липня, на брифінгу в Будинку Уряду повідомила перший заступник міністра освіти і науки Інна Совсун. Зокрема, вона зазначила, що з п’ятниці починається прийом документів для вступу на бакалаврат. Випускники мають право подати до 15 заяв (у 5 вищих навчальних закладів, на три спеціальності у …


Що ми їмо: в Україні запрацювали нові правила маркування продуктів : 10:08:2019 - vn.20minut.ua\nВ Україні запрацювали нові правила маркування продуктів. За порушення виробників та продавців каратимуть чималими штрафами.\nЗ 6 серпня 2019 року інформація про харчовий продукт має бути точною, достовірною та зрозумілою для споживача. Але, основне, вона не повинна вводити в оману. Особливо, якщо це стосується властивостей і характеристик харчових продуктів та наслідків їхнього споживання. Або якщо йдеться про нібито лікувальні властивості харчів. Це також поширюється і на рекламування харчових продуктів.\nгроші здоров'я екологія\nНет ГОСТа,нет хороших качественных продуктов,а написать можно всё что хочешь,КТО ПРОВЕРИТ?


Вишня Тургенєвка: опис та характеристика сорту | Сад і город\nВишня Тургенєвка: опис та характеристика сорту\nОдна вишня Тургенєвка цілком може забезпечити сім’ю смачними і корисними для здоров’я ягодами, а кілька дерев принесуть фінансову вигоду. Не можна сказати, що не доведеться приділяти їм увагу, але сорт досить невибагливий у догляді.\n3 Догляд і запилювачі\n5 Відео «Правила догляду за плодовими деревами»\nДогляд і запилювачі\nВідео «Правила догляду за плодовими деревами»\nВишня Тургенівська була створена в 70-х рр. минулого століття шляхом вільного запилення вишні Жуковської. Всі роботи здійснювалися у Всеросійському НДІ селекції плодових культур, де проводився відбір сіянців та їх дослідження. Новий сорт був рекомендований для вирощування в Центральному, Центрально-Чорноземному і Північно-Кавказькому регіонах, він прекрасно росте по всій середній смузі та на північному заході Московської області.\nДерево виростає до 3-3,5 м заввишки, у нього піднесена крона середньої густоти обратнопірамідальної форми, яку створюють довгі прямі гілки. Стовбур і визрілі гілки сірувато-коричневого або коричнево-бурого кольору, молоді пагони червоні. Конусоподібні нирки не притискаються до гілочки, а навпаки, сильно відхиляються від неї. Листя темно-зелені, блискучі, видовжені, загострені з обох кінців, з пильчато-зазубреним краєм. Злегка згорнутий по середній жилці лист нагадує кораблик, черешки середньої товщини і 2-2,5 см завдовжки.\nКвіти з білими пелюстками зібрані у ароматні суцвіття по 4 штучки, у них келихоподібна чашечка і зазубрені чашолистки. Цвітіння починається 10-15 травня, а плоди дозрівають 5-15 липня. Темно-червоні ягоди діаметром 2 см формою нагадують сердечко, м’якоть у них теж червона, щільна.\nВишня середнього терміну дозрівання розквітає до середини травня, а з початку липня вже можна збирати її плоди. Вона відрізняється високою зимостійкістю, але поворотні заморозки навесні або різкі коливання температур від морозу до відлиги і назад можуть заподіяти великі неприємності. Офіційне опис говорить про середньої стійкості до моніліозу і коккомікозу, але при недостатньому догляді вберегтися від захворювань буває важко. При несприятливих умовах можливе зараження клястероспоріозом, антракнозом, іржею, а після механічних пошкоджень буває камедетеча.\nТургенєвка починає плодоносити через 4-5 років після посадки на постійне місце росту, плодоношення триває близько 25 років. Молоде дерево приносить 10-12 кг ягід, а доросле при гарному догляді щороку дарує не менше 25 кг. Але сорт лише частково самоплоден, для освіти багатого врожаю необхідні дерева-запилювачі.\nВеликі ягоди (з середньою вагою 5 г) універсального вживання, на етапі повного дозрівання мають приємний солодко-кислий смак, не обсипаються з дерева.\nТемно-червоні зовні і зсередини ягоди містять багато соку, зберігаються до двох тижнів при температурі від -1 до +1 °C. Щоб простіше транспортувати або просто зберігати довше, їх зривають разом з плодоніжками. Ягоди їдять свіжими, сушать, заморожують, готують з них соки, наливки, лікери, варення, десерти, у них дуже кісточка легко відділяється.\nСорт врожайною вишні Тургенєвка висаджують на ділянку навесні, поки не почали розпускатися бруньки, або восени. Купувати бажано одно – чи дворічні саджанці без видимих пошкоджень, зі здоровими гілочками, розвиненими коренями. Більш дорослі дерева погано приживаються. Грунт потрібен повітропроникний, в якому не застоюється вода, поживний, нейтральної кислотності. Вишенька добре росте на супіщаних і суглинних грунтах.\nПеред посадкою зазвичай ями заправляють добривами (перегноєм, компостом, суперфосфатом, калійної сіллю, деревною золою), при необхідності розкислюють грунт вапном, роблять легшим, додаючи пісок. Посаджене деревце підв’язують до кілка, рясно поливають, переконуються, що коренева шийка не пішла під землю, мульчують торфом або компостом.\nОсновний догляд полягає в регулярному зволоженні, розпушуванні пристовбурового кола, обрізки, підгодівлях, профілактичних обробках дерев проти захворювань і шкідників. Особливу увагу слід приділити процесу запилення – поблизу необхідно посадити вишні сортів-запилювачів. Це можуть бути Мелітопольська радість, Молодіжний або Фаворит.\nДеякі садівники просто прищеплюють гілочку потрібного сорту на дерево Тургеневки. Якщо ж не вдалася щеплення, а дерев потрібного сорту немає поруч, можна просто поставити під деревом букети з квітучих гілок відповідних сортів або розкласти їх в тази з водою.\nПереваги сорту – багатий урожай великих смачних ягід, які містять велику кількість корисних речовин, а також відмінні товарні плодів, можливість перевозити і зберігати їх без втрат. Багатьох приваблює м’ясиста ягідка з багатим смаком, у якій так добре відділяється кісточка дрібна. Безсумнівним плюсом вважається зимостійкість дерева, його невибагливість в питаннях догляду, стійкість (хоч і середнього рівня) до найпоширеніших грибкових захворювань.\nАле істотним мінусом вважається слабка стійкість до морозів квіткових нирок, особливо там, де не рідкість поворотні морози. Часткова самоплідність теж створює деякі проблеми, що не заважає сорту ставати все більш популярним.\nЗ цього відео ви дізнаєтеся, як доглядати за вишнею та іншими плодовими деревами.


Та, з'ясовується, тут трапляються винятки. А це нерідко призводить до викривлення фактів та безпідставного звинувачення. Схоже, деякі особи, які називають себе журналістами жодного поняття не мають про Кодекс етики українського журналіста.\nВ одному з випусків на телеканалі "Чернівецький промінь", власником якого є небезвідомий Василь Продан (який до речі у свій час гордився що він є смотрящим від партії Регіонів на Буковині, а зараз фігурує у справі про розкрадання гуманітарної допомоги в області), давно збанкрутілий "політолог" Михайло Шморгун, нагадав усім буковинцям, що "керівником лісницької (правильно "лісової" галузі у Чернівецькій області є депутат обласної ради від Аграрної партії Василь Гончар". І це єдина правда у його спітчі. А далі цей неук просторікує, що троє буковинців, серед яких і майстер лісу одного з держлісгоспів, організували канал нелегальної міграції. За словами Шморгуна, такі "порушення вже набули систематичного характеру, а тому керівник лісництва має бути звільнений". Цей дилетант уяви не має, що начальник обласного управління і керівник лісництва, то є різні посади. Тут хочу нагадати ст.6 Кодексу етики: "Повага до права громадськості на повну та об"єктивну інформацію про факти та події є найпершим обов'язком журналіста. Редактори та журналісти повинні здійснювати кроки для перевірки автентичності усіх повідомлень, відео- та аудіо матеріалів, отриманих від представників загалу, фрілансерів, пресслужб та інших джерел".\nШморгуну та й редакторам Чернівецького променя варто було б знати, що посада "майстер лісу" - номенклатура держлісгоспу, у даному випадку Чернівецького. Отож саме його керівники здійснять службове розслідування і, переконаний, майстра звільнять з посади. А Чернівецьке обласне управління лісового та мисливського господарства, до відома Шморгуна і замовників брудного вкидання, лише координує діяльність державних лісгоспів, яких нині є аж чотири на Буковині.\nКерівництво обласного управління, як і всі громадяни України, засуджує прикрі випадки ухиляння від мобілізації, вимагає суворого покарання тих осіб, які наживаються, створюючи канали незаконного переправляння чоловіків призовного віку за кордон. Жоден подібний факт не пройде повз увагу керівництва обласного управління лісового та мисливського господарства, буде ретельно розслідуваний, а винні - покарані.\nДо відома, із держлісгоспів, діяльність яких координує ЧОУЛМГ, зараз служать на передовій та у загонах Територіальної оборони України майже двісті наших лісівників. Вони хоробро захищають країну, на відміну від так званого політолога Шморгуна. Крім того, державні лісгоспи краю допомагають Збройним силам України технікою, інструментами, продуктами харчування. Знаємо, що тільки спільними зусиллями здобудемо перемогу над російськими загарбниками.\nІ насамкінець хочу навести ще одну норму з Кодексу: "Свідоме порушення норм журналістської етики є абсолютно несумісним з професійною журналістикою, піддається громадському осуду, може бути підставою для позбавлення прес-карти чи членства у професійних спілках та НСЖУ". То може час і Шморгуну поставити заслін для необ'єктивних і необгрунтованих висловлювань у ЗМІ.


Як лікувати шийний остеохондроз - больовий синдром в області шиї\nОртезування. При больовому синдромі фіксуючі корсети зменшують больовий синдром і сприяють швидкому відновленню.\nСпинальні ін’єкції або блокади під томографічних контролем. При різко вираженому больовому синдромі, Ваш лікар може запропонувати Вам спинальную ін’єкцію гормонального протизапальний засіб в комбінації з місцевим анальгезирующим засобом. Епідуральна блокада дозволяє зменшити запалення і усунути больовий синдром. Зверніть увагу, що томографічний контроль гарантує правильність виконання процедури і підвищує її ефективність. Процедура виконана без контролю найчастіше неефективна. Кожен тиждень ми проводимо близько 20 різних варіантів епідуральних стероїдних ін’єкцій. ми маємо найбільший досвід їх застосування в Україні.\nХірургічне лікування. У деяких випадках існує необхідність в проведенні різних хірургічних втручань.


Використання Handoff на Mac — служба підтримки Apple (UA)\nВикористання Handoff на Mac\nЗавдяки Handoff ви можете почати роботу на одному пристрої та продовжити її на іншому. Почніть роботу над презентацією на Mac Pro та продовжте її на iPad. Або почніть писати електронний лист на iPhone і закінчіть його на Mac Pro. Переглядайте повідомлення на Apple Watch, а потім пишіть відповідь на своєму Mac Pro. Вам не потрібно турбуватися про передавання файлів. Коли ваш Mac Pro та пристрої опиняються поруч, на панелі Dock з’являється іконка, яка повідомляє про можливість передачі завдання. Щоб продовжити роботу, просто клацніть цю іконку.\nПримітка. Щоб використовувати Handoff, вам потрібний iPhone або iPod touch з інстальованою iOS 8 або новішою або iPad з інстальованою iPadOS. Переконайтеся, що на Mac Pro та пристрої iOS чи iPadOS увімкнено Wi-Fi і Bluetooth, а також здійснено вхід із тим самим Apple ID.\nУвімкнення Handoff на Mac Pro. Відкрийте Системні параметри, клацніть «Загальні», а тоді виберіть «Дозволити Handoff між цим комп’ютером Mac і вашими пристроями iCloud».\nУвімкнення Handoff на пристрої iOS або iPadOS. Виберіть «Параметри» > «Загальні» > Handoff, а потім торкніть, щоб увімкнути Handoff. Якщо ця опція не відображається, ваш пристрій не підтримує Handoff.\nУвімкнення Handoff на пристрої Apple Watch. У програмі Apple Watch на iPhone перейдіть у меню «Параметри» > «Загальні», а потім торкніть «Увімкнути Handoff».\nФункція Handoff підтримується такими програмами: Safari, Пошта, Календар, Контакти, Карти, Повідомлення, Нотатки, Нагадування, Keynote, Numbers і Pages.\nДокладніше. Перегляньте розділ Відновлення роботи з місця зупинки за допомогою Handoff у Посібнику користувача macOS.\nНазад Екранний час Далі Універсальний буфер обміну


Роман про драму в поході | Сфера UA\nAuthor Маркіян Камиш Posted on Posted on 04.04.2021 04.04.2021\n“Сила природи” Джейн Гарпер буквальна: вже на другий день походу туристки губляться в австралійських хащах, тремтять на морозі обригані, пересварились, втратили спорягу без шансів на евакуацію чи бодай “паличку” стільникового зв’язку. Ніби ж добре відпочивають, а похід чомусь хочуть закінчити. Це, без сумніву хибне, бажання і стає причиною трагедії.\nОсобисті протистояння — класична драма в походах. У випадку Гарпер мова про відвертий аб’юз та відкриті нападки. Глибший шар не особливо розкритий: всі ці паскудні ситуації, коли мудак пробує знецінити тебе через “проксі-друга”, безконтекстні нагадування про давню поразку аби розувірити, роботу в парі заради провокації і змовницьку апеляцію до надтої чутливості жертви опісля. Ну і решту з арсеналу жлобів, які дотягнулись до книжечок про, простигосподи, “управление людьми” і завзято отруюють відпочинок.\nПоходи взагалі дають купу можливостей спостерігати за прикрою поведінкою тих, хто уподібнюється багатіям доби Просвітництва і заповнює полювання своїми інтрижками. Гарпер експлуатує найочевидніший рівень таких ігор.\nКнижку я би порадив саме любителям жанрової літератури. “Сила природи” схожа на сценарій, після прочитання якого тягне догнатися історико-географічними розвідками. Та якщо великі романи лишають унікальний післясмак і дарують ще одну призму сприйняття світу, трилери Гарпер неочікувано провокують інтерес до австралійської природи, особливостям якої варто було приділити ще більше уваги.\nБлаго, матеріалу в Австралії предостатньо: всі ці кілометрові канали прадавніх рибгоспів для розведення вугрів, підпали лісу як традиційний мисливський прийом і наскельні малюнки винищеної мегафауни.\nВсі три романи Гарпер можна придбати в Інтернет-книгарня видавництва Нора-Друк.\nTagged Tagged Австралія, відгук, Джейн Гарпер, переклад, психологічний трилер, Сила природи, трилер\n6 квітня 2021 Зустріч з Майліс де Керанґаль, роман «Ладнати живих»\nAlliance Française de Kharkiv /"Альянс Франсез" Харків запрошує на он-лайн зустріч з французькою письменницею Майліс де Керанґаль 6 квітня 2021...


Позитивне відношення і конструктивне схвалення | Психологія | Бізнес Портал Луцька\nНам життєво необхідно когось любити, виражати по відношенню до кого-небудь добрі відчуття, про когось піклуватися і відчувати себе близьким цій людині. В той же час ми випробовуємо необхідність відчувати себе коханим: відчувати добрі відчуття, направлені на нас, сприймати чиюсь турботу і відчувати, що для цієї людини ми особливо близькі. З точки зору Еріка Берна, здатність встановлювати близькі стосунки з людьми, разом із спонтанністю і усвідомленістю, забезпечує можливість бути психологічно здоровим і щасливим.\nДобрі стосунки не передаються телепатично. Ми «прочитуємо» їх в конкретних діях людей, якими вони визнають факт нашого існування, виділяють нас з числа інших і підтверджують тим самим нашу значимість. Одиницю такого «визнання» в трансактном аналізі називають «погладжування». Е. Берн прийшов до висновку, що задоволення потреби в погладжуваннях так само необхідне для виживання, як задоволення інших первинних біологічних потреб - в їжі, рідині, притулку.\nУ багатьох випадках ми вважаємо за краще поводитися так, щоб інші люди схвалили нашу поведінку, високо її оцінили. Прагнення людини до визнання з боку інших багато соціальних психологів називають пошуком соціального схвалення.\nБудь-яка людина в певних обставинах може засумніватися у власній успішності і потребувати зовнішньої підтримки. Найчастіше це відбувається в ситуаціях, коли ми здійснюємо помилку, отримуємо низьку оцінку, терпимо яку-небудь невдачу. Такі ситуації можуть зустрічатися і в процесі навчання, і в роботі, тому людині, яка навчає інших або керівникові їх діяльністю, важливо уміти виражати позитивне визнання. Розглянемо його складові частини.\nПозитивний зворотний зв`язок - інформація про позитивні риси особи або про успіх і його складові. Вміст такого вислову переважно безоціночне: «Ти набрав 56 балів»; «Ти хотів переконати групу в своїй правоті, і 75 відсотків тебе підтримали»; «Ти проявив завзятість і наполегливість» і так далі\nПозитивна оцінка, схвалення - вислови, використовуючі конструкти з яскраво вираженим оцінним характером: правильно - неправильно; добре - погано; добро - зло, і так далі Наприклад: «Ти хороша людина! Ти зробив хороший вчинок. Ти правильно зробив(а), що...»\nПохвала може бути зосереджена на оцінці результату або на оцінці особи.\nПозитивне емоційне відношення - складова частина визнання, що містить позитивне емоційне відношення до людини або до досягнутого їм результату: «Мене це обрадувало. Здорово! Мені дуже сподобалося!».\nБудь-яке погладжування включає всі три компоненти в різних пропорціях і може відноситися як до особи партнера, так і до результатів його дій.\nІ управління співробітниками, що виконують свою роботу, і їх навчання лише тоді ефективні, коли вони спираються на розуміння закономірностей мотивації поведінки. Один з найбільш доступних і ефективних способів управління мотивацією полягає у використанні стимул-реакцій.\nСтимулювання - це дія на поведінку учня або співробітника за допомогою зміни зовнішніх умов (зазвичай - винагород і покарань). Серед найбільш відомих і популярних теорій дії на поведінку можна виділити теорію оперантного навчення Б. Ф. Ськиннера і теорію інструментального навчання. Халла. Перша теорія робить акцент на тому, як за допомогою винагород заохочувати і закріплювати необхідну поведінку, а друга показує, як сам факт успіху стає заохоченням.\nБеррес Ф. Скіннер виділяв два види стимул-реакцій: позитивні стимул-реакції приносять задоволення, а аверсивні стимул-реакції неприємні, заподіюють біль, дискомфорт.\nПокарання - це стимулювання, направлене на усунення якої-небудь поведінки.\nІснують два види покарання: позитивне і негативне. Зверніть увагу, що слова «позитивний» і «негативний» тут використовується не в етичному сенсі, а в сенсі «збільшення, поява» і «зменшення, усунення».\nПозитивне покарання - це вживання аверсивної стимул-реакції для усунення якої-небудь поведінки; негативне покарання - усунення позитивної стимул-реакції, позбавлення винагороди, що підкріплює ця поведінка.\nПриклад позитивного покарання: вчитель, впливаючи на поведінку учня, що відхиляється, може робити йому колючі зауваження, підвищуючи при цьому голос. Роздратування, лайка тут - аверсивна стимул-реакція.\nПриклад негативного покарання - позбавлення учня того, чого він добивається своєю поведінкою. Роздратування вчителя - це увага, тобто визнання значущості учня. Якщо вчитель залишається спокійним і розсудливим в мить, коли учень порушує дисципліну, він тим самим позбавляє учня винагороди, не підкріплює поведінку, що відхиляється.\nКористуючись тими ж підставами, можна виділити два види заохочення.\nПозитивне заохочення підкріплює необхідну поведінку за допомогою винагороди.\nНаприклад, вчитель «нагороджує» схвалюючою увагою учня в той момент, коли той демонструє потрібну вчителеві поведінку.\nНегативне заохочення усуває аверсивну стимул-реакцію.\nНаприклад, вчитель затримує після уроків всіх учнів, створюючи їм дискомфорт і заподіюючи неприємність. Після цього він позбавляє від покарання тих, хто демонструє очікувану поведінку.\nДані, отримані Скіннером, переконливо свідчать про недоліки методів контролю над поведінкою, заснованих на вживанні аверсивних стимул-реакцій. Річ у тому, що із-за своєї загрозливої природи тактика покарання наводить до побічних соціальних ефектів.\nПо-третє, якщо неприйнятна поведінка супроводжується загрозою покарання, воно посилюватиметься там, де відсутній той, що карає.\nНегативне підкріплення теж має недоліки. Для того, щоб усунути аверсивну стимул-реакцію, людина повинна виконати деяку роботу з прийнятною якістю, проте само дія цієї стимул-реакції викликає у нього стрес, що негативно позначається на якості роботи: знижуються точність, акуратність, погіршуються самопочуття і працездатність. Можна сказати, що страх - це отрута, що отруює креативність, заважає реалізації здібностей.\nПостійна помста і штрафи за небажану поведінку наводять людей, як і тварин, до одного і тому ж результату: вони вчаться лише уникати покарання.\nСкіннер виявив, що позитивне підкріплення в більшості випадків набагато ефективніше впливає на поведінку, чим покарання. Він описав безліч способів здійснення підкріплень і визначив умови їх використання для вироблення бажаної поведінки. Основна ідея полягає в тому, аби «зловити» людину на тій поведінці, яку ми хочемо у нього виробити, і «підкріпити» його винагородою, яка коштовна для цієї людини.\nУспіх і його визнання - важливі мотивуючі чинники не лише в праці, але і в навчанні. Визнання досягнень в освоєнні складної діяльності, в професійному просуванні і розвитку - необхідна умова ефективного навчання.\nМодель інструментального навчення, на відміну від моделі стимулювання за допомогою заохочення, зосереджує увагу на тому, що сам успіх в деяких випадках вже є достатньою винагородою. Розроблена Кларком Халлом теорія інструментального навчення передбачає, що у людини є досить сильна мотивація навчитися чомусь тому, що без цього уміння йому, через якісь причини, погано. Для того, щоб позбавитися від дискомфорту, він шукає рішення і, виявивши його, радіє, оскільки воно позбавляє його від неприємностей. Саме ця радість є винагородою, що закріплює дану поведінку.\nНаприклад, людина випробовує незручність і тривогу всякий раз, коли йому необхідно виступати публічно. Допустимо, він вирішує пройти тренінг прилюдного виступу. Спираючись на знання і моделі, запропоновані йому тренером, він виступає перед членами групи з короткою мовою. Потім слухачі повідомляють його про свої враження і за допомогою тренера прояснюють, що саме в поведінці що виступав вплинуло на враження. Коли той, що виступав взнає, що його виступ мав успіх, і усвідомлює доданки цього успіху, його дискомфорт зменшується. Таким чином, він закріплює ті елементи поведінка, яка є інструментом успіху. Тому такий метод навчання і називають інструментальним.\nЗамість виставляння оцінок партнерові виражають позитивні відчуття. Оцінка може бути оспорена, знехтувана як несправедлива, а відчуття є фактом і не може бути позбавлене права на існування.\nУ конструктивному схваленні виявляється позитивне відношення і до партнера, і до досягнутого їм результату. Це дає йому можливість упевнитися у власній компетентності і значущості.\nКонструктивне схвалення не містить зарозумілості, виражає вдячність, вдячність партнерові, передає йому пошану і задовольняє природну потребу в переживанні власної цінності.\nТаким чином, конструктивне схвалення не стільки оцінює партнера, скільки дає йому корисну інформацію, яку він може використовувати собі на благо і отримати з її допомогою уявлення про цінності того, що говорить. Це конкретний, позитивний коментар, що описує саме те, що зробив партнер, тоді як похвала - це загальна неконкретна оцінна думка, що навішує на партнера «ярлик»: «правильно», «мудро», «добре», «прекрасно» і що часто сприймається як порожні слова.\nКрок 2. Опишіть ваші відчуття, що виникли у зв`язку з цим.\nКрок 5. Подякуйте.\nОпис фактів. Найважливіша частина конструктивного схвалення - його вміст. Ми можемо виражати визнання особи людини, його вчинкам, його досягненням. Так само, як і в ситуації критики, тут слід переважно використовувати повідомлення про конкретні дії, а не приписувати людині якості, нехай навіть коштовні і схвалювані. Максимально точний опис фактів на «мові дій» дає людині інформацію, яку він може використовувати для самостійної оцінки результатів або для ухвалення рішення про необхідність закріплення успіху: «Ви впоралися із завданням всього за п`ять хвилин. Це рекорд короткий час»; «Аргументи, які ви привели в захист своєї позиції, мені здалися дуже ваговитими». Дуже важливий момент конструктивного схвалення - відсутність явних розпоряджень і вказівок, які можуть викликати опір.\nВідчуття. Для зацікавленої людини досягнення успіху само по собі є своєрідною винагородою. Проте така винагорода стає ще коштовнішою, коли вона супроводиться вираженням теплих відчуттів і визнання з боку людей, думку яких ми поважаємо. Тому конструктивне схвалення може містити не лише сухий опис заслуг людини, але і суб`єктивну позитивну думку про поведінку, прояв позитивних емоцій, викликаних його діями: «Мені сподобалося, як точно ви сформулювали переваги вашої пропозиції»; «Мене радує, що наші позиції збігаються»; «Мені було дуже приємно, що ти звернувся за допомогою саме до мене». Звернемо увагу, що поведінка тут не оцінюється як хороше або погане, а описується як вподобане або не вподобане.\nАргументація. Самі по собі позитивні відчуття в більшості випадків не потребують пояснення. Проте в деяких ситуаціях партнерові важливо зрозуміти, на якій підставі ми високо оцінюємо продемонстровані ним результати. Особливо важливо це буває, коли ми управляємо його роботою або навчанням. У таких випадках в конструктивне схвалення включають аргументи, що прояснюють підстави позитивної оцінки. Найбільш очевидними аргументами є вказівки на позитивні наслідки для нього, для інших або для того, хто виражає схвалення.\nКомпетентність. Людина, що приймає схвалення, вважає того, що оцінює компетентною і заслуговуючою довіри.\nОперативність. Чим менше часу прошло між досягненням і схваленням, тим краще.\nДоцільність. Виражати вдячність, турботу, схвалення важливе в такий момент, коли людина може адекватно їх сприйняти.\nВідсутність порівнянь з іншими. Доцільніше відзначати не те, що краще, ніж в інших, а то, що стало краще у нього сьогодні в порівнянні з вчорашнім днем.\nВідповідність. Заохочення має бути пропорційно витраченою людиною зусиллям.\nВизнання. Заохочення повинне звертати увагу на те, що досягнутий високий результат - реалізація можливостей і здібностей, а не випадковість.\nПрочитано - 3300 раз


Що дивитися на Docudays UA цього року: вибір редакції - CinCity\nГлавная > Ідемо в кіно > Що дивитися на Docudays UA цього року: вибір редакції\nДанія, 2017. Реж. Сімон Леренґ Вільмонт\nМинулого року стрічка про події на сході України отримала на Docudays UA головний приз студентського журі. Потім були перемоги на інших фестивалях і шорт-ліст на здобуття «Оскара». Щемливу історію маленького Олега, який намагається віднайти мир під час бойових дій у рідному селищі Гнутове на Донеччині, знову можна буде побачити на великому екрані, а після перегляду поспілкуватися з режисером. Сімон Леренґ Вільмонт, до речі, цього року увійшов до журі: данець судитиме український конкурс та міжнародний короткометражний конкурс фестивалю.\nУкраїна, 2018. Реж. Вадим Ільков\nНова робота режисера документальної стрічки «Вальс Алчевськ» та оператора фільму Романа Бондарчука «Вулкан» розповідає історію відомого в київських арт-колах художника Анатолія Белова. Коли погіршився психічний стан здоров’я сестри, митець почав опікуватися нею і доглядати п’ятирічну племінницю. В богемному житті артиста з’являється родина, тож тусовкам доведеться трошки поступитися місцем. Але головний герой, здається, і не проти.\nВеликобританія, 2017. Реж. Дженніфер Брі\nЩо ви знаєте про синдром хронічної втоми? Певно, більшість запевнятиме, що це неочевидний синонім лінощів. Але британка Дженніфер Брі на своєму прикладі доводить справжність захворювання, яке жодним чином не скидається на відпочинок. Розлад поставив під загрозу написання дисертації та весілля героїні, тож авторка закликає переглянути кліше щодо нього і своїм документальним дослідженням сказати мільйонам, які страждають на синдром хронічної втоми, що їхня хвороба — не вигадка.\nПроект також буде представлено у VR-кінотеатрі, кожен охочий матиме можливість краще пізнати симптоми загадкової хвороби і відчуття людини, яка на неї страждає.\nУкраїна, 2018. Реж. Аліса Коваленко\nПрем’єра стрічки, тоді ще короткометражної, відбулася на Docudays UA минулого року. З того часу Аліса Коваленко встигла здобути грант The Guardian, перетворити стрічку на повний метр і повертається тріумфаторкою ще одного важливого українського фестивалю: «Домашні ігри» здобула перемогу в номінації «Найкращий європейський документальний фільм» в Одесі.\nГоловна пристрасть 20-річної Аліни — футбол. Але мати дівчини помирає і героїня тепер має доглядати маленьких брата і сестру. Теперь Аліні доведеться обирати між спортивною кар’єрою і родиною.\nСША, , 2018. Реж. Бінґ Ліу\nЧи часто з’являється можливість подивитися документальних номінантів на «Оскар» на великому екрані? Ото ж бо! Та «Обережно, провалля!» треба переглянути не тільки через чималий список здобутих нагород. Це — неймовірно талановито зафільмована історія дорослішання, лікування власних психологічних травм та здобуття віри у власні сили. Життя — не прогулянка зі скейтбордом, хоча на перший погляд «Обережно, провалля!» може видатися стрічкою саме про захоплення дошкою. А насправді це портрет цілого покоління, до якого, попри географічні відмінності, відноситься й багато з нас.\nІран, 2018. Реж. Аббас Кіаростамі\nЯкщо ви раптом не чули про Іранську нову хвилю кінематографа, то шутчіш до гуглу, адже стрічку одного з її метрів показують цьогоріч на Docudays UA. Власне, «24 кадри» — це радше мультимедійний проект, але це в жодному випадку не зменшує його художньої вартості. Аббас Кіаростамі обрав 20 фотознімків з власної колекції та анімував їх, намагаючись відновити емоції, які відчував при створенні кадрів. Матеріал зводила до купи команда іранських спеціалістів протягом трьох років. «24 кадри» — одночасно й остання робота, і данина великому майстру, який пішов з життя у 2016-му.\nСербія, 2018. Реж. Сєнка Домановіч\nУ 2014 році молоді сербські кінематографісти окупували кінотеатр «Зірка» в Бєлграді. Будівлю було приватизовано незаконно, активісти воліли відвоювати приміщення у держави. Ідея, яка об’єднала всіх на початку, дуже швидко трансформувалася у щось індивідуальне для кожного учаснику протесту, тож перестала бути ефективним клеєм для утримання формації. Фактично, це історія будь-якої революції, яка, до того ж, дуже добре резонує з ситуацією, що склалася навколо київських кінотеатрів «Україна», «Кінопанорама» та «Київ».\nУ пошуках Фаридех\nІран, 2017. Реж. Азадех Муссаві, Курош Атає\n6-річну Фаридех, яку покинули в одному з Тегеранських храмів, всиновила голландська родина. Вже повнолітня дівчина мучиться питанням власної ідентичності, тож попри застороги батьків рушає до рідного Ірану. Одна з трьох родин, з якими знайомиться головна героїня, може виявитися її біологічною. За відгуками, історія сердешної Фаридех не зворушить хіба що робота, тож не опирайтесь сентиментальності та долучайтеся до її пошуків.\nНімеччина, 2018. Реж. Ґабріель Брейді\nПопуляція червоних крабів щороку мігрує островом Різдва з джунглів до води. Територію з ними ділить закритий центр для біженців, з якими працює психотерапевтка По Лін Лі. Дослідження міграційної кризи на прикладі крабів та людей принесло австралійській режисерці Ґабріель Брейді головний приз в документальній секції кінофестивалю Трайбека. Такого атмосферного кіно про безвихідь ви ще не бачили.\nУкраїна, 2018. Реж. Семен Мозговий\nВалентина Вороніна доглядає павільон квітникарства на ВДНГ, здається, все своє життя. Аж от її ввівчливо прохають піти на пенсію. Жінка заперечує, адже вважає, що рослини без неї загинуть. Одночасно з цим група загадкових радіоестезистів знаходить біля входу в павільйон канал потужної позитивної енергії. Дебютна робота харків’янина Семена Мозгового бере участь в головному конкурсі цьогорічного Docudays UA.


Анастасія Волочкова позувала оголеною після лазні: фото - Шоу-бізнес | Сьогодні\nРосійська балерина насолоджується спекотними літніми днями і проводить їх із користю. Артистка побувала в лазні та холодній купелі\n45-річна Анастасія Волочкова, шанувальників якої раніше збентежили її худі ноги, опублікувала нове фото, на якому позує оголеною. Зірка прикрилася банним віником, одягнувши на голову шапку на овчині, та позувала на камеру. Однак деякі шанувальники балерини не оцінили такий кадр. Багатьох розлютило, що артистка занадто часто публікує свої напівоголені фото.\nНа фотографії, яку Анастасія Волочкова опублікувала в Instagram, вона сидить у дворі свого будинку поруч із мангалом і вуличним диваном.\n"Спекотні дні – прекрасна пора для руської лазні та холодної Купелі. Насолоджуюся під посадженим мною бузком. Як він в моєму виконанні зі штучними гронами? Але це був вимушений хід. Я дуже люблю квіти! Квітне і пахне", – написала Анастасія Волочкова.\nАнастасія Волочкова позувала оголеною після лазні / Фото: instagram.com/volochkova_art\nАле не всім припало до смаку таке фото зірки.\n"О, Боже! Знову гола!? Навіщо, і так все бачили, нічого нового"\n"Боже ну скільки можна! Одне і теж. Або шпагат, або купіль"\n"Як завжди гола. Фантазії не вистачає. А потім дивується, чому мене люди обговорюють"\n"Настя, навіщо оголятися, вже напам'ять вивчили ваше тіло"\nНагадаємо, що Анастасія Волочкова вирішила стати балериною ще у віці п'яти років. Коли вона була на другому курсі Академії балету ім. Ваганової, то вже почала танцювати на сцені Маріїнського театру. Кар'єра юної балерини розвивалася дуже стрімко, і незабаром вона стала солісткою.\nДізнайтеся, чим корисний бодібалет для фігури:\nНещодавно Анастасія Волочкова розлучилася зі своїм коханим, Олегом, стосунки з яким тримала в таємниці.\nРаніше телеведуча Ксенія Собчак показала розтяжку, як у Волочкової.


Принц Уїльям отримає на день народження 250 тисяч фунтів | Новини на Gazeta.ua\nПринц Уїльям отримає на день народження 250 тисяч фунтів\nПонеділок, 18 червня 2007 19:52\nУ вівторок 19 червня, в день свого 25-річчя, принц Уїльям отримає права на половину річного доходу від статків своєї матері, принцеси Діани.\nЗа підрахунками експертів, річний дохід принца може збільшитися на суму від 250 тисяч до 300 тисяч фунтів стерлінгів. Другу половину доходу після досягнення 25-річчя отримає принц Гарі.\nСтатки принцеси Діани оцінювалися в майже 13 мільйонів фунтів стерлінгів після вирахування з них 8,5 мільйонів фунтів стерлінгів податків. Вони включають цінні папери, ювелірні прикраси, сукні та інші особисті речі принцеси, а також частину грошей, отриманих Діаною за шлюборозлучною угодою з принцом Чарлзом.\nПринцеса обумовила в заповіті, що кошти повинні бути віддані в довірче управління. Завдяки вдалим вкладенням опікунів, за ці роки їхні розміри збільшилися, за різними оцінками, на 8-10 мільйонів фунтів стерлінгів. Вони будуть порівну розділені між принцами після досягнення ними 30 років.\nThe Daily Telgraph з посиланням на джерела в оточенні принца додає, що Уїльям не планує поки використовувати спадок Діани. На військовій службі принц заробляє 21880 фунтів стерлінгів в рік, отримуючи також утримання від свого батька принца Чарлза. Крім того, принц може користуватися частиною спадку королеви-матері, також відданого в довірче управління. За оцінками, ця сума складає близько 2 мільйонів фунтів стерлінгів, повідомляє Lenta.ru.\nЗараз ви читаєте новину «Принц Уїльям отримає на день народження 250 тисяч фунтів». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua


Всеукраїнський фестиваль вуличного танцю | Мій Львів\nавтор Тарас Амброз опубліковано Бер 4, 2009 • 10:15 Прокоментуй!\n14 березня у Львівському клубі "Далі" відбудеться Всеукраїнський фестиваль вуличного танцю "Оpen street dance". У чемпіонаті з брейк-дансу візьмуть участь 32 команди.\nЗахід відбудеться за підтримки Львівської міської ради. Фестиваль "Оpen street dance" триватиме у межах кампанії "Львів - місто вуличного танцю", який популяризує такі напрями вуличного танцю: хіп-хоп, брейк, крамп. Після змагань на учасників чекає вечірка.\nTags: реклама, танці\nпопередня публікаціяЛьвів – альтернативний погляд наступна публікаціяПоляки у Львові