Ігри квести - Безкоштовні квести онлайн на GamesiGames\nСхожі ігри Квести\nГрати онлайн в улюблені ігри квести - безкоштовно\nКвести - це пригодницькі ігри, одні з основних, які входять в категорію онлайн міні ігор. Квести є інтерактивними історіями в яких присутня головний герой, яким можна керувати. У квестах, елементи гри це історії та обстеження навколишнього світу всередині гри. А ключовими діями у грі є розв'язування головоломок і хитромудрих завдань вимагають від геймера розумової напруги.\nІгри цієї категорії стануть популярними серед хлопчиків, і не в меншій мірі для дівчаток, адже у них немає особливої спрямованості на певну аудиторію. Зазвичай в іграх квестах можна шукати вихід з приміщень або кімнат, шукати всякі предмети і речі. А ще в іграх квестах можна допомагати людям або навпаки нашкодити.\nНасправді, проходження ігор квестів непросте завдання. Вам безпорно доведеться сильно подумати головою, щоб вирішити не прості головоломки, які пов'язані з оточенням навколо. І в цьому є одна з приємностей цих ігор. Адже скільки, в результаті радості доставляє нам те обставина, що нам вдалося домогтися своєї мети, розгадати цю загадку або знайти вихід і перемогти! В категорії квести дуже великий вибір ігор даної тематики, і все тому, що GamesiGames безперервно додає нові ігри квести, а найголовніше - тільки найкращі!\nМільйони користувачів зробили гри квести улюбленим проведенням часу, яке залучає гравця в загадковий процес, тренує логіку і розвиває особливу уважність. Відправляйтеся в забавний світ квестів, в якому ваш інтелект знайде собі особливе застосування.\nGamesiGames підібрав найцікавіші ігри квести, які відрізняються привабливим графічним форматом, барвистістю, якістю та інтригуючим змістом. Тільки тут, ти станеш майстерним детективом і слідопитом, провідному шалено цікаве розслідування.\nКатегорія квести віддає особливу перевагу захоплюючим пошуків, де ти будеш розшукувати потрібний предмет, ключ від приміщення, зіставляти знайдені підказки і знаходити вірне рішення. Пошуки проходять в шикарних особняках, ресторанах, в'язницях, цирку, на кораблі і в інших привабливих місцях. Ігри квести розширюють свідомість і активізують процеси головного мозку.\nКатегорія онлайн квестів багата кращими іграми, де ви безумовно відшукайте найулюбленішу для себе і для всієї родини. Найзагадковіші пропозиції ваблять оригінальним сюжетом і можливістю вирішити задачу в будь-якому випадку. Тільки для понад скрупульозних і уважних користувачів представляємо супер добірку якісних квестів, спробуйте і насолоджуйтеся процесом.


У Києво-Могилянській академії створили комітет щодо протидії домаганням • Портал АНТИКОР\nПро це в ефірі Громадського повідомила Діана Проценко, деканка по роботі зі студентами в університеті.\nВона пояснила, що студенти або працівники вишу можуть звернутись до комітету з попередження і проханням про боротьбу із домаганнями зі скаргою. Далі представники комітету мають зустрітись з людиною, яку звинувачують у домаганнях та з’ясувати причини та деталі конфлікту.\n«На цей комітет можуть подаватися скарги, але ще такої практики немає, ми її будемо будувати. Задача комітету — проактивно діяти, здійснювати роз’яснювальну роботу, просвітницьку роботу, проводити тренінги для представників викладацького корпусу… і популяризація серед студентства», — зазначила деканка.\nЗагалом, за її словами, у НаУКМА передбачено два шляхи реагування на випадки вчинення сексуальних домагань — формальний та неформальний. Формальним способом будуть розв’язувати проблему, якщо не вдалось досягнути рішення неформальним, або якщо звинувачення було безпідставне.\nТеги статьи: ВУЗНасильствосексуальні домаганняКиєво-Могилянська академія\n30 января 2019 г., 18:15 Просмотров: 764


Волочкова показала свого коханця: Охоронець в СПА-салоні, фото. Politeka\nВолочкова показала свого коханця: Охоронець в СПА-салоні, фото\n4 Грудня 2018, 06:00 Читать на русском\nНезважаючи на те, що користувачі мережі активно обговорюють будь хвастощі зірки, її саму це не зупиняє, і вона продовжує активно постити нові фото своїх досягнень, а також демонструвати різні частини тіла свого загадкового коханого. Навколо особистості чоловіки вже є цілий ряд теорій і чуток.\nВідбувається це також через те, що сама скандальна балерина продовжує показувати загадкового коханого «частинами»: то ноги сфотографує, то покаже фото зі спини. Це, як правило, і підстьобує інтерес користувачів мережі.\nНаприклад, якщо ж раніше Волочкова просто обіймала ноги незнайомця, тримаючись за його шкарпетки і притиснувши до себе, то не так давно скандальна зірка буквально шокувала користувачів мережі своєю витівкою. А точніше, провокаційним підписом.\nА до цього, всього кілька днів тому, Волочкова виставила відверте фото: будучи в одній вільної кофті яскраво-жовтого кольору і без штанів вирішила залізти на руку свого чоловіка, який в цей момент показував непристойний жест цієї ж рукою. При цьому так вийшло, що цей жест прикрив оголені частини тіла Волочкової, створюючи ще більш провокаційний вигляд.\nТому й не дивно, що фоловери Волочкової хочуть дізнатися особистість незнайомця. І ось, схоже, їм нарешті випала така можливість.\nЗ’ясувалося, що новим обранцем скандальної російської балерини виявився простий охоронець, що до неї був в довгих відносинах. При цьому особу чоловіка розсекретила сама цивільна дружина.\nПринцу Гаррі приставили пістолет до скроні: «помста за...» Астаф'єва зробила скандальну заяву про інтим за гроші: "дуже відома людина..." Осінь «відірветься» на українцях: синоптики попередили про важливу деталь Горбунов зганьбив Кароль на всю країну, потворний знімок потрапив в мережу: такою її ще не бачили\n“Мій чоловік спить з Волочковою. Я побачила, що у нього з’явився Інстаграм, і з цієї сторінки зайшла. Він був підписаний на балерину, там я побачила його шкарпетки, ремінь. Вона його приховує, особи не показує. Але я-то свого чоловіка взнаю”, – чесно зізналася жінка.\nВона також зазначила, що її екс-коханий працює охоронцем в “Новах-спа”, де, швидше за все, скандальна зірка і познайомилася з ним.\n“Вона ходить в” Новах-спа “, а він там мешкає постійно, ось і познайомилися. Він там начальник охорони. На фото Волочкова підписує” М “. Його звуть Малік, він чеченець. Я хочу помститися йому. Ми були разом 10 років . Пізніше я відправлю їй нашу переписку, де він пише, що сумує. Ми не бачилися з ним, у нас була сварка “, – поділилася жінка.\nВідзначимо, сама балерина поки що ніяких коментарів з приводу цієї інформації не давала, можливо вона і зовсім залишить поширилися новини без уваги.\nГросу показала свою норкову шубу: Снігова принцеса\n4 грудня – яке сьогодні свято і чий День ангела


Одним із основних напрямів наукової діяльності В.Липського були його дослідження флори різних регіонів Російської Імперії. Учений був одним із перших природодослідників, які стояли у витоків вивчення флори Беcсарабії, Криму, Кавказу та Середньої Азії. Праці, що були надруковані за результатами його досліджень, стали основоположними для подальшого вивчення флори згаданих районів. Усі вони увійшли до світової скарбниці флористики.\nУ кінці ХІХ ст. питання стану та охорони рослинного покриву Беcсарабії стали привертати увагу наукової громадськості. Великі простори Беcсарабії на той час майже не були досліджені в флористичному відношенні, поповненням даних про видовий склад її флори і зайнявся В.Липський. Дослідженню флори Беcсарабії В.Липський присвятив три роки (1886-1888) копіткої праці. Він застосував нові методи спостереження та вивчення флори, зокрема геоботанічний, досягнувши при цьому серйозних вагомих результатів. Під час ботанічних екскурсій молодому вченому вдалось відвідати більшу частину Бессарабії та побувати в місцях різноманітного фізичного характеру і до того ж у різні пори року, тобто не тільки влітку, але й ранньою весною та восени. Учений побував у 69 пунктах Бессарабії, 42 з них знаходяться на території сучасної України. В.Липським було досліджено видовий склад флори даного регіону та зібрано велику кількість гербарного матеріалу. Після ретельного та детального його опрацювання В.Липським написано ряд звітів із даного питання, які були опубліковані в "Записках Київського товариства дослідників природи". Основною ж науковою працею молодого вченого по флорі Бессарабії є робота "Исследования о флоре Бессарабии", що побачила світ у 1889 році. Ця праця вважалась, на той час, найкращим зведенням флори Бессарабії, саме вона стала початком великої кількості робіт ученого, присвячених дослідженням флори різних регіонів Росії. У роботі вказувались літературні джерела, якими користувався природодослідник, у певній мірі висвітлювалась історія дослідження флори даного регіону, подано опис території Бессарабії, короткий нарис рослинності та список дикоростучих рослин, який налічував близько 1200 видів із 450 родів. В.Липський дав аналіз фізико-географічних особливостей Бессарабії, представив топографічну характеристику місцевості, визначив природні кордони території, її площу тощо.\nЗаслугою В.Липського у вивченні флори Бессарабії було уточнення поширення рідкісних та цінних для науки видів рослин, опис нового виду мласкавеця бессарабського (Valerianella bessarabica Lipsky), який у подальшому виявився характерним для іншого регіону України – Криму.\nУчений констатував той факт, що флора Бессарабії не була вивченою, але вже багато її видів утрачені для науки, особливо це стосувалось рослинного світу цілинних степів, які потерпали від розорювання. Учений одним з перших підкреслював, що вивчення такого цікавого явища, як південно-українські степи, та відновлення картини попередньої степової рослинності складає великий інтерес і навіть необхідність, тим паче, що степи ці знаходяться напередодні свого винищення. Так ще в ХІХ ст. учений звернув увагу на ті питання зміни рослинного покриву південних цілинних степів, які в наш час стали глобальними. Починаючи з перших своїх наукових досліджень В.Липський зрозумів, що недостатньо проводити вивчення тільки рослинного світу, що природу будь-якого регіону потрібно розглядати в цілому, в складній взаємодії живих організмів та неживої природи.\nЗначну роботу проведено В.Липським щодо вивчення флори іншого регіону Російської імперії – Кавказу. Уперше він побував на Кавказі з невеликою ботанічною екскурсією в 1887 р., а з 1889 р. молодий учений починає вивчати цей край досконально. На Кавказі він побував у 1889, 1890, 1891, 1892, 1893, 1895 роках, у переважній більшості ці наукові відрядження були здійснені на кошти Київського товариства дослідників природи та Університету св. Володимира в Києві.\nУ результаті систематизації та узагальнення гербарних матеріалів по флорі Кавказу, починаючи з 1891 р., В.Липським видано ряд робіт (близько 15), які мали і до цього часу мають велике наукове значення.\nКонспект флори Кавказу, який був складений В.Липським і налічував 4430 видів рослин, давав поняття про її кількісний та якісний склад. Учений вважав, що Кавказ має значну кількість видів судинних рослин, які зустрічаються виключно на цій території. Він визначив близько 650 видів ендемів кавказької флори. Дані його флористичних досліджень на той час слугували матеріалом при вивченні флори не тільки Кавказу, а й усієї Росії. До результатів флористичних досліджень Кавказу В.Липським потрібно віднести не тільки надруковані наукові праці, а й визначення та опис понад 40 нових видів та різновидностей рослин кавказької флори. Серед них можна назвати діоскорею кавказьку (Dioscorea caucasica Lipsky), бук східний (Fagus orientalis Lipsky), любисток кавказький (Levisticum caucasicum Lipsky), перстач Алексєєнка (Potentilla alexeeпkoi Lipsky), тюльпан кавказький (Tulipa caucasica Lipsky), звіробій понтійський (Hypеricum ponticum Lipsky) та багато інших.\nНаприклад, опис бука східного, який здавна всі ботаніки вважали буком звичайним (Fagus silvatica L.), мав велике значення не тільки для кавказької флори, він став "першою ластівкою" для опису деревних порід української флори, зокрема Криму.\nНа підставі аналізу наукових робіт по флорі Кавказу В.Липського, Н.Кузнєцова, О.Гроссгейма, О.Фоміна, І. Акінфієва та ін. вчених, ми можемо стверджувати, що саме В.Липський був одним із перших, хто вніс значний внесок у вивчення флори даного регіону. Робота В.Липського "Флора Кавказа" стала на той час єдиною завершеною зведеною флористичною роботою. Дана праця цитувалась і цитується зараз в усіх без виключення роботах, які стосуються флори та рослинності Кавказу, саме вона стала основою для написання флори даного регіону в першій "Флорі СРСР."\nДослідженню Середньої Азії В.Липський присвятив майже п'ятдесят років, починаючи з 1887 р., коли він уперше побував у цих краях, подорожуючи від Красноводська до Кизил - Арвада, і закінчуючи 1936 роком, коли ним, уже в досить похилому віці, була здійснена остання подорож до Узбекистану та Туркменії. Із питань досліджень природи Середньої Азії В. Липський опублікував 35 наукових праць. Такі роботи, як "Горная Бухара", "Материалы для флоры Средней Азии", "Флора Средней Азии, т.е. Русского Туркестана и ханств Бухары и Хивы", є монументальними та всесвітньо відомими. Результатом вивчення флори Середньої Азії В.Липським є встановлення чотирьох нових родів Galagania, Korshinskia, Koslovia, Ladyginia і понад 220 видів та різновидностей судинних рослин. Учений виключив з конспекту флори Середньої Азії багато видів і навіть окремі роди, які наводились раніше помилково або навіть були невірно описані. Усі описані В.Липським таксони судинних рослин є визнаними сучасною ботанічною номенклатурою, деякі з них зараз переведені в синоніми. Досліджуючи флору Середньої Азії, вчений зібрав колосальну кількість ботанічних, фауністичних, геологічних та інших колекцій. Із експедицій В.Липський привозив насіння середньоазіатських рослин, яке висівалось в Санкт – Петербурзькому ботанічному саду, а потім розсилалось по ботанічних садах світу. Варто відмітити також, що зібрані колекції насіння обов'язково передавались безпосередньо для ботанічного саду Університету св. Володимира в Києві.\nОсобливе місце в науковій спадщині В. Липського займає діяльність по вивченню світового досвіду роботи ботанічних садів. Він був одним із перших, хто подав детальні описи відвіданих ним закордонних ботанічних установ. Усі його роботи вирізняються великою точністю наведених фактичних даних і кожен раз супроводжуються узагальненням, яке стосується тієї чи іншої проблеми організації роботи ботанічних садів. Таких описів, які опублікував В.Липський, не було на той час ні в Росії, ні в інших країнах. Звіти про закордонні поїздки В.Липського є підсумком світового досвіду організації ботанічних установ і залишаються визначною пам'яткою в історії розвитку ботанічних садів світу до сьогоднішнього дня.\nСеред наукової спадщини В.Липського є чимало праць, присвячених історії ботанічної науки: "Кто был первый русский ботаник" (1899), "Григорий Силич Карелин" (1905), "Биографии и литературная деятельность ботаников и лиц, соприкасавшихся с ботаническим садом" (1913), "Исторический очерк С.–Петербургского Ботанического Сада (1713 –1913)" (1913), "Сергей Иванович Коржинский: Краткий биографический очерк" (1914). Роботами в галузі історії науки можна вважати і написані вченим історії флористичних досліджень таких регіонів, як Кавказ та Середня Азія. Як історик науки, В.Липський є досить своєрідною фігурою: глибокий мислитель, доскіпливий дослідник архівів у ньому поєднувався з майстром слова. В історії ботанічної науки він, перш за все, цікавився тими її розділами, у яких сам працював, особливо це стосується флористики та систематики, а також створення і діяльності ботанічних садів.\nФундаментальною серед праць з даного напряму є "Исторический очерк Санкт–Петербургского Ботанического Сада (1713-1913)", який і понині залишається одним із кращих ґрунтовних джерел з історії вітчизняної ботаніки.\nЖиття та наукова діяльність В. Липського є прикладом самовідданої праці, вірного служіння справі розвитку ботанічної науки. Науковий доробок ученого – важливе джерело подальшого розвитку таких галузей природничих наук, як ботаніка, флористика, геоботаніка, географія рослин, історія ботанічної науки.


Пояснення різних станів речовини з погляду атомно-молекулярного вчення - реферат, курсовая работа, диплом, 2017\nГлавная » Рефераты » Текст работы «Пояснення різних станів речовини з погляду атомно-молекулярного вчення»\nКонспект уроку з фізики у 7 класі. Мета уроку: сформувати в учнів поняття про фізичні властивості речовин у різних агрегатних станах, використовуючи основні положення молекулярно-кінетичної теорії. Вивчення нового матеріалу на основі опорних знань учнів.\nВсе приложения, графические материалы, формулы, таблицы и рисунки работы на тему: Пояснення різних станів речовини з погляду атомно-молекулярного вчення (предмет: Педагогика) находятся в архиве, который можно скачать с нашего сайта.\nОчевидно, що в твердому стані речовина пе-ребуває тоді, коли атоми і молекули взаємодіють настільки сильно, що знаходяться у чітко фіксо-ваних положеннях. Вони практично не переміщуються, а лише хаотично коливаються віднос-но своїх стабільних положень. Треба докласти певних зусиль, щоб тіло змінило надану йому форму. Наприклад, можна розплющити залізний цвях ударами молотка; виліпити фігуру з пластиліну. Проте якщо ми спробуємо зігнути скло, воно розкришиться. Разом з тим відомо, що майстри-склодуви виробляють чудові худож-ні вироби, попередньо нагрівши скло до певної температури. Ковалі розжарюють у горнах металеві заготівки, щоб вони були податливіші під час кування. Тобто властивості твердого тіла за-лежать також від його температури.\nЯкщо підвищувати температуру, то настане момент, коли тверде тіло почне плавитися і перетвориться на рідину. Підвищення темпе-ратури твердого тіла веде до послаблення зв'яз-ків між атомами і молекулами. Тобто атоми і молекули твердого тіла внаслідок нагрівання набувають такої рухливості, що вже можуть, як у рідинах, стрибкоподібно пересуватися. У кристалічних тілах (наприклад, металах) це від-бувається за певної температури, яку назива-ють температурою плавлення. Так, температура плавлення алюмінію дорівнює 660 °С, залі-за -- 1535 °С, вольфраму -- 3387 °С.\nЯкщо рідину охолоджувати, молекули по-ступово втрачають рухливість, оскільки зв'язки між ними посилюються. Вони починають зай-мати певні положення, продовжуючи колива-тися відносно них. За певної температури від-бувається кристалізація, або тверднення, -- про-цес, зворотний до плавлення.\nЯк відомо, молекули рідини взаємодіють та-ким чином, що утримуються одна біля одної, але не втрачають при цьому своєї рухливості. Вони коливаються і час від часу стрибкопо-дібно переміщуються, ніби просочуючись по-між сусідніми молекулами. Тому рідинам вла-стива текучість і вони набувають форми посу-дини, в якій містяться.\nРідини випаровуються з вільної поверхні, яку вони утворюють на межі з газом. Це від-бувається тоді, коли окремі молекули втрача-ють зв'язок з найближчими сусідами і почи-нають вільно рухатися над поверхнею рідини.\nОчевидно, що чим вища температура, тим більше молекул виривається з вільної поверхні рідини. Це підтверджує і наш життєвий досвід. Адже відомо, що в теплу погоду білизна виси-хає швидше, ніж у холодну.\nОтже, перехід рідини у газоподібний стан від-бувається внаслідок розриву зв'язків між її мо-лекулами. Вони починають вільно рухатися в усьому наданому їм просторі, взаємодіючи лише під час короткочасних зіткнень. Їх можна по-рівняти із співударом кульок, які розлітаються тим дужче, чим з більшою швидкістю набли-жаються одна до одної.\nЯкщо температура газу знижується, то швид-кість хаотичного руху молекул зменшується. За цих умов може статися, що окремі молекули, наближаючись одна до одної, починають взає-модіяти і «злипаються» в маленькі крапельки. Відбувається конденсація -- зворотний до випа-ровування процес, тобто перехід речовини із газоподібного в рідкий стан. Іноді цей процес називають скрапленням газу.\nТверді тіла зберігають надану їм форму, оскільки атоми по-в'язані між собою надто сильно.\nЗа певної температури криста-лічні тіла плавляться.\nПлавлення і кристалізація -- зворотні процеси переходу твердого тіла в рідину, і навпаки.\nЧим вища температура ріди-ни, тим швидше коливаються її молекули.\nКількість молекул, які можуть розірвати свої зв'язки з інши-ми молекулами, залежить від температури рідини.\nВипаровування і конденсація -- зворотні процеси переходу рі-дини в газ і навпаки.\n(Усне розв'язування задач)\nОтже, одним із видів матерії є речовина, яка може перебувати в трьох агрегатних станах - твердому, рідкому і газоподібному та переходити із одного агрегатного стану в інший.\nVІI. Домашнє завдання. § 9, стор. 28-30. (Підр. Фізика, 7 клас, Коршак Є. В. та ін.)\nРЕФ-Мастер - уникальная программа для самостоятельного написания рефератов, курсовых, контрольных и дипломных работ. При помощи РЕФ-Мастера можно легко и быстро сделать оригинальный реферат, контрольную или курсовую на базе готовой работы - Пояснення різних станів речовини з погляду атомно-молекулярного вчення.\nметодичка по предмету Педагогика на тему: Пояснення різних станів речовини з погляду атомно-молекулярного вчення - понятие и виды, структура и классификация, 2017, 2018-2019 год.\nСкачать работу: Пояснення різних станів речовини з погляду атомно-молекулярного вчення, 2019 г.


Порошенко присвоїв почесне звання псевдонауковцю, який видає себе за адмірала — ВСЛУХ — про самое интересное\nPosted on 03.08.2018 20.08.2021 Author ВСЛУХ Comment(0)\nПрезидент Петро Порошенко до Дня Конституції присвоїв почесне звання «Заслуженого працівника культури України» члену «Благодійного фонду «Лебедія» із Запоріжжя Андрію Авдєєнку, який має сумнівний статус історика та академіка, а також вигадане «звання» адмірала, передає Радіо Свобода.\n«Урочисте звання академіка Авдєєнку присвоїла громадська організація «Українська академія наук», яка не має нічого спільного із Національною академією наук України, – говориться в публікації. — Звання почесного адмірала, яким хизується Авдєєнко, – також вигадане».\nНа думку декана історичного факультету Запорізького національного університету Володимира Мільчева, «те, що подібна персона раптово стала діячем культури, та ще й заслуженим, це є певною мірою діагнозом сучасному політичному бомонду» Запоріжжя.\n«Нікого з відповідальних чиновників – ні на регіональному, ні на столичному рівні – не зупинили очевидні невідповідності в біографії Авдєєнка. Члени почесної комісії, які мали дати остаточні висновки щодо претендентів на нагороди, отримали список прямо в день підпису указу президента. Позбавляти нагород пост-фактум закон не дозволяє. На зміні законодавства наполягають як українські, так і європейські фахівці. Слово – за президентом і парламентом», – говориться в публікації.\nНагадаємо, як Порошенко присвоїв близькій родичці звання «Заслуженого діяча науки і техніки».


У Харкові скасували регіональний статус російської мови | UA.NEWS\nХарківський окружний адміністративний суд скасував регіональний статус російської мови у Харкові. Рішення суду опубліковане в Єдиному реєстрі судових рішень.\nСуд визнав протиправним і недійсним з 28 лютого 2018 року рішення Харківської міськради від 20 серпня 2012 року про надання російській мові статусу регіональної, задовольнивши позов в.о. керівника Харківської міської прокуратури №1, повідомляє Liga.net.\nПідставою стало визнання неконституційним закону про засади державної мовної політики («закон Ківалова-Колесніченка»). Рішення може бути оскаржене впродовж 30 днів.\nПоняття «регіональної мови» було введене нормами нині нечинного закону про основи державної мовної політики. Поняття не надавало мові статус «офіційної», але дозволяло застосовувати її у діловодстві, судочинстві, в офіційних документах і т.д.\nУ 2018 році Конституційний суд визнав закон неконституційним. У квітні 2019 року Рада ухвалила новий закон – про забезпечення функціонування української мови як державної. У ньому поняття «регіональна мова» вже було відсутнє.\nНагадаємо, у жовтні 2020 року Уповноважений із захисту державної мови Тарас Кремінь звернувся до депутатів низки місцевих рад і нагадав про необхідність скасувати рішення щодо функціонування регіональних мов, які суперечать чинному законодавству України.\nВодночас, Миколаївська міська рада не змогла скасувати надання російській мові статусу регіональної у місті. Депутатам забракло голосів.\nУ квітні Запорізький окружний адміністративний суд визнав протиправним і нечинним рішення про визнання російської мови регіональною на території області. Рішення Запорізької обласної ради від 2012 року було скасоване.\nА в грудні 2020 року Одеський окружний адміністративний суд скасував статус російської, як регіональної мови в області.\nУ Лапландії зафіксували найвищу температуру за понад сто років\n«Укрзалізниця» оприлюднила графік додаткових поїздів до моря


Gigafactory Тесла невдовзі буде обладнано сонячними панелями загальною потужністю близько 70 мегават\nЗасідання інвесторів компанії Tesla зимою 2016 року стало початком розробки нового проекту. У найближчих планах компанії – розташування на даху фабрики СЕС, потужністю 70 мегават.\nСпівробітники компанії Тесла неодноразово говорили про те, що не планують використовувати корисні копалини у якості палива. Наразі звернення до відновлюваних джерел стало цілком можливим. Задоволення потреб Гігафабрики Тесла у електроенергії забезпечуватиметься завдяки енергії сонця.\nГігафабрика Тесла являє собою цілком електричне підприємство. Вона функціонує без використання газу або продуктів нафтопереробної промисловості. Для забезпечення фабрики електрикою буде поєднано дахову СЕС з наземними сонячними установками. Розробники сонячного даху стверджують, що їх установка не матиме аналогів у світі. Для порівняння: потужність найбільшої СЕС у Сполучених Штатах становить 10 мегават, а сонячна електростанція Гігафабрики буде в сім разів потужнішою.\nКомпанія Тесла на прикладі своєї фабрики демонструє можливість раціонального використання води у процесі виробництва та утилізацію відходів підприємства без шкоди для навколишнього середовища. Наразі Gigafactory отримує тепло для обігріву приміщень від виробничих процесів.\nНа виробництві встановлені спеціальні установки для очищення та повторного використання більше одного мільйона літрів води. До того ж, акумулятори виробництва компанії піддаються вторинній переробці.\nГігафабрика Тесла являє собою приклад промислово гіганта, що максимально прагне до збереження навколишнього середовища шляхом впровадження інноваційних технологій альтернативної енергетики.\nПопередня статтяУ місті Теплодар Одеської області невдовзі з’явиться вітрова електростанція та ТЕС, що працює на газу\nНаступна статтяНовітні транспортні зупинки, які будуть облаштовані сонячними панелями і матимуть систему обігріву, з’являться в Миколаєві


Бездротові Bluetooth стерео навушники ATLANFA AT-7612 з MP3 плеєром і FM радіоприймачем: продаж, ціна у Києві. Навушники та гарнітури від "Интернет-Магазин MAGNET" - 1079558174\nБездротові Bluetooth стерео навушники ATLANFA AT-7612 з MP3 плеєром і FM радіоприймачем\n404,48 грн384,26 грн\nНавушники безпровідні Atlanfa Monster AT - 7612 з Bluetooth, MP3 плеєром і FM радіо. 8 годин безперервно роботи від одного заряду!\nКомпанія Atlanfa в черговий раз вирішила порадувати своїх шанувальників новинкою в лінійці "Бездротових навушників". Нова модель Atlanfa AT-7612 представлена з максимальним функціоналом, як завжди, з якісним звуком за прийнятну ціну.\nНавушники знайшли все і відразу: Bluetooth, MP3 плеєр, FM-приймач і AUX. Повний функціонал від Atlanfa Monster AT - 7611, тільки тепер залишили зручний строгий дизайн від Atlanfa Monster AT - 7610.\nКомпанія "Atlanfa" впровадила в навушники свою фірмову технологію придушення зовнішнього шуму, завдяки чому Вас більше ніхто не змусить збавити звук або змінити мелодію. Ви залишитеся наодинці з Вашим улюбленим виконавцем.\nВикористання з'єднувального кабелю дозволить використовувати АТ-7612 як звичайні дротові навушники (кабель в комплект не входить).\nРадіо FM частота: 87-108 Мгц;\nнаушники с Bluetooth, МР3 плеером и FM радиоприемником;\nЦіна: 384,26 грн


Повоєнний Львів: житло “визволителям”, одяг з покійників, привілеї кадебістам | Роман Генега — Локальна історія\nПовоєнний Львів: житло “визволителям”, одяг з покійників, привілеї кадебістам | Роман Генега\nДефіцит одягу був гострим настільки, що на Личаківському цвинтарі масово розривали могили, щоб… зняти штани чи сорочку з покійників.\nВпродовж кількох повоєнних років до Львова прибувало близько 30 тисяч осіб зі Сходу, переважно – з Росії. Радянська влада агресивно маркувала міський простір.\nЩо змінили у Львові перші і другі совіти? У "Без Брому" розповідає кандидат історичних наук, дослідник львівської історії радянського періоду Роман Генега.\n– Пане Романе, доброго дня! Дякую, що ви з нами. Чи можемо говорити, що в період із 1939-го до 1941 року перші совіти знищили під корінь світ старої Галичини – в побутовому, сімейному, в усіх аспектах? Чи совіти тут два-три роки робили дещо інакше?\n– Прийшовши сюди, радянська влада почувалася невпевнено, незручно. Якщо брати до прикладу Львів – в той час перейменували заледве 8 вулиць. Я б наголосив, що місцеве населення, якоюсь мірою, навіть мало надію на радянську владу – подекуди зустрічало їх із квітами, принаймні не агресивно. Щоправда, через кілька місяців це перемінилося на 100%, коли почалися репресії.\nЯ спілкувався зі своїми родичами, які добре пам'ятали це “визволення”. І вони розповідали, що очікували червоних українських козаків, а їхали переважно якісь узбеки і т. д. Не було козаків.\nЗвертали увагу, що та Червона армія була дуже нещасна, рушниці на шнурках висіли. Забігали в городи і їли все, що бачили. При тому таке, що наші і не їли, а вони змітали все. Збідована була та армія. Тож і думали – як вони там той соціалізм і комунізм будують, якщо вони самі такі нещасні?!\nКарикатура Едварда Козака з часопису "Лис Микита" Фото: photo-lviv.in.ua\nКарикатура Едварда Козака з часопису "Лис Микита"\nДуже була низька освіченість тих людей. Добре ілюструє той період Мілена Рудницька у своїх спогадах. У той час вона зустрічалася з багатьма людьми, інкогніто тоді перебувала в Галичині. Дуже добрі спогади Гавриїла Костельника, хоча там і не вказані деякі прізвища в цілях безпеки.\nЦе були переважно молоді люди. Поводилися з місцевими дуже виклично. Наприклад, заходили в приміщення у верхньому одязі, не знімали шапки. Коли сідали в трамвай чи інший транспорт, штовхалися, могли жінок, дітей відштовхнути, щоб самим сісти. Дуже нав'язливі були: познайомився з тобою, міг без запрошення прийти в гості, в одязі заходив і сидів. Місцеві галичани не знали, що робити. Ну і вже цілі легенди про те, як вони ходили в Оперу...\n– В нічних сорочках.\n– Маємо підтвердження. Зокрема, дочка Ватутіна у своїх спогадах розказує про те, що “наши люди здесь оконфузились”. Сучасний російський дослідник моди Васильєв також згадує про ті елементи, що вони ходили в нічних сорочках і кирзових чоботах. Я вже мовчу про те, що вони не знали, як користуватися побутовими речами, як-от біде, могли використовувати його за іншим призначенням.\nЗгодом, якщо говорити про повоєнний період, аж до 1960-х років, у пам'ятках, які вивішували в житлових управліннях і які були нормою для виконання, зазначалося, що не можна рубати дрова в помешканні на паркеті, не можна знімати бойлери. Якщо такі речі винесли аж в оголошення, то вони були масовими і не поодинокими.\nАби нас не звинувачували в упередженості, до позитиву я б зарахував кілька елементів, зокрема те, що, якоюсь мірою, відбувалася українізація система освіти. Теперішній Львівський національний університет тоді отримав назву Франка, Львівський державний університет. Були створені нові школи. Більшість населення в 1939 році у Львові становили поляки, було багато польських шкіл. Українські школи перестали бути рідкістю.\nЛьвівський університет імені Івана Франка, 1930-ті роки Фото: lia.lvivcenter.org\nЛьвівський університет імені Івана Франка, 1930-ті роки\nЗгодом після війни ту систему освіти вони продовжували плекати, ніби українську за змістом. Але робилося це дуже хитро – якщо українських шкіл у Львові була більшість, то в російськомовних школах було більше учнів.\nПро це не наголошують зараз, кажуть, що вони нам привезли освіту, культуру. Я завжди згадую про дослідницю з “визволителів” Матюхину, яка зараз у Києві. Вона у своїй праці, яка вийшла в Польщі, у Кракові, польською мовою, каже, що офіцери привезли сюди культуру.\n– Принесли цивілізацію.\n– Хоча, з огляду на різні спогади, якраз офіцери не були еталоном освіченості, радше навпаки.\nВже після війни вони поводилися впевненіше, як переможці, і русифікація проходила у більших масштабах.\nЗнакова подія – це “Процес 59” в 1941 році, де було багато знаних підпільників, згодом частині з них вдалося врятуватися. Зокрема, Дмитру Клячківському, якому якраз приписують створення УПА, один з перших її командирів. Більшовики у тих репресіях не шкодували нікого.\nКирило Студинський і Михайло Грушевський. Рибний заповідник у Конончі, 9 червня 1927 р. Фото: zbruc.eu\nЗокрема, під час проведення Народних зборів 28 жовтня 1939 року було виголошено чотири доповіді. Кирило Студинський мав доповідь про входження Західної України до УРСР. Мар’ян Панчишин, лікар Шептицького, виголошував про владу на Західній Україні. Юстин Шкалубина, звичайний селянин, говорив про приватизацію великих поміщицьких землеволодінь. Василь Садовий – про приватизацію промисловості і банків. Так-от, двоє з них – Кирило Студинський і Юстин Шкалубина – були заарештовані, ледь не заплатили своїм життям. Кирилу Студинському вдалося якось вирватися, я не знаю, яким чином він домовився. А Шкалубина в 1940 році був репресований і, згідно з кримінальною довідкою, у 1943 році загинув у таборах. Попри те, що вони були висунуті на високі пости.\nКирило Студинський разом із Петром Франком і Михайлом Донцем, актором опери, були заарештовані в липні 1941 року і одобрені Хрущовим і ЦК КПБУ України до розстрілу. Я бачив телеграму, яку надіслали на одобрення до Москви, після чого Франко пропав, невідомо – чи розстріляли. Родичі Донця домагалися інформації і виявили, що за наказом Меркулова його розстріляли у вересні в Києві. Перед тим, як німці захопили Київ. Є документ, що їх засудили до розстрілу як націоналістів.\n– Всезагального спротиву не було, а репресії, зокрема жахливі вбивства в червні 1941 року, торкнулися 20 000 людей. Чому радянська влада, не маючи фактично аж надто великого спротиву тут, все ж нищила цю еліту?\n– Вони прораховували політику набагато вперед. І Коновальця перед тим... І вміло поглиблювали розкол в ОУН. Вони думали наперед і знали, що ОУН – найструктурованіша підпільна організація з доброю сіткою, що покривала всі західні області України. Вони розумілися на тому впливі, який націоналісти мали на Заході України, і розуміли загрози, які вони могли б у майбутньому становити. Я думаю, що ще однією причиною є антилюдська політика тоталітарного режиму: краще кількох розстріляти, ніж потім розбиратися. У випадку розстрілів у тюрмах – всі вони були без доказів, без рішень суду.\n– Абсолютно хаотичні.\n– Одиницям вдалося врятуватися. Ті репресії в майбутньому збільшили приплив людей до антагоністів радянської влади і посилили опір.\n– 1944 рік і повоєнні роки дуже серйозно змінили Львів демографічно – євреї загинули в часі німецької окупації, поляки масово виїздили на Захід – і ми маємо величезну кількість “нічийного” житла. Як радянська влада давала собі з тим раду, як вона перерозподіляла житловий фонд? І чи були це речі системні, чи на початках хаотичні? Захоплювали помешкання хто міг і де міг.\n– Були різні випадки. Добре ви зауважили, що демографічна ситуація змінилася докорінно – у Львові залишилося заледве 1000 євреїв, які пережили Голокост. Це підтверджують і місцеві джерела, Ян Хонігсман у своїй монографії називає таку цифру. Потім кількість євреїв зросла, але це вже було за рахунок приїжджих зі Сходу. Ті люди – українці і поляки, які добре розуміли і бачили, що таке радянська влада, – добровільно виїхали з відходом німців. Ті, що мали надію на те, що Львів все ж таки буде польським, ще залишалися. Але їх до 1947-48 років поступово добровільно-примусово витискали.\nІнтер'єр львівської квартири 1930-х років, що належала заможній єврейській родині Галлетів, вул. Княжа, 16. Квартира дісталась родині капітана КДБ у 1944 році Фото: modernism.lviv-online.com\nІнтер'єр львівської квартири 1930-х років, що належала заможній єврейській родині Галлетів, вул. Княжа, 16. Квартира дісталась родині капітана КДБ у 1944 році\nТому залишилася величезна кількість, мільйони квадратних метрів нічийного житла. 25 000 вільних квартир. У перші роки їх заселяли доволі спокійно. Краще житло, звичайно, припильновували партійні функціонери. Потім, коли надлишок житла швидко танув, почалися серйозні проблеми.\nІ це було пов'язано з тим, що кожного року до Львова близько 30 000 осіб приїжджало зі Сходу, в основному з Російської Федерації, були і зі сходу України. Тож Львів повоєнний – то фактично було російське місто, повністю російське місто. Про це також мало говорять. Кажуть, мовляв, ми звільнили Львів для вас – українців. Ні, я ту фразу заперечую.\nЛьвів став українським з 1960-х років, коли відбувалася індустріалізація, місцеве населення перетравило той конгломерат, Львів став більшим і більше українців стало. А десь до кінця 50-х років Львів був російським, російськомовним містом.\nУ 1950-х із 380 000 мешканців Львова (дані, звичайно, не точні, тому що я орієнтуюся на місцеву статистику Львівської міської ради, перепису не було) місцевих було тільки 80 000 – це поляки і українці. А решта – всі приїжджі.\nРосіян рахують, що було 100 000. Але я думаю, що і євреї українською не говорили, і ті, що зі Сходу приїхали, спілкувалися російською мовою і трактували себе радше росіянами, ніж українцями. Одиниці мали національну позицію. Тому це місто було таке російське.\nВідповідно, вони з собою привезли і всі навички – і в їжі, і в одязі, і в манері спілкування, які були притаманні для них на Сході.\n– Очевидно, вони почали потужно маркувати місто в урбаністичних площинах.\n– Вернімося ще до житла. Коли фонд почав вичерпуватися, вони згадали про житлові норми, які були затверджені ще Радою народних комісарів в 1930-х роках: на кожну людину – 13,5 кв. м житлової площі. В той час кухню, туалет, ванну не рахували житловою площею, лише кімнати. Але цього їм не вистачило, тому у Львові норму було зменшено до 9 кв. м. Та й цього виявилося замало – тоді зменшили до 7,5 кв. м, і ця норма протрималася довше.\nЗа всі ці квадратні метри платили комірне. Воно було невелике – 44 копійки за метр квадратний. При тому, що орденоносці, учасники війни платили 50%. А також, якщо не було належних побутових умов і інфраструктури, ця плата ще зменшувалася, але не могла становити менше як 5,5 коп. за кв. м. Тобто якщо у вашому районі не було магазину, їдальні, кравецької майстерні – мінус 10%. Якщо ти живеш у підвальному приміщенні, де немає світла, – одразу мінус 50%. Була система знижок, але навіть цих копійок люди не платили, були страшенні борги. Совєтська бюрократія і хаос були притаманні одразу в тому періоді.\n– А за якою процедурою можна було отримати житло?\n– Житло можна було отримати тільки в тому випадку, коли ти мав запрошення від якоїсь організації чи міністерства на роботу у Львові. Якщо ж ти сам приїхав, мовляв, Львів – гарне місто, то житла не отримував. Були спеціальні скерування, після чого люди зверталися у міську раду. Всім розпоряджалася міська рада.\nКоли в 1946 році вільного житла у Львові було вже значно менше, запроваджують чергу – вона протрималася аж до розпаду СРСР. Це був спеціальний журнал, проштампований печатками міської ради, зшитий. І в цей журнал, в ту книгу черги, всіх записували спеціальні люди, які займалися розподілом житла, але тільки зі згоди виконкому міськради. В листопаді 1946-го цю книгу черги на житло запровадили, і за місяць у неї було записано до 3000 осіб.\nЗвичайно, житло можна було й купити. Була чорна біржа, де продавали помешкання, – люди знаходили вихід.\n– А купити в кого?\n– В поляків, які виїжджали і мусили залишити те житло. Але робили це хитрим чином: за кілька місяців до виїзду поляки прописували й підселяли до себе потенційного покупця, який платив гроші. І коли поляк виїжджав, то той, хто з ним жив, успадковував його помешкання. Часто з меблями, адже люди не мали змоги все вивезти.\nЩе була така сама схема при обміні – формально ти міняв 1-кімнатну квартиру на 3-кімнатну з доплатою, вселявся, доплачував різницю. Станом на 1946 рік середня квартира на 60 кв. м коштувала 15 тисяч рублів.\n– При середній заробітній платі?\n– При умовній середній зарплаті на 1946 рік (це ще до реформи) – 1000 рублів. Чиновники отримували 2000 рублів, звичайні люди – десь 600 рублів.\n– Якщо ми говоримо про перше повоєнне десятиліття у Львові, то часто українці з-за лінії Керзона сюди переселялися?\n– До них було досить лояльне ставлення радянської влади. Я ще не з’ясував, з чим це пов’язано. Бо в цілому до галичан ставилися підозріло – їх не брали на роботу, вважали бандерівцями, бандитами, в кожному бачили негативну конотацію.\nА тут – ті. Приїжджим з-за лінії Керзона навіть надавали місце, щоб вони могли побудувати на околиці Львова особняк, давали позики в банках, чого не робили для місцевих.\n– А чи були частими конфлікти між власниками старих кам'яниць, які залишились тут, і новоприбулими, які претендували?\n– Безперечно, було багато конфліктів, деякі закінчувалися трагічно – ламалися в двері, поляки не пускали, стріляли через двері. Для людей, які пройшли війну, вбити когось не було проблемою. Були випадки, які потрапляли навіть у пресу. Звичайно, тих військових заарештовували.\nНа тлі квартирного питання було багато конфліктів, деякі закінчувалися трагічно – ламалися в двері, поляки не пускали, стріляли через двері\nБули випадки, коли обманним шляхом шукали якихось старших жінок, які там мешкали. Тому що коли радянці вдруге прийшли до Львова, вони зобов'язали всіх перереєструвати своє житло і отримати ордери. Зокрема і мешканців кам'яниць. Частина документ отримала – це давало їм підставу ще деякий час там прожити, а потім їх все одно виселяли.\nА деякі – з переконання тих же чиновників, мовляв, та не треба, не спішіть, не оформляйте того ордера, – лишилися без житла. Бо потім – ордера нема, то до побачення, квартира не ваша.\nДеякі розумні люди, які мали великі оселі, переселялися в напівпідвальні приміщення, здогадувались, що потім все це буде реквізовано, і таким чином рятували собі життя. Квартиру, звичайно, втрачали, але їх принаймні не репресували, як це бувало, коли житло сподобалося якимось військовим чиновникам.\nЗначний відсоток житла у Львові надавали працівникам карально-репресивних органів – поза чергами чи книгами, вони мали певні квоти. Спочатку цим займалася міська рада, а потім вони мали свої житлові організації.\nЗначний відсоток житла у Львові надавали працівникам карально-репресивних органів – поза чергами чи книгами\n– Ми згадували про нищення майна, нерозуміння – що є в квартирі і для чого. Наскільки це були масові речі і чи можемо говорити, що інтер’єр помешкань другі совіти фактично знищили, не розуміючи його цінності?\n– Такі випадки були доволі масовими. До слова, про офіцерів. Я можу оперувати тільки тими фактами, які вийшли за межі соціального осуду, вийшли на той рівень, що їх розглядали у міській раді.\nНаприклад, близько десятка випадків, коли радянський офіцер жив у помешканні на одному поверсі, а на іншому тримав свиню, чи на балконі – курей і козу. Звичайно, що всі інші від цього страждали, писали скарги. І такі випадки були непоодинокими, якщо вже про це писали в пам’ятках, які висіли на будинку. Їх виносили для загального огляду і застерігали, що так робити не можна.\nДуже багато було випадків з газом, бо вони не вміли користуватися колонками, водонагрівальними котлами, що були досить поширені у Львові, а в Радянському Союзі такого не було. Приїжджі виривали труби, грілися відкритим вогнем, то все коптилося, деколи вибухало. Всі ці речі, звичайно, не приносили користі Львову, нищився житловий фонд. Я вже мовчу про те, скільки було спалено паркетів, художніх витворів. Частину меблів вивезли до Києва і Москви. Академія наук України була умебльована завдяки Львову, туди неодноразово посилали меблі.\nПриїжджі виривали газові труби, грілися відкритим вогнем, то все коптилося, деколи вибухало. Близько десятка випадків, коли радянські офіцери тримали на балконі курей та кіз\n– А як другі совєти маркували простір публічний? Ви згадували вже, що у 1939 році заледве вісім вулиць перейменували. Очевидно, пізніше ситуація змінилася?\n– В 1944-му вони вже були впевнені в собі. В липні одне з перших розпоряджень міської ради – зняти всі вивіски вулиць, магазинів, ресторанів і зробити їх згідно з новим зразком, затвердженим міськрадою. Деякий час назви залишалися старими.\nВ кінці 1944-го відбулося перше масштабне перейменування вулиць Львова – змінили назви близько 300 вулиць. В основному це були радянські назви загальносоюзного значення – вулиця Уральська, Московська і т. д. Частка українських вулиць була близько 10% серед перейменувань першої черги, і вони мали нейтральне значення. Наприклад, вулиця Чернігівська чи Київська.\nДруга черга перейменувань – в 1945 році для кількох сотень вулиць, і знову частка українських назв у межах 10%. Потім у 1946-му – третя черга, трохи зростає кількість українських вулиць, близько 20%. І остання черга перейменувань – 1950 рік. Коли вже вважалося, що 90% вулиць перейменовані.\nНагадаю, що вулиць у Львові на той час було близько тисячі. Були також точкові перейменування, коли до якоїсь нагоди перейменовували – Жовтневої революції, чи після вбивства Галана вулиця його імені з’явилася. Таке траплялося і раніше, не чекали масштабних перейменувань.\n– Чи можемо говорити, що перейменування вулиць було елементом не лише радянізації, а й русифікації?\n– Безперечно, тому що багато тих назв етимологічно були радше з російської історії, ніж з української. Ба більше, йшла мова і про назви районів Львова, зокрема Залізничного району, який є дотепер, і він мав бути Железнодорожным. Українською мовою, але етимологія російська. Проти цього виступив навіть Ярослав Галан, який був апологетом російського світу і взагалі більшим росіянином, ніж самі росіяни. Навіть він казав, що у Києві є Залізничний район, то чому у нас має бути Железнодорожный?! Дослухалися, лишили в спокої.\nА щодо вулиць, то вже розійшлися – тут і російські лікарі, і російські письменники. Звичайно, віддали данину “дозволеним” українцям – Франко, Шевченко. При тому, що вулицю Франка об'єднали з чотирьох чи п’яти вулиць – зробили її масштабною, центровою. А решта все – зась.\nТакож були перейменовані ресторани. Наприклад, ресторан “Люкс” отримав назву “Москва” (був на початку вулиці Коперника). Кінотеатри були перейменовані відповідним чином.\n– Очевидно, споруджували і нові пам'ятники.\n– Пам’ятники – це теж маркер радянського Львова. Хотів би наголосити, що вони дуже швидко все перейменували і не панькалися, як ми зараз з декомунізацією, щоб нікого не образити. Вони про це не думали і перейменували так, як їм було потрібно.\nВтім, деякий час люди ще вживали старі назви. Я навіть бачив офіційні документи міськради, у яких писали стару назву у дужках. За таке не карали. Етимологія вулиць працювала на більшовицьку владу.\nЩодо маркерів епохи, що сильно дратувало приїжджих і радянську владу, – то це вуличне освітлення, ліхтарі. На той час було близько 1500 ліхтарів, неодноразово порушували це питання в міськраді, що ті рудименти старої епохи мають бути знищені. Що і було зроблено – швидше, ніж встановили нормальне вуличне освітлення, старі ліхтарі вони знищили.\nЩо сильно дратувало приїжджих і радянську владу, – то це вуличне освітлення, ліхтарі. На той час було близько 1500 ліхтарів, неодноразово порушували це питання в міськраді, що ті рудименти старої епохи мають бути знищені\nРешітки на вікнах, на думку радянської влади, робили місто буржуазним, вважали, що їх треба викорчовувати. З вузькими вуличками вони не могли нічого зробити. Тризуб у Нептуна прибрали як символ націоналізму, аж за часів незалежності він з'явився знову. Приймали цілком абсурдні рішення.\nЩе одним таким маркером були пам’ятники. За них взялися аж в 1950 році, напевно, не вистачало коштів. Тобто до того часу стояли старі польські пам'ятники. На їхнє місце спочатку запропонували поставити якісь вази, зокрема замість пам'ятника Собєському, поки не облаштували там фонтан.\nПам'ятник королю Яну Собєському. Львів, 1939 рік Фото: uma.lvivcenter.org\nПам'ятник королю Яну Собєському. Львів, 1939 рік\nТакож понищили всі сакральні пам’ятники, фігурки, які були по Львову, в костелі Магдалини зрізали хрест. До слова, тільки недавно його встановили. Нищенням пам'яток займалися організації, які були поруч, у випадку з костелом – Політехнічний інститут. Але, дякувати Богові, вони зберегли той хрест, тож потім його відреставрували і повернули.\nОдна із найдавніших світлин костелу Марії Магдалини, здійснена ще до його перебудови Ю. Захаревичем. Фото 1860-1870 рр. Фото: photo-lviv.in.ua\nОдна із найдавніших світлин костелу Марії Магдалини, здійснена ще до його перебудови Ю. Захаревичем. Фото 1860-1870 рр.\nНедалеко від церкви Магдалини була фігурка святого, постамент залишився, але так і відновили. Чи, наприклад, біля сучасної церкви Св. Андрія зараз є колона з вазою. Раніше там був святий Ян з Дуклі, який стояв на криниці. Недавно погодили реставрацію, думали, що повернуть, але вирішили не чіпати, так і залишилося.\nДо речі, біля церкви Андрія думали поставити пам’ятник Леніну – це була територія монастиря бернардинів. Але потім вияснилося, що місце для Ілліча має бути масштабнішим, тож вирішили розмістити його біля Опери. Це був довгобуд. Рішення про встановлення пам’ятника ухвалили ще в 1945-46 роках. Запрошували різних архітекторів, навіть Віру Мухіну, авторку пам’ятника “Робітник і колгоспниця”, що у Москві. Вона відмовилася. Врешті погодився Сергій Меркулов. Пам'ятник зробили в Митищах під Москвою – Ленін за трибуною. Постамент – це граніт із Вінниччини. Лише в 1952 році спромоглися відкрити цей пам’ятник.\nТого ж року з’явилася ще одна сакральна пам’ятка більшовиків – Пагорб (чи Холм) слави, як вони його називають. Чому я кажу “сакральна” – тому що вони багато запозичили від нацистів. Ще до відкриття вечорами робили смолоскипні ходи піонерів і комсомольців до цього місця. Про це писала преса, є архівні свідчення. Близько мільйона рублів вкрали під час будівництва того Пагорба.\nДемонтаж пам'ятника Леніну у Львові, 1990 рік Фото: photo-lviv.in.ua\nДемонтаж пам'ятника Леніну у Львові, 1990 рік\nМене завжди цікавило, коли ми мешкали в гуртожитку і ходили додому пішки, як вони так гарно зробили те литво? Виявляється, його виготовили у Відні, Радянський Союз тривалий час ще перебував на території Австрії і користувався технологіями.\n– Вже згодом відкрили так званий Монумент слави радянській армії.\n– Це вже 1960-ті. Першим повоєнним пам’ятником був пам’ятник танкістам, в народі його називали “танк”, це був ІС-2. В 1990-х роках його дуже важко знімали. Ми, тоді ще студенти, якось запізнилися на пари. Постамент був настільки міцним, що його підірвали, перекрили рух. Танк віддали пластунам, може, він дотепер десь і є.\n– Водночас 1944 рік змінив і зовнішній вигляд містян. Чи можемо говорити про масове поширення радянської моди? Якщо так – в чому вона полягала і чи не збіднів Львів?\n– Звичайно, що причина зміни і моди, і харчування криється в людях. Якщо ми говоримо про те, що по війні Львів став російським містом, який складався з приїжджих, місцевих було менше, то й мультикультурне середовище Львова, яке було до того і яким Львів славився, потрохи відійшло в минуле. Львів перетворюється в радянське місто, яким його творили ті люди, які приїхали сюди жити. Це було притаманно і моді, і харчуванню.\nПортрет двох жінок з дитиною. Львів, 1945 рік Фото: lia.lvivcenter.org\nПортрет двох жінок з дитиною. Львів, 1945 рік\nМода радянських людей відрізнялася від тутешньої. Треба пам'ятати, що це важкі повоєнні роки, вся промисловість була загострена на виробництво військової техніки, тож і мода також мала мілітарний стиль. Дуже багато людей, які сюди приїхали, мали елементи військового одягу. Насамперед це галіфе, їх називали шароварами, в солдатській книжці писали “шаровары суконные”. А ще чоботи, часто гімнастерка або наполовину галіфе, але цивільний піджак. Якщо це була людина демобілізована.\nА жінки також часто використовували в побуті чоботи, косметика на той час була ще не така досконала, як зараз. Місцеві мешканці зауважували, що приїжджі були сильно косметикою розмальовані, що впадало у вічі. Не в міру, а дуже яскраво. Також вони були в багатьох випадках без головних уборів. У нас тут були переважно фетрові капелюхи.\nДуже багато людей носили англійські вуса а-ля Гітлер. Здавалося б, вони мали б називатися німецькими вусами, але були суперпопулярні невеличкі вусики під носом. Преса тогочасна це ілюструє.\nМодні тенденції, що були популярними на Заході, повільно доходили до совєтських людей, зокрема і львів’ян. Нью-лук Крістіана Діора, який зробив революцію в моді, з’явився у Львові лише в середині 1950-х років, так званий вигляд жінки як пісочний годинник. Крістіан Діор використовував нові тканини, дуже тонку шерсть…\nІ також саме йому завдячуємо тим, що з’явилося взуття на шпильках. До нас у Львів це дійшло значно пізніше. Кілька основних типів обцасів у Львові носили: англійський (середній, невеличкий), віденський (високий і середній), французький (високий і середній). От у нас популярним був англійський середній каблук, шпильок не було, хіба значно пізніше.\nЗвичайно, що зовнішній вигляд приїжджих відрізнявся від вигляду галицької публіки, яка ще доношувала старі довоєнні запаси. З одягом була проблема, страшний дефіцит, можна їх якось і зрозуміти. Доходило до того, що розривали могили і роздягали покійників. Як згадує колишній декан історичного факультету Степан Арсентійович Макарчук, коли в 1953 році ховали колишнього декана Горбатюка, то він зауважив, що перед тим як віко труни закрили, двоє людей прийшли і розрізали одяг покійника, піджак, штани, гострою бритвою. Після чого відбулося поховання.\nЗ одягом була проблема, страшний дефіцит. Доходило до того, що розривали могили і роздягали покійників\n– Аби не було спокуси потім?\n– Так. Архівні дані свідчать, що масово розривали могили на Личакові, це все смерділо...\n– Страхітливі видовища.\n– Настільки великий дефіцит, що люди не гребували такими речами.\nБули певні люди, бандити, скажімо так, їх називали раздевальщики. Вийти після 6-ї вечора десь погуляти самому було рівнозначно тому, що тебе пограбують. В парку Франка, Стрийському парку людей масово роздягали, причому зі зброєю – лишали буквально голих. З ними боролися, звичайно. Відбулися суди. Останній з судів відбувся у 1953 році, банду раздевальщиков заарештували. Часто злочинці були в формі міліції або НКВС, тому люди мусили коритися, коли їх роздягали.\nСлід наголосити, що по війні у Львові було дуже багато військових частин, і не було зрозуміло, хто це – чи бандит, перевдягнений у військову форму, чи справжні військові, які їдуть на фронт і їм все одно. Одяг був у дефіциті.\nБагато одягу продавали на львівських барахолках – це Краківський ринок, де тепер ринок “Добробут”, він тоді називався Краківський чи ринок Теодора, бо там була площа Теодора. Біля них був іще один ринок – Сольських, на площі Сольських. Часто плутали і казали – Сільських. Фактично це був один ринок, але у зв’язку з грандіозними планами, що там мала бути площа для парадів, цей ринок перенесли на вулицю Клепарівську, де було єврейське кладовище. Тепер ми знаємо цей ринок як Краківський. Кілька років по війні він був на тому місці, де зараз “Добробут”. Там була найзнаменитіша барахолка, де продавали і трофейні речі, які солдати й офіцери привозили з Німеччини. Це також великий ринок трофейного майна, зокрема чорнобурки. Їх називали горжетками. Горжетка – це коли тварина повністю з лапками, з головою, очима.\nБуло смішно дивитися, коли продавчиня в якомусь магазині була обвішана тими жоржетками, про що неодноразово йшлося в журналі “Перець”: що більше хутра, то більше мисливців – саркастично жартували. Така горжетка коштувала 5000 рублів.\n– Львів до 1939 року – це місто культури, культурного дозвілля, нічного життя. Яким це все постає у 1944 році? Які були розваги у тогочасних новоприбулих львів'ян?\n– Розваги, якщо порівнювати з сучасними, були дуже мізерними. Лише кілька знакових речей, де можна було трохи відпочити від буднів, – це насамперед кіно, театр, філармонія, меншою мірою – іподром. Це, до слова, було єдине місце, де працював тоталізатор, можна було офіційно робити ставки. Коней у Радянському Союзі тоді любили, привозили з різних регіонів, проводили кінні змагання.\nНайважливішим мистецтвом, як казав Ленін, було кіно, тому йому надавали значення. Тим паче, що у кіно впроваджували інновації: з'явилося стереокіно, кольорове кіно. Радянський Союз пас задніх у виробництві фільмів і технологій. Вони все копіювали в основному в німців – те, що їм вдалося захопити як трофеї, не лише плівки, а й технології.\nНімці вже в 1940-х роках мали кольорове кіно, фірма Agfa. Таке кольорове кіно, як ми зараз бачимо, а не двокольорове чи як в Радянському Союзі у фільмі “Потьомкін” червоний прапор розмальовували вручну на кожному кадрі. У німців була технологія повнокольорового кіно, навіть парад Перемоги, який вони знімали у 1945 році, був зроблений на трофейній плівці Agfa. Кілька німецьких кольорових фільмів потрапили до Радянського Союзу, зокрема “Барон Мюнхгаузен”, де він літав на ядрі. Голлівуд відставав навіть в якійсь мірі.\nДругий фільм – це “Дівчина моєї мрії” режисера Георга Якобі і з Марікою Рек у головній ролі, знятий у 1944 році. Режисер уже бачив, що нацисти програли війну, і там в крупному плані ніде нема свастики. Навіть у залізничників, де вона обов'язково мала бути на формі, її замазали. Легкий фільм, де дівчина танцює, купається, напівроздягнена, частину елементів цензура повирізала, коли фільм йшов у прокаті, показували без титрів, без назви. Підписали, що цей фільм взято як трофей.\n“Дівчина мрії” зібрала таку касу, що була еквівалентна річному заробітку всіх кінотеатрів. Я переглянув усю радянську пресу з 1944-го до 1955 року – ніде не згадано про цей фільм. Зате в архіві я знайшов документи, де йшлося про те, що цей фільм неймовірний, з грифом “секретно”, що рветься плівка, а люди хочуть його побачити, йдуть на нього. Це був кольоровий, звуковий фільм, він настільки приваблював, що газета “Правда” і київські газети писали “это девочка не нашей мечты”. Але ніхто не зважав. Навіть у фільмі “17 миттєвостей весни” йдеться про той фільм, що Штірліц дивиться його якийсь-там раз і вже він йому нібито набрид.\nЩе трофейними називали всі фільми, які захопили в Німеччині, навіть американські. Був протест американського уряду: ми ж союзники, а чого ви трофеєм “Тарзана” називаєте? Фільм “Тарзан” був другим за популярністю після “Дівчини моєї мрії”. Було лише кілька серій, тому що почалася війна, американці зняли ще більше, але німці вже не закупили у зв'язку з військовими подіями.\nОдну з головних ролей зіграв Джонні Вайсмюллер, олімпійський чемпіон з плавання, він придумав характерний крик, який дотепер асоціюється з Тарзаном.\nЩе був американський фільм “Три мушкетери”. Цікаво, що музику до нього написав один із трьох братів Покрасс. Двоє залишилися в Радянському Союзі, а один – Самуїл – втік на Захід. Він також є автором відомого хіта “Красная армия всех сильней”. Саме він написав музику до цього кінофільму. І її аж до середини 1950-х років виконували львівські оркестри, настільки була популярною.\n90% кінофільмів були російськомовними.\nЗ 1950-х років починається ера індійського кіно. Два найпопулярніші фільми – “Ураган” і “Бродяга”. І з того часу вони мали стабільну аудиторію. Аж до розпаду СРСР.\nЩе одна цікавинка – кінотеатр Лесі Українки, навпроти “Жоржа”, друга його назва – “Новини дня”. Він демонстрував тільки кінохроніку. Тоді радіо і телебачення лише виходили на орбіту. Кінохроніку, спортивні новини, все, що відбувалося у світі, в Союзі, демонстрували в тому кінотеатрі. Спочатку квиток коштував 5 рублів, після реформи знизили ціну до 2 рублів.\nПопри такі низькі ціни, квиток було нереально дістати. Існував чорний ринок квитків у кіно, переважно таким займалися безпритульні діти. Ціна квитка доходила до 25 і навіть 50 рублів. Страшенні гроші. Якщо зарплата була 500 рублів, це суттєво.\n– А як змінилася інша сфера розваг львів'ян, зокрема сфера громадського харчування – кафе, ресторани, буфети? Як змінився раціон, чи меню?\n– Прийшовши до Львова, радянська влада принесла з собою систему громадського харчування, яку перевірили в Радянському Союзі. Перші повоєнні роки – це карткова система.\nЗабув наголосити, що в харчуванні діяла карткова система до 1947 року. Було чотири категорії населення, які забезпечували картками. Перша, найпривілейованіша, категорія – це робітники. Вони мали найбільше хліба – від 500 до 800 грамів, які щодня отоварювали. Місячна норма на інші продукти в карточках, наприклад: 1,8 кг м’яса, 1,8 кг макаронів, 400 грамів олії.\nПотім службовці, потім утриманці і прирівняні до них, і четверта категорія – діти до 12 років. Кожна категорія мала свою норму хліба і продуктів.\nВидавало карткове бюро, що було у міськраді, друкували у Житомирі, щоб уникнути фальшування. Картки – це були фактично другі гроші. Ними розплачувалися під час ремонту взуття, пошиття одягу. Володіти карточками понад норму було щастям. Ними могли непогано оперувати.\nНа всіх карток не вистачало, давали їх лише тим, хто працював, що були до Львова запрошені. Вважалося, що десь 50% мешканців Львова можуть і без карточок нормально прожити. Хоча там були і скарги, але видавали насамперед “своїм”.\nІснували також карточки на одяг. Тут було три категорії – утриманці і діти були з'єднані в одну. Різнилося тим, що кожній категорії присвоювали певну кількість купонів – робітникам 120 купонів, службовцям – 100 купонів, дітям і утриманцям – 80 купонів. Коли ти йшов, мав спеціальну рознарядку на костюм, який коштував 80 купонів. Були по 10, 5 купонів, як гроші. Мило коштувало 2 купони. Карткова система існувала до 1947 року.\nТепер вернімося до харчування. Система, яка існувала до того, була переважно унфікована, хоча діяли приватні невеличкі заклади харчування. Але в основному всі ресторани були перетворені в їдальні, залишили два чи три – ресторан “Брістоль” на площі Свободи, зараз не існує. Був готель і ресторан “Брістоль”, відомий тим, що там зупинялася ініціативна група з ліквідації Греко-католицької церкви. Один з учасників писав, що “все було по достатку подано, все нам гарно смакувало”.\n“Інтурист”, чи тепер “Жорж”, – це був один із найкращих ресторанів на той час. Там був коктейльний зал. Ресторан “Залізниця” – дуже примітивний, головна страва там – яйця варені, тож він не дотягував до рівня. Було ще кілька ресторанів, які змінювали назви, – “Спартак”, “Україна”, потім вони стали дієтичними їдальнями.\nЗвичайно, радянська система була глибоко кастова. Міська рада мала свою їдальню – там, де зараз ресторан. Там харчувалось керівництво, крім того, вони могли собі додатково замовити продукти своїм же розпорядженням. Є документи, де йдеться про 300 літрів горілки, 100 пачок сірників, сир. Мали ще підсобні господарства, які допомагали розкрадати державну власність.\nОдного разу я знайшов документ, де кожному члену виконкому дали по поросяті. Тим не менше, цього директора все одно зняли, поставили іншого – він думав, що відкупиться.\nВлаштуватися на роботу в заклади харчування було справжньою проблемою. Щоб постояти біля бочки з пивом, продавати, треба було заплатити близько 500 рублів. А в ресторан, шашличну – ще більше. За кожне місце платив керівництву, зокрема в одному з документів прочитав, що на день народження керівника одного з харчторгів одне кафе віддало 2000 рублів, інше – дві бочки пива… Тобто кожна людина, яка працювала в тій системі, мала дати щось.\nДосить популярними були обіди і сніданки у підвідомчих закладах. Наприклад, управління освіти харчувалось у дитячому садку чи школі, об’їдаючи тим самим дітей – вони щодня на сніданок, обід і вечерю йшли в навчальні заклади, і це у важкі повоєнні роки, коли діяла карткова система.\nВсі ці речі показували ту систему радянського господарювання, харчування, всюди треба було мати блат, щоб щось дістати, купити. В той же час керівництво було в значно кращих умовах.\nНаприклад, перший секретар Іван Грушецький: крім того, що він мав спеціальне забезпечення, перші секретарі районів щоразу присилали йому якісь свіжі продукти з районів, він окремо дивився кіно, яке йому привозили кінопересувкою, без цензури, спеціально для нього та інших його чиновників. Коли скасували карткову систему і розібрали всі продукти, які були, вони повернули собі свою карткову систему, де було написано “за красиву радянську торгівлю”, і отримували ці продукти звідти.\nЗвичайно, невдовзі навіть ті приватні нюанси, які ще діяли, – якісь невеличкі кафе, знівелювалися і Львів перетворився в типове радянське місто, де система громадського харчування пропонувала якісь щі, свєкольнік. Вже не було тієї системи харчування, коли попри те, що йшла війна, у Львові пили натуральну каву.\nНавіть доходило деколи до абсурдів: склади були заповнені чаєм, твердим сиром, горілкою, якої у Львові не споживали. Тобто та система, яка ще залишалася, – вони не замовляли, не була затребувана велика кількість чаю, бо у нас пили каву.\nМикола Козирєв на одному зі своїх засідань каже: вони ж люблять каву, не треба їм пропонувати чай. Для чого веземо його сюди, його ж тут не п'ють. Та з часом, коли радянська влада вже вбулася, всі ці речі, які відрізняли Львів від інших міст, знівелювалися і воно перетворилося на типове радянське місто.\n– Пане Романе, дуже дякую вам за надзвичайно цікавий екскурс у повсякденне минуле радянського Львова. Будемо сподіватися, що ці теми, пов'язані з побутовою історією, дозвіллям, відпочинком, будуть досліджувати і показувати суспільству.


Ми молоді та амбіційні! СГ маркет - це магазин, спрямований поліпшити зв`язок виробника з інтернетом. Ми шукаємо тільки надійних партнерів і гарантуємо взаємність.\nЗапорука гарних відносин - відвертість та впевненість у своєму партнерові.\nСвіт перевантажений інформацією та менеджментом, і це забирає доволі багато часу та відволікає від основного. Україна - найпотужніша аграрна країна світу, межі її неосяжні, тому ми спрямували свій потенціал в цей напрямок і знайшли те, що приверне увагу до господарства.\nЛише уявіть, що через один дзвінок ВИ зможете забезпечити себе всім, що вам так необхідно! Все технічне обладнання, засоби догляду, посіву та збору урожаю, новини, ціни експортерів та виробників, послуги перевезень, консультацію.\nВсю цю інформацію необхідно моніторити постійно, адже той, хто володіє інформацією - володіє світом. Вважаємо, що технічний бум України вже не за горами, і ми стоїмо на порозі чогось неймовірного, того що підніме її на новий рівень, а АПК буде його першою сходинкою.


За оформлення паспорта поза чергою посередники просять 100 гривень – Українці Сьогодні\nYou are here: Home / Україна / За оформлення паспорта поза чергою посередники просять 100 гривень\nЗа оформлення паспорта поза чергою посередники просять 100 гривень\n— Задолбали уже, — каже 48-річна Ірина адміністратору паспортного столу Святошинського району на вул. Гната Юри. 20 квітня вона вчетверте подає документи на оформлення біометричного закордонного паспорта.\n— Минулого четверга прийшла о 7:45. За годину до відкриття була тринадцята. Талончиків не вистачило. Електронна черга не працює. Всі між собою сваряться, — продовжує Ірина. Вона худорлява, в спортивному костюмі. — Вчора скаржилася керівнику відділення. Відповіла, що не допоможе, бо відділення перевантажене. Оформляють паспорти 100 особам. Де ж стільки взялося, якщо електронна черга не працює? Так роблять навмисне, щоб люди платили хабарі за обслуговування поза чергою.\nПісля оголошення безвізового режиму для України в центрах надання адміністративних послуг зросла кількість клієнтів, які бажають оформити біометричний паспорт. Саме за таким пускатимуть у Європу без віз.\nБіометричні паспорти видають у відділах централізованого оформлення документів на бульв. Тараса Шевченка, 27, просп. Миколи Бажана, 1е, та пл. Лесі Українки, 1. Також — в паспортних підрозділах міграційної служби. Такі є в кожному з 12 районів міста.\nПаспортний стіл на вул. Гната Юри працює у п’ятиповерхівці із заґратованими вікнами. На вхідних дверях приклеєні оголошення турагентств, адвокатських послуг і реклама манікюру. Зробити тут біометричний паспорт коштує 557 грн.\nЧергу формують із трьох категорій клієнтів. Тих, які записалися по інтернету, по талонах і з “живої”. Електронна розписана на два тижні вперед. Талони видає у відділенні адміністратор. По п’ятницях — на поточний день, по вівторках, середах і четвергах — на місяць уперед. Стаю 13-ю в “живу” чергу. За годину за мною займають ще троє жінок.\nДокументи починають приймати о 9:00. Номер талона висвітлюється на електронному табло. За годину обслуговують двох людей. Першою з кабінету виходить жінка з рудим волоссям, поправляє 12-річному хлопцеві капюшон.\n— Паспорт оформляю собі й синові, — пояснює. — Талончики отримала місяць тому. Сьогодні подала документи. Сплатила оформлення, за 21 робочий день повинна забрати.\nЧоловік у білій сорочці пропонує все вирішити без талончиків і черг. Не називається. Мовляв, має “виходи” на керівника відділення. За посередництво просить 100 грн.\nУ відділі централізованого оформлення документів на бульв. Шевченка, 27, біометричний паспорт роблять за 990 грн.\nУ приміщенні сучасний ремонт, техніка, м’які пуфи. Є дитячий куточок із розмальовками й олівцями, кавовий автомат. О 10:00 21 квітня у фойє чекають майже 70 людей. Адміністратор видає талончик під номером 112. На ньому вказаний час очікування — 35 хв. Але за цей час черга доходить лише до 79-го.\n— Документы сдала за 35 минут 11 дней назад. Сегодня забираю паспорт. Должна была ждать не больше недели, но у них были какие-то технические неполадки, — розповідає киянка 24-річна Аліса. Її обличчя густо вкрите ластовинням. Поправляє окуляри в широкій оправі. Оформлює біометричний паспорт для подорожей Європою.\n— Тут колосальний наплив людей, але приймають швидко. Я здала документи за 40 хвилин, — розповідає 36-річна Віра. — Прийшла сюди після сварки з заступником начальника паспортного столу Святошинського району два тижні тому. 55-річна жінка на скарги не реагувала, хамила. Під час розмови їла. У таких закладах треба зробити платним оформлення документів. Нехай розширюють штат.\n4 мільйони українців отримали біометричні паспорти. До кінця року МВС планує видати ще майже 1,5 млн документів. Виготовлення закордонного біометричного паспорта триває 21 день, термінового — 7.\nЧитайте також: ПРОГНОЗ ПОГОДИ НА ТРАВНЕВІ СВЯТА: ОБІЦЯЮТЬ ТЕПЛІ ДОЩІ


Українців налякала інформація про злам "Дії" | podrobnosti.ua\nУкраїнців налякала інформація про злам "Дії" [ Редагувати ]\n22 січня 2022 20:01 за матеріалами: Подробиці-ТВ\nПовідомлення повністю англійською\nПаспортні дані мільйонів українців виставили на продаж. Номери телефонів, ІПН - усе, що є в "Дії" - за 15 тисяч доларів. Таке оголошення на одному з хакерських сайтів - наполохало усіх. Його створив напередодні невідомий і запевняв: зламав портал державних послуг під час кібератаки. У Мінцифрі з реакцією не забарилися. Заявили: усе фейк! А повідомлення - ніщо інше, як гібридна війна. Чи справді наші з вами дані захищені? І хто стоїть за інформаційною атакою? Карина Вакарєва спробувала розібратися.\nЗламав "Дію" і продає персональні дані мільйонів українців. Таке оголошення напередодні на одному з хакерських форумів - виставив невідомий. За все просить 15 тисяч доларів. Запевняє - має імена, номери телефонів, водійські посвідчення, паспорти й ковідні сертифікати. Тобто всю інформацію, яка міститься на державному порталі. А отримав її під час кібератаки в ніч проти 14 січня. Повідомлення повністю англійською.\nЦитата "Продаю персональну інформацію громадян України. Це база даних кількох державних установ. Перша частина з сервісу "Дія".\nНа історію з витоком даних - одразу відреагували у Мінцифрі. Запевняють: оголошення - фейк, а спроба хакерів ніщо інше, як чергова провокація. Мовляв, кіберзлочинці так намагаються підірвати довіру до роботи державного сектору.\nЗакликаємо українців не піддаватися паніці. Усі персональні дані перебувають під надійним захистом у держреєстрах. Шахраї продають старі дані, що скомплектовані з багатьох джерел, які були злиті до 2019 року.\nТобто навіть з цієї відповіді Міністерства - випливає, що дані таки продають. Програмісти припускають - файли могли злити в мережу колишні працівники. В Гільдії ІТ-фахівців частину документів вже навіть опрацювали. Кажуть, деякі з них зовсім свіжі.\nТарас Розкішний, голова Гільдії ІТ-фахівців:\nПро суб`єктів господарювання, наприклад, про "є-Малятко", про сертифікати вакцинації громадян, які були туди додані наприкінці 2021 року. заява Мінцифри є однозначно поспішною, оскільки за такий короткий проміжок часу неможливо зробити такий ґрунтовний аналіз подібного рівня. Тому, на мою думку, це є скоріше намагання відбілити свою репутацію.\nМи намагалися отримати коментар від Міністерства цифрової трансформації, а також кіберполіції. Але оскільки сьогодні вихідний - на зв'язок ніхто не вийшов. Тож, більше інформації, ймовірно, вже буде в понеділок. А нині хакер анонсує нові лоти - обіцяє виставити дані з сайтів Мінрегіону, Головного сервісного центру МВС та реєстрів судової влади.\n01 травня 2022 18:58 На "Укрзалізницю" розпочалася кібератака\nНаціональний залізничний перевізник "Укрзалізниця" заявив, що його онлайн-сервіси зазнають кібератаки


Урок з геометрії" Прямокутна система координат"\nУрок геометрії у 9 класі.\nТема: Прямокутна система координат.\nМета: систематизувати знання учнів про прямокутну систему координат,\nрозвивати логічне мислення, уяву, графічну культуру, показати\nвзаємозв'язок з іншими предметами.\nШістнадцятирічний досвід роботи на посаді вчителя математики привів мене до висновку об’єктивної необхідності проведення уроків з комп'ютерною підтримкою, впровадження інноваційних технологій на уроках математики. І це викликано не стільки структурою програмового матеріалу, скільки психолого-педагогічними особливостями діяльності учнів .Збільшення розумового навантаження на уроках математики вимагає пошуку ефективних методів і математичних прийомів, які б активізували школярів , стимулювали їх до самостійного оволодівання знаннями.\nІнший перспективний шлях ефективності викладання математики –подання матеріалу через історію розвитку інтелектуальних і особистісних надбань творців математичної науки. Намагаюсь пов'язати матеріал з біографіями видатних математиків, з відомостями про їхнє мислення, особистісні цінності. Готуючись до уроку обов'язково знаходжу історичні факти та відомості ,що доповнюють зміст підручника, розкриваю походження математичних понять і термінів, їх зв'язок з іменами вчених – математиків. Обізнаність з історичними фактами розширює кругозір учнів, підвищує їх загальну культуру, дає можливість краще зрозуміти роль математики в сучасному суспільстві. Заохочую учнів до самостійної роботи з додатковою літературою, пошуку цікавих фактів з історії математики, написання рефератів про історію теми, що вивчається. Знайдена інформація може подаватися у вигляді відповідних повідомлень учнів чи у вигляді математичних змагань. Учні на таких уроках особливі активні, бо вони їх співавтори, творці.\nвзаємозв’язок з іншими предметами.\nОбладнання: комп’ютерна підтримка, роздатковий матеріал.\nСистематизація понять, пов’язаних про прямокутну систему координат на площині.\n1. Скажіть, яке було в нас свято,\nНа подарунки всім багате. (День вчителя)\n2. Мені дісталась скринька чарівна\nДогадайтесь, що там торкається дна.\n3. В Богдана мама Валентина\nДаю йому право розкрити картину. (відкриває)\n4. Що може на таке свято\nвчителька математики дістати.\n5. Бачу здивовані Ваші лиця\nДивіться там Точка-мандрівниця.\n6. Недавно вона книжку прочитала,\nЯка її зацікавила й причарувала.\n1.Що таке координатна пряма?\n2.Як ще називають т.О, відрізок ОА?\n3.Що називають координатою точки?\n4.Яку координату має точка С?\n5. Продовжіть речення …ліворуч знаходяться … числа, а праворуч…\n6. Як називаються числа, які відрізняються знаком?\n7. Що називається модулем числа?\nКоординатна пряма - пряма з вибраним початком відліку, одиничним відрізком і вказаним додатковим напрямом.\n2. О - початок відліку\nОА - одиничний відрізок\n3.Координата точки - число, що показує положення точки на прямій.\n4.Точка В має координату 3,а точка С яку? (С (-2)).\n5. Додатні. Від'ємні.\n7. відстань від початку відліку до точки, що зображає число на координатній прямій.\nВчитель. Пригадала 6 клас. Матеріалу там багато.\nВідпочить пішла в садок квіти свої поливати.\nА вони незвичні квіти симпатичні\nПеревіримо відповідь( число -5).\nТочка-мандрівниця - гарна трудівниця\nНе сидить на місці скуто.\nТож вмостившися на скутер,\nВ координатію помчала,\nДе колись уже бувала.\nТа не все згадати може\nТож давайте допоможем.\nТут записуємо дату,і мету уроку.\nГоризонтальна - вісь абсцис\nВертикальна - вісь ординат\nПочаток відліку( з анімацією).\nДайте визначення прямокутної системи координат.\n- Дві прямі ОХ і ОУ з обраним на них одиничним відрізком, і напрямками називається прямокутною системою координат.\nВісь абсцис -\nВісь ординат -\n(Будуємо в зошиті)\nКоординатна площина - площина на якій обрана система координат.\nТочка О розбиває додатні і від’ємні півосі.\nКоординати точки записуються в дужках.\nОсі координат розбиваються на чверті\nСлайд 5 (Зазначаємо в зошиті)\nАбсциса - число, абсолютна величина якого = відстані від точки О до Ах.\nОрдината - число, абсолютна величина якого = відстані від точки О до Ау.\n( працюємо з підручником).\nВсім відома, безсумнівно\nТож і точка-мандрівниця,\nЯк розумницям годиться\nДізнатись хоче не ловивши ґав,\nХто ж її так спланував?\nРозповіді учнів про Рене Декарта.\nДля тих хто хоче більше знати.\nІдея координат зародилась у давнину. Координати були потрібні для визначення положення світил на небі і певних пунктів на Землі, для складання зоряних і географічних карт.\nПрямокутна система координат у вигляді квадратної сітки (палетки) була відома ще у стародавньому Єгипті, нею користувалися і художники доби відродження.\nІдея застосування координат у математиці належить вже згадуваному французькому математику Рене Декарту. На честь Декарта систему координат називають ще прямокутною декартовою системою координат.\nІнший французький математик Рене Декарт створив метод координат. На його честь прямокутну систему координат називають декартовою.\nЗа допомогою декартового методу координат геометричні задачі перекладались на мову алгебри.\nЧималою заслугою Р. Декарта є введення зручних позначень, які збереглися й дотепер: латинські букви х, у, г\nдля невідомих; а,b,с — для коефіцієнтів; х2, у3 — для ступенів.\nТочка - не Рене Декарт\nТа серйозно, не на жарт зможе\nІ Магістром в цьому ділі стати.\nСлайд 7 (Розв’язуємо на дошці)\nКуди поділась чи подалась\nНам про це дізнатись зась!\nТа звістка раптом хороша,\nЗ‘явилась у листоноші.\nПочинається без сліз\nПривіт із .....\nДе ж вона відпочиває!\nГуртом координати всі шукаєм.\nР H М\nА(-6;-3) М(-1;-3) О(4;-3)\nВ(-6;0) Р(-1;0) Х(4;3)\nС(-6;3) S(-1;-3) У(6;0)\nД(-3;3) Т(1;0) Z(8;3)\nL(-6;0) Q(2;3) H(8;-3)\nІ для вас залишила завдання.\nПобудуйте у координатній площині свої ініціали.\nТа додому пора повертатись.\nГеометрією серйозно займатись.\nБачить її цікавою, багатою\nЗ Мандрівницею, абсцисою, ординатою.\nЩо цікавого ви побачили на уроці?\nУ яких чвертях знаходяться точки А(5;-5) В(-7;9) С(4;2) Д(-3;-1)\nЩо можна сказати про координати точки М, якщо точка лежить на осі координат.\n§ 8 п.71\nЗавдання на аркушах\nЗа даними координатами точок побудувати фігуру.\n. / варіант\n1. Побудуйте систему координат, узявши за одиничний відрізок 1 клітинку зошита, і позначте точки:\n2.Дано координати трьох послідовних вершин квадрата АВСD:\nА(0;0); В(0; 4); С(-4; 4).\nа) Накресліть цей квадрат.\nб) Запишіть координати точки D.\n2.Дано координати трьох послідовних вершин квадрата:\nА(0; 3); В(0; 0); С(3; 0).\nпрезентація до теми" Прямокутна система координат"\nУрок математики в 1 класі "Подорож місяцями"\nУрок "Додавання і віднімання звичайних дробів"\nДодатки до уроку "Найбільші міста України. Харків підземний. Розв'язання прикладів і задач з багатоцифровими числами"


Підбірка кримінальних новин, інформація про пожежі та аварії - Vgorode.ua\nНе для слабкодухих: добірка трагічних подій на Львівщині за останні дні\nфото vk.com Фото:www.infosmi.net Фото:ua-reporter.com Фото:vikka.ua\nНовини Львова - Общество. 29 cічня 2015, 09:36\nКриминал Кража Пожары\nЛьвів, звичайно, не Чикаго, але смертей, пожеж, крадіжок, аварій, смертей та інших випадків тут теж вистачає. Vgorodе зібрав саме такі трагічні трафунки, які сталися в різних районах нашого міста і області за останні дні.\nУ ставку втопився трирічний хлопчик\nВ Сокальському районі на Львівщині впав у приватний ставок і втопився трирічний маленький хлопчик. Це сталося у селі Свитазів на Сокальщині.\nНезважаючи на те, що його вчасно привезли в лікарню, травми, які він одержав, були несумісні з життям.\nУ річці Тисмениця знайшли утопленицю\nВ селі Раневичі Дрогобицького району в річці Тисмениця знайшли тіло 85-літньої жінки без ознак насильницької смерті. Загиблу виявили місцеві мешканці. Вони повідомили про страшну знахідку і повідомили в міліцію. Жінка була їх односельчанкою, і її вже декілька днів розшукували рідні.\nУ Городоцькому районі від ножових поранень загинув юнак\nТіло 19-літнього хлопця без ознак життя правоохоронці виявили на дорозі в одному із сіл району з ознаками насильницької смерті. Загиблий був знайдений з двома ножовими пораненнями в ділянці живота та грудної клітки.\nПідозрюваного у скоєнні вбивства було знайдено за гарячими слідами. Його було локалізовано за місцем проживання. Причиною конфлікту, що призвів до трагедії, стало п'яне непорозуміння.\nЗловмисник намагався створити собі липове алібі, але марно. Правоохоронці оперативно знайшли його місцезнаходження та ніж, яким було вчинено вбивство.\n28-річного чоловіка чекає позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.\nУ Яворові вчаділи четверо людей\nУ Яворові в приватному будинку отруїлись чадним газом четверо чоловік. Серед потерпілих - двоє людей віком 56 і 46 років, і двоє - 7 та 28 років. Старших після шпиталізації відпустили додому, а 7-річну дитину і 28-літню відправили в реанімаційне відділення Яворівської ЦРЛ.\nПричиною отруєння, як вважають фахівці, могла стати несправність каміна на твердому паливі.\nВодій врізався в дерево, травмувалась 20-літня пасажирка\nУ Стрийському районі водій автомобіля Mercedes на швидкості в’їхав у дерево. Внаслідок ДТП травмувалась 20-річна пасажирка цього авто.\nПодія відбулась близько 8-ї години ранку на автодорозі Стрий-Тернопіль.\nЗа попередніми даними, керманич буса Mercedes-Benz Sprinter, 33-річний мешканець Тернополя, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, виїхав за межі проїзної частини та влетів у дерево.\nУ Львові на "зебрі" авто збило чоловіка\nВодій буса Mercedes-Benz Vito, 47-річний львів'янин, на вул. Шевченка збив на нерегульованому на пішохідному переході 54-річного чоловіка.\nВ результаті наїзду пішохід отримав відкритий перелом ноги. Потерпілого шпиталізували до травматологічного відділення лікарні.


Паста з куркою в вершковому соусі – 8 рецептів приготування\nВ Італії просто обожнюють готувати пасту. Її подають з різноманітними соусами, в результаті чого смакові якості страви розкриваються по-різному. Найбільш популярна варіація цієї страви – паста з куркою у вершковому соусі. Способів її приготування досить багато, але всі подібні страви виділяють незвичайний запах і мають делікатний смак ловлення вершків.\nЯк запевняють італійські кухарі, поєднання пасти з дієтичним м’ясом і ніжними вершками знімає напругу і заряджає енергією. І з цим важко не погодиться, адже смак страви просто приголомшливий.\nЗа формою виділяють два типу пасти: довгу і коротку. Довгі сорти подаються з соусом однорідної консистенції, а короткі – з неоднорідним, у якому інгредієнти порізані шматочками.\nПропонуємо рецепт короткої пасти у вигляді звичних нам спіральок, бантиків, мушель і т. д.\nпівчашки насичених вершків;\nпетрушка, олія оливи для смаження;\nсушений чебрець, чорний і кайенский перець, сіль.\nКуряче м’ясо ріжемо соломкою, моркву і Пармезан тремо на тертці. Петрушку дрібно рубаємо, а зубчики часнику просто тиснемо.\nВідварюємо макарони і залишаємо частину навару, в якому готувалися вироби.\nНа олії обсмажуємо курятину до рум’яного відтінку, потім кладемо до м’яса моркву і часник. Через п’ять хвилин наливають юшку, додаємо спеції і сіль.\nЧерез десять хвилин доливаємо вершки і висипаємо зелень. Тушкуємо соус три хвилини і вимикаємо.\nНа блюдо викладаємо пасту, поливаємо її ніжним соусом і посипаємо Пармезаном.\nІталійська паста – це не тільки приклад кулінарного мистецтва, але й частина культури цієї країни. Історія страви сягає корінням у ті часи, коли люди тільки освоювали землеробство. Вони змішували воду з борошном, отриману суміш сушили, а потім просто відварювали. Сьогодні паста – це не просто тісто з водою, а справжнє вишукане блюдо, яке полюбилося всьому світу.\n260 г м’яса курки;\nчашка жирної сметани (вершків);\nНа розігрітому маслі обсмажуємо шматочки курки разом з нашаткованою цибулею протягом 15 – 20 хвилин.\nПосипаємо м’ясо з цибулею прованськими травами, сіллю і перцем. Додаємо сметану (вершки) і натертий на дрібній тертці сир. Прикриваємо склад і тушкуємо 5 – 7 хвилин.\nВідварюємо Пасту у великій кількості води, в готовому вигляді викладаємо на блюдо і поллємо вершково-сирним соусом з апетитними шматочками курятини.\nКурячу грудку використовують в приготуванні різних страв, і саме з цієї частини птиці паста виходить дуже ситна і смачна.\nВ рецепті обов’язково використовуйте сухі трави прованські – так аромат готового страви буде просто приголомшливим.\n380 г пасти;\nсухі італійські трави.\nНа підігрітому оливковій олії пасеруємо кубики цибулі, а потім кладемо шматочки курячого філе і обсмажуємо до готовності.\nПосипаємо інгредієнти пряними травами і сіллю. Вливаємо вершки, доводимо складу до кипіння, чекаємо пару хвилин і зменшуємо нагрівання.\nУ підсоленій воді відварюємо пасту, а потім готові макаронні вироби перекладаємо в сковорідку, перемішуємо разом з соусом і через кілька хвилин вимикаємо вогонь.\nДля приготування національного блюда італійські кухарі часто використовують фетучіне. З усіх видів паст такий виріб відрізняється багатим вмістом вітамінів. Для надання ніжності і пікантного аромату, фетучіне готують у вершково-часниковому соусі.\n380 г фетучіне;\nКуряче м’ясо і часник нарізаємо смужками, щоб їх форма і розмір мали схожість з самої пастою.\nКладемо інгредієнти в сковорідку, наливаємо олію і смажимо 15 – 18 хвилин.\nВідварені фетучіне додаємо до м’яса, вливаємо вершки, додаємо подрібнений часник і прянощі. Перемішуємо склад і через пару хвилин знімаємо готову страву з плити.\nІталійська Карбонара завоювала популярність по всьому світу. Особливо довгі спагеті зі смачним соусом оцінили маленькі гурмани. Карбонару можна приготувати в вершках по-різному, але ми пропонуємо класичне виконання апетитного страви.\n180 г спагетті;\n170 курячої грудки;\nсвіжий базилік, мускатний горіх;\nНа оливковій олії обсмажуємо шматочки курки до готовності.\nГотуємо соус. Для цього збовтуємо яйця разом з тертим Пармезаном і злегка охолодженими вершками. Сюди ж додаємо мускатний горіх, перець і нарізані листя базиліка.\nДо курятині викладаємо готові спагетті, заливаємо все соусом, перемішуємо і вимикаємо вогонь.\nЯкщо ви вирішили спробувати що-небудь новеньке з італійської кухні, то приготуйте таку страву, як паста з копченою куркою. Поєднання ніжних вершків і копченого м’яса дають приголомшливий і незвичайний смак. Процес приготування нічим не відрізняється від класичного виконання. Все що вам потрібно, це знайти макаронне виріб Пенне.\n180 г копченої курятини;\n150 г Пенне (трубочки-пір’я);\nНі для кого не секрет, що італійські кулінари використовують для обжарювання інгредієнтів лише оливкова олія, саме на ньому і ми пасеруємо слайсы часнику.\nПотім підрум’янений часник викидаємо і заливаємо вершки стало пряним масло. Додаємо сіль і перець.\nДо вершків також можна влити юшку, яку завбачливо залишили після варіння пенне.\nЧерез п’ять хвилин кладемо в соус макарони і перемішуємо. Потім викладаємо шматочки копченої курятини і колечка маслин.\nВсі інгредієнти перемішуємо, доводимо пасту до кипіння і знімаємо з вогню.\nІталійська кухня подарувала всьому світу безліч смачних і простих у виконанні страв. Одним з таких шедеврів є паста з куркою і грибами у вершковому соусі.\nДля рецепту краще взяти спагетті з твердих сортів і свіжі гливи.\n150 р м’яса птиці;\n120 г грибів гливи;\nмасло для смаження і зелень для подачі.\nНа підігрітому маслі смажимо гриби і як тільки вони підрум’яняться, додаємо нашатковану цибулю і кубики курячого філе. Готуємо 8 – 10 хвилин.\nСпагетті відварюємо до напівготовності – так вони будуть смачніше і корисніше. А до повної готовності їх доведе гарячий соус.\nДо м’яса вливаємо вершки і готуємо складу до загустіння. Потім висипаємо дрібно натертий сир, і як тільки він розплавиться і соус стане в’язким, кладемо спагетті.\nПеремішуємо готову страву і прибираємо з вогню.\nНа тарілку викладаємо наш кулінарний шедевр і посипаємо його зеленню з сиром.\nПаста з куркою в вершковому соусі з томатами\nМакаронні вироби можна поєднувати не тільки з м’ясом, але і з будь-якими овочами. Завдяки такій комбінації з’явився новий рецепт італійської пасти – з куркою і томатами.\nдва склянки помідорів черрі;\nсушений базилік і орегано;\nУ підсолену воду закидаємо спагетті і варимо до напівготовності. Залишаємо трохи юшки по закінченню варіння.\nКуряче філе натираємо сумішшю з солі, перцю і сушених пряних трав. Потім обсмажуємо в маслі до готовності і ріжемо на шматочки.\nВ олії пасеруємо часник, потім додаємо до нього половинки чері. Тушкуємо продукти 4 – 5 хвилин, а потім кладемо до них спагетті разом з юшкою.\nПісля, закладаємо шматочки курки і свіжий подрібнений базилік, перемішуємо склад і відразу знімаємо його з плити.\nГотову страву подаємо з тертим сиром.\nЩоб страва не нашкодило здоров’ю, пасту варто вибирати з твердих сортів пшениці. Вироби ні в якому разі не варто промивати перед варінням – так вони просто злипнуться. Щоб цього не сталося, макарони відварюють у великій кількості води на 100 г продукту припадати не менше одного літра рідини. Так як макаронні вироби подаються з гарячим соусом, час їх приготування варто скоротити, порівняно з традиційним, на пару хвилин, тобто, зварити пасту аль денте.\nСоус песто: класичний рецепт, як приготувати в домашніх умовах. З чим їдять соус pesto – 6 рецептів страв\nРибне суфле в духовці – 6 рецептів смачного суфле з риби як у садку\nКотлети з курячої печінки – 8 рецептів печінкових котлет


Люблю пізні сніданки. У вільні дні є час повозитися в кухні і приготувати, наприклад, млинці з маслом! просто, смачно, по-домашньому. Масло треба загортати в гарячий млинець і насолоджуватися! опис приготування: Для млинців з маслом раджу використовувати гарне масло, жирності понад 80 відсоткі...\nБулочки на живих дріжджах\nАромат свіжої випічки на кухні полонить не тільки дітей, але і дорослих. Якщо вас відвідало натхнення і ви хочете спекти щось солоденьке, то поспішаю поділитися зовсім нескладним рецептом булочок. опис приготування: Перед вами класна ідея, як приготувати булочки на живих дріжджах з начинкою з ...\nЯк же апетитно виглядають булочки на рекламних плакатах Макдональдс і інших закусочних. Якщо хочете поласувати ними, то не обов'язково купувати готові. розповім, як приготувати булочки будинку. опис приготування: Такі булочки можна використовувати для бургерів, бутербродів з ковбасою або котле...\nХочу поділитися рецептом тіста для пиріжків найшвидшого приготування. Незважаючи на те, що в рецепті іспользиется мінімальну кількість продуктів, тісто виходить дуже смачним. опис приготування: Пиріжки з цього тесту можна робити будь-якої форми — трикутні, квадратні, круглі. Вони будуть смачні...\nЧізкейк з сиром та згущеним молоком\nПриготування чізкейку - процес не такий вже й простий: потрібно зробити правильну консистенцію, витримати потрібний температурний режим. розповім, як приготувати чізкейк з сиром та згущеним молоком. опис приготування: Якщо ви тільки знайомитеся з цим дивовижним десертом, то рекомендую починати...\nДавайте разом пригадаємо смак сочнікі, які так любили в дитинстві. Вони одночасно були м'які і розсипчасті, з ніжною начинкою. розповім, як приготувати домашні сочнікі з сиром. опис приготування: Домашня випічка - це мій коник, а тим більше з старовинних рецептів. Такі сочнікі готувала тільки ...\nВи любите плавлений сир? А хочете навчитися готувати його самостійно в домашніх умовах? Сьогодні я поділюся з вами рецептом, як приготувати домашній плавлений сир з сиру і вершкового масла. опис приготування: Плюс приготування домашнього плавленого сиру в тому, що його завжди можна приготувати...\nДуже гарне печиво можна приготувати самим будинку, для цього потрібно трохи часу і велике бажання. Отже, розповідаю, як приготувати фігурні печива, на цей раз - великодні. опис приготування: Фігурні печива дуже популярні, особливо ті, які оригінально прикрашені. Вони будуть до речі на будь-яко...\nкаша кукурудзяна пиріг дріжджовий каша на воді маринована капуста рибний пиріг свинина у соусі з сиром запіканка запіканка з макаронів гречка в мультиварці десерт дієтичний родзинками з горіхами картопляне салат зі шпинатом суші печінка смажена