МОСКВА СЛЬОЗАМ НЕ ВІРИТЬ, або Чи є росіяни слов'янами? - Сила м'якого знака або Повернення Руської правди - Літературне місто\nМОСКВА СЛЬОЗАМ НЕ ВІРИТЬ, або Чи є росіяни слов'янами? - Сила м'якого знака або Повернення Руської правди - Літературне місто\nУ принципі, мене не здивувало, що моя стаття «Звідки пішла Руська земля…» викликала неоднозначну реакцію. Зокрема, на сайті газети «День» розгорілася своєрідна дискусія. Не вдаючись у її деталі, зверну увагу лише на деякі головні моменти. Опоненти часто закидали мені, що я користуюся лише одним джерелом — «Повістю минулих (временних) літ», ігноруючи інші, в т.ч. й археологічні джерела. Не буду заперечувати: це справді так. Але ж метою статті було показати, як у цій «Повісті…» трактувалися етнологічні питання і що в ній розумілося під Руссю.\nПрослідкувати ж, як змінювалося трактування терміну Русь, як Русь, зрештою, «перетворилася» в Росію, як відбувається свідоме чи несвідоме ототожнення цих понять — це завдання набагато ширшого дослідження.\nОднак впало в око інше: опоненти чомусь перейнялися тим, що я, мовляв, маю якісь сумніви щодо слов’янськості росіян. Хоча, здавалося, в статті я цієї теми не торкався.\nТоді в мене виникла думка: а чому б її не зачепити. Тим більше, що і у часи минулі, і зараз, коли на щит піднято мі- фологему «Русского мира», російські націоналісти активно експлуатували й експлуатують тему слов’янської єдності. Та й на побутовому рівні, коли хтось хоче довести, що росіяни й українці — «братья навеки», вдається до «вбивчого аргументу»: ми ж, мовляв, слов’яни, православні.\nОднак не все так просто…\nСвого часу мене вразив один епізод у романі У. Самчука «Волинь». Зазначу, що цей твір значною мірою автобіографічний і відносно об’єктивно зображує життя волинського села початку XX ст. Батько героя, такий собі селянин-се- редняк, бажаючи «вибитися в люди», шукає, де б купити дешевої землі. Він, як і всі його односельці, вважають себе росіянами, шанують російського царя, тобто є «свідомими» обивателями імперії Романових. Одного дня він їде шукати землю в Центральну Росію, десь аж під Москву. Приїхавши додому, розповідає своїм односельчанам, як тамтешні росіяни відрізняються від них, «росіян» Волині. І ці відмінності, виявляється, дуже суттєві.\nНавіть у наш час глобалізації вони є. І це має своє пояснення. Адже етнічні субстрати, на основі яких формувалися російська й українська нації, помітно відрізнялися одна від одної. Звернемося до даних археології. Уже з часів неоліту на теренах Східної Європи (від Чорного й Балтійського морів, Карпатських гір аж до Уралу) сформувалися три різні расово-етнічні утворення. Відрізнявся і їхній спосіб життя. Одні переважно займалися землеробством, другі — скотарством, треті — мисливством. У степових регіонах проживали кочові, пастуші племена. З часом тут укорінили- ся тюркські етноси, які мають своїх численних родичів і на теренах Азії. Територію південно-східної частини Європи зайняли індоєвропейські племена, серед яких з часом виділилися слов’яни. Щодо північно-східної частини Європи, то вони стали ареалом для проживання фіно-угорських племен.\nОстанні сформувалися в досить несприятливих умовах, серед холодних похмурих заболочених пущ Євразійського континенту. Це вплинуло на їхній спосіб життя, їхню поведінку. Часто етнографи відзначають упертість представників цих етносів, замкнутість. Іноді — небагатослівність. А також своєрідну войовничість, навіть агресивність. Адже їм постійно доводилося воювати з «хижим лісом», дикою лісовою звіриною. Це також породжувало «похмуре», недовірливе ставлення до навколишньої дійсності.\nЖивучи у віддалених лісових районах, фіно-угорські племена часто були ізольованими від цивілізаційних центрів. У своєму житті вони зберігали чимало «примітивних», патріархальних рис. Через це ставали об’єктом завоювань більш розвинутих народів — германських, слов’янських, тюркських.\nОднак (тут варто зробити ремарку) цивілізаційна відсталість фіно-угрів, викликана тривалим проживанням у несприятливому природному середовищі, зовсім не свідчить про їхню якусь «неповноцінність». Є приклади, що окремі фіно-угорські народи (угорці, фіни, естонці), потрапивши в коло європейської цивілізації, завдяки своїй завзятості, наполегливості демонструють неабиякі успіхи, а серед знаменитих росіян було і є чимало вихідців із середовища фіно-угорських народів, які й донині зберігають свою ідентичність.\nНе секрет, що російський етнос, становлення якого відбувалося в північно-східній частині Європи, формувався переважно на фіно-угорській етнічній основі. Щоб мене не звинуватили в тому, що я використовую якісь антиросій- ські тези українських націоналістів, звернуся до класичної роботи видатного археолога Олексія Уварова «Меряне и их бьіт по курганним раскопкам», опублікованої в Москві ще 1872 року.\nТут варто сказати кілька слів про цього автора. Він походив із графської родини, яка кілька століть вірою та правдою служила державі Російській. Його батько, Сергій Ува- ров, з 1818 по 1855 рік був президентом Російської академії наук, У 1833—1849 роках обіймав посаду міністра народної освіти. Це саме той Уваров, якому належить сумнозвісна формула російсько-імперського націоналізму «православне, самодержавне, народность». Нею і зараз дехто в Росії не проти скористатися.\nТа повернімося до його сина — Олексія. «Син за батька не відповідає», — так свого часу сказав «великий учитель» Й. Сталін. Не знаю, наскільки Уваров-молодший розділяв погляди свого батька, однак, без сумніву, він був цілком лояльним обивателем Російської імперії, належав до представників її еліти, тобто запідозрити його в якійсь антиросійськості немає ніяких підстав.\nТож звернемося до його роботи. Починаючи з 1851 по 1854 рік О. Уваров провів широкомасштабні археологічні розкопки на теренах тодішніх Московської, Тверської, Новгородської, Костромської, Ярославської та Володимирської губерній. Проводилися вони (до речі!) під егідою міністра внутрішніх справ. Загалом було розкопано 7 729 надмогильних курганів.\nХоча О. Уваров, дотримуючись імперської ідеології, стверджує, що територія, яку він досліджував, — це Русь, все ж показує, що цю землю в період середньовіччя населяв фіно-угорський етнос меря. Він також наводить низку топонімів цього регіону (переважно озер та річок), які свідчать про їхнє фіно-угорське походження. Назвемо, Щоб не втомлювати читачів, лише невелику їхню кількість — Шальма, Кульза, Касть, Кєма, Лахость, Каргаш, Рахма, Сігорь, Сора, Тюмба, Учєнжа, Пєза, Тєбза, Міча то- Що. Воістину слов’янська милозвучність! Та й назва столиці Росії — Москва — зовсім не слов’янського, а фіно-угорського походження.\nДослідник стверджував також, що чимало поселень на території тодішньої центральної Росії зберігали ім’я мері (Мерлево, Мерлинівка, Мериново тощо). Неважко також на основі напрацювань О. Уварова встановити, що й у побутовому, й культурному аспектах, а також антропологічно фіно-угорський народ меря помітно відрізнявся від слов’янських племен.\nУ своїх міркуваннях та висновках щодо цієї проблеми О. Уваров був далеко не одинокий. Можна навести численні висловлювання російських вчених на користь того, що саме фіно-угорські народи (не лише меря, а й чудь, мурома, весь та ін.) були етнічним ядром російської нації. Наприклад, один зі стовпів російської історіографії Василь Клю- чевський стверджував, що «фінські племена були споконвічними мешканцями в самому центрі нинішньої Великоросії»2.\nА інший російський історик — Михайло Покровський — навіть зробив таку різку заяву: «Великоросія побудована на костях «інородців», і ледве останні дуже втішені тим, що в жилах великоросів тече 80% їхньої крові»3. Говорячи про «інородців», учений мав на увазі переважно фіно-угорські етноси.\nПро великий вплив фіно-угорських етносів на становлення російської нації говорив видатний російський лінгвіст та етнограф — граф Микола Трубецкой. У роботі «До проблеми російського самопізнання» (1927) він наголошував, що російська народна культура — це «особлива зона», в яку, крім росіян, входять ще фіно-угорські «інородці» разом із тюрками волзького басейну. Учений стверджував, що народний костюм росіян є швидше не слов’янським, а фіно- угорським. Зокрема, писав: «У російсько-фінському костюмі є кілька характерних загальних рис (лапті, косоворотки, жіночий убір голови), невідомі романо-германцям та слов’янам»4.\nКрім того, вчений вказував на неслов’янську п’ятитонову гаму народних російських пісень і певні неслов’янські ознаки фольклору — відсутність русального циклу, колядок, фінський культ берези тощо.\nФіно-угорські етноси, що проживали на теренах північно-східної Європи,через свою цивілізаційну відсталість зазнали\nсильних іноетнічних впливів у період середньовіччя та Нового часу. Найбільш потужним виявився вплив слов’янський чи то руський (фактично український). Протягом багатьох століть відбувалася своєрідна «русифікація» фіно-угорського етнічного масиву північно-східної Європи. Результатом цього й став генезис російського етносу.\n«Шапка Мономаха» — символ московського «збирання земель». XIV — XVI ст.\nПроникнення слов’янського люду на ці терени почалося досить рано, ще десь у IX—X стст. Основним об’єктом його колонізації спочатку стали землі, де з часом утворилася Новгородська держава, яка контролювала значну частину шляху «із варягів у греки». Тут виникло чимало слов’янських поселень. Відповідно, й місцеве фіно-угорське населення (чудь) зазнало певної слов’янізації, перейняло елементи руської культури. До того ж Новгород і Новгородська\nземля були тісно пов’язані (економічно, політично й культурно) з Києвом. Дослідник Я. Дашкевич, наприклад, вважає, що на Новгородщині вже в давньоруські часи існував окремий етнос. На нашу думку, тут радше відбувалося формування окремого етносу, в якому фактично й формально переважало слов’янське начало. Правда, зі значними домішками фіно-угорських елементів. Водночас Новгород був зорієнтований на західні цивілізаційні центри, на балтійську торгівлю. Загалом цей етнос був близьким до Русі-Ук- раїни — щодо культури та навіть мови.\nСвідченням цього є т.зв. билини, котрі часто трактуються як російський епос. Однак цей епос мав локальне поширення — як правило, землі колишньої Новгородської держави. Відомо, що ці билини мають київське походження, в них часто присутні сюжети, пов’язані з Києвом, князем Володимиром тощо.\nСвого часу Микола Костомаров (1817 — 1885), який зробив чималий внесок як у російську, так і українську історіографію, вирішив провести етнографічні дослідження в околицях Новгорода. Він пішки обійшов кілька сіл навколо Ільменського озера, спілкувався з місцевими жителями. Все це описав у «Автобіографії». Зокрема, вчений вказав на побутові відмінності між жителями Новгородського краю та мешканцями Центральної Росії. І — що важливо — відзначив деякі риси новгородського діалекту. Він прямо вказував, що цей діалект близький до малоросійської (української) мови — в ньому о ніколи не змінюється на а, простежується сильне повноголосся, заміна в деяких випадках а на я (дєвиця, травиця) тощо. У цьому діалекті є чимало слів, які не вживаються у великоросійській мові, але є в українській: шукать, хилить, шкода, що замість что, жона замість жена тощо5.\nПоказовою є історія «приєднання» Новгородської землі до Московії. Почалася вона за царя Івана III, ще 1471 року, коли московіти розгромили новгородські війська на річці ЦІелоні. При цьому московське військо, спустошивши Новгородську землю, вбило тисячі людей. У 1478 р. Новгород остаточно капітулював. Тоді ж із Новгороду московіти вивезли близько семи тисяч людей (власне, новгородську еліту). Частину з них стратили, а частину розселили в містах «корінної» Росії — Нижньому Новгороді, Володимирі, Муромі, Переяславлі, Ростові, Костромі тощо. Натомість у Новгород з Москви та Московії послали «дітей боярських і купців».\nЧи не схоже це на масові депортації, котрі були як у царській Росії, так і за радянських часів?\nОднак трагедія Новгороду і його землі на цьому не скінчилася. Сепаратизм його жителів придушували протягом ще цілого століття. А цар Іван Грозний 1570 року влаштував для них криваву баню, описи якої просто вражають нелюдським садизмом.\nПро жорстоке «приєднання» Москвою Новгороду свідчать документи. Навіть офіційні російські історики (Микола Карамзін, Сергій Соловйов) не забули в своїх творах описати цю жорстокість. Інша річ, що трактували вони їх як «собирание русских земель». До речі, підкоривши Новгород, цар Іван III почав титулуватися як «государ всія Русі».\nОднак, читаючи про цю жорстокість, виникає думка, що це було не «собирание земель», навіть не завоювання чужих територій. Це було щось більше. І називається це — етноцид.\nНовгород вперто не хотів підпорядковуватися Московії. Занадто різними були ці держави. Водночас московські завойовники прагнули не лише підкорити населення Новгородської землі, а й винищити, депортувати його населення, заселити територію своїми людьми. Фактично це була етнічна війна.\nОднак повернемося до питання про становлення російського етносу. Уже зазначалося, що землі, де формувався цей етнос, не були слов’янськими. Майже до XV ст. вони не трактуються як Русь. Для їхнього позначення в писемних джерелах іноді використовувався термін Залісся.\nЯке він мав значення? Між, власне, Руссю, Київською землею та цим регіоном були величезні непрохідні Брянські ліси. Звідси й назва — Залісся. Важко сказати, коли ці землі опинилися в орбіті інтересів Київської держави, очевидно, десь в XI ст. Тоді «Повість минулих літ» фіксує протистояння між місцевими волхвами й представниками князівської влади, котрі, очевидно, крім збору данини, здійснювали християнізацію цих земель. Варто відзначити, що православна церква була частиною князівського державного апарату. І, судячи з усього, саме вона відіграла помітну роль у слов’янізації Залісся. Здійснюючи хрещення місцевого населення, вона так чи інакше прилучала мешканців цього краю до «руської спільноти».\nВам не здається дивним, що в російській мові сільських жителів називають «крестьяне», тобто християни, хрещені? Певно, в давнину саме так на Заліссі називали фіно- угорських тубільців, які прийняли християнство й стали підданим церкви та князя.\nСудячи з усього, Київ не мав безпосередніх контактів із Заліссям. Руське проникнення в цей край відбувалося важко, і то переважно через Новгородські землі, які були пов’язані із Заліссям не лише річками; і тут, і там проживало фі- но-угорське населення, що, зрозуміло, полегшувало комунікацію. Загалом земля Залісся була малопривабливою для київських князів. «Відзначаючись суворим кліматом, населена бідними фінськими племенами (Весь, Меря), — писав російський історик Д. Іловайський, — вона вважалася най- останнішим уділом»6. Зрозумілим також є те, що руські (переважно київські) літописці не писали про цей край.\nВідтворити історію Залісся, початки його слов’янізації в XI -XIII стст. проблематично. До нас дійшли лише фрагментарні свідчення. Складається враження, що основним слов’янізатором була церква, котра використовувала в богослужінні церковнослов’янську мову. Тому не дивно, що в російській мові так багато церковнослов’янізмів і вона, в певному сенсі, є ближчою до південнослов’янських мов (болгарської, сербської), ніж до сусідніх східнослов’янських (української, білоруської). Слов’янська, фактично руська (українська) мова звучала при дворах руських князів, які підкорили собі цю територію. Цією мовою так чи інакше починали розмовляти князівські слуги з місцевого населення.\nТаким чином, тут відбувалося поступове формування своєрідного слов’янського койне, а також формування «руської свідомості». Принаймні політична еліта й церква на Заліссі ототожнювали себе з Руссю.\nУ 1237 р. татари завоювали Залісся (в літературі часто це завоювання називають монголо-татарським, хоча цей термін не є достатньо коректним). З того часу на довгий період ця земля опиняється у сфері політичних інтересів татарської Золотої Орди. Фактично вона стала частиною (улусом) цієї держави. У цих землях був великий князь, який отримував ярлик від хана Золотої Орди.\nНе вдаючись до нюансів, зазначимо, що політичне становище земель «основної» Русі (України, Білорусії, Новгородської республіки) було дещо інакшим після татарської навали. Принаймні вони політично були більш віддалені від золотоординських ханів, ніж Залісся. Деякі з руських земель «продовжили» свою державну традицію в формі федеративного Великого князівства Литовського. На жаль, у нашій історичній літературі й далі панує сумнівна формула, нав язана не без впливу російської імперської історіографії, пРо завоювання українських і білоруських земель литовця-\nми. Щодо Новгородської республіки, то в неї були непогані відносини з Великим князівством Литовським.\nНезважаючи на те, що Залісся стало політичною частиною Золотої Орди, а елітарні верстви зазнали помітної тата- ризації, цей край і далі формально продовжував слов’янізуватися. Основну роль у цьому процесі, як і раніше, відігравала православна церква, котра отримала дуже широкі права від ординських ханів. Певну роль продовжували відігравати й «емігранти» з руських земель. Наприклад, таким був митрополит Петро Ратенський, який фактично переніс центр митрополії до Москви, воєвода Дмитро Боброк-Во- линський, якого вважають героєм битви на Куликовому полі. Ці люди, звісно, приходили на Залісся не самі, вони приводили з собою слуг.\nПолітичним центром Залісся в XIV ст. стала Москва. Тому край почали називати Московією — на відміну від Русі, адже так у XIV — XVII ст. називали переважно українські й білоруські землі. У писемних пам’ятках того часу (як руських, так і європейських) бачимо, що в них, здебільшого, чітко розрізняли Русь та Московію.\nІнша річ, що московські правителі з часом, особливо після того, як їм вдалося стати самостійними й звільнитися від татарської залежності, почали апелювати до руського спадку, розглядати себе нащадками руських князів, що колись правили в Києві. Спадок княжої Русі (культурний, церковний, політичний) і далі був привабливим. Зрештою, заявляючи права на такий спадок, московські правителі могли претендувати на Руські землі.\nЧудотворна Вишгородська ікона Богородиці Ніжності-Єлеуси (відома Ще як «Владімірская»), Візантійського походження. Фрагмент. ХГ_ XII ст.\nМої опоненти закинули мені, що я «забувся» про «За- донщину», коли говорив про інтерпретацію терміну Русь в давньоруські часи. Не буду нагадувати, що «Повість минулих літ», яку я характеризував, і «Задонщина» — пам’ятники хронологічно різні. При всіх знаках питання, які за-\nлишає «Задонщина», мусимо вказати, що найдавніший її список датується 70-ми рр. XV ст. — якраз часами царя Івана котрий, як уже говорилося, почав себе називати правителем всієї Русі. Так, попри те, що в «Задонщині» вживаються терміни «Русь», «Руська земля» в широкому розумінні, і в її склад входить Московія, тим не менше, автор певним чином розмежовує Русь і Залісся. Ось, наприклад, як звучать слова князя Дмитра Івановича на початку цього твору: «Прийшла до нас вість, браття, що цар Мамай стоїть біля бистрого Дону, прийшов він на Русь і хоче йти на нас в Заліську землю»7.\nРозуміння своєї руськості зростало в московських правителів у міру того, як вдавалося їм приєднати до себе нові території, заселені переважно слов’янським людом. Спочатку це були Новгородська й Псковська землі (XV ст.), потім Смоленська (XVI ст.), українські та білоруські (XVII— XVIII ст.). Це врешті-решт сприяло слов’янізації та «русифікації» Московії. Зрештою, цар Петро І проголосив Російську імперію. У даному випадку був використаний термін Росія, котрим греки позначали Русь. Також за часів Петра І та Катерини II в Росії здійснили широкомасштабну програму «переписування історії», вилучення й фальсифікації документів, метою яких стало створення міфу, що самодержавна Росія є спадкоємцем колишньої княжої Русі з центром у Києві.\nЗвісно, зараз немає чистих слов’янських етносів. Не є такими й українці, в мові й культурі яких спостерігаємо чимало тюркських елементів. Але одна справа, коли етнос творився переважно на слов’янській основі, а інша — коли відбулася слов’янізація неслов’янського етнічного субстрату із включенням слов’янських елементів. Творення російського етносу здійснювалося якраз другим шляхом. У цьому його Унікальність. Більше таких народів серед слов’ян немає. Тому ментально, культурно, мовно росіяни відрізняються\nвід інших слов’ян. У росіян збереглося чимало від ментальності фіно-угорців — недовірливе ставлення до оточення, жорстка чи навіть жорстока поведінка. «Москва сльозам не вірить» — здається, ці слова досить точно характеризують таку ментальність.\nПоміркуйте хоча б над таким фактом: коли представники різних слов’янських народів, як правило, без особливих труднощів розуміють одне одного, то в росіян виникають із цим проблеми. Чому вони (принаймні в переважній більшості), живучи серед інших слов’янських народів, намагаються не вчити їхніх мов? Сказати, що тут спрацьовує синдром імперськості, недостатньо. Так, вчені відзначають менший ступінь співпадання слов’янських лексем в російській мові в порівнянні з іншими слов’янськими мовами. Деякі російські мовознавці пояснюють певні особливості російської мови фіно-угорськими впливами. А дехто взагалі говорить про фіно-угорський субстрат цієї мови.\nМожна ще поставити багато інших схожих «чому». Чому, наприклад, росіяни, говорячи про слов’янську спільність, агресивно ставляться до «братніх» слов’янських народів — навіть до дуже їм «близьких», українців та білорусів? Про це свідчить не лише поведінка високопоставлених російських чиновників, свідчить і соціологія. Але це тема окремої розмови.\nІ на завершення — буквально кілька слів про «Русский мир» та його розбудову. У принципі, це не є чимось новим. У росіян завжди були проблеми зі своєю слов’янською чи то руською ідентичністю. Щоб підтримувати її, необхідні були слов’янські донори. І чи не найбільшим таким донором стали справжні руські, тобто українці. Подумаймо, чи відбулася б російська культура без «Граматики» М.Смотрицького (її М. Ломоносов вважав «вратами своєї вченості»); без Києво-Могилянської академії, яка дала росіянам численних церковних та культурних діячів; без М. Гоголя і його «Шинелі»» з якої, за словами В. Бєлінського, вийшла російська література; без філософа П. Юркевича, котрий стояв біля витоків російської релігійної філософії… Список можна продовжити.\nІдея «Русского мира» аж ніяк не свідчить про силу. Радше — навпаки. У самій Росії баланс слов’янського й неслов’янського населення все більше схиляється на користь останнього. Додайте ще еміграцію заможних і відносно заможних росіян з «необлаштованої» Росії. Подивіться, які зараз сформувалися російські діаспори в країнах Заходу!\nА стержень «Русского мира», Російська православна церква?.. Та добра половина її приходів (якщо не більша) — за межами Росії. Тому й потрібне підживлення збоку. Не дивно, що Патріарх всія Русі Кирило так зачастив у Київ, «мать городов русских». Згадав, сердешний, де справжня Руська земля.\nАле це їхні проблеми. Наша ж проблема — не стати частиною цього ефемерного «Русского мира», який насправді не є руським.\nПетро КРАЛЮК 29 липня 2011 р.\nУваров А. Меряне и их бьіт по курганним раскопкам. — М., 1872. — С. 8-10. 2 Ключевський В. Сочинения: В 8 т. — М., 1956. — С.294.\nПокровский М.Н. Возникновение Московского государства и «Великорусская на- родность»//Историк-марксист. — 1930. -Т.18-19. — С.28.\nТрубецкой Н.С. К проблеме русского самопознания. — Б.м., 1927. — С.31.\nКостомаров Н. Автобиография. Бунт Стеньки Разина. — К., 1992. — С.257-258.\nИловаиский Д. Краткие очерки русской истории. — М., 1898. — С.29.\nИзборник. Повести Древней Руси. — М., 1986. — С.190.\nПопередня: «ПЕРЕКАЗИ СТАРОВИНИ ГЛИБОКОЇ…» «Захар Беркут» Івана Франка: романтична легенда чи актуальна історична реальність?\nНаступна: БОРОТЬБА ЗА ІМ’Я ТА СПАДЩИНУ. Історичні долі русинів та українців


Суб’єкт підприємницької діяльності, який бажає зареєструватися платником єдиного податку, повинен відповідати наступним вимогам:\n• критеріям, визначеним у пункті 291.4 Податкового кодексу України (далі – ПКУ). Критерії стосуються граничного обсягу доходу за рік, кількості найманих працівників, застосування деяких видів діяльності. Відповідність тим чи іншим критеріям дозволяє платнику податків вибрати певну групу платника єдиного податку;\nНовостворені фізичні особи-підприємці, які обрали першу або другу групу спрощеної системи оподаткування, зобов’язані подати заяву про обрання спрощеної системи оподаткування до кінця місяця, в якому відбулася державна реєстрація підприємця.\nНовостворені юридичні особи та фізичні особи-підприємці, які обрали одну з трьох-шести груп спрощеної системи оподаткування, зобов’язані подати заяву про обрання спрощеної системи оподаткування протягом 10 днів з дня їх державної реєстрації. Вони будуть вважатися платниками єдиного податку з дня їх державної реєстрації;\nДо заяви додається розрахунок доходу за попередній календарний рік. Орган ДПС зобов’язаний надати відповідь суб’єкту господарювання протягом 10 календарних днів з дня подачі заяви. Якщо платник відповідає умовам спрощеної системи оподаткування, то йому видається свідоцтво платника єдиного податку. Якщо не відповідає, то йому видається письмове мотивовану відмову. Свідоцтво платника єдиного податку видається безстроково виключно суб’єкту господарювання або уповноваженій ним особі та не може передаватися для провадження господарської діяльності іншим особам.\nНагадуємо, що з 01.01.2014 р. новостворені суб’єкти господарювання можуть добровільно зареєструватися платниками ПДВ або спрощену систему оподаткування без відвідування органу ДПС. Для цього потрібно буде подати відповідну заяву державному реєстратору, як додаток до реєстраційної картки, що подається для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи – підприємця. Реєстрація таких платників або відмову в реєстрації органом ДПС здійснюватися в автоматичному режимі.\nЯк зареєструватися платником єдиного податку >\n> Як зареєструватися платником єдиного податку


Тлумач - Івано-Франківська область у складі УРСР | Інформаційно-пізнавальний сайт\nроз'яснювальну роботу серед обдурених націоналістичною пропагандою людей.\nВже 10 серпня 1944 року в місті працювало багато підприємств, в т. ч. млин, пекарня; підготували до пуску спиртовий завод, закінчувалась відбудова другого млина з добовим виробництвом 12 тонн борошна. Відкрилися\nшевська й кравецька майстерні, розпочав роботу райпобуткомбінат з механічною майстернею та ковальським цехом. Відроджували МТС. В цьому ж році відбудували лікарню, поліклініку, санстанцію, відкрили інфекційну та районну лікарні. Для них не вистачало білизни, посуду тощо. В місті та районі був проведений збір необхідних речей, і за кілька днів лікарні одержали найпотрібніше.\nВелика увага приділялась народній освіті, закладам культури. Для шкіл виділили найкращі приміщення. Відновили роботу українська та польська школи, районна бібліотека. З листопада 1944 року почала виходити районна газета.\nСелянам району було повернуто 2450 га поміщицької та куркульської землі. Під час весняної сівби 1945 року на полях працювало 1300 супряг, які допомогли у сівбі безкінним господарствам, в т. ч. 986 господарствам червоноармійців.\nЗ великим піднесенням святкували трудящі Тлумача 10-річчя возз'єднання українських земель. На честь цієї знаменної дати підприємства міста розгорнули соціалістичне змагання за дострокове використання виробничих планів. По всіх видах перевиконала план весняних тракторних робіт МТС. На 190 проц. виконали свої планові завдання трактористи П. О. Савчук та В. С. Прокоп. Дали надпланові нагромадження маслозавод та спиртовий завод.\nДо 1949 року у Тлумачі завершили колективізацію і створили колгосп ім. Верховної Ради СРСР. Артіль вирощувала озимі пшеницю та ячмінь, кукурудзу, цукровий буряк, картоплю, розвивала м'ясо-молочне тваринництво. Велику допомогу новоствореному колгоспу подавала Тлумацька МТС, що працювала з 1945 року. Вона не тільки забезпечувала тракторні роботи, але й здійснювала масово-політичні заходи. Для колгоспників читали лекції, проводили бесіди.\nЗараз це багатогалузеве господарство має 2281 га земельних угідь, з них 1911 га орної землі. Завдяки наполегливій праці колгоспників артіль побудувала багато виробничих приміщень-корівників, телятників, свинарників тощо. Колгосп добре забезпечений технікою. В його розпорядженні 15 тракторів, 8 комбайнів, 14 автомашин, 76 машин для обробітку грунту, 17 посівних та посадочних машин. З кожним роком зростають неподільні фонди артілі, збільшується врожайність сільськогосподарських культур, поголів'я худоби. В 1968 році зібрали з га 27,7 цнт озимого\nячменю, 54,2 цнт кукурудзи в зерні. У колгоспному стаді 1969 року налічувалося понад 1100 голів великої рогатої худоби, 1500 голів свиней. Підвищився матеріальний добробут колгоспників, зросла оплата трудодня. В колгоспі багато трудівників, які прославили себе працею. Серед них ланкова X. С. Сигидин. У 1967 році її ланка зібрала по 370 цнт цукрових буряків з кожного гектара на площі 15 га. X. С. Сигидин нагороджена орденом Трудового Червоного Прапора. Цієї ж високої відзнаки удостоєний комбайнер В. Г. Пилипчук за щорічне перевиконання норм по збиранню зернових культур.\nВ Тлумачі найбільш розвиненими галузями промисловості є харчова і будівельних матеріалів. Вони працюють на місцевій сировині. Харчокомбінат має в своєму складі ковбасний, хлібобулочний цехи, цех безалкогольних напоїв і виготовлення фруктових соків, 2 млини, олійницю. Продукція комбінату, зокрема фруктові соки, надходить в інші місця республіки. Добре устаткований найновішими машинами молокозавод переробляє щорічно 50-70 тис. цнт молока. Одним з великих підприємств будівельної промисловості є Тлумацький міжколгоспний комбінат будівельних матеріалів, створений 1956 року. Це підприємство об'єднує дві цегельні, вапняний та гіпсовий заводи. За рік комбінат виробляє понад 7 млн. штук цегли, 7,3 тис. тонн вапна, 4,3 тис. тонн гіпсу, 18 тис. тонн вапняного порошку, понад 3700 кв. м мозаїчних плиток.\nЗа роки, що минули після війни, певних успіхів досягла і освіта. Споруджено будинок середньої школи з світлими класними кімнатами і навчальними кабінетами, спортивним і актовим залами, на базі дитячого будинку відкрито\nСучасна карта - Тлумач


«Я брехав, що буде мільйон тестів»: Зеленський влаштував скандал в ОП - Останні та актуальні новини України та світу, новини дня онлайн - Україна Молода\nГоловна > Політика > «Я брехав, що буде мільйон тестів»: Зеленський влаштував скандал в ОП\n«Я брехав, що буде мільйон тестів»: Зеленський влаштував скандал в ОП\nУкраїна отримала 250 тис. експрес-тестів на коронавірус.\n«Президент готувався зустріти мільйон тестів, а приїхало 250 тисяч ... Зустріч пішла не за сценарієм. Вже з ранку Зеленський кричить на Кирила Тимошенко, мовляв «ти, б *** ь розумієш, я брехав, що буде мільйон тестів» »,- пише телеграм-канал.\n«Тут і Кернес вийшов балаболом, тому що обіцяв для Харкова області 200 тисяч тестів.Куди поділися тести - відповіді поки немає. Але запевняю, що найближчим часом від прес-служби президента ми почуємо вигадану історію про те, куди пропали тести. А Шефір взагалі говорить: «Заспокойтеся. Немає тестів, немає проблем ». І з Радуцьким все добре, ходить в ОПУ через день, веселенький»,- пише "Темний лицар".


4. Економічні аспекти Угоди: Відповідно до Розділу IV «Торгівля і питання пов'язані з торгівлею»\nВідповідно до Розділу IV «Торгівля і питання пов'язані з торгівлею» створюється «поглиблена та всеохоплююча зона вільної торгівлі» Україна-ЄС (ЗВТ). Цей розділ складає 2/3 від усього обсягу основної (без додатків і протоколів) частини Угоди (156 із 245 сторінок).\nЗВТ передбачає лібералізацію торгівлі як товарами, так і послугами, лібералізацію руху капіталів та до певної міри– руху робочої сили.\nВідмінною рисою ЗВТ Україна-ЄС є комплексна програма адаптації регуляторних норм у сферах, пов'язаних з торгівлею, до відповідних стандартів ЄС.\nЦе дозволить значною мірою усунути нетарифні (технічні) бар'єри у торгівлі між Україною та ЄС та забезпечити розширений доступ до внутрішнього ринку ЄС для українських експортерів і навпаки– європейськихекспортерів до українського ринку. Таким чином поглиблена та всеохоплююча ЗВТ має забезпечити поступову інтеграцію економіки України до внутрішнього ринку ЄС.\n1) захисних (спеціальних) заходів (ЄС також зберіг за собою зобов'язання, передбачені в Угоді про сільське господарство);\n2) антидемпінгових та компенсаційних заходів.\nЦе зобов'язання не обмежено в часі та дає змогу ініціювати відповідні розслідування у випадку недобросовісної конкуренції Згідно з положеннями Угоди, Україна та ЄС зменшують або скасовують ввізне мито на товари відповідно до встановлених графіків, до того ж для України перехідний період триватиме до 10 років, а ЄС скасує мито одразу після набуття чинності Угодою.\nДля найчутливіших товарів будуть запроваджені тарифні квоти. Так, Україна передбачила застосування тарифних квот для деякої м'ясної продукції та цукру. Перелік тарифних квот ЄС нараховує 36 позицій, переважно щодо сільського господарства та харчової промисловості. Експортні мита, що діють в Україні, поступово скасовуватимуться відповідно до узгодженого графіку протягом 10 років, починаючи з дати набуття чинності Угодою, зокрема:\n1) для живої худоби, шкіряної сировини, насіння деяких видів олійних культур, брухту легованих чорних металів, брухту кольорових металів та напівфабрикатів з їхнім застосуванням – протягом 10 років;\n2) для брухту чорних металів – протягом 8 років. Водночас Україна може застосовувати захисні заходи щодо експортного мита ще 15 років з дати набуття чинності Угодою у випадку, якщо впродовж будь-якого одного року сумарний обсяг експорту з України до ЄС з кожного визначеного коду УКТ ЗЕД перевищуватиме визначений граничний обсяг. Захисні заходи мають форму додаткового мита, граничний розмір якого узгоджений у межах Угоди. Україна зобов’язалась якнайшвидше повідомлятиме ЄС про намір застосовувати заходи, до того ж такі заходи не застосовуватимуться протягом 30 днів з дня запрошення до консультацій\nУкраїна та ЄС зобов'язались скасувати та надалі не запроваджувати експортні субсидії або інші еквівалентні заходи на сільськогосподарські товари, призначені для продажу на території іншої сторони. Оскільки Україна наразі не використовує експортних субсидій, то важливішим є скасування експортних субсидій з боку ЄС на сільськогосподарські товари, які експортуються в Україну, що дасть змогу усунути фактор недоброчесної конкуренції.\nДля того щоб отримати пільги в рамках Угоди, імпортери повинні підтвердити походження товару з ЄС або України, тобто що вони або повністю вироблені (отримані) або піддані достатній переробці на території країн-членів ЄС або України. Визначення чи виробництво або переробка надають статус товару з ЄС або України залежить від багатьох критеріїв і повинні встановлюватись індивідуально. Підставою для застосування до товарів торговельних преференцій має бути:\nа) сертифікат походження форми EUR.1, виданого митними органами;\nб) для невеликих партій вантажів – декларація про походження, зроблена експортером у комерційному рахунку або інших супровідних документах за умови, що вартість таких поставок не перевищує 6 млн євро. До того ж діятимуть правила походження товарів відповідно до Регламенту ЄК №2454/93, за яким запроваджено в дію імплементаційні Положення Митного кодексу ЄС (Регламент Ради №2913/92). Крім того, Угода містить правило, що вимагає прямого перевезення товарів з території однієї зі сторін до іншої (Правило прямого транспортування). Це означає, що товари повинні перевозитися безпосередньо з території ЄС в Україні і навпаки. Доказом відповідності правилу прямого транспортування може бути належним чином оформлені транспортні документи (наприклад, CMR, Carnet TIR, тощо). Недотримання Правила прямого транспортування або не підтвердження походження товару сертифікатом походження форми EUR.1 або декларацією про походження може призвести до відмови митних органів у застосуванні тарифних преференцій до імпортованого товару.\nДля належної реалізації цілей Угоди про асоціацію Україна зобов’язується досягтистабільності торговельного та митного законодавства, положення і процедури якого будуть пропорційними, прозорими, передбачуваними, недискримінаційними, об’єктивними, уніфікованими та ефективними. Серед іншого, планується забезпечити: уникнення непотрібних або дискримінаційних навантажень на суб’єктів господарювання, скорочення витрат і збільшення передбачуваності митних процедур; застосування єдиного адміністративного документа в цілях митного декларування (наразі вже застосовується в Україні); прозорість і спрощення митних процедур на кордоні; застосування сучасних митних методів, зокрема системи управління ризиками, постаудит контролю та ін. (наразі ці системи не повною мірою працюють в Україні); введення та застосування спрощених процедур для уповноважених економічних операторів (наразі цей інститут не застосовується в Україні); пропорційність та недискримінаційність штрафів, які накладаються за порушення митного законодавства та процедурних вимог, з метою уникнення невиправданих затримок на кордоні.\nМетоди роботи митників мають бути поліпшені, а також забезпечувати ефективність митних операцій, зокрема шляхом: скорочення, спрощення та стандартизації даних і документації, що вимагає митниця; спрощення вимог та формальностей щодо швидкого випуску та розмитнення товарів; забезпечення процедур, що гарантують право оскарження адміністративних дій, митних правил та рішень.\nНаближення законодавства у митній сфері відбуватиметься шляхом імплементації в українське законодавство ряду європейських актів, зокрема: Конвенції про спрощення формальностей у торгівлі товарами (1987 р.); Конвенції про єдиний режим транзиту (1987 р.); Регламенту Ради ЄС №450/2008 (Модернізований митний кодекс) (за винятком декількох статей) та Регламенту Ради ЄС №1186/2009 про звільнення від митних зборів.\nЕще по теме 4. Економічні аспекти Угоди:


Відповіді на тести з дисципліни "Аудит" (аналітичні процедури, аудит, аудитор, аудиторська діяльність), страница 2\nАудиторська фірма одержала кредит у банку, де відкритий її поточний рахунок. Чи може фірма проводити аудит річної фін звітності цього банку? 1)це суперечить чинному законодавству\nАудиторська фірма припиняє своє існування за умови вилучення у неї сертифікату при встановленні факту: в) низький рівень якості аудиторської перевірки, систематичні порушення законодавства України, стандартів та норм.\nАудиторський висновок - це: А)офіційний документ з підписом та печаткою;\nАудиторський висновок підписують: 1)тільки керівники ауд. Фірми (аудитор, що працює самостійно) і аудитор, що очолює перевірку\nАудиторський висновок представляється в обов’язковому порядку ауд. фірмою: 1)тільки клієнту\nАудиторський висновок про бух. звітність являє собою: В) Думку про достовірність бух. Звітності.\nАудиторський висновок про фінансову звітність підприємства-емітента облігацій для подання в Державну комісію з цінних паперів та фондового ринку повинен містити наступні розділи: а) назва;б) дата видачі висновку;в) основні відомості про аудиторську фірму;г) типові порушення;д) висновки щодо окремих компонентів фінансових звітів; є) розкриття інформації про власний капітал;ж) вступ;з) підпис аудитора; й) розкриття інформації про зобов'язання; л) аналіз показників фінансового стану;м) висновок аудитора про перевірену фінансову звітність;н) обсяг аудиторської перевірки.\nАудиторський доказ, отриманий за допомогою такого\nтесту контролю, як спостереження, стосується: а)лише моменту часу здійснення цієї процедури;\nАудиторський ризик - це: 1)небезпека складання невірного висновку про рез-ти фін. звітності\nАудиторський ризик - це: а)ризик того, що аудитор висловить невідповідну аудиторську думку, якщо фінансові звіти містять суттєво викривлену інформацію;\nАудиторський ризик складається із компонентів: 1)ризик невиявлення; 2)внутрішньогосподарський ризик; 3)ризик контролю\nАудиторські докази - це: а) частина аудиторської інформації, отримана аудитором у ході формування висновків, на яких ґрунтується його думка;\nАудиторські докази достовірніші, якщо: а)отримані з незалежних джерел за межами суб'єктами господарювання; б)існують у формі документів, що зберігаються на паперових, електронних чи інших носіях; в)отримані з оригіналів документів; г)правильні відповіді а, б, в.\nАудиторські послуги в області професійного навчання містять у собі...б) визначення й оцінка потреб у професійному навчанні;г) організація за бажанням замовників курсів навчання на місцях;д) організація програм для починаючих і спеціальних курсів для професіоналів.\nАудиторські процедур по суті складаються з: а)узгодження фінансових звітів з первинними обліковими записами; б)перевірки суттєвих журнальних проводок та інших коригувань зроблених під час складання звітності; в)правильні відповіді а, б;\nАудиторські процедури при аудиті статутних документів та облікової політики передбачають: г) оцінка своєчасності і правильності відображення в уставних документах всіх змін\nАудиторські фірми здійснюють свою діяльність за умови, якщо в їх статутному капіталі частка, що належить сертифікованим аудиторам, складає не менше … % б)60\nАудиторські фірми мають право: 1)робити інші види супутніх послуг\nАудиторські Фірми(аудитори) мають права: 1)самостійна визначати форми і методи ауд. перевірки; 2)залучати на договірній основі до участі в ауд. перевірці аудиторів, що працюють самостійно; 3)відмовитися від проведення ауд. перевірки у випадку не представлення ек Суб'єктом, що перевіряється, необхідної документації;\nАудиторській перевірці можуть бути піддані економічні суб'єкти: а) державні, приватні, суспільні, комерційні, громадяни-підприємці;\nАудиторською діяльністю може займатися: г) юридична чи фізична особа, яка включена до Реєстру суб'єктів аудиторської діяльності.\nАудиторською послуги можуть бути зроблені будь-якому економічному суб'єкту незалежно від організаційно-правової форми и форми власності: а) так;\nАудитору потрібно виконати тести контролю, якщо: в)виявлено суттєве викривлення у звітних показниках;\nАудитору слід планувати свою роботу з метою: а)ефективного проведення аудиторської перевірки;\nБільше половини загального обсягу аудиторських послуг, правило, приходиться на: а) консультативні послуги;\nВ загальному плані внутрішнього аудиту визначається: а) підрозділи підприємства, котрі необхідно перевірити;\nВ сучасних умовах трансформації бухгалтерського обліку на міжнародні стандарти фінансової звітності постає проблема достовірності звітної інформації виникає на рівні: в) на рівні підприємства і зовнішніх суб’єктів ринку.\nВ Україні "Звіт про рух грошових коштів" форма № 3 складається: в) згідно з ПсБО № 3 та МСБО.\nВ Україні правові основи аудиторської діяльності визначаються та регулюються: б) державою, законом України "Про аудиторську діяльність", Аудиторською палатою України;\nВ українському законодавстві з питань регулювання аудиту головний акцент надається: а) питанню підтвердження достовірності звітності підприємства;\nВ ході аудиту запасів аудитором перевіряється бухгалтерський облік: а) сировини, НЗП, матеріалів, малоцінних та швидкозношуваних предметів;\nВ ході проведення аудиту доходів та фінансових результатів найбільша увага приділяється зіставленню даних регістрів бухгалтерського обліку з формою фінансової звітності: а) форма 2 “Звіт про фінансові результати”\nВ ході проведення аудиту на підприємстві виявлені помилки ведення бухгалтерського обліку доходів. Помилкою є визнання доходом суми, котра надійшла в касу підприємства або та рахунок в банк: а) сума передоплати за товари;\nВ ході проведення аудиту формування статутного капіталу перевірено бухгалтерські записи по внесенню в капітал виробничої споруди, яка використовується в виробничих цілях: ДТ 46 – КТ 40 ДТ 152 – КТ 46 ДТ 103 – КТ 152.Виберіть думку аудитора відповідно правильності перевірених операцій: а) операції відображено вірно;


Samsung Pay починає роботу в США\nSamsung Pay починає роботу в США\nКомпанія Samsung Electronics сьогодні запускає платіжний сервіс Samsung Pay в США. Нагадаємо, першим регіоном, де заробив Samsung Pay стала Південна Корея. Там сервіс працює з 20 серпня.\nSamsung Pay підтримує технологію Near Field Communication (NFC), так і технологію Magnetic Secure Transmission (MST). У США сервіс підтримує карти MasterCard, Visa або American Express, випущені такими банками як Bank of America, Citigroup, American Express або U. S. Bank. Також проводиться робота з кредитними картами ряду компаній.\nМинулого тижня Samsung розповіла про перші результати з моменту початку роботи платіжного сервісу Samsung Pay. Обсяг транзакцій за місяць перевищив 30 мільйонів доларів, 60% припало на операції, здійснені користувачами нового Galaxy Note 5. 10% користувалися сервісом щодня.\nСервіс Samsung Pay в США доступний на смартфонах Samsung Galaxy S6, Galaxy S6 edge, Galaxy S6 edge+ і Galaxy Note 5 операторів AT&T, T-Mobile, Sprint і U. S. Cellular. Компанія планує незабаром запустити його в Китаї, Іспанії і Великобританії.


Медіа-група вільних журналістів УПК – Партія Снайперів\nМедіа-група вільних журналістів Українська пресова корпорація власні сайти: Кіно України, Музика України, Музеї України, Нова Січ, Сурма, Секунда, Балтика-прес, SeсоndUSA, Громада Києва, Закарпатський край, Східний Донбас та чисельні блоги Україна, Київ, sres@ukr.net Якщо потрібні реклама, піар, інформаційне просування – звертайтеся до УПК!\nМедіа-група Українська пресова корпопація має можливість розміщення інформаційних матеріалів на власних сайтах та блогах з підтримкою в соцмережах. Написання різножанрових журналістських матеріалів. Організація прес-конференцій, інформаційних приводів, медіа-супровід, піар… Готові до співпраці!\n← «СУЧАСНИЙ УКРАЇНСЬКИЙ СИМВОЛІЗМ ТА М. ВРУБЕЛЬ»\n«Схованки» – новаторський серіал і по стилістиці, і по драматургії →\nАн-2 — единственный самолёт в мире , который умеет летать хвостом вперёд!\nп‘ять факторів «формули майбутнього України»\n15/12/2019 14/12/2019 admin


10 березня побачив світ третій випуск щорічного альманаху "Флагман сучасної освіти України". Це унікальне видання відображає багату історію вітчизняної наукової та педагогічної думки. У ньому розміщені матеріали про досягнення нашої країни у царині науки й освіти. Альманах видається двома мовами (українською та англійською) і розповсюджується на теренах країн Європи та Азії.\nПеремогти у Всеукраїнському проекті "Флагман сучасної освіти України" дуже почесно й престижно. Використання новітніх освітніх технологій, створення позитивного іміджу освіти на рівні міста, області та країни, висвітлення діяльності кращих освітніх закладів та педагогічних працівників, перемоги учнів і вчителів у різнопланових міжнародних та всеукраїнських конкурсах, проведення дослідно-експериментальної роботи - усе це послужило підґрунтям для того, щоб управління освіти Прилуцької міської ради та науково-методичний центр стали переможцями проекту "Флагман сучасної освіти України-2010".\nЗаключний етап проекту відбувся 10 березня у Києві, в Будинку вчителя, за участю представників ділової громадськості, видатних діячів освіти й науки України. Начальник управління освіти Прилуцької міської ради Тетяна Клименко та завідуюча науково-методичним центром Світлана Чернякова отримали з рук директора інституту літератури імені Т.Г. Шевченка Національної академії наук України Миколи Жулинського відзнаки і презентаційно-іміджевий альманах "Флагман сучасної освіти України-2010".\nДана відзнака - заслуга всіх працівників управління освіти, науково-методичного центру, навчальних закладів, педагогічної спільноти міста. Для прилуцьких педагогів поширення кращих досягнень в освітній галузі уже стало об'єктивною необхідністю, адже це - можливість здійснити всі задуми і плани й утримувати високий рівень освіти Прилук у всеукраїнському масштабі.\nЗа матеріалами газети "Град Прилуки" № 11 від 16.03.2011р.


Презентация к уроку английского языка "Карбон" - скачать бесплатно\nГлавная / Английский язык / Карбон\nКарбон Підготували : Ботнаренко А., Євстаф’єва М., Орел В., Степанова М.\nКарбо н (С) або вугле ць — хімічний елемент з атомним номером 6, вуглець — традиційна назва. Карбо н (С) або вугле ць — хімічний елемент з атомним номером 6, вуглець — традиційна назва.\nЗагальна характеристика За звичайних умов вуглець хімічно інертний, при високих температурах сполучається з багатьма елементами, виявляючи сильні відновні властивості. Найважливіша властивість вуглецю — здатність його атомів утворювати міцні хімічні зв'язки як між собою, так і з іншими елементами. Здатність вуглецю утворювати 4 рівнозначні валентні зв'язки з іншими атомами дозволяє будувати вуглецеві скелети різних типів (лінійні, розгалужені, циклічні); саме цими властивостями і пояснюється виняткова роль вуглецю в будові органічних сполук і, зокрема, всіх живих організмів.\nРозповсюдження Вуглець у природі зустрічається як у вільному стані (алмаз(а), графіт(b), карбін і лонсдейліт(c), фулерен(d), вуглецеві нанотрубки(h)), так і у вигляді різноманітних сполук. Середній вміст вуглецю у земній корі 2,3×10−2 % (мас); основна маса вуглецю концентрується в осадових гірських породах.\nВуглець накопичується у верхній частині земної кори, де його присутність пов'язана в основному з живою речовиною, кам'яним вугіллям, нафтою, антрацитом, а також з доломітами і вапняками. Відомо понад 100 мінералів вуглецю, серед яких найпоширеніші карбонати кальцію, магнію і заліза. Він входить до складу кам'яного вугілля, нафти і природного газу, а також різних мінералів: мармуру, крейди і вапняку — CaCO3, доломіту — CaCO3·MgCO3, магнезиту — MgCO3, малахіту — CuCO3·Cu(OH)2 тощо. Вуглець накопичується у верхній частині земної кори, де його присутність пов'язана в основному з живою речовиною, кам'яним вугіллям, нафтою, антрацитом, а також з доломітами і вапняками. Відомо понад 100 мінералів вуглецю, серед яких найпоширеніші карбонати кальцію, магнію і заліза. Він входить до складу кам'яного вугілля, нафти і природного газу, а також різних мінералів: мармуру, крейди і вапняку — CaCO3, доломіту — CaCO3·MgCO3, магнезиту — MgCO3, малахіту — CuCO3·Cu(OH)2 тощо.\nБіологічна роль Сполуки вуглецю є основою всіх рослинних і тваринних організмів. Забезпечуючи життя, Карбон здійснює в природі постійний кругообіг, який називають вуглецевим циклом. Вуглеце вий цикл  — кругообіг вуглецю (у різних формах, наприклад, у вигляді двоокису вуглецю) між атмосферою, океаном, біосферою та надрами Землі.\nКОЛООБІГ КАРБОНУ В ПРИРОДІ З повітря СО2 у значних кількостях поглинається наземними рослинами та фітопланктоном Світового океану. Процес поглинання С02 відбувається тільки на світлі — фотосинтез, внаслідок якого утворюються органічні сполуки, що містять Карбон. Внаслідок фотосинтезу в атмосферу виділяється кисень О2\nІз рослин, які поїдаються тваринами, Карбон переходить у тваринні організми. Тварини виділяють Карбон у вигляді вуглекислого газу під час дихання. Рослини і тварини з часом відмирають, починають гнисти, окиснюватись і частково перетворюватись на СО2, що повертається у повітря й знову поглинається рослинами. А частково рослинні та тваринні рештки у ґрунті перетворюються на горючі копалини — кам'яне вугілля, нафту, природний газ. Горючі копалини використовують як паливо, внаслідок згоряння якого СО2 знову повертається в атмосферу. Із рослин, які поїдаються тваринами, Карбон переходить у тваринні організми. Тварини виділяють Карбон у вигляді вуглекислого газу під час дихання. Рослини і тварини з часом відмирають, починають гнисти, окиснюватись і частково перетворюватись на СО2, що повертається у повітря й знову поглинається рослинами. А частково рослинні та тваринні рештки у ґрунті перетворюються на горючі копалини — кам'яне вугілля, нафту, природний газ. Горючі копалини використовують як паливо, внаслідок згоряння якого СО2 знову повертається в атмосферу.\nВуглекислий газ із атмосфери поглинається також водою Світового океану й реагує з гірськими породами під час їх руйнування. Відтак утворюються вапняки, доломіти та інші карбонати. Така різноманітність процесів забезпечує постійний кругообіг Карбону в природі.  Вуглекислий газ із атмосфери поглинається також водою Світового океану й реагує з гірськими породами під час їх руйнування. Відтак утворюються вапняки, доломіти та інші карбонати. Така різноманітність процесів забезпечує постійний кругообіг Карбону в природі. \n У складі вуглекислого газу Карбон присутній в атмосфері Землі, а також у воді. Живі організми засвоюють його з атмосфери чи води завдяки процесу, який має назву фіксація Карбону. Інші організми, нездатні засвоювати Карбон безпосередньо, отримують його через харчові ланцюжки.  У складі вуглекислого газу Карбон присутній в атмосфері Землі, а також у воді. Живі організми засвоюють його з атмосфери чи води завдяки процесу, який має назву фіксація Карбону. Інші організми, нездатні засвоювати Карбон безпосередньо, отримують його через харчові ланцюжки. Залишки загиблих організмів входять зрештою до осадових порід, кам'яного вугілля, нафти, природного газу. Карбон повертається в атмосферу в процесі довготривалого геологічного колообігу як наслідок дегазації порід, вулканічній діяльності тощо. Частково збільшення концентрації вуглекислого газу в атмосфері Землі зумовлене діяльністю людини — використанням викопного палива для отримання енергії.\nВисновки В природі простої речовини під назвою вуглець не існує, різні алотропіні видозміни Карбону мають свої власні назви. Вуглець у природі зустрічається як у вільному стані, так і у вигляді різноманітних сполук. Вуглець накопичується у верхній частині земної кори. Екологічна роль Карбону полягає у здійсненні карбонового циклу. Живі організми засвоюють Карбон завдяки його фіксації.


Щоправда, з початку січня зареєстровано 9 пограбувань людей. У переважній більшості ці злочини скоювали особи, які раніше не притягувалися до кримінальної відповідальності, утім, в силу певних обставин, а найчастіше – у стані алкогольного сп’яніння, наважилися на нерозважливі дії. Насьогодні 8 злочинів цього виду розкрито. У кожному разі в затриманих вилучені речові докази, які вказують на причетність цих осіб до вчинення пограбування. Зокрема, в Долинському районі працівники міліції за “гарячими слідами” затримали двох мешканців села Княжолук, які перед тим влаштували бійку і пограбували двох мешканців Долини. У затриманих вилучено велосипед потерпілих.\n22.01.2011 2357 0


Судово-медична експертиза вогнепальних пошкоджень - Рефераты - Рефераты - Каталог файлов - Полиграфия, копицентр, переплет дипломов, фотографии\n[ Скачать с сервера (152.5 Kb) ] 03.05.2012, 16:46\nСудово-медична експертиза вогнепальних пошкоджень є однією із найскладніших і найвідповідальніших, оскільки потребує ретельного і всебічного дослідження і часто пов’язана з розслідуванням злочину.\nПід вогнепальними розуміють пошкодження, заподіяні пострілами з усіх видів вогнепальної зброї, вибухами боєприпасів (патрони, гранати, міни, вибухові речовини) або їхніх частин (капсулі, запали, детонатори тощо).\nВогнепальна зброя надзвичайно різноманітна, так само як і її снаряди, що спричинюють пошкодження. Кількість пошкоджень залежить від наявності цієї зброї у населення.\nУ нашій державі користуватися вогнепальною зброєю дозволено лише окремим категоріям громадян, причому тільки під час виконання ними службових обов’язків.\nКК України передбачена відповідальність за незаконне носіння, недбале зберігання, боєприпасів і вибухових речовин, придбання, виготовлення і збут вогнепальної або холодної зброї, крім гладкоствольної мисливської.\nСкладність експертизи у випадках вогнепальних пошкоджень зумовлена удосконаленням бойової техніки, тому судово-медичний експерт повинен постійно поповнювати свої знання щодо особливостей пошкоджувальної дії зброї нових зразків.\nКрім того, вогнепальні пошкодження мають різне походження і виникають за неоднакових умов, що визначає їх значну різноманітність.\nЗалежно від походження вогнепальні пошкодження поділяють на кульові, дробові і осколкові.\nВогнепальна зброя та її класифікація\nВогнепальна зброя характеризується дуже значною різноманітністю і важко піддається єдиній класифікації. Вона поділяється на дві великі групи: артилерійську і стрілецьку. В судово-медичній практиці переважно спостерігаються вогнепальні пошкодження, які виникають при пострілах із ручної стрілецької вогнепальної зброї: пістолетів, гвинтівок, карабінів, рушниць, автоматів тощо. Значно рідше вони виникають у процесі експлуатації вогнепальних і спеціальних пристроїв, будівельно-монтажних пістолетів, перфораторів нафтових свердловин, стартових пістолетів, ракетниць тощо.\nРучна стрілецька вогнепальна зброя розподіляється на групи.\nа) бойова (автомати, карабіни, пістолети, гвинтівки);\nб) мисливська (одно, дво, три, чотириствольні рушниці);\nг) спеціальна (сигнальні, будівельно-монтажні пістолети).\n2. За виготовленням:\n3. За довжиною ствола:\nа) довгоствольна (гвинтівки, карабіни, автомати, пістолети-кулемети, мисливські рушниці);\nб) короткоствольна (автоматичні пістолети, револьвери) (рис. 40).\n4. За властивостями ствола:\nа) нарізна (гвинтівки, пістолет-автомати, револьвери тощо);\nб) гладкоствольна (мисливські рушниці);\nв) комбінована (мисливські, спортивні рушниці).\n5. За калібром (діаметром):\nа) малокаліберна (4-6 мм);\nв) великокаліберна (понад 9 мм).\n6. За механізмом пострілу:\nПостріл може відбутися за наявності трьох компонентів: зброї, заряду і снаряду. Для зручності перезарядження заряд і снаряд об’єднані в єдиний комплекс — патрон, який складається в бойовій зброї із гільзи з капсулем, снаряду (кулі) і заряду (пороху). В мисливській рушниці, крім цих складових частин є ще прокладка (пиж) між порохом і снарядом і поверх снаряду (рис. 41).\nГільза, як правило, стальна або залізна, вкрита томпаком або лактрована. В мисливській зброї вона виготовляється із латуні, картону, пластмаси.\nКапсуль виготовляють із латуні. Він упресований в дно гільзи і містить речовину, яка призначена для запалення пороху (гримуча ртуть або тринітрозорцин свинцю, сурма, бертолетова сіль, тетразин тощо).\nЗарядом є димний або бездимний порох. Бездимний, або колоїдний порох — це піроксиліни-частинки нітрокліт¬ковини у вигляді сірувато-зелених платівок, циліндрів, кульок, тощо. Бездимний порох містить різні речовини для збільшення його стійкості (анілін, вазелін тощо), зменшення полум’я (калію хлорид, барію сульфат). При згорянні його утворюється мало залишків і диму та велика кількість газів, а тому він має значно більшу вибухову силу, ніж димний порох.\nМисливські патрони містять димний, або чорний порох, що є сумішшю калійної селітри (75%), сірки (10%) і деревного вугілля (15%).\nСнарядом у вогнепальній зброї є кулі, дріб та інші складові елементи.\nЗвичайна куля має стальний стрижень, вкритий свинцевою і стальною оболонками. Остання плакована томпаком (сплав міді з 3-10% цинком). Бойові патрони можуть бути споряджені кулями спеціального призначення (трасуючими, запалювальними і бронебійно-запалювальними). Сучасна вогнепальна зброя має калібр 9; 7,62 і 5,45 мм. Зменшення калібру і маси кулі (при тій самій кількості пороху) призводить до збільшення початкової швидкості польоту, а зміщення центру ваги кулі калібром 5,45 мм збільшує її руйнівну силу.\nКатегория: Рефераты | Добавил: everyone | Теги: реферат на тему Судово-медична е, скачать реферат Судово-медична експ, Судово-медична експертиза вогнепаль\nПросмотров: 568 | Загрузок: 127 | Рейтинг: 0.0/0


Лютий 2015 – Газета "Студентський меридіан"\nЛют 26, 2015 Діана Гаврушко Актуально\tВеликдень, віра, добро, думка, піст, студенти, Христина Юхней, чистота\nМолитва тіла, яка підтримує молитву душі\nПіст завжди викликає полеміку в людей різного віку. Хтось вважає це обов’язковим та строго дотримуєтесь, а хтось і гадки не має що воно таке.\nБільшість поглядів про поняття посту сходяться на тому, що це можливість стати ближчим до Бога, очистити свою душу. Та кожен трактує це поняття в своєму розумінні і відносно постить по-різному. Читати далі\nЛют 24, 2015 Діана Гаврушко Актуально, Новини університету, Спорт\tзмагання, К-ПНУ імені Івана Огієнка, кульова стрільба, нагороди, перемога, факультет фізичної культури\nВітаємо студентів факультету фізичної культури, майстрів спорту України міжнародного класу, які здобули медалі на зимовому Чемпіонаті України з кульової стрільби в приміщенні, що проходив у Львові з 15 по 20 лютого 2015 року: Читати далі\nРік Революції Гідності та російсько-української війни на сході країни стали переломними історичними подіями. Події на Майдані та на Східному фронті проявили вражаючу незламність, патріотизм та хоробрість українських захисників, які ціною свого здоров’я і життя боронять від агресора незалежність та цілісність нашої країни. Читати далі


Запуск єдиного електронного квитка в Києві відклали через технічні причини - ЗНАЙ ЮА\nЗапуск єдиного електронного квитка в транспорті Києва з тріском провалився: винні "технічні причини"\nВ Києві запровадять єдиний електронний квиток в 2019 році\n26 грудня 2018, 19:41\nВ Києві єдиний електронний квиток запустять лише в наступному році повідомляє "Українська правда".\nПро це виданню повідомила керівник прес-служби Київської міської державної адміністрації Катерина Баранова.\nВона зазначила, що презентацію системи було відкладено до наступного року через технічн причини, що виникли.\nЯкі саме причини завадили своєчасному запуску єдиного електронного квитка, в Київській міській державній адміністрації не поточнюють.\nЗа словами Баранової, продаж квитків розпочнеться вже у наступному 2019 році.\nНагадаємо, що презентація єдиного квитка мала відбутися сьогодні, 26 грудня. Мер Києва Віталій Клічко раніше зазначив, що роботи зі встановлення валідаторів завершуються, але "є певні технічні моменти".\nЯк обіцяє КМДА, картку е-квитка для громадського транспорту Києва можна буде придбати у касах метрополітену, Київпастрансу, муніципальних та комерційних кіосках "Союздрук", "ТурІнфо", "Т-Кіоск". Крім цього квитки можна придбати у кондукторів електротранспорту та автобусів.\nНагадаємо, Єдиний електронний квиток на громадський транспорт провалено: обіцянка Кличка знову не спрацювала\nДовгоочікуваний єдиний електронний квиток, презентація якого мала відбутися вранці 26 грудня, киянам поки так і не судилося побачити. За кілька хвилин до початку заходу прес-служба КМДА повідомила про відміну офіційної презентації.\nЯк раніше повідомляв "Знай.uа", Електроний квиток: коли кияни зможуть розрахуватися за проїзд по-новому\nСкоро кияни зможуть оцінити переваги та перевірити, як працює єдиний електронний квиток у транспорті. Вже з нового року у столиці почнуть продавати пластикові електронні картки і квитки з QR-кодом для оплати проїзду в громадському транспорті.\nТакож "Знай.uа" писав, що Укрзалізниці застряг посеред дороги: чотири години простою, пасажири в паніці\nУ Тернопільській області застряг пасажирський потяг 358Л, котрий прямував за маршрутом з Рахова до Києва. Як відомо, більше чотирьох годин він не міг зрушити з місця.\nТеги: у столиці електронний квиток е-квиток запуск


Читати казку «Гульден з оленем» :: ДОБРА КАЗКА\nГоловна › Гауф Вільгельм › Гульден з оленем\nГульден з оленем\nУ Верхній Швабії й донині видно руїни замку, що був колись окрасою всього краю, — це Гогенцоллерн. Він височіє над крутою скелею, звідки видно всю округу. І скрізь, де видно було замок, та й далі, хоробрий рід Цоллернів вселяв у людей страх, а ім’я їх знали по всій німецькій землі. Так-от, кількасот років тому, здається, порох тоді тільки-но винайшли, жив у тій фортеці один з Цоллернів, дивак від природи. Не можна сказати, щоб він надто визискував своїх підданих або ворогував із сусідами, та все ж усі уникали його, бо мав він похмурий погляд, насуплене чоло і непривітну мову… Крім замкової челяді, мало хто чув, щоб він розмовляв, як усі люди. Коли мчав долиною верхи, і хтось із зустрічних, зірвавши шапку з голови, вітався до нього: «Добрий вечір, пане графе, гарна сьогодні погода», — він бурмотів у відповідь: «Дурниці» або «Без тебе знаю». І прозвали його в окрузі Цоллерн-Зла Негода.\nБула у нього дружина, зовсім на нього не схожа — лагідна і привітна, як весняний день. Бідним вона допомагала, чим тільки могла, і не вважала за клопіт навіть у спеку чи хуртовину спуститися з крутої гори, щоб відвідати злидарів чи хворих дітей. Якщо зустрічався їй при цьому по дорозі граф, він невдоволено бурмотів: «Без тебе знаю! Дурниці» і їхав далі.\nІншу жінку така похмура вдача чоловіка залякала б або відштовхнула. Та не така була пані Хедвіг фон Цоллерн. Вона любила і шанувала його, старалась своєю ніжною рукою розгладити зморшки на його засмаглому чолі. Коли ж небо подарувало їм сина, вона й тоді не стала любити чоловіка менше, хоча й про малюка піклувалася із справді материнською ніжністю. Минуло три роки, а граф бачив свого сина тільки у неділю по обіді — хлопчика приносила йому нянька. Він уважно вдивлявся у нього, бурмотів собі щось під ніс і віддавав його їй. Коли ж хлопчик вперше промовив «тато», граф подарував няньці гульден, а дитині навіть не усміхнувся.\nЗате коли малому виповнилося три роки, граф звелів надягти на нього перші штанці, наказав привести свого Вороного і ще одного доброго коня, взяв хлопчика на руки і, дзвенячи шпорами, став спускатися гвинтовими сходами. Побачивши це, пані Хедвіг остовпіла. Вона не мала звичаю питати чоловіка, куди він їде, коли повернеться, та цього разу страх за дитину примусив її обізватися:\n— Ви збирайтесь їхати верхи?\n— Навіщо ж ви берете дитину? — спитала вона знову. — Зараз Куно піде гуляти зі мною.\n— Без вас знаю, — відповів Цоллерн і пішов далі.\nНа подвір’ї він підняв хлопчика за ніжку, швидко закинув його у сідло, прив’язав міцно хусткою, сам скочив на Вороного і рушив за ворота замку, тримаючи в руках поводи синового коня.\nСпочатку, здавалося, хлопчик був дуже задоволений. Він плескав у долоньки, сміявся і смикав гриву коника, щоб він швидше біг, граф також радів і разів два вигукнув: «Будуть люди з молодця!» Коли ж вони виїхали на рівнину, і граф пустив коней риссю, хлопчикові запаморочилася голова. Спочатку він просив батька їхати повільніше, та коні мчали все швидше, і зустрічний вітер перехопив бідолашному Куно дихання, він тихенько заплакав, а потім заверещав на все горло.\n— Без тебе знаю, дурниці! — почав було батько. — Вперше на коні і рюмсає. Мовчи, бо…\nТа в ту хвилину, коли він лайкою хотів підбадьорити малого, кінь під ним став дибки, а поводи другого коня вислизнули з його рук. Насилу приборкавши свого коня, він зі страхом оглянувся на дитину і побачив, як, звільнившись від маленького вершника, кінь мчав у бік замку.\nХоч який був суворий і жорстокосердий граф фон Цоллерн, його серце не знесло цього видовища. Він уявив собі, що його дитина лежить розбита край дороги, став рвати бороду і гірко картати себе. Повернув назад, та ніде не було слідів хлопчика. Він подумав було, що, злякавшись, кінь скинув його у рів з водою, що тягнувся вздовж дороги, та ось почув дитячий голосок. Граф швидко обернувся і побачив стару жінку, що сиділа під придорожнім деревом і колихала на колінах хлопчика.\n— Як потрапив до тебе хлопець, стара відьмо? — закричав роздратований граф. — Зараз же подай його мені!\n— Тихіше, тихіше, ваша милосте! — сміялася потворна баба. — Не приведи Господи, і з вами на вашому гордому коні притрапиться лихо! Ви питаєте, як потрапив до мене маленький граф? Кінь поніс, хлоп’я повисло, прив’язане за ніжку, волоссям майже торкалося землі, — тут я й підхопила його у свій фартух.\n— Без тебе знаю! — гнівно вигукнув граф фон Цоллерн. — Давай його сюди! Я не можу злізти з коня — він розпалився і здатен вбити дитину.\n— Подаруйте мені гульден із зображенням оленя! — сумирно попросила жінка.\n— Дурниці! — крикнув граф і кинув їй під дерево декілька пфенігів.\n— Не те… Мені б дуже згодився гульден з оленем.\n— Гульден з оленем? Ти сама не варта такого гульдена, — гарячкував граф. — Подай сюди дитину або я нацькую на тебе собак.\n— Отак? Я не варта гульдена з оленем? — в’їдливо скрикнула стара. — Ну що ж, побачимо, що з вашого спадку коштуватиме гульден з оленем. А ці пфеніги залиште собі, — вона кинула графові мідяки, і так влучно, що всі три впали просто у шкіряний гаманець, який той все ще тримав у руці.\nЗдивований такою невірогідною спритністю, граф кілька хвилин не міг вимовити ні слова, та невдовзі його зчудування перейшло у лють. Він вхопив рушницю, звів курок і націлився на бабу. Вона ж продовжувала пестити й цілувати малого, але при тому тримала його перед собою так, що випущена куля не обминула б дитини.\n— Ти гарний, лагідний хлопчик, — примовляла, — залишайся таким завжди, і тобі буде добре.\nІ вона опустила його з колін, погрозивши графові пальцем.\n— Цоллерне, Цоллерне! Гульден з оленем за вами! — крикнула стара і, не звертаючи уваги на лайку графа, спираючись на самшитовий кийок, повільно побрела у ліс.\nЗброєносець Конрад зліз, тремтячи, зі свого коня, посадив у сідло малого господаря, сам скочив на коня позад нього і поїхав слідом за графом до замку.\nТак Цоллерн-Зла Негода вперше і востаннє взяв на верхову прогулянку малого сина, бо через те, що хлопчина заплакав і закричав, коли кінь пішов риссю, став уважати його розманіженою дитиною, з якої не вийде нічого путнього. Він поглядав на сина невдоволено, і коли хлопчик, що щиро любив батька, лащився і притулявся до нього, відганяв його і вигукував: «Знаю вас! Дурниці!» Пані Хедвіг легко зносила поганий настрій чоловіка, але це неприязне ставлення до невинної дитини краяло їй серце. Коли жорстокий граф суворо карав малого за наймізернішу провину, вона злягала хвора в ліжко. І врешті померла у розквіті літ, оплакана слугами та всією округою, а найбільше своїм бідолашним сином.\nВідтоді граф остаточно відвернувся від малого, передав його на виховання мамці й замковому капелану і сам уже ним не клопотався, тим більше, що невдовзі одружився з багатою дівчиною, яка через рік подарувала йому двох юних графів-близнюків.\nКуно дуже любив відвідувати бабусю, яка колись врятувала йому життя. Вона часто розповідала йому про покійну матір і про те, як багато добра вона зробила їй. Слуги і служниці не раз застерігали його, щоб він не ходив до пані Фельдгеймер — так звали стару, — бо вона нібито відьма. Та хлопчик не боявся: капелан пояснив йому, що відьом не існує зовсім і що балачки про те, нібито деякі жінки уміють чаклувати або на мітлі в повітрі літати, — суцільна вигадка.\nПравда, у пані Фельдгеймер доводилося йому бачити речі, які важко було зрозуміти, і він ще пам’ятав фокус з трьома пфенігами, так влучно кинутими у гаманець батька. Вміла вона готувати всілякі відвари, якими зціляла людей і худобу. Та брехливою була чутка, ніби у неї є сковорода, яка викликає страхітливу грозу, досить її повісити над вогнем. Вона навчила молодого графа приготовляти ліки для хворих коней, питво проти сказу, принаду для риби і ще багато чого корисного. Невдовзі пані Фельдгеймер стала його єдиним другом, бо мамка померла, а мачусі не було до нього діла.\nКоли підросли брати, життя Куно стало ще сумнішим. Близнюкам пощастило на першій прогулянці верхи не впасти з коня, і тому Зла Негода вважав їх тямущими й відважними хлопцями, любив тільки їх, щодня виїжджав з ними і навчив усього, що знав сам. Та небагато доброго навчились вони таким чином — читати й писати він і сам ледве вмів, тож обидва його неперевершені сини також не повинні були витрачати часу на такі дрібниці. Зате вже на дев’ятому році вони вміли лаятися так само брудно, як батько, з усіма зчиняли сварки, один з одним жили, як пес з котом, і мирилися лише для того, щоб спільно позбиткуватися над Куно.\nїхню матір це аж ніяк не засмучувало, вона вважала, що хлопчикам для здоров’я корисно битися. Коли одного разу слуга розповів про їхню бійку графові, той, правда, за звичкою кинув: «Дурниці, без тебе знаю», — та все ж вирішив придумати якийсь засіб, щоб у майбутньому сини його не повбивали один одного. Бо він ніяк не міг забути погрози пані Фельдгеймер, яку в глибині душі вважав справжнісінькою чаклункою: «Ну що ж, побачимо, що з вашого спадку коштуватиме гульдена з оленем».\nОдного разу, коли він полював в околицях маєтку, йому впали в око дві гори, ніби створені для того, щоб побудувати там замки, і негайно вирішив це зробити. На одній горі він вибудував замок Шалькеберг, названий так на честь молодшого з близнюків, який за свої злі витівки був прозваний маленьким Шальком, тобто шахраєм. Другий замок мав спочатку називатися Хіршгульденбергом, тобто замком гульдена з оленем — він вигадав це на посміх відьмі, яка віщувала, що весь його спадок не вартуватиме й гульдена. Та потім залишилася простіша назва — Хіршберг. І так називаються обидві гори й донині.\nЦоллерн-Зла Негода збирався спочатку заповісти старшому синові Цоллерн, маленькому Шалькові — Шалькеберг, а третьому — Хіршберг. Але жінка не дала йому спокою, поки він не змінив цього наміру. «Недоумкуватий Куно, — так називала вона бідолашного хлопця, тому що він не був таким диким і непогамованим, як її сини, — недоумкуватий Куно і без цього доволі багатий тим, що успадкував від матері, невже він одержить ще й чудовий Цоллерн? А в моїх синів нічого не буде, крім фортець посеред лісу».\nДаремно доводив їй граф, що несправедливо було б позбавляти Куно права первородства, — вона плакала і сварилася з ним, доки Зла Негода, який нікому не скорявся, все ж таки не поступився їй, і не заповів маленькому Шалькові — Шалькеберг, Вольфові, старшому з близнюків — Цоллерн, а Куно — Хіршберг з містечком Баллінгеном. Невдовзі він важко захворів. Лікареві, який сказав, що хвороба невиліковна, відповів: «Без вас знаю», а капеланові, який хотів підготувати його до християнської кончини, кинув: «Дурниці!» Граф продовжував лаятися та скаженіти і помер, як і жив, затятим грішником без каяття.\nЙого ще й поховати не встигли, як графиня з’явилася до пасинка і глузливо наказала йому довести свою вченість, прочитавши, яка батькова воля, а саме, що в Цоллерні йому більше нічого робити.\nКуно без нарікань скорився волі покійного, але із сльозами прощався із замком, де народився, де була похована його дорога мати, де жив добрий капелан, а недалеко звідки й пані Фельдгеймер. Замок Хіршберг був і гарний і величний, та все ж там було надто самотньо й пусто, і Куно мало не захворів від туги за Гогенцоллерном.\nЯкось увечері графиня і близнюки, яким виповнилося по вісімнадцять років, сиділи на вежі замку і дивились униз на долину. І ось помітили ставного рицаря, що в’їжджав верхи нагору. За ним їхало багато слуг і йшли два мули з ношами. Мати з синами довго не могла здогадатися, хто б це міг бути, аж нарешті маленький Шальк вигукнув:\n— Та то ж не хто інший, як наш шановний брат з Хіршберга!\n— Що? Недоумкуватий Куно? — здивувалася графиня. — Мабуть, він хоче запросити нас до себе. І які чудові ноші прихопив з собою, щоб я могла вирушити в них до Хіршберга! Не сподівалась я такої люб’язності від свого пасинка, дурника Куно. Але — ввічливість за ввічливість, тож спустімось до воріт замку, щоб зустріти його. А ви зробіть привітні обличчя, може, він подарує нам щось у Хіршберзі — тобі коня, тобі — панцир, а мені вже давно кортить мати коштовності його матері.\n— Не потрібно мені подарунків від дурного Куно, — відповів Вольф, — і ласкавого лиця теж не збираюся робити. Єдине, чого я хочу, — щоб він якнайшвидше пішов слідом за нашим покійним таточком. Тоді б нам припали і Хіршберг і вся решта. А коштовності ми б відступили вам, матусю, за приступну ціну.\n— Ах ти свиното! — гнівно вибухнула мати. — То це мені ще й купувати у вас коштовності?! Ось якої подяки дочекалась я за те, що відвоювала для вас Цоллерн! Маленький Шальку, правда ж, я дістану коштовності задарма, синку?\n— Задарма буває тільки смерть, матусю! — зареготав синок. — І якщо правда, що ці камінці коштують не менш від замку, не будемо ж ми такі дурні, щоб повісити їх вам на шию. Як тільки Куно заплющить очі навіки, ми поїдемо вниз, зробимо поділ, і я продам свою частину коштовностей. Якщо ви дасте мені більше від лихваря, матусю, будьте певні — я відступлю їх вам.\nЗа такою розмовою вони дійшли до воріт замку, і графині ледве вдалося побороти в собі обурення від синівських слів. Граф Куно вже в’їжджав на міст. Побачивши мачуху і братів, він зліз з коня і вклонився їм. Хоча вони завдали йому стільки прикрощів, він не забував, що то його брати і що цю жінку любив батько.\n— Як це приємно, що наш син вирішив відвідати нас, — улесливо обізвалася графиня. — Що чувати у Хіршберзі? Я бачу, ви завели собі ноші, та такі гарні, що сама королева не посоромилась би їх. Мабуть, і господиня їм скоро знайдеться та буде їздити в них по всьому краю.\n— Про це я ще не думав, — заперечив Куно, — а щоб не було нудно, хочу запросити гостей. От і приїхав сюди з ношами.\n— Ах, ви дуже люб’язні й турботливі, — перервала його дама, усміхаючись.\n— їхати верхи йому було б, мабуть, важко, — спокійно продовжував Куно. — Я кажу про патера Йозефа, капелана. Хочу забрати його до себе. Він був моїм учителем, і ми з ним так і домовилися, коли я покидав Цоллерн. А по дорозі прихопимо й пані Фельдгеймер. Старенька стала зовсім немічною. А колись вона врятувала мені життя. У Хіршберзі вдосталь кімнат, хай у мене і доживає віку.\nСказавши це, він пересік подвір’я, щоб покликати отця капелана. Юнкер Вольф від злості прикусив губу, графиня пожовтіла від люті, а маленький Шальк аж зайшовся реготом:\n— То скільки дасте за шкапу, яку він подарує мені? Братику, може, виміняєш на неї панцир, який тобі подарували? Ха-ха-ха! Він бере до себе патера і стару відьму. Добірна парочка! Уранці він зможе брати уроки грецької у капелана, а пополудні вчитися чаклунства у старої. Виходить, він ще й жартівник цей придуркуватий Куно!\n— Він підлий! — вигукнула графиня. — Тут нема з чого сміятися, маленький Шальку. Це ганьба для всієї родини, і мені наперед соромно перед усіма сусідами, що граф фон Цоллерн приїжджав по стару відьму і повіз її у розкішних ношах на мулах. Це в нього від матері, вона також вічно панькалася з усяким набродом. Батько перевернувся б у домовині, якби дізнався про це.\n— Без сумніву, — додав маленький Шальк, — батько й у домовині сказав би: «Без вас знаю, дурниці!»\n— І справді, дивіться, він іде із старим і не соромиться вести його під руку, — обурювалася графиня. — Ходімо, я не хочу більше з ним зустрічатися.\nКуно провів старого вчителя до мосту і допоміг йому сісти у ноші. А біля підніжжя гори зупинився перед хижкою пані Фельдгеймер і застав її зовсім готового до від’їзду, з клунком усіляких пляшечок, горщичків і трав, а також з самшитовою паличкою.\nЩо б там не вигадувала графиня, нікого з сусідів не здивував вчинок Куно — вони тільки похвалили його. А ось про братів його говорили осудливо — що ворогують з матір’ю, та й один одному завжди намагаються чинити наперекір.\nГраф Куно не раз поривався примирити братів, та вони тільки насміхалися з нього.\nОдного разу він зробив ще одну спробу привернути до себе їхні серця. Саме посередині їхніх володінь був ставок, який, одначе, належав до ділянки Куно. Тут водилися щуки й коропи, що славилися в усій окрузі, та, на превеликий жаль близнюків, які любили рибалити, батько забув приписати ставок до їхніх ділянок. Знаючи скнарість і зажерливість братів, Куно запросив їх зустрітися з ним саме там. Був чудовий весняний ранок, коли всі троє майже одночасно з’їхалися туди із своїх замків.\n— Чудово! — вигукнув маленький Шальк. — Рівно о сьомій я виїхав із Шалькеберга.\n— І я також о сьомій! — І я! — підхопили брати з Хіршберга і Цоллерна.\n— Виходить, ставок лежить якраз посередині, — продовжував молодший брат.\n— Так і є, тому я й запросив вас сюди. Я знаю, ви обидва завзяті рибалки, риби у ставку вистачить на всі три замки. Тому я хочу, щоб віднині ставок був нашим спільним, і кожен з вас матиме на нього такі ж права, як я.\n— Який милостивий до нас наш брат! — мовив маленький Шальк глузливо. — Він дарує нам по шість моргів води і сотні дві рибок. Ну, а ми що маємо дати за це? Задарма буває тільки смерть…\n— Але ж я віддаю вам ставок задарма! — запевнив Куно. — Мені б так хотілося зустрічатись тут іноді з вами. Ми ж одного батька діти!\n— Ні, — відповів брат із Шалькеберга, — так нічого не вийде. Не знаю нічого безглуздішого, ніж рибалити гуртом. Один одному тільки розганяють рибу. Краще домовитися вудити у різні дні. Наприклад, ти, Куно, — у понеділок і четвер. Вольф — у вівторок і п’ятницю, а в середу й суботу — я.\n— Як на мене, то й це не годиться, — буркнув похмурий Вольф. — Я не хочу ніяких подарунків, і ділитися теж не хочу. Властиво кажучи, ми маємо однакові права на цей ставок. Краще кинемо кості, кому з нас володіти ним надалі.\n— Я не беру костей у руки, — заперечив Куно, засмучений упертістю братів.\n— І як же ми забули, Вольфе! — знову почав насміхатися Шальк. — Він надто добропорядний і побожний, наш брат, і вважає гру в кості смертельним гріхом. Але я придумав таке, що не осоромить і найпобожнішого самітника. Принесемо вудки й гачки, і хто сьогодні вранці, поки годинник у Цоллерні проб’є південь, наловить найбільше риби, той і володітиме ставком.\n— Відверто кажучи, мені нічого боротися за те, що й так моє за спадком, але щоб ви бачили, що я справді хочу поділитися з вами, то принесу свої вудочки.\nБрати роз’їхалися по домівках. Близнюки поспіхом скликали слуг, звелівши їм набрати хробаків. Куно ж узяв принаду, приготовлену, як навчила його старенька Фельдгеймер, і першим повернувся до ставка. Коли прибули близнюки, він дав їм вибрати найзручніші місця, а потім сам закинув вудочку. І ось риби, ніби визнавши в ньому господаря ставка, закишіли навколо його принади. Щомиті він витягав то щуку, то коропа. Не минуло й двох годин, як трава навколо нього була вкрита рибою. Тоді він кинув вудити і пішов до братів подивитись, який у них улов.\nМаленький Шальк упіймав дрібного коропця і двох жалюгідних карасів, а Вольф — трьох вусачів та двох пічкурів.\nЯк тільки Куно наблизився до Вольфа, той схопився і, не стримуючи люті, розірвав волосінь, поламав вудилище на дрібні тріски й кинув їх у воду.\n— Тут справа нечиста! — закричав він. — Усе це чаклунство і крутійство! Інакше як би ти, недоумку, міг наловити за якусь годину більше риби, ніж я ловлю за рік?\n— Аякже, аякже, тепер і я пригадав, — втрутився Шальк. — Адже вудити його навчила пані Фельдгеймер, підла відьма.\n— Нерозумні ви люди, — скипів Куно. — Та якби ви були хоч наполовину такі добрі та богобоязливі, як жінка, що ви її обзиваєте відьмою, то ваші душі були б врятовані.\n— Ні, ні, вона не справжня відьма, — уїдливо мовив Шальк. — Справжні відьми вміють провіщати, а твоя стара мудрійка подібна на віщунку, як гусак на лебедя. Пам’ятаєш, як вона торочила батькові, що його спадщину можна буде купити за гульден з оленем? І що з тих теревенів? Він не зубожів ні на пфеніг, і до самої смерті йому належали землі, які тільки видно з вежі Цоллерна. Ні, пані Фельдгеймер просто навіжена стара баба, а ти придуркуватий Куно.\nБлизнюки пішли геть, вигукуючи всі лайки, яких навчилися бід свого батька-лихослова.\nОбражений повернувся Куно додому. Тепер він остаточно переконався, що брати ніколи не примиряться з ним. Він так близько взяв до серця їхні жорстокі слова, що занедужав, і тільки потішання доброго патера Йозефа і чудодійні відвари старої опікунки порятували його.\nКоли близнюки прочули, що Куно важко захворів, то влаштували веселу учту й домовилися, що хто першим дізнається про смерть брата, той вдарить з гармати, щоб сповістити другого, а кому першому випаде стріляти, той матиме право викотити бочку найкращого вина із льоху Куно. Вольф поставив свого слугу вартувати поблизу Хіршберга, а маленький Шальк не пошкодував навіть великих грошей, щоб підкупити слугу Куно — той мав негайно повідомити, коли його пан віддасть Богові душу.\nОдначе той слуга був більше відданий своєму доброчесному господареві. Одного вечора він розпитав пані Фельдгеймер про його здоров’я, і коли вона відповіла, що він почуває себе досить добре, розкрив їй змову братів. Стареньку це дуже розгнівило. Вона розповіла про все графові, а коли він відмовився повірити у таку безсердечність братів, порадила йому випробувати їх — поширити чутку, ніби він помер, тоді й виявиться, чи будуть вони гатити з гармат. Граф покликав до себе слугу, якого хотів підкупити Шальк, допитав його сам і наказав поїхати в Шалькеберг і сказати там, що він помирає.\nКоли слуга квапливо спускався з Хіршберга, його перестрів вартовий Вольфа і спитав, куди це він так поспішає.\n— Ах, — відповів той, — мій бідолашний господар не доживе й до вечора, ніякої надії немає…\n— Невже дійшло вже до цього? — перепитав розвідувач, скочив на коня і так гнав його до Цоллерна, що біля самих воріт замку бідолашна тварина впала, а сам він, ледве встигнувши крикнути: «Граф Куно помирає», — знепритомнів. Зразу ж почувся грім гогенцоллернських гармат. Вольф разом з матір’ю вже раділи, що їм припадуть бочка доброго вина, ставок і коштовності. Але те, що вони прийняли за відгомін своєї стрільби, було гуркотом гармати Шалька, і Вольф, сміючись, сказав матері:\n— Мабуть, у брата теж був шпигун, і нам доведеться поділити з ним вино, як і решту спадщини.\nВін негайно сів на коня, побоюючись, що брат випередить його й, можливо, візьме собі частину коштовностей померлої графині.\nАле біля ставка брати з’їхалися і обидва почервоніли від злості, бо кожен хотів першим потрапити до Хіршберга. їдучи далі разом, вони ні словом не обмовилися про Куно, а по-братерськи радились, як їм діяти далі і хто володітиме Хіршбергом. Коли ж в’їхали через міст на подвір’я замку, то побачили у вікні брата — живого і здорового. Помітивши, як гнівно палають його очі, близнюки злякалися, прийнявши його спочатку за привид, і перехрестилися. Коли ж упевнилися, що він — з плоті і крові, Вольф крикнув:\n— Оце славно! А я, чорт забирай, думав, що ти помер!\n— Мабуть, передумав, — докинув Шальк, злими очима дивлячись на брата.\nІ той відповів їм громовим голосом:\n— Віднині ви мені не брати! Я чув, як ви стріляли від великої радості. Але погляньте сюди — й у мене стоять п’ять кулеврин, і я наказав добре їх зарядити, щоб провчити вас. Забирайтеся геть, бо дізнаєтесь, як стріляють у Хіршберзі.\nВони пришпорили коней і наввипередки пустилися з гори, а Куно послав-таки їм навздогін заряд. Ядро просвистіло над їхніми головами, примусивши обох одночасно зробити глибокий уклін. Але брат хотів їх тільки налякати, а не поранити.\n— Навіщо ж ти стріляв? — невдоволено спитав маленький Шальк, коли вони від’їхали на безпечну відстань. — Дурень! Адже я стріляв тільки тому, що чув твої постріли.\n— Навпаки, спитай матір, — заперечив Вольф, — це ти стріляв перший і зганьбив і себе і мене, гладкий борсуче!\nШальк не залишився у боргу, і біля ставка вони осипали один одного градом такої добірної лайки, якої б не посоромився і сам Цоллерн-Зла Негода, та роз’їхалися лютими ворогами.\nНаступного ж дня Куно склав заповіт, і пані Фельдгеймер сказала патерові:\n— Повірте моєму передчуттю — не надто приємне послання залишив він цим зухвальцям.\nТа хоч як вона не випитувала свого улюбленця, він так і не сказав, що було написано у заповіті. І старенька цього ніколи не дізналася, бо через рік відійшла у кращий світ. Не допомогли мазі й відвари, бо померла вона не від хвороби, а від дев’яноста восьми років, які й зовсім здорову людину зведуть кінець кінцем у могилу.\nГраф Куно поховав свою опікунку, наче вона була його рідною матір’ю, і після її смерті почувався ще більш самотнім у спустілому палаці, тим більше, що патер Йозеф невдовзі пішов за старенькою.\nТа недовго довелося йому терпіти свою самотність. Добрий Куно помер у двадцять вісім років, і злі язики торочили, що загинув він від отрути, яку зумів підсунути йому маленький Шальк. Як би там не було, та тільки через кілька годин після його смерті знову знялася стрілянина з гармат: у Цоллерні й Шалькеберзі зробили по двадцять п’ять пострілів.\n— Цього разу помилки, мабуть, не буде, — замість привітання сказав Шальк братові, коли вони знову зустрілися на дорозі.\n— Так, — відповів Вольф, — а якщо він знову воскресне і почне лаятися у вікно, то в мене рушниця напоготові, і я примушу його бути ввічливим.\nКоли вони піднімалися на замкову гору, до них приєднався незнайомий рицар з почтом. Вони подумали, що це, певно, друг їхнього брата, який приїхав на похорон, і зробили жалісливі обличчя, почали хвалити при ньому покійного, а маленькому Шалькові вдалося навіть витиснути з очей кілька крокодилячих слізок. Та рицар нічого не відповів їм і мовчки піднявся з ними в Хіршберг.\n— Так, тепер влаштуємося зручніше. Подай нам сюди вина, дворецький, та найкращого! — наказав Вольф, злізаючи з коня.\nВони піднялися гвинтовими сходами прямо в зал. Туди ж прийшов і мовчазний рицар. І як тільки близнюки посідали за стіл, він кинув на нього срібну монету, і вона з дзвоном підкотилася до них.\n— Ось, одержуйте свій спадок — гульден із зображенням оленя. І це цілком справедливо, — сказав він.\nБрати здивовано переглянулися, засміялись і спитали, що це означає.\nА рицар витяг пергамент з печатками. У ньому «недоумкуватий» Куно перелічував лихі вчинки братів, а наприкінці висловив волю, щоб усе його майно, крім коштовностей покійної матері, було після його смерті продане місту Вюртембергу, причому за один-єдиний гульден із зображенням оленя. А на гроші, виручені від коштовностей, він заповідав побудувати у містечку Баллінгені притулок для бідних.\nБрати ще більше здивувались, але вже не сміялись, а заскреготіли зубами, бо проти Вюртемберга вони нічого не могли вчинити. Так вони втратили ці чудові угіддя з лісами й полями, місто Баллінген і навіть ставок з рибою і нічого не успадкували, крім потертого гульдена з оленем. Вольф пихато засунув його у кишеню, не сказавши ні так, ані ні, насунув на голову берет, зухвало, не вклонившись, пройшов повз вюртемберзького рицаря і подався у Цоллерн.\nКоли ж наступного ранку мати почала йому дорікати, що він через легковажність позбувся маєтку і коштовностей, — вирушив у Шалькеберг і спитав брата:\n— Ну то як — пропити нам чи програти спадщину?\n— Краще вже пропити, — відповів Шальк, — так, принаймні, жоден не програє. їдьмо у Баллінген, покажемося там на зло тамтешнім людям, хоч і проґавили містечко найганебнішим чином.\n— До речі, там у харчівні «Ягня» є червоне вино, якого не куштував і сам король! — додав Вольф.\nІ ось вони вирушили в Баллінген. В «Ягняті» спитали, скільки коштує келих червоного, і пили, поки не пропили всього гульдена. Потім Вольф встав, вийняв з кишені срібну монету з оленем, кинув її на стіл і сказав:\n— Ось вам гульден, і ми квити.\nТрактирник взяв гульден, подивився на нього з одного боку, обернув, глянув з другого і посміхнувся:\n— Ми були б квити, якби ви завітали до нас позавчора. Бачите, вчора вночі прибув гонець із Штутгарта, а сьогодні вранці сповістили від імені герцога Вюртемберзького, якому тепер належить містечко, що монети із зображенням оленя вийшли з обігу. Доведеться вам заплатити іншими.\nБрати позеленіли від злості й поглянули один на одного:\n— Плати, — сказав один.\n— Хіба в тебе нема іншої монети? — запитав другий.\nОдне слово, вони заборгували «Ягняті» цей гульден. Мовчки їхали назад. На перехресті, де дорога вправо вела у Цоллерн, а вліво — у Шалькеберг, маленький Шальк сказав:\n— Ніяк не второпаю, виходить, ми успадкували ще менше ніж ніщо. Та й вино, до того ж, було препогане.\n— Так і є, — погодився з ним брат. — Стара відьма таки не збрехала: через гульден з оленем, казала вона, нічого не залишиться від вашого спадку. Навіть келиха вина не дали нам за нього!\n— Без тебе знаю! — огризнувся той, що був з Шалькеберга.\n— Дурниці! — вигукнув другий, з Цоллерна, і, злий на себе та на весь світ, потюпав у свій замок.\n Старовинна польова гармата.


Україна планує "контрзаходи" на дії РФ, - Омелян » Новини України та Світу. Новини сьогодні - 7dniv.info\nЕкономіка 17-сер-2018, 10:570306\nПро це завив міністр Володимир Омелян.\n"У нас є кілька досить вагомих ударів у відповідь. Контрзаходи, які ми запропонуємо найближчим часом, – сподіваюся, Кабмін їх підтримає", – сказав він.\nОмелян зазначив, що на даному етапі передчасно розголошувати ці заходи, адже це "має бути державне рішення", але підтвердив, що одним із елементів, пропонованих уряду для затвердження, є обмеження пасажирського сполучення.\n"Якщо ми воюємо, то нема чого туди їздити ... Подобається це комусь чи ні, дії держави мають бути жорсткими та адекватними", – заявив голова Мінінфраструктури.\nВін додав, що такими заходами уряд убезпечить українців, які все ще на свій ризик їдуть до РФ.\nМіністр відкинув аргументи опонентів, що такі дії призведуть до кризи на ринку перевезень.\nЯк приклад він навів введену раніше заборону на прямі польоти в Росію, після якої пасажиропотік зріс удвічі "в напрямку цивілізованих країн".\n"Авіація розвивається. Переконаний, що така ж історія буде і з залізничним, і з автобусним сполученням", – вважає голова Мінінфраструктури.\nВодночас, він зазначив, що Україна не буде порушувати свої зобов'язання в рамках СОТ щодо забезпечення транзиту, а його падіння в останні роки пов'язане виключно з діями Росії, які Київ оскаржує в СОТ.\nДії РФ в Азовському і Чорному морях щодо перешкоджання судноплавству Омелян назвав абсолютно очікуваними.\n"Керченської міст і анексія Криму – це лише початок довгої історії. Росія максимально використовує всі важелі, щоб дестабілізувати регіон. У першу чергу, Азовського моря, наші ключові два порти – Маріуполь і Бердянськ", – сказав він.\nЗа словами міністра, такі дії РФ призвели до скорочення вантажообігу Маріупольського порту в першому півріччі цього року на 10%, Бердянського – на 16%, істотного скорочення експортних поставок з них чавуну і зерна.\n"Вчорашні так звані навчання (російського флоту в Чорному морі – ред.) – це одна зі спроб РФ повторити свій тимчасовий успіх в Азовському морі у Чорному морі", – заявив Омелян.\nВін зазначив, що Україна інформує про дії РФ на морі європейських і американських партнерів і розраховує на їхню підтримку.\nТеги: Росія, Україна, Омелян\nВ Ужгороді кандидат в депутати Кайнц опустилася до брудних виборчих технологій1162\nЗеленський зініціював оновлення дипкорпусу України183


Українські конструктори допомогли у створенні швидкісного судна забезпечення яхт (ФОТО) - ШоТам\nМиколаївські конструктори взяли участь у створенні швидкісного судна забезпечення яхт. Про це повідомляється на сторінці “Миколаїв – місто корабелів” у фейсбуці.\n“У березні 2020 року на верфі Damen Shipyards Group в Анталії, Туреччина, зійшло на воду нове багатоцільове судно забезпечення яхт BLUE OCEAN. Це восьме судно серії проєкту YS 5009, у розробці якого приймали участь конструктори Миколаївського ПКБ MDEM “Marine Design Engineering Mykolayiv” в 2016-2017 роках”, – йдеться у повідомленні.\nЯк зазначається, вже цієї весни BLUE OCEAN відправиться до замовника.\nПроєкт YS 5009 – швидкісне судно з обводами Axe Bows, сталевим корпусом та надбудовою з алюмінію. Судно призначене для постачання запасів та матеріалів, забезпечення підводних занурень, ремонту інших суден та обладнання, розташування додаткових гостей та проведення подій. Судно обладнане палубним краном вантажопідйомністю 11.45 тонн та має 240 кв.м. палубного простору й критий ангар для підводних апаратів чи інших транспортних засобів – автомобілів, мотоциклів тощо.\nЗлітний майданчик дозволяє приймати гелікоптери вагою до 3700 кг. На палубі також можна розташувати човни довжиною до 15 метрів. Конструкція палуби передбачає можливість зведення над нею каркасу типу А-фрейм для облаштування ангару більшого об’єму. Майстерня має засоби для ремонту щогл, вітрил, обладнання тощо. Осадку судна зменшено до 3-х метрів щоб забезпечити можливість дій на мілководді (серед океанських рифів та ін.).\nУсі фото: зі сторінки сторінці “Миколаїв – місто корабелів”


Трускавецький вісник № 4 (1904) від 13 січня 2020 р.\nДіти з Риманова у Трускавці\nУ номері: Підсумки фестивалю «Яскрава країна»; Діти з польського Риманова перебувають у Трускавці; Кримінальні новини.\nДорожньо-транспортна пригода трапилася 11 січня близько 19.10 на вулиці Івана Мазепи у місті Трускавець.\nЯк встановили поліцейські, водій автомобіля «Фольксваген Транспортер», 56-річний мешканець Дрогобицького району, скоїв наїзд на пішохода, 16-річну місцеву мешканку. Внаслідок автопригоди дівчина отримала тілесні ушкодження.\nУ Дрогобицький відділ поліції 12 січня надійшло повідомлення про те, що біля одного з житлових будинків на вулиці Стефаника у місті Стебник виявили тіло чоловіка без ознак життя. На місці події працювали слідчо-оперативна група, оперативники карного розшуку та працівники інших служб. Правоохоронці встановили його особу. Ним виявився 44-річний місцевий мешканець, на тілі якого були ознаки насильницької смерті.\nСоздан 13 янв 2020


ЄС доповнив список податкових гаваней - LDaily\nГлавная › Новини › ЄС доповнив список податкових гаваней\nЄвропейський Союз додав до списку три нових країни, що відмовились співпрацювати з ним у галузі оподаткування, інформує Економічна правда з посиланням на рішення Ради ЄС.\nНагадаємо, що в даному списку числяться 9 держав та територій: Американське Самоа, Гуам, Намібія, Палау, Самоа та Тринідад і Тобаго.\nВ рішенні Ради зазначено про виключення з переліку трьох держав: Бахрейну, Маршалових островів та Сент-Люсії, та його одночасне поповнення такими країнами, як Багамські острови, Сент-Кітс і Невіс та Американські Віргінські острови.\nПотрібно зазначити, що ідея даного “чорного списку” виникла після скандального опублікування Panama Papers. Її мета – стимулювати відповідні держави до підвищення рівня їх прозорості.\nЧитайте також: В Єврокомісії для боротьби з дезинформацією запропонували створити кодекс принципів роботи соцмереж і онлайн-платформ