2019 Серпень 27 | Офіційна сторінка Кам'янка-Бузької районної державної адміністрації\nНовини за день 27 Серпень 2019\nАндрій Вашківський оглянув проведення будівельних робіт у ДНЗ с.Банюнин\n27 Серпень 2019 admin\n27 серпня перший заступник голови райдержадміністрації Андрій Вашківський відвідав ДНЗ в с.Банюнин де оглянув проведення ремонтних робіт. У даному закладі за рахунок коштів конкурсу мікропроєктів місцевого розвитку у Львівській області реалізовується проєкт «Капітальний ремонт (утеплення фасаду) ДНЗ в с.Банюнин Кам’янка-Бузького району Львівської області»», кошторисна вартість – 400 тис грн.\nПерший заступник голови райдержадміністрації Андрій Вашківський вшанував пам’ять полеглих новітніх Героїв Кам’янеччини, які відали своє життя у боротьбі за Незалежність України, за свою сім’ю проти московського окупанта та поклав живі квіти до могил Володимира Шпирки та Володимира Гнатишина.\nАграрії Львівщини завершують збирати ранні зернові культури. Про це інформують у департаменті агропромислового розвитку Львівської ОДА. Відтак, станом на 27 серпня за всіма категоріями господарств вже зібрали ранніх зернових на площі 254 тис га (98 %) та намолотили 1 235 тис тонн зерна, урожайність – 48,6 ц/га.\nДіяльність суб’єктів господарської діяльності, що надають послуги із працевлаштування за межами країни, сьогодні, 27 серпня, розглянули на нараді у Львівській ОДА під головуванням очільника області Маркіяна Мальського. Під час обговорення заслухали звіт про проведення контрольних заходів щодо суб’єктів підприємництва, що надають послуги із працевлаштування за кордоном.\nПро це інформують у департаменті дорожнього господарства, транспорту та зв’язку Львівської ОДА. Відтак, на Пустомитівщині завершують капітальний ремонт мостового переходу.\nВ День Незалежності України у Ведмежому притулку Домажир було встановлено Національний рекорд, який зібрав 103 людини з усієї країни з прізвищами «Ведмідь», «Медвідь» та спільнокореневими. Учасники також підписали звернення до депутатів Верховної Ради України із закликом підвищити стандарти утримання диких тварин і прийняти законодавчі документи про реабілітаційні центри в Україні. В межах програми заходу відбувся […]\nФК “Буг” знову переміг у фіналі розіграшу кубка району з футболу\n24 серпня традиційно пройшов фінал Кам’янка-Бузького району з футболу 2019 року, у якому змагались ФК “Буг” м.Кам’янка-Бузька та ФК “Руда” с.Руда Сілецька. Матч проходив у рівній боротьбі тому основний час гри закінчився з рахунком 0:0. У додаткових таймах команди обмінялись голами і визначали кращого у серії післяматчевих пенальті. В підсумку кращою був ФК “Буг”. Кубком та індивідуальними […]


ABBYY FineReader 9.0 Corporate Edition (2008) Multilingual — Windows\nABBYY FineReader 9.0 Corporate Edition (2008) Multilingual\nОстанній раз роздавалося Lahukrem (2018-12-24)\nВерсія: 9.0.0.1042 Final\nНайновіша версія: 9.0.0.1042 Final\nОпераційна система: Windows Vista, Windows XP, Windows 2000\nЄ зручні інструменти для адміністрування.\nМожливості ABBYY FineReader 9.0 Corporate Edition:\nОтримання і обробка зображення, аналіз і розпізнавання, збереження результатів, легкість і зручність використання. мережеві можливості, отримання і обробка зображення, надійне сканування.\nДля сканування великої кількості сторінок в програмі передбачений спеціальний режим, що дозволяє працювати як з автоподавачем сканера, так і без нього.\nABBYY FineReader відкриває файли наступних форматів: PDF, BMP, PCX, DCX, JPEG, JPEG 2000, TIFF, PNG.\nВідкриття PDF-файлів: ABBYY FineReader відкриває і розпізнає файли у форматі PDF.\nТворець PDF-файла може обмежити доступ до свого файлу, наприклад захистити його паролем, встановити заборону на відкриття файлу або витягання з нього тексту і графіки.\nПри відкритті подібних файлів ABBYY FineReader запрошуватиме пароль, щоб забезпечити захист авторських прав творця файлу.\nОбробка зображень. ABBYY FineReader дозволяє заздалегідь обробити зображення, щоб підвищити якість розпізнавання і спростити подальшу роботу з документом.\nПрограма містить такі опції як: очистити зображення від сміття, усунути перекоси, усунути спотворення рядків, інвертувати зображення, повернути або дзеркально відобразити зображення, обрізати зображення, стерти частину зображення.\nАналіз і розпізнавання. Визначення структури документа. ABBYY FineReader представляє революційно новий підхід до розпізнавання документів.\nТепер документ аналізується і обробляється цілком, а не посторінково, що дозволяє FineReader зрозуміти такі елементи його внутрішньої структури, як верхні і нижні колонтитули, виноски, підписи до картинок і діаграм, стилі, шрифти і так далі. Елементи початкового документа відновлюються в розпізнаному документі.\nНаприклад, при збереженні в Word верхні і нижні колонтитули, виноски відтворюються як відповідні об'єкти в Word.\nВідмінна якість розпізнавання і точне збереження оформлення. Система оптичного розпізнавання ABBYY FineReader точно розпізнає і максимально повно зберігає початкове оформлення будь-якого документа (зокрема з текстом на тлі картинок, з кольоровим текстом на кольоровому фоні, з обтіканням картинок текстом і так далі).\nРозпізнавання багатомовних документів. ABBYY FineReader розпізнає документи на 179 мовах, включаючи російську, англійську, німецьку, французьку, іспанську, італійську, шведську, фінську, болгарську, угорську, словацьку, чеську, башкирську, білоруську, казахську, українську. Для 36 мов, передбачена перевірка орфографії.\nТекст документа може бути складений на двох і більш мовах. Користувач може вказати свою мову розпізнавання для кожного блоку типу «текст» або для кожного елементу таблиці.\nІнтелектуальне розпізнавання PDF-документів. Як відомо, деякі PDF-файли містять так званий текстовий шар, причому його вміст може не повністю відповідати видимому на екрані документу. FineReader заздалегідь аналізує вміст файлу і для кожного текстового блоку ухвалює рішення: розпізнати його або витягувати відповідний текст з текстового шару. Таким чином вдається збільшити якість розпізнавання і скоротити час обробки.\nРозпізнавання цифрових фотографій документів. Тепер для розпізнавання необов'язково оснащувати комп'ютер сканером. ABBYY FineReader дозволяє розпізнавати фотографії документів, зроблені цифровою камерою (рекомендується використовувати цифровий фотоапарат з дозволом матриці 4 Мпікс і вище). Існує безліч випадків, коли для отримання зображення зручніше використовувати фотоапарат, ніж сканер.\nНаприклад, під час ділової зустрічі поза офісом, при розпізнаванні вивісок або оголошень, в бібліотеці, особливо при роботі з товстими або старовинними книгами. Не говорячи вже про те, що цифровий фотоапарат працює у декілька разів швидше за будь-який сканер.\nРозпізнавання гіперпосилань ABBYY FineReader знаходить в тексті посилання на веб-сайти, адреси електронної пошти, файли, ftp-серверы і відтворює їх у вихідних документах. Такі документи можуть бути збережені у форматах Microsoft Word, PDF і HTML.\nКрім того, в розпізнаний текст можна додавати власні гіперпосилання.\nПри розпізнаванні PDF-файлів, окрім зовнішніх посилань, відновлюються і внутрішні (на інші сторінки того ж документа).\nВ комплект постачання системи включений ABBYY Screenshot Reader.\nЦе просте і зручне застосування призначене для розпізнавання тексту з будь-якої області екрану.\nABBYY Screenshot Reader перекладає в редагований формат такі тексти, які не можна скопіювати звичайним способом, – системні повідомлення, написи в Flash-роликах і так далі Як розпізнаний текст, так і знімок екрану можуть бути збережені у вигляді файлу або передані в буфер обміну.\nABBYY FineReader підтримує розпізнавання штрих-кодів, зокрема двомірних типу PDF-417.\nВеликий вибір форматів збереження ABBYY FineReader легко і швидко експортує результати розпізнавання в популярні офісні застосування.\nСеред них Microsoft Word, Microsoft Excel, Microsoft PowerPoint, Lotus Word Pro, Corel WordPerfect, OpenOffice.\nРозпізнаний текст можна зберегти в різних форматах : PDF, PDF/A, DOCX, XLSX, RTF, DOC, XLS, CSV, TXT, HTML, Unicode TXT, Word ML, LIT, DBF.\nСтворення PDF-файлів, захищених паролем.\nABBYY FineReader дозволяє зберігати результати розпізнавання у вигляді PDF–файла, захищеного паролем.\nПароль може бути встановлений як на відкриття файлу, так і на інші дії з документом (друк, витягання вмісту, можливість редагування, внесення коментарів, додавання/видалення сторінок і ін.).\nПередбачена можливість вибрати рівень шифрування PDF-файла.\nСтворення PDF-файлів з тегами.\nВсі PDF-файлы, створені за допомогою FineReader, оптимізовані для публікації в інтернеті.\nКрім того, FineReader має Мережеві можливості (доступні у версії ABBYY FineReader Corporate Edition)\nАвтоматична мережева установка.\nПідтримуються всі основні способи мережевої установки.\nABBYY FineReader можна автоматично встановити з сервера на робочі станції за допомогою Active Directory, Microsoft Systems Management Server, а також з командного рядка.\nЗручні інструменти адміністрування.\nЗа допомогою утиліти управління ліцензіями можна відстежувати використання ABBYY FineReader Corporate Edition на робочих станціях в локальній мережі, резервувати ліцензії за певними станціями, а також додавати нові ліцензії.\nПідтримка мережевих багатофункціональних пристроїв.\nМережевим багатофункціональним пристроєм, що суміщає функції сканера, принтера, копіювального апарату і факсу, можуть користуватися всі співробітники організації.\nВикористовуючи спеціальні налаштування ABBYY FineReader, кожен співробітник зможе зробити так, щоб відскановані ним документи були автоматично відкриті і розпізнані на його робочій станції.\nHot Folder & Scheduling (Автоматична обробка документів з вибраної теки в призначений час).\nFineReader Corporate Edition підтримує автоматичну пакетну обробку зображень і PDF-файлов.\nПочаткові файли можуть поступати в теку на локальному диску, на іншій машині, доступній по мережі, на ftp-сервер або в теку поштової скриньки.\nВсі операції виконуються відповідно до розкладу.\nМожна, наприклад, призначити розпізнавання всіх файлів, що поступили за день, на нічний час, коли комп'ютер не виконує інших завдань.\nСпільна робота з документами FineReader Corporate Edition дає можливість ефективно організувати колективну роботу в локальній мережі.\nНаприклад, на одному комп'ютері можна сканувати, на іншому - розпізнавати документ.\nПроцесор: тактова частота 1ГГц і вище;\nОС: Microsoft® Windows® Vista, Microsoft® Windows® Server 2003, Windows XP, Windows 2000;\nОб'єм оперативної пам'яті: не менше 512 МБ (додатково 512 МБ для кожного ядра процесора;\nВільне місце на диску: 250 МБ для звичайної установки. 512 МБ для роботи системи;\nTWAIN або WIA-сумісний сканер, цифрова камера чи факс-модем;\nвідеокарта і монітор з роздільною здатністю не менше 1024x768 крапок;\nЗареєстрований: 2009-06-29 14:38\nОцінка програми: 9.6/10 (Голосів: 37)\nпункт "Захист" вкажи, бо не зрозуміло чи він вже крякнутий чи ні\nЦе корпоративна версія, вона не потребує активації, серійників чи ще чогось такого.\nАле все ж таки інформацію про це додав..\nzeleneserce, гарно оформив реліз, так тримати!\nДякую, старатимусь \nПрога реально класна! Деколи просто незамінна! І це доводить те, що ще немає жодної їй подібної...\nОце Річ! Дякую дуже. Якщо немає захисту, то це те, що мені треба.\nця версія дуже довго думає, 8 простіше і краще\nНа здоров'я! Захисту немає, сам встановлював. І працює без жодних проблем. Бажаю доброї роботи! \nВстаньте хто небуть на роздачу будь-ласка :2'(\nв мене чомусь запитала Серійник...\nВ мене після скачування зреагував антивірус Avast:\nЗараження: Win32.WrongInf-C [Susp]\nПроцес: C:\_Program Files\_Bitcomet\_BitComet.exe\nПісля того як імпортується Знімок з Abby Screenshot Reader в основну програму вискакує вікно з активацією та питає серійник


У Конотопі відбувся традиційний конкурс «Учень року» - 23 Травня 2017 - ДПТНЗ Шосткинське вище проф. училище\nНеділя, 28.02.2021, 12:58\nГоловна » 2017 » Травень » 23 » У Конотопі відбувся традиційний конкурс «Учень року»\nУ Конотопі відбувся традиційний конкурс «Учень року»\n18-19 травня Конотопське вище професійне училище в черговий раз зустрічало найкращих учнів професійно-технічних закладів Сумщини, а також декількох гостей. Цього разу для участі в конкурсі «Учень року-2017» приїхали представники Чернігівського професійного ліцею побуту та Рубіжанського професійного хіміко-технологічного ліцею (Луганська область). За звання кращого учня ПТО змагались 14 дівчат і 7 юнаків. Тут були і майбутні будівельники, і перукарі, і кравчині, і слюсарі з ремонту автомобілів, і оператори комп’ютерного набору, а також майбутні працівники лісового господарства, сільськогосподарського виробництва, сучасної промисловості… Наше училище представляла Крістіна Подгаєвська, яка зараз навчається на третьому ступені та опановує спеціальність «Кухар, технік-технолог харчової промисловості».\nПрограма конкурсу була дуже насиченою й вимагала витривалості, сили волі, зосередженості не лише від учнів-учасників, а й від журі та педагогів-супроводжуючих.\nПершого дня – 18 травня - учасники презентували відео-ролики «Дозвольте відрекомендуватися. Мій навчальний заклад і моя майбутня професія» та демонстрували світ своїх захоплень.\nДругий день – 19 травня – був присвячений створенню та захисту проектів на певні теми. Крім цього, проводився конкурс на кращий нарис, листівку, власний вірш на тему «Моя країна – Україна. І в серці, і в житті єдина!»\nСвоїми враженнями ділиться Крістіна: «Важко було неймовірно! Але й цікаво. Кожного дня на конкурси витрачалось по 3-4 години. Два конкурси в один день – це як мінімум 6-7 годин. Моя черга за результатами жеребкування випала на 21-й – останній! – номер, а виглядати потрібно, і рухатись, і говорити так, ніби ти щойно прокинулась, така вся свіжа, не втомлена ні крапельки. Чи погано це – виступати останньою чи в другій половині з-поміж усіх учасників? Ну, як подивитись… Чекати довго, зате є можливість оцінити виступи «конкурентів», щоб самій виглядати на відповідному рівні. Може, підгледіти якусь гарну деталь у виступі. Тут головне – не втратити зосередженості».\nУважно стежила за конкурсом і майстер в/н Н.А. Єпик, педагог-наставник: «Рівень усіх учасників дуже високий. І це не просто учні, які гарно роблять щось одне. Кожен учасник досконалий і з професійної сторони, і як знавець комп’ютерних технологій, і як артист, і просто як людина. Атмосфера конкурсу була надзвичайно доброзичливою. Я дивилась на учнів, на журі, на супроводжуючих педагогів: усі вели себе так, ніби не на змагання приїхали, а на дружню вечірку. Учні виступали не десь далеко на сцені, а поруч з кріслами глядачів, журі знаходилось буквально серед учасників. Ці два дні були незабутніми, хоча мені здається, що конкурс «Учень року» уже не поміщається у два дні. Мабуть, потрібно таку насичену програму розподіляти на три дні, бо подій багато і на все іноді не вистачало часу».\nНаша Крістіна за результатами чотирьох конкурсів виборола Диплом переможця в номінації «Молода генерація», з чим ми щиро її й вітаємо!\n… Рівно через рік буде наступний «Учень року», а педагоги вже рік тому назад придивились і визначили декілька претендентів на 2018 рік. Вони, майбутні учасники, про це ще не знають, але час іде вперед, таланти формуються, дозрівають, наливаються силами й азартом, щоб спалахнути яскравим феєрверком у небі профтехосвіти Сумщини.\nФоторепортаж конкурсу Учень року - 2017"\nНМЦ ПТО про цю подію\nПереглядів: 508 | Додав: ShchNV


Прем'єр-міністр України та віце-прем'єр-міністр Польщі обговорюють питання вакцинації та митної реформи\nHome Top News Прем’єр-міністр України та віце-прем’єр-міністр Польщі обговорюють питання вакцинації та митної реформи\nПрем’єр-міністр України та віце-прем’єр-міністр Польщі обговорюють питання вакцинації та митної реформи\nПрем’єр-міністр України Денис Шміхалл, віце-прем’єр-міністр та міністр економічного розвитку, праці та технологій Польщі Ярослав Гойн обговорили питання регіональної безпеки, кампанії вакцинації проти нового коронавірусу та розвитку прикордонної інфраструктури.\n“Ми глибоко цінуємо непохитну позицію держав-членів Європейського Союзу та НАТО в контексті відновлення територіальної цілісності України”, – заявив Прем’єр-міністр України, повідомляє урядовий портал.\nПрем’єр-міністр України зазначив, що останнім часом діалог між країнами активно розвивався, і цю динаміку та зміст спілкування слід продовжувати.\nШміхаль подякував польській стороні за активну підтримку, яку Україна відчула на тлі недавнього збільшення військової присутності Російської Федерації біля українського кордону та в Криму.\nСторони також підняли питання про кампанію щеплення від коронавірусу.\nПрем’єр-міністр України подякував Польщі, яка в рамках ініціативи Єврокомісії висловила готовність поставити Україні 1,2 мільйона доз вакцини.\n“Ми розраховуємо на підтримку польського уряду щодо узгодження механізму постачання українців вакцинами найближчим часом”, – сказав він.\nСеред іншого прем’єр-міністр зазначив, що Україна пильно стежить за введенням медичних сертифікатів в Європейському Союзі і готова долучитися до ініціативи щодо збільшення мобільності населення.\nКрім того, Шмигаль та Гвен обговорили реформування української митниці та розвиток прикордонної інфраструктури. Прем’єр-міністр України зазначив, що значне збільшення продуктивності робочих місць на українсько-польському кордоні є невід’ємною частиною зміцнення двосторонніх відносин.\n“Взаємна співпраця у цій галузі дуже важлива для нас, щоб ми могли розвивати та збільшувати торгівлю між країнами, знищувати схеми контрабанди та обладнувати якомога більше сучасних пунктів пропуску. Це один із практичних кроків для розширення нашої співпраці. Прем’єр-міністр наголосив, що прогрес у цій галузі є важливим “.\nШміхаль також зазначив, що питання польських дозволів на міжнародні автомобільні перевезення виникає в контексті збільшення торгівлі між країнами.\nREAD Важкі цифри: сумніви щодо української вакцини, смерть іншого прем'єр-міністра з Кот-д'Івуару, ескалація COVID в Індії, хунта М'янми звинувачує Су Чжи в корупції\n“Враховуючи збільшення обсягу нашої двосторонньої торгівлі, Україні слід надати щонайменше 200 000 дозволів. Це допоможе розкрити наш взаємний економічний потенціал та покращить динаміку торгівлі”, – сказав він.\nПід час зустрічі Прем’єр-міністр України також наголосив на важливості забезпечення гідних умов та захисту прав українських трудових мігрантів та студентів.\nДжерело зображення: Урядовий портал


#NBUconference19 #NBUresearch #researchconference\nУпродовж десятиліть центральні банки вважали за краще лишатися в тіні та говорити якомога менше. Одні з них вважали, що комунікації лише відволікають від основної роботи, для інших вони були додатковим навантаженням. Однак, світ змінюється, а разом з ним змінюється і спільнота центральних банків.\nСучасні умови вимагають від центральних банків прозорості. Вони більше не можуть дозволити собі бути мовчазними технократами. Нині відкритість до діалогу, прагнення пояснити політичні рішення та окреслити перспективи, відповідальність за слова й дії та підзвітність мають вирішальне значення для здобуття довіри, подолання популізму та збереження незалежності центральних банків. Більш того, комунікації стали впливовим інструментом політики, що посилює ефективність рішень шляхом формування очікувань і впливу на поведінку стейкхолдерів.\nОтже, як багато центральні банки мають комунікувати? Чи може багатослівність спричинити ще більшу невизначеність? Чи мають комунікації однакову ефективність у різних сферах політики?\nЦі та інші питання будуть розглянуті на четвертій Щорічній дослідницькій конференції, яку спільно організовують Національний банк України та Національний банк Польщі за підтримки Проекту технічної допомоги Канада — МВФ «Розбудова інституційної спроможності НБУ», Київської школи економіки та журналу «Journal of Monetary Economics».\nДводенна конференція забезпечить майданчик для обміну знаннями й досвідом між представниками і стейхолдерами центральних банків, спеціалістами з комунікацій і дослідниками з усього світу.\nПід час конференції свої погляди на прозорість центральних банків представлять розробники політики та експерти із центральних банків Великобританії, Канади, Литви, Польщі, Сполучених Штатів Америки та Швеції, а також Європейського центрального банку, Міжнародного валютного фонду і провідних університетів світу. Ключовою подією конференції буде виступ Стефана Інгвеса — Голови центрального банку Швеції.\nЯків Смолій, Національний банк України\nПавел Шаламаха, Національний банк Польщі\nСесія 1: Комунікація центрального банку для підвищення довіри та обізнаності суспільства\nКшиштоф Макарскі, Національний банк Польщі\nПосилення комунікації центрального банку за допомогою поведінкової економіки\nЕрик Валчак, Банк Англії\nКлодіана Істрефі, Банк Франції\nОголошення центрального банку: про важливе для загалу?\nМайкл Ламла, Університет Ессекса\nКарола Байндер, Коледж Гаверфорд\nСесілія Скінгслі, Банк Швеції\nЯк центральному банку відкриватися і навіщо залишатися відкритим\nПанельна дискусія 1: Центральні банки проти популістів: ігнорувати чи боротись\nОльга Станкова, Міжнародний валютний фонд\nЕмма Мерфі, Банк Англії\nЮрій Городніченко, Каліфорнійський університет, Берклі\nДмитро Сологуб, Національний банк України\nМірослав Зінгер, Generali CEE Holding\nСесія 2: Комунікація з питань монетарної політики та формування очікувань\nОлеся Верченко, Київська школа економіки\nРозрізнення сюрпризів монетарної політики: роль інформаційних шоків\nМарек Ярочіньскі, Європейський центральний банк\nВаутер ден Хаан, Лондонська школа економіки\nОголошення рішень з монетарної політики та очікування: приклад фірм Німеччини\nЗіно Ендерс, Гайдельберзький університет Рупрехта-Карла\nРюдіґер Бахманн, Університет Нотр-Дам\nСесія 3: Вплив політики перспективного орієнтування щодо монетарної політики\nОлексій Кривцов, Банк Канади\nПерспективне орієнтування: комунікація, зобов'язання чи й те, й інше?\nМарко Бассетто, Федеральний резервний банк Чикаго\nФернандо Дуарте, Федеральний резервний банк Нью-Йорка\nЧи може більше інформації призвести до більшої невизначеності? Приклади застосування політики перспективного орієнтування у світі\nМайкл Ерманн, Європейський центральний банк\nДжеффрі Кемпбелл, Федеральний резервний банк Чикаго\nПанельна дискусія 2: Сигнали центральних банків щодо політики в інформаційному шумі\nКрістофер Джеффрі, Central Banking Publications\nВітас Васіляускас, Банк Литви\nКрістін Ґрайфф, Європейський центральний банк\nКлеменс Ґрафе, Goldman Sachs\nПьотр Шпунар, Національний банк Польщі\nСвага Паттанайк, Reuters Breakingviews\nСесія 4: Комунікація майбутнього шляху інструментів монетарної політики\nОлександр Фарина, Національний банк України\nОбмеження політики перспективного орієнтування\nДжонас Фішер, Федеральний резервний банк Чикаго\nМіхал Бжоза-Бжезіна, Національний банк Польщі\nКомунікації з монетарної політики, нахил політики та фондовий ринок\nМайкл Вебер, Чиказький університет\nЕмануель Менх, Федеральний банк Німеччини\nСесія 5: Вплив інформаційних сигналів на фінансові ринки\nОлександр Талавера, Університет Бірмінгему\nВимірювання монетарної політики зони євро\nКарло Альтавілла, Європейський центральний банк\nДжонатан Райт, Університет Джона Гопкінса\nІнформаційний ефект комунікацій центрального банку в довгостроковій перспективі\nМайкл МакМахон, Оксфордський університет\nДженні Танг, Федеральний резервний банк Бостона\nКарло Альтавілла очолює Відділ умов банківського кредитування в Європейському центральному банку. Він отримав ступінь кандидата економічних наук в Католицькому Університеті Леувен. До початку роботи в ЄЦБ він викладав економетрику та економічну політику в Університеті Неаполя і Вільному Університеті Брюсселя, а також був запрошеним науковцем і професором у Колумбійському Університеті та Університетському коледжі Лондона. Його наукові дослідження були опубліковані в декількох журналах, включаючи «Journal of Monetary Economics», «Journal of Money Credit and Banking» та «Journal of Applied Econometrics».\nРюдіґер Бахманн є доцентом економіки за фінансування фонду сім’ї Степан на кафедрі економіки Університету Нотр-Дам, без обмеження терміну повноважень. В Університеті Нотр-Дам він також є співробітником Інституту європейських досліджень Нановіча. Також він займається дослідженнями на базі Центру дослідження еконо-мічної політики (CEPR), є співробітником центру економічних досліджень (CESifo) та професором зовнішніх досліджень в Інституті економічних досліджень у Мюнхені (ifo). Крім того, Бахманн є заступником редактора видання «Journal of Economic Dynamics and Control» та членом комітету з макроекономіки Німецької економічної асоціації (German Economic Association). Сферою його дослідницьких інтересів є макроекономіка, зокрема макроекономічні моделі з гетерогенними агентами, впливи невизначеності та формування очікувань щодо макроекономічних результатів. У своїх дослідженнях він спирається на економетричні інструменти емпіричної макроекономіки, а також сучасні техніки чисельного моделювання. Бахманн також цікавиться використанням опитувань, а саме опитувань підприємств, для вирішення макроекономічних питань. Його роботи публікуються, зокрема, у «American Economic Review», «Journal of Monetary Economics», «American Economic Journal: Macroeconomics» та «American Economic Journal: Economic Policy».\nФедеральний резервний банк Чикаго\nМарко Басcетто — старший економіст і науковий керівник Департаменту економічних досліджень у Федеральному резервному банку Чикаго. У 2013–2015 роках, перебуваючи у академічній відпустці, він викладав макроекономіку в Університетському коледжі Лондона. До вступу на посаду у Федеральному резервному банку Чикаго в липні 2005 року Басетто був доцентом в Університеті Міннесоти. Дослідження пана Басcетто стосуються застосування теорії ігор у макроекономіці, питань розробки й узгодження макроекономічної політики. Марко Баcсетто — почесний професор Університетського коледжу Лондона та іноземний науковий співробітник в Інституті фіскальних досліджень у Лондоні. Він обіймає посади редактора «Review of Economic Dynamics» та відповідального редактора «Theoretical Economics». Його праці були опублікувані в «Econometrica», «Quarterly Journal of Economics», «Journal of Economic Theory», «Journal of Monetary Economics», «Review of Economic Studies», «Review of Economic Dynamics» та «Journal of Economic Dynamics and Control».\nКарола Байндер — старша викладачка економіки у Гаверфордському коледжі, отримала ступінь кандидата економічних наук у Каліфорнійському університеті (Берклі). Серед основних тем її досліджень — очікування, інфляція та комунікація центрального банку. Вона також читає курс, присвячений Федеральній резервній системі. Більше десятка її наукових робіт опубліковано в журналах, які рецензуються експертами галузі, включно із «Journal of Monetary Economics», «Explorations in Economic History» та «Economic Inquiry».\nМіхал Бжоза-Бжезіна обіймає посаду заступника директора департаменту досліджень у Національному банку Польщі та є доцентом Варшавської школи економіки. Сфери його досліджень включають монетарну економіку та теорію циклу ділової активності. Раніше він працював у Європейському центральному банку.\nДжеффрі Кемпбелл — старший економіст і науковий радник Федерального резервному банку Чикаго. Він досліджує споживче кредитування, оптимальну монетарну політику, перспективне орієнтування, коригування цін та динамічну організацію виробництва. Його праці публікувались у таких виданнях як «American Economic Review», «Econometrica», «International Economic Review», «Review of Economic Dynamics», «Journal of Monetary Economics» та «Journal of Industrial Economics». Джеффрі Кемпбелл отримав ступінь кандидата наук у Північно-Західному університеті у 1995 році.\nФедеральний резервний банк Нью-Йорка\nФернандо Дуарте — економіст Відділу ринків капіталу в Федеральному резервному банку Нью-Йорка. Серед його основних дослідницьких інтересів — інфляція, монетарна політика, системний ризик, утворення цін на активи та зв’язок між макроекономікою і фінансами. У 2011 році Фернандо здобув ступінь кандидата економічних наук у Массачусетському технологічному інституті.\nМайкл Ерманн — начальник відділу досліджень монетарної політики Генерального директорату з досліджень Європейського центрального банку. До цього він працював Директором Міжнародного департаменту та керував дослідженнями в Банку Канади, обіймав різні посади в ЄЦБ, серед яких начальник відділу фінансових досліджень. У своїх дослідженнях він вивчає комунікацію центрального банку, трансмісійний механізм монетарної політики, міжнародні фінанси та фінанси домогосподарств. Його праці публікувалися в різних наукових журналах, зокрема «Journal of Finance» та «Review of Economics and Statistics». Отримав ступінь кандидата економічних наук в Інституті Європейського університету у Флоренції, Італія.\nЗіно Ендерс обіймає посаду професора Гайдельберзького університету у Німеччині, а також є членом дослідницької мережі CESifo. До 2011 року працював на посаді доцента в Боннському університеті (Німеччина). Сфера його дослідницьких інтересів — монетарна економіка, міжнародна макроекономіка, фінансова макроекономіка. Серед його нещодавніх публікацій, зокрема, «Гетерогенні споживачі, сегментовані ринки активів та ефекти монетарної політики» (прийнято до публікації «The Economic Journal»); «Глобальна банківська діяльність, торгівля та міжнародний трансмісійний механізм за часів Великої рецесії» за участі Александри Борн (прийнято до публікації «The Economic Journal»); «Інтеграція у міжнародний фінансовий ринок, склад активів та перенесення зниження валютного курсу на ціни імпорту» за участі Алміри Ендерс та Матіаса Гоффмана, «Journal of International Economics» (2018). У 2010 році пан Ендерс отримав нагороду ім. Клауса Либшера від Національного банку Австрії. У 2003-2006 роках Європейським інвестиційним банкому йому було надано грант ім. Кампіллі-Форментіні.\nДжонас Фішер — віце-президент і директор із макроекономічних досліджень Департаменту економічних досліджень Федерального резервного банку Чикаго. Фішер проводить дослідження й аналіз циклів ділової активності, житлових умов, зростання та монетарної і фіскальної політики. Перш ніж обійняти свою нинішню посаду, Фішер працював старшим економістом та економічним радником у сфері економічних досліджень. Він розпочав свою кар’єру економістом у ФРБ Чикаго в 1996 році. Перш ніж приєднатися до ФРБ, Фішер викладав економіку в Університеті Західного Онтаріо. Його праці опубліковані в «Journal of Political Economy», «Econometrica», «American Economic Review», «The Review of Economic Studies», «International Economic Review», «NBER Macroeconomics Annual», «Brookings Papers on Economic Activity», «Review of Economic Dynamics», «Journal of Monetary Economics», «Journal of Economic Theory», «Journal of Money, Credit and Banking», «Macroeconomic Dynamics» та «Journal of Economic Dynamics and Control». Фішер отримав ступінь бакалавра за спеціальністю «Економіка та кількісні методи» в Торонтському університеті, а також ступені магістра економіки в Університеті Квінз (Кінгстон, Онтаріо) та кандидата економічних наук у Північно-Західному університеті.\nЮрій Городніченко — українець за походженням, професор Факультету економіки, Каліфорнійського університету, Берклі. Він здобув ступінь бакалавра та магістра за програмою EERC (Консорціум економічних досліджень та освіти) при Києво-Могилянській Академії, а також ступінь доктора філософії в Мічиганському Університеті. Значна частина його досліджень присвячена монетарній політиці (ефекти, оптимальний дизайн, інфляційне таргетування), фіскальній політиці (контрциклічна політика, мультиплікатори державних видатків), оподаткуванню (уникнення податків, нерівність доходів), економічному зростанню (довгострокові детермінанти, глобалізація, інновації, недосконалість фінансових ринків) та бізнес-циклам. Юрій є членом редакційних колегій багатьох видань, у тому числі «Journal of Monetary Economics» та «VoxUkraine» (www.voxukraine.org). Юрій — активний і успішний дослідник. Його роботи були опубліковані у провідних економічних журналах: «American Economic Review», «Journal of Political Economy», «Review of Economic Studies», — і згадувалися у політичних дискусіях і засобах масової інформації. Отримав численні нагороди за свої дослідження.\nКрістін Ґрайфф обіймає посаду Генерального директора з питань комунікацій в Європейському центральному банку з 2013 року. Вона очолює підрозділ комунікації, що надає підтримку і для ЄЦБ, і для Єдиного наглядового механізму, європейського органу банківського нагляду. Вона почала свою кар’єру як інвестиційний банкір у групі Корпоративних фінансів в «Kleinwort Benson», а потім працювала у компанії стратегічних комунікацій «Brunswick». Як партнер-засновник «Brunswick Germany» вона створила та розвинула бізнес Групи у Німеччині, зокрема приділивши увагу фінансовому сектору. У 2015 році пані Ґрайфф отримала почесний докторський ступінь від Мідлсекського університету. Крістін очолює Раду Англійського театру та входить до Ради TalentNomics, неприбуткової організації, яка підтримує та заохочує жінок-лідерів. Вона також член Світового економічного форуму молодих лідерів та підтримує різноманітні мережі та ініціативи у сфері комунікацій.\nКлеменс Ґрафе — співголова «New Markets Economic Research», він несе основну відповідальність за економічні дослідження компанії у Росії і Туреччині. Пан Ґрафе є співробітником «European Economics». З 2010 року працював керуючим директором компанії. До цього займав посаду виконавчого директора UBS і був співкерівником підрозділу EMEA Economics. Працював також провідним економістом, що курує Росію, у Європейському банку реконструкції та розвитку. У середині 1990-х років жив у Росії, працював радником російського уряду. Працював на правах консультанта у Скарбниці Її Величності (Міністерстві фінансів Великої Британії) та у Європейській комісії ЄС з питань політики щодо державних фінансів і обмінних курсів. Читав лекції у Лондонському університеті. Викладав фізику і математику. У Лондонській школі економіки він отримав ступінь магістра та доктора філософії.\nВаутер ден Хаан\nВаутер ден Хаан — професор економіки в Лондонській школі економіки (з 2011 року), співдиректор Центру макроекономіки, директор програм Центру досліджень економічної політики. Професор ден Хаан отримав ступінь магістра мистецтв в університеті Еразма Роттердамського (з відзнакою) та ступінь кандидата наук в Університету Карнегі-Меллон в Піттсбургу в 1991 році. За свою дисертацію він отримав Нагороду імені Александра Гендерсона за особливі досягнення в економіці. Після отримання ступеня кандидата наук, він став доцентом в Каліфорнійському університеті в Сан-Дієго, де потім став професором у 2001 році. Він також обіймав посаду професора у Лондонській бізнес-школі та Університеті Амстердаму. Працював редактором журналів «Economic Journal» та «Journal of Economic Dynamics and Control». Його дослідження переважно спрямовані на макроекономічні моделі з гетерогенними агентами, в яких ключову роль відіграють недосконалості ринку праці та фінансового ринку.\nКлодіана Істрефі — економістка-дослідниця Відділу монетарного та фінансового аналізу Банку Франції. Має ступінь кандидата економічних наук Франкфуртського університету імені Гете, магістра економіки та психології Університету Париж І Пантеон-Сорбонна та магістра за спеціальністю «Європейські економічні дослідження» Тиранського університету. До своєї нинішньої посади і до здобуття ступеня кандидата наук вона була старшою економісткою у Департаменті досліджень Банку Албанії. Вона також працювала в Інституті монетарної та фінансової стабільності та Центрі майстерності SAFE у Франкфурті. Дослідницькі інтереси Клодіани Істрефі лежать у сферах монетарної, міжнародної та поведінкової економіки, а також прикладної макроекономіки. Наразі вона досліджує макроекономічні наслідки політичної невизначеності. Зокрема, вона працює над розробкою показників невизначеності монетарної політики за відчуттями учасників ринку (суб’єктивне відчуття невизначеності процентних ставок, сприйняття політичних вподобань), що випливають із опитувань чи вільних розповідей. Істрефі також досліджує вплив такої невизначеності на економіку.\nМарек Ярочіньскі працює у Європейському центральному банку з 2006 року та обіймав посади у Генеральному директораті досліджень, Генеральному директораті міжнародних зв’язків і Генеральному директораті з економічних питань. Отримав ступінь кандидата економічних наук в Університеті Помпеу Фабра (Барселона) у 2006 році. До цього працював у Центрі соціальних та економічних досліджень (CASE) у Варшаві. Його наукові інтереси лежать у галузі макроекономіки та байєсівської економетрики. Він викладав у Барселонській школі післядипломної економічної освіти, Лондонській школі бізнесу та Франкфуртському університеті імені Гете. Його роботи були опубліковані, зокрема, у таких виданнях: «The Review of Economics and Statistics», «American Economic Journal: Macroeconomics», «Journal of Econometrics» та «Journal of International Economics».\nКрістофер Джеффрі є головним редактором видавництва Central Banking, яке включає журнал «Central Banking», «CentralBanking.com» та «Central Banking On Air». У нього більше 20 років досвіду роботи у сфері банківської діяльності, бізнесі, економіці, фінансах і державній політиці в Лондоні, Гонконгу і Нью-Йорку. Останнім часом він брав інтерв’ю у таких особистостей, як Агустін Карстенс, Стенлі Фішер, Дональд Кон, Стефан Інгвес, Ахмед Алколіфей, Рагхурам Раджан, Роберт Шиллер, Крістофер Сімс та Чжоу Сяочуань. Крістофер очолює Комітет «Central Banking Awards» та є редактором в «IFF China Report» — виданні, яке висвітлює погляди та позицію тих, хто формує політику Китаю. Крістофер раніше обіймав посади редактора з питань ризиків Азії в Гонконгу і заступника редактора з питань ризиків у Лондоні, а до того був керуючим редактором у видавництві «Lafferty».\nМайкл Ламла є штатним професором Ессекського університету, Велика Британія. Отримав ступені бакалавра та магістра в Боннському університеті та ступінь кандидата економічних наук в Цюріхському Університеті. Він також є афілійованим професором-дослідником у Федеральній вищій технічній школі Цюріха (ETH Zurich), Економічний дослідницький інститут (KOF), та виконав кілька консультаційних проектів зі Світовим банком. До сфери його досліджень у монетарній економіці, зокрема, належать питання комунікації центрального банку та формування очікувань домогосподарств, міжнародної економіки та політичної економіки. Дослідження Майкла Ламли публікувались у таких виданнях як «International Economic Review», «Journal of Money, Credit and Banking», «European Economic Review» та інших.\nМайкл МакМахон − професор економіки в Оксфордському університеті, член ради Коледжу Святого Г’ю та науковий співробітник Центру досліджень економічної політики. Він отримав ступінь бакалавра економіки в Коледжі Трініті в Дубліні та ступінь магістра точних наук, магістра досліджень та кандидата наук в Лондонській школі економіки. Працював в Банку Англії, а в 2008 році перейшов до Університета Ворвіка. Його дослідження макроекономічної політики із застосуванням міждисциплінарних методологій публікувалися в журналах, серед яких «Quarterly Journal of Economics», «Review of Economic Studies», «Journal of Monetary Economics», та «Review of Economics and Statistics». У 2017 році був заступником директора програм Конференції Королівського економічного товариства, а зараз працює секретарем у Виконавчому комітеті Конференції Королівського економічного товариства. Він був розпорядником коштів дослідницької групи MMF (Гроші, макроекономіка і фінанси), директором із взаємодії в Центрі конкурентних переваг у світовій економіці (CAGE, Ворвік) та є співредактором у Центрі досліджень економічної політики та Центрі макроекономічних опитувань.\nФедеральний банк Німеччини\nЕмануель Менх — керівник досліджень Федерального банку Німеччини та професор економіки у Франкфуртському університеті імені Гете. До роботи у Федеральному банку Німеччини, Емануель обіймав посаду наукового співробітника у Федеральному резервному банку Нью-Йорка. Він досліджує теми на перетині макроекономіки та фінансів і його праці опублікувані в таких провідних економічних і фінансових журналах, як «Journal of Finance», «Journal of Financial Economics», «Review of Financial Studies» та «Journal of Monetary Economics» та інших. Він отримав Першу премію Amundi Smith Breeden від «Journal of Finance » (Журнал фінансів) у 2015 році та Премію молодим економістам від Європейської економічної асоціації у 2018 році. Емануель отримав ступінь кандидата наук та магістра економіки в Берлінському університеті імені Гумбольдта та ступінь магістра статистики в Національній школі статистики та економічного управління (ENSAE, Франція).\nЕмма Мерфі очолює підрозділ контенту і стратегії комунікаційного блоку Банку Англії з 2014 року. Окрім загальної стратегії Банку Англії, до сфери її відповідальності належить організація внутрішньої комунікації, розробка і створення всього контенту, у тому числі цифрових активів, матеріалів для соціальних мереж і вебсайту. До того як обійняти цю посаду, Емма Мерфі працювала над низкою стратегічних проектів, серед яких розробка стратегії Єдиного Банку та передавання функцій Органу пруденційного регулювання до Банку Англії (зокрема щодо інформаційної стратегії і змін в культурі), а також брала участь у створенні нового Комітету з фінансової політики. Участь у цих проектах потребувала великого досвіду аналітичної роботи з широкого кола питань, отриманого нею в в департаментах фінансової стабільності і ринків Банку Англії. Емма Мерфі отримала ступінь бакалавра з економіки у Манчестерському університеті та магістра з економіки у Лондонській школі економіки.\nТимофій Милованов — Почесний Президент Київської школи економіки. У 1999 році здобув ступінь магістра в галузі економіки у Київській школі економіки. У 2004 році — ступінь доктора філософії в галузі економіки в Університеті Вісконсин-Медісон. Викладав у Боннському університеті, Пенсильванському університеті та Університеті Піттсбурга. Його дослідження з теорії ігор, теорії контрактів та інституційного дизайнупублікувалися у ряді визнаних міжнародних наукових видань, серед яких «Review of Economic Studies» та «Journal of Economic Theory». Тимофій Милованов — співзасновник «VoxUkraine». Він також входив до міжнародної академічної ради Київської школи економіки. З жовтня 2016 року — заступник Голови Ради Національного банку України.\nСвага Паттанайк — редакторка рубрики світової економіки в «Reuters Breakingviews» (Лондон). Раніше вона обіймала посаду редакторки рубрики фінансових ринків Європи, Близького Сходу та Африки у «Reuters», а зараз пише про світові фінансові ринки, макроекономіку, розробку політики та Францію. Вона працювала старшою кореспонденткою з економічних питань Reuters в Парижі та кореспонденткою з економічних та монетарних питань у Брюсселі. До того вона очолювала валютний офіс «Reuters» в Лондоні. До роботи в «Reuters» вона працювала в «Bloomberg», «Euromoney» та консалтинговій фірмі IDEA. Свага отримала ступінь магістра політичної теорії та політичної соціології в Лондонському університеті імені Біркбека та бакалавра математичної економіки та економетрики в Лондонській школі економіки.\nМірослав Зінгер (*1968 р.н.) — один з найвизначніших чеських економістів. Він закінчив Університеті економіки у Празі за спеціальністю застосування математичних методів у економіці. У 1995 році Мірослав Зінгер отримав ступінь кандидата наук в Університеті Піттсбурга. Перед тим як його запросили до ради директорів Національного банку Чехії, у 2001 році він обіймав керівну посаду у групах Expandia (напрям фінанси та промисловість) та PricewaterhouseCoopers (напрям консультування щодо реструктуризації). З 2005 до 2010 року обіймав посаду заступника голови, а з 2010 до 2016 — Голови Чеського національного банку. З січня 2017 року пан Зінгер займає посаду директора з питань інституційних відносин та головного економіста у Generali CEE Holding, де відповідає за Австрію, ЦСЄ та Росію, а з січня 2018 року є членом виконавчого комітету групи Generali CEE Holding. Серед престижних нагород, які отримав Мірослав, «Найкращий керівник центрального банку року у Європі» у 2014 році від «The Banker» (група «Financial Times»).\nСесілія Скінгслі була призначена на посаду заступниці Голови Банку Швеції 22 травня 2013 року на шість років.\nПізніше термін її перебування на посаді було продовжено ще на шість років до 21 травня 2025 року.\nНа міжнародному рівні пані Скінгслі представляє Банк Швеції у складі Комітету з питань світової фінансової системи (CGFS) Банку міжнародних розрахунків, а також обіймає посаду співголови робочої групи Всесвітнього економічного форуму (WEF).\nЯків Смолій − Голова Національного банку України з 15 березня 2018 року. З 11 травня 2017 року до 15 березня 2018 року − в. о. Голови Національного банку. З жовтня 2016 року − перший заступник Голови.\nЗ квітня 2014 року — заступник Голови Національного банку. У банківській системі України працює з часів її формування — понад 25 років. У 1991-1994 роках − у Тернопільському обласному управлінні Національного банку. До 2005 року — заступник голови правління банку «Аваль». У 2005-2014 роках — директор з питань банківського бізнесу товариства «Престиж-груп». Кандидат економічних наук.\nЗаступник Голови Національного банку з березня 2015 року. До сфери управління Дмитра Сологуба належать питання формулювання монетарної політики, проведення макропруденційної політики для забезпечення фінансової стабільності, проведення економічного аналізу, збору та аналізу статистики і звітності, а також виконання дослідницької функції центрального банку.\nУ 2002 році розпочав кар’єру наукового співробітника Інституту економічних досліджень та політичних консультацій. З 2004 року працював економістом- дослідником у представництві Міжнародного валютного фонду в Україні. До приходу до Національного банку, у 2007 — 2015 роках, обіймав посаду начальника відділу аналізу та досліджень ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Дмитро Сологуб закінчив Білоруський державний університет за спеціальністю «Економічна теорія». Після цього здобув ступінь магістра програми з економіки (EERC) Національного університету «Києво-Могилянська академія». Має CFA.\nОльга Станкова — асистент із спеціальних питань директора Департаменту комунікацій МВФ. На даний момент вона очолює напрямок технічної допомоги, проводить дослідження з питань інформаційної взаємодії у сфері економічної політики і керує програмою інформаційної підтримки стратегії та політики Фонду. Раніше курувала питання комунікаційної взаємодії при підготовці «Огляду світової економіки» та складанні «Звіту про глобальну фінансову стабільність», а також відповідала за інформаційну підтримку політики монетарного і фінансового секторів. До цього була старшим спеціалістом із зв’язків зі ЗМІ усіх країн колишнього Радянського Союзу, включаючи Україну, а також деяких країн Європи та Близького Сходу, включаючи Єгипет, Ірландію та Велику Британію. Працювала також у Європейському центральному банку під час світової фінансової кризи, а раніше займала посаду директора з маркетингу у російському інвестиційному банку «Тройка Діалог» і начальника відділу банківської та інвестиційної діяльності Агентства США з міжнародного розвитку у Москві.\nПавел Шаламаха — член Правління Національного банку Польщі. Народився 24 січня 1969 року у місті Ґожув-Велькопольський. Закінчив факультет адміністрації і права в Університеті імені Адама Міцкевича у Познані та Коледж Європи у Брюгге (Бельгія). Він також отримав юридичну освіту в Окружній палаті юристів у Познані. Своє навчання він продовжив у Школі управління імені Джона Ф. Кеннеді Гарвардського університету, де здобув ступінь магістра з державного управління (програма для керівників середньої ланки). З 2005 по 2007 роки Павел обіймав посаду заступника міністра фінансів. Він став співзасновником Інституту Собєського (очолював у 2008-2011 рр.). Павел був депутатом Сейму сьомого скликання та членом парламентських комітетів з питань фінансів та державного бюджету. У 2010 році він долучився до Ради національного розвитку при Президенті Республіки Польща. З 2015 по 2016 роки Павел обіймав посаду міністра фінансів. 6 жовтня 2016 року Президент Республіки Польща Анджей Дуда призначив Павла Шаламаху членом правління Національного банку Польщі.\nПан Пьотр Шпунар був призначений Директором Департаменту економічного аналізу Національного банку Польщі (НБП) 20 березня 2017 року. З 1995 року він обіймав кілька посад у НБП у сфері монетарної політики і фінансової стабільності, у тому числі був заступником директора Департаменту макроекономічного аналізу, директором Департаменту фінансових систем і радником Президента НБП. У 2010–2014 роках пан Шпунар був членом Консультативного технічного комітету Європейської ради з системних ризиків (ESRB). У 2011 році він очолював робочу, яка відповідала за підготовку першого пакету рекомендацій ESRB.\tУ 2014–2017 роках він також працював у складі групи експертів ESRB з оцінки, яка відповідала за оцінку заходів макропруденційної політики, які застосовуються країнами-членами ЄС. Пан Шпунар закінчив Академію католицької теології у Варшаві і продовжив навчання в Університеті Отто-Фрідріха у Бамберзі (Німеччина) та Національній школі державного управління у Варшаві. У 1999 році здобув ступінь доктора в галузі економіки у Варшавській школі економіки.\nФедеральний резервний банк Бостона\nДженні Танг — економістка Дослідницького департаменту Федерального резервного банку Бостона. Сфера її наукових інтересів включає макроекономіку, монетарну політику та міжнародні фінанси. Вона отримала ступінь бакалавра наук в галузі економіки та міжнародного бізнесу в Нью-йоркському університеті та магістра і кандидата наук у Гарвардському університеті.\nЗ 2011 року Вітас Васіляускас, Голова Правління Банку Литви, який керує установою вже другий п’ятирічний термін, організовує діяльність центрального банку та представляє його у Литві та за кордоном. Як член Ради керуючих Європейського центрального банку, Вітас Васіляускас, разом з членами Ради приймає рішення, що стосуються зони євро та монетарної політики. Він також член Ради керуючих Міжнародного валютного фонду, однієї з найбільших фінансових організацій у світі. Пан Васіляускас закінчив Вільнюський університет у 1996 році, а у 2004 році отримав ступінь кандидата суспільних наук (юриспруденція).\nЕрик Вальчак — дослідник даних у Відділі новітньої аналітики Банку Англії. Він також є аспірантом на Факультеті експериментальної психології в Університетському коледжі Лондона. До роботи в Банку Англії Ерик працював аналітиком в компанії, що спеціалізується на фінансових технологіях та соціальних мережах. Серед його наукових інтересів — застосування науки про дані та експериментальних методів для вивчення макроекономіки.\nМайкл Вебер почав працювати у Бізнес-школі ім. Бута Чиказького університету в 2014 році і зараз обіймає посаду доцента та є дослідником, стипендіатом Юджина Фами. Він також є науковим співробітником факультету Національного бюро економічних досліджень в групах Монетарної економіки та Утворення цін на активи, членом Макрофінансового товариства, дослідником в дослідницькій мережі CESifo. До наукових інтересів пана Вебера належать питання утворення цін на активи, макроекономіки, міжнародних фінансів і фінансів домогосподарств. За свою роботу, присвячену ризику погіршення ситуації на валютних ринках та в інших класах активів, він отримав нагороду AQR Insight Award. Його праці були опублікувані в таких провідних економічних і фінансових журналах, як «American Economic Review», «Review of Economic Studies», «Journal of Financial Economics», «Review of Financial Studies» та «Journal of Monetary Economics». Пан Вебер здобув ступінь кандидата наук і магістра фінансів в Бізнес-школі Хаас Каліфорнійського університету, Берклі.\nДжонатан Райт — професор економіки в Університет Джона Гопкінса. Серед його основних наукових інтересів — економетрика, емпірична макроекономіка та емпіричні фінанси з фокусом на прогнозування, вивчення впливу макроекономічних новин, та зворотне проектування очікувань інвесторів від цін на активи. До роботи на факультеті Університету Джона Гопкінса, професор Райт протягом дев’яти років працював у Раді Федеральної резервної системи. Останньою посадою, яку він там обіймав, була посада заступника помічника директора Департаменту фінансової політики, де він працював над питаннями на стику наукових досліджень і політики. Він також викладав в Університеті Вірджинії та отримав ступінь кандидата наук в Гарвардському університеті. Професор Райт — співредактор «Journal of Applied Econometrics», заступник редактора «Journal of Monetary Economics», а також науковий аналітик в Національному бюро економічних досліджень.\nГотель Fairmont Grand Hotel Kyiv\nвулиця Набережно-Хрещатицька, 1, Київ, 04070\n(описати яка саме)\nЗ питань інформаційного партнерства\nЗ початку кризи в Україні Канада однією з перших серед країн міжнародної спільноти долучилася до надання допомоги народові України, зокрема, підтримки зусиль Уряду України в реалізації важливих реформ.\nЗ січня 2014 року Канада оголосила про виділення Україні вкрай необхідної фінансової допомоги в розмірі понад 750 мільйонів канадських доларів. Зокрема, Уряд Канади надав Україні позику під низький відсоток на суму 400 мільйонів канадських доларів для стабілізації економіки та виділив понад 245 мільйонів канадських доларів на реалізацію двосторонньої програми допомоги.\nКиївська школа економіки (KSE) заснована у 1996 році. KSE — навчальний заклад світового рівня з відмінною репутацією як в Україні, так і за кордоном. KSE входить до числа найкращих шкіл Центральної та Східної Європи, які готують майбутнє покоління економістів світового рівня. Діяльність KSE сприяє розвитку сфер економіки, бізнесу, а також економічної політики в Україні та сусідніх державах.\n«Journal of Monetary Economics» (JME) є рецензованим науковим журналом, в якому публікуються дослідження з макроекономіки та монетарної економіки. З 2018 року його редакторами є Урбан Єрман і Юрій Городніченко.\nJME публікує емпіричні, методологічні та теоретичні статті, які відіграють важливу роль у дослідженні широкого кола сучасних макроекономічних питань. JME вважається одним з найпрестижніших наукових видань з економічних питань і стабільно посідає місця у першій десятці економічних журналів світу.\nПротягом року виходить вісім випусків журналу. Дослідження, відібрані для презентації на Щорічній дослідницькі конференції 2019 року, будуть опубліковані у спеціальному випуску JME.\nЗ організаційних питань та питань участі\nтел. (044) 230-19-05 (пн.-пт. 9:00-19:00)


Майдан - І все ж пролонгація?\nАнатолій ГРИЦЕНКО: І все ж пролонгація?\nВерсія до друку // Редагувати // Стерти // URL: http://maidan.org.ua/static/mai/1076792558.html\nІ все ж пролонгація?\n(президент Центру Разумкова)\nСьогодні країна живе чеканнями президентських виборів і пов’язаних із ними змін на краще. Сподівання базуються на нинішній (старій) схемі — проводяться всенародні вибори, обирається новий президент, із новою програмою, він усуває від влади продажних і корумпованих чиновників, ставить на відповідальні посади нових людей, ці люди реалізують передвиборну програму президента, влада більше опікується простими громадянами, життя в країні поступово поліпшується... Люди, змучені труднощами, створеними для них владою, безсумнівно, мають право сподіватися на такі зміни. Але їхнім чеканням, схоже, не судилося справдитися. Як мінімум, до 2006 року.\nОскільки може статися цілком інше. У результаті реалізації плану Медведчука—Симоненка—Мороза щодо внесення змін у Конституцію буде збережено нинішній політичний режим. Більше того, зміцняться позиції основних угруповань в оточенні Президента Кучми, які мають визначальний вплив на розвиток країни протягом останніх років. Не відбудеться очікуваного поновлення й навіть ротації управлінської команди. Залишається незмінним політичний курс. Замість обіцяної більш злагодженої роботи всіх гілок влади ми станемо свідками протистояння нового президента зі старою владою, яка може переростити в тривалий і досить жорсткий конфлікт. Країна з її інтересами при цьому мало кого цікавитиме.\nСьогодні активно обговорюються кандидати в президенти, можливі передвиборні альянси, проблеми забезпечення чесних і прозорих виборів. Якщо конституційна реформа відбудеться, як задумано, ці теми втратять свою актуальність. Влада може сміливо проводити чесні та прозорі вибори, виставивши на них про всяк випадок якогось кандидата чи кандидатів. Влада може не заважати опозиції об’єднуватися в трійки-четвірки. Нехай від опозиції йде найсильніший кандидат, із суперпрограмою, нехай він перемагає з 90% голосів — особливих проблем для влади не буде. Оскільки проект Медведчука—Симоненка—Мороза дозволяє розв’язати її головні проблеми задовго до дня голосування, причому абсолютно легітимно. Більше того, влада буде змушена діяти в цьому напрямі рішуче. Інакше новий президент може на законних підставах підписати свій перший указ про розпуск Верховної Ради та призначення позачергових виборів, а також визнати всі рішення уряду, прийняті в передвиборний період, нелегітимними. Що дає підстави для змалювання настільки похмурої перспективи? Про це й поговоримо.\nЩо нас чекає до виборів\nПрезидентська команда, посилена комуністами й соціалістами, націлена на ухвалення змін у Конституцію на нинішній, весняній сесії. Вже наступного тижня планується підписання політичної угоди, головна мета якої — гарантувати 300 голосів у підтримку законопроекту Медведчука—Симоненка—Мороза; комуністи й соціалісти вже встигли його завізувати. Реформатори — і підштовхувані страхом більшовики, і одержимі реформаторською сверблячкою ліві — випромінюють впевненість в успіху починання. Але, схоже, не тільки супротивники, і навіть не всі прибічники реформи в її нинішнім вигляді прорахували наслідки запропонованих змін — як короткострокові (на період до виборів), так і середньострокові — після виборів, на період до 2006 року. А вони, ці наслідки, вкрай негативні для країни, якщо процес піде за задуманим сценарієм. Сценарій потрібно змінювати, причому невідкладно. Дуже сподіваюся, що коли й не всі депутати, то хоча б лідери фракцій до остаточного голосування ще раз прочитають законопроект про внесення змін у Конституцію. Пропоную почати читання з кінця — із Перехідних положень, оскільки собака заритий саме в них.\nОтже, зміни в Конституцію, відповідно до Перехідних положень, набирають чинності через чотири місяці після ухвалення закону. Мені важко сказати, як з’явилися в тексті законопроекту ці «чотири місяці» — чи це було якимось прихованим задумом (заміром), чи взяли «зі стелі» якийсь час для ухвалення необхідних законів, чи це просто юридична некоректність, звичайнісінький — ляп. Зараз це не має значення. Важливо інше — через чотири місяці після ухвалення закону включиться лічильник, цокання якого почують у всіх парламентських й урядових коридорах.\nПо-перше, на відміну від нині чинної, оновлена Конституція вимагає, щоб у Верховній Раді було сформовано «коаліцію депутатських фракцій» (більшість). Визначено й термін — місяць. Якщо зміни до Конституції проголосують у березні, квітні, навіть у травні, додаємо чотири місяці й бачимо: створювати коаліцію необхідно до президентських виборів. Не створять — Раду потрібно розпускати, як цього потребує оновлений Основний Закон. Президент Кучма вже не може розпустити парламент — за півроку до президентських виборів він позбавлений такого права. Але це може зробити новообраний президент, несподівано виявивши, що у ВР немає формально зафіксованої коаліції депутатських фракцій. Інстинкт самозбереження змусить депутатів поспішати, і немає сумнівів у тому, що коаліцію вони створять. Якою вона буде? Найімовірніше та найпростіше — перейменувати в коаліцію нинішню пропрезидентську більшість, оприлюднивши її склад і закріпивши формально. Особливої проблеми, на перший погляд, немає.\nПроте це лише на перший погляд, оскільки, по-друге, оновлена Конституція вимагає, щоб у країні діяв коаліційний уряд, створений Верховною Радою (за пропозиціями тієї самої коаліції). Такого уряду в країні сьогодні немає — усіх членів нинішнього Кабміну призначено не Верховною Радою, а указами Президента Кучми. Факт невідповідності вимогам Конституції очевидний. Нинішній Президент і його більшість можуть не звертати на це уваги та вважати уряд Януковича коаліційним (Віктору Федоровичу обіцяно прем’єрство до жовтня), але наступник Леоніда Даниловича матиме правові підстави, з одного боку — скасувати всі рішення Кабміну (прийняті ним із моменту набрання чинності конституційними новаціями до вступу на посаду нового глави держави) як нелегітимні, з іншого боку — знов-таки розпустити Верховну Раду, яка не виконала вимогу Конституції щодо створення коаліційного уряду.\nТеоретично, можна заявити як запропонований коаліцією уряд Януковича і спробувати проголосувати його склад у парламенті. Думаю, не вийде. Розуміючи, що тепер уже банкує парламент, а не Президент, фракції, що ввійшли в коаліцію, не будуть слухняно підтримувати кандидатури «чужих» міністрів за рахунок своїх квот. І який уряд ми можемо одержати? Реформаторів? Народної довіри? А дзуськи. Міністерські посади ділитимуть за поняттями, а не відповідно до європейських цінностей. Тож випадкових людей в уряді не буде, будуть усі «свої».\nХто може очолити новий Кабмін? Легше сказати, хто його не очолить. Зрозуміло, що депутати не проголосують за прем’єра Ющенка, будь він хоч тричі лідером найчисленнішої фракції. Не підтримають вони й Симоненка чи Мороза, хоч як ревно вони голосували б за конституційну реформу більшості. Немає шансів у Тимошенко, пояснення зайві. За нинішнього розпалу стосунків між лідерами трьох найвпливовіших угруповань, думаю, не зможуть обійняти прем’єрську посаду ні Янукович, ні Тігіпко, ні Медведчук. Скоріше, парламент підтримає більш нейтральну фігуру, типу Кірпи. Ще раз нагадаємо: якщо зміни в Конституцію проголосують у березні-травні, то уряд формуватиметься до президентських виборів, з активною участю Президента Кучми. Так, за новими правилами Президент не зможе сам призначати членів уряду, але патронувати цей процес він зможе — важелів впливу на парламент у нього не бракує. Крім того, Президент особисто пропонуватиме на затвердження Верховної Ради три кандидатури — міністра оборони, міністра закордонних справ і голови СБУ. Навряд чи ми побачимо на цих посадах нові обличчя, досі не помічені в лобіюванні інтересів Президента і його оточення.\nА тепер найцікавіше — сформований нинішньою ВР при нинішньому Президенті уряд переходить у спадщину новообраному президенту. І жодної фігури в складі «чужого» Кабміну новий президент замінити не зможе, навіть тих трьох (МЗС, МО, СБУ), призначених за його, президентською, квотою. Такого права в нового президента в зв’язку з коригуванням Конституції не буде.\nЩо на нас чекає після виборів?\nЖорстке і тривале протистояння між обмеженим у своїх повноваженнях, практично безпорадним президентом з одного боку, і потужнішим парламентом і монстром-Кабміном — з іншого. Це в кращому разі — якщо переможе кандидат, котрий дійсно бажає кардинально змінити ситуацію в країні і змусити державу працювати в інтересах її громадян. Гірший варіант — перемога кандидата, котрий поділяє цінності і стиль роботи нинішньої влади; тоді особливого протистояння не буде, а будуть порядок і тиша, як на цвинтарі. Порушать її хіба що дрібні міжкланові війни. Другий випадок аналізувати чомусь не хочеться, поговоримо про перший.\nВажко не погодитися з Морозом: конституційна реформа країні необхідна, оскільки збереження за президентом нинішніх повноважень загрожує подальшою узурпацією влади, особливо у разі перемоги кандидата, котрий поділяє далекі від європейських цінності. Але не можна проводити її так, як це намагаються зробити сьогодні, використовуючи того ж лідера соціалістів із товаришами.\nЯкби країна була нормальною і стабільно розвивалася, політика держави — вірною та послідовною, депутати й міністри, політики — не такі продажні, громадяни — у цілому задоволені життям, тоді немає особливих проблем, ідеї Медведчука—Симоненка—Мороза — в життя... Але ж у нас не все так, точніше, майже все — не так. Країні потрібен прорив, потрібні кардинальні зміни практично в усіх сферах, потрібні рішучі і послідовні, добре скоординовані між гілками влади дії. Але нинішня реформа, за своєю суттю й термінами впровадження, не сприяє цьому. Навпаки, її наслідком стане гальмування прогресивних змін, ще більша апатія і розчарування громадян у дієвості демократичних процедур, виборів зокрема, консервація нинішнього курсу.\nПрипустимо, на виборах переміг Мороз. Я в це не дуже вірю, але телеканали постійно навіюють нам (йому?) думку про можливість перемоги. Переміг у виснажливій боротьбі, зміг об’єднати навколо себе всю опозицію, переконав виборців у тому, що його програма найкраща і що саме він здатний підняти з колін народ і країну, зміг подолати всі перепони адмінресурсу... Ну, зайняв кабінет на Банковій, а далі що? Він може запропонувати своїм численним соратникам по коаліції лише три пости: а) глави своєї адміністрації (чи канцелярії, як її називає опозиція) і б) секретаря Ради національної безпеки й оборони (РНБО); а ще (в, г, д... я) — послів у зарубіжних державах, і то — якщо їхні кандидатури підтримають не Морозом призначений прем’єр і не ним же, а ще Леонідом Кучмою, призначений міністр закордонних справ. На цьому все, розподіл крісел завершено, відновлення еліти — теж. А союзники по коаліції і свої партійці тихо обурюються? Ющенко і Тимошенко на щось претендували? Хтось хотів стати прем’єром, спікером? Луценко, Шибко, Ніколаєнко, Вінський теж розраховували стати міністрами? Передвиборну програму, кажете, хотіли виконувати, щоб перед народом не соромно? Вибачте, але з цими питаннями не за адресою. Їх тепер вирішують на Грушевського. Йдіть домовлятися з хазяями фракцій і міністрів — із донецькими, есдеками і трудовиками. Так, я «ваш» президент, і соціалістичний, і загальнонародний, за підтримку спасибі, але відплатити нічим не можу й обіцянок виконати не можу — самі бачите, яка у нас Конституція.\nМожна продовжувати кепкувати у тому ж дусі, але ситуація насправді критична. Новий президент, хоч би що він обіцяв перед виборами в країні і за кордоном, не матиме важелів, необхідних для виконання своїх обіцянок.\nПро уряд уже згадували: він йому дістанеться «чужим» і недоторканним. Губернатори теж «чужі». Якщо губернатор корумпований, міністр — злодій, прокурор — продажний, усунути з посади цих людей і призначити нових президент уже не вправі, тому вони крастимуть і далі.\nКажуть, потужним інструментом президента залишається РНБО, ним же очолювана. Неправда. По-перше, до складу ради за посадою входять п’ятеро «чужих» — прем’єр, голова СБУ, міністри внутрішніх справ, оборони, закордонних справ. По-друге, щоб обговорювати на засіданнях РНБО важливі питання, президенту доведеться включити до її складу інших, призначених за часів Кучми, чиновників. Можна, звісно, створити в РНБО і пропрезидентську більшість, адже глава держави вправі кооптувати в раду хоч весь свій виборчий штаб. Але це проблеми не вирішує. Оскільки, по-третє, щоб указ президента, прийнятий на виконання рішень ради, мав юридичну чинність, його, за Конституцією, має обов’язково завізувати прем’єр і профільні міністри. Інакше — пустий папірець. Це сьогодні, за чинною Конституцією, відмова Януковича чи Папієва поставити свій підпис під президентським означає їхню негайну відставку одноосібним рішенням Президента Кучми. Новий президент таких повноважень не матиме, тому РНБО насправді не інструмент, якщо прем’єр і президент — із різних політичних таборів.\nПрезидент матиме менший вплив на нормотворчість Кабміну. Сьогодні Кучма може скасувати будь-який урядовий акт, його змінник — зможе припиняти дію лише тих актів уряду, що не відповідають Конституції, законам і актам президента, причому з одночасним зверненням у Конституційний суд. Формально, Кабмін має у своїй діяльності керуватися серед іншого й актами президента, але акти глави держави видаються лише в рамках його конституційних повноважень, тепер уже різко обмежених. Президент утратить право створювати, ліквідовувати і реорганізовувати центральні органи виконавчої влади. Тепер це повноваження уряду. У принципі, щоб задовольнити інтереси членів парламентської коаліції, Кабмін управі створити хоч сотню міністерств і півтисячі відомств, було б бажання.\nПрезидент утратив контроль і над вертикаллю виконавчої влади. Нині Кучма, за поданням прем’єра (формальним) призначає глав місцевих держадміністрацій і знімає їх зі своїх постів. Через «чотири місяці» після прийняття змін до Конституції це стане прерогативою Кабміну. З-під контролю Президента виведено Антимонопольний комітет, Фонд держмайна, Нацбанк, Держкомітет із інформаційної політики.\nНовий глава держави не зможе достроково відкликати посадових осіб, призначених Кучмою за президентською квотою, приміром, суддю Конституційного суду із сумнівною репутацією, чи голову ЦВК, котрий сполучає десять посад. От закінчиться їхній термін — будь ласка, а до цього — «я в будиночку».\nФормально президент керуватиме зовнішньою політикою, але призначити послів, як уже згадувалося, він може тільки за згодою прем’єра і міністра закордонних справ.\nВиходить, що реалізовувати свої передвиборні обіцянки президент може винятково через активну законотворчу роботу, тобто працювати ніби депутатом, адже президенту зберегли право законодавчої ініціативи і право вето. Однак ефективність цієї роботи при «чужому» парламенті буде мінімальна, а часте накладання ним вето на закони тільки поглибить конфлікт із Радою. Нинішній парламент, обраний і переформатований за відомих умов, і уряд, затверджений ним за місяць до виборів президента, не горітимуть особливим бажанням підтримувати реформаторські зусилля нового президента. Це неминуче призведе до жорсткого конфлікту між урядом і президентом.\nНе маючи повноважень для відставки Кабміну, президент може спробувати створити нову коаліцію, на свою підтримку. Зробити це буде архіскладно. По-перше, більшовики реалізують свої інтереси через Кабмін, по-друге, у нового президента вже немає важелів силового впливу на депутатів (податкової, міліції, прокуратури), а по-третє, спроби створення нової парламентської коаліції неминуче викличуть негативну реакцію прем’єра й активні дії проти президента та його оточення.\nУ кінцевому рахунку, країна і влада будуть втягнуті в перманентне політичне протистояння та боротьбу за розподіл владних повноважень. Про виборців і їхні інтереси згадувати буде ніколи.\nЩо нас чекає на виборах\nПро це коротко, оскільки малоцікаво. Вибори багато в чому втратять свою значимість після зміни Конституції за запропонованим Медведчуком—Симоненком—Морозом варіантом. Дійсно, обіцяти людям багато не можна, оскільки виконати обіцянки буде неможливо. Обіцяти мало — не оберуть. Отже, доведеться брехати. Всім кандидатам. Більше, аніж зазвичай. Коаліції формувати важко, оскільки ділити між учасниками буде практично нічого. За ідею не всі готові боротися.\nУ найскладнішій ситуації кандидати, котрі мають найбільші шанси перемогти. Сьогодні це Ющенко і Янукович. Донецькі в принципі можуть загальмувати реформу, якщо вірять у Януковича. Ющенко цього зробити не може, певне, доведеться в ній якось брати участь. А це позначиться на характері виборчої кампанії лідера «Нашої України».\nПеред Ющенком сьогодні складний вибір: або йти до перемоги з гордо піднесеною головою, перемагати і кермувати країною без керма, або включатися в торги з владою. Завдання максимум — відкласти термін уведення конституційних змін у дію до 2006 року, мінімум — відтягнути голосування на кінець цієї сесії (початок липня), щоб мати можливість, у разі перемоги на виборах, брати участь у створенні парламентської коаліції силами своєї фракції й активно впливати на формування Верховною Радою уряду.\nЯкщо більшість, за підтримки Симоненка та Мороза, таки проштовхне зміни в Конституцію в березні-травні, то Ющенку доведеться гарненько думати, як поводитися його фракції у вересні, коли в розпал виборів ВР затверджуватиме «чужий» уряд. Компроміс із владою в розрахунку на майбутнє загрожує втратою іміджу «опозиційності» Ющенка в очах виборців і може позначитися на результатах виборів. Тим більше, що, м’яко кажучи, критикувати Віктора Андрійовича будуть інші опозиціонери, котрі не побажали чи недопущені до співробітництва з коаліцією.\nТе, що діло швах, зрозуміло. Зауважимо, що коли при постатейному голосуванні Перехідних положень пункт про «чотири місяці» не отримає 300 голосів, то краще від цього не стане. Буде ще гірше, оскільки зміни до Конституції в цьому разі наберуть сили ЧЕРЕЗ ДЕСЯТЬ ДНІВ, а значить формувати коаліцію і ділити уряд можуть почати вже навесні. Внести в текст Перехідних положень інший термін, наприклад, 2006 рік, що було б цілком прийнятно і логічно, на цій сесії можна, але подальша процедура відома: знову Конституційний суд і остаточне голосування тільки на осінній сесії. А там вибори, під час яких консенсус знаходити значно складніше.\nПотрібно шукати варіанти виходу, їх небагато. Перший — реформу провести, але ввести її в дію з 2006 року, після обрання нового парламенту. На весняній сесії цього вже не зробити, але можна на осінній. Варіант складний, але можливий, якщо в процес активно включаться всі фракції, у т.ч. «НУ» і БЮТ. Більшість може не повірити щирості намірів Ющенка та Тимошенко. Є підстави. Можливо, формою гарантії їхнього позитивного голосування за зміни до Конституції на осінній сесії міг би стати публічний договір, підписаний за участю Президента, опублікований у всіх газетах, поданий по всіх телеканалах, переданий у всі посольства, із чітким включенням у передвиборні програми всіх кандидатів зобов’язання проголосувати восени. Якби це вдалося зробити, тоді після виборів країна могла б розраховувати на ривок, а з обранням нового парламенту почали б працювати захисні механізми від узурпації влади.\nДругий вихід — розрахований не на ривок, радше на невеликий поштовх після президентських виборів. Йдеться про мінімізацію негативних наслідків нинішнього проекту. Для цього не треба змінювати процедуру, необхідно лише проголосувати за проект у самісінькому кінці сесії, у липні. Тоді «чотири місяці» створюють менше проблем, а формування парламентської коаліції та складу уряду за часом збігається з оголошенням результатів президентських виборів. Новообраний президент зможе брати участь у цьому процесі й у результаті — хоча б пом’якшити рівень конфліктності у взаєминах із парламентом й урядом.\nМожливо, буде знайдено інші рішення. Важливо, щоб їх шукали. Процес ще не став необоротним, навіть усередині парламенту задіяно далеко не всі ресурси для того, щоб донести до депутатів розуміння особистої відповідальності за майбутнє країни. Не будемо ідеалістами, для багатьох такі аргументи малозрозумілі, а тому реформа цілком може бути проведена і її наслідки ще довго доїдатимуть 47 мільйонів обманутих українців. Ясно одне: зарано ми повірили в нереальність пролонгації президентських повноважень. І рано розслабилися. А пролонгація сьогодні як ніколи близька до свого здійснення: де-факто Кучма буде президентом України рівно стільки, скільки працюватиме нинішня більшість (коаліція) і обраний нею Кабінет. І все це може відбутися, причому за активної підтримки двох опозиційних фракцій. Хоч як би до фінішу пролонгаційних планів за них проголосував весь парламент.


Держава надасть пільги сім'ям з дітьми, що беруть житло в кредит - Dom2000\nДержава надасть пільги сім'ям з дітьми, що беруть житло в кредит\nУряд уклав договір з державними банками на покупку житла за пільговим кредитом на 20 років під 16% річних\nПро це повідомив на брифінгу директор регіонального управління державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву Сергій Морне.\nЗа програмою, на одну людину покладено 21 квадратний метр житлоплощі, плюс 10 квадратних метрів на сім'ю.\nВартість за один квадратний метр на сьогодні становить 4290 гривень. Середня двокімнатна квартира по квадратурі складає 52,5 квадратний метрів, а трикімнатна - 73,5.\nПрограма молодіжного кредитування має віковий ценз - до 36 років і місце в черзі на житло. Крім того, державна допомога, у вигляді кредиту, може бути надана одного разу і той, хто вже користувався подібною програмою, більше на пільги права не має.\nМолодим сім'ям, що беруть квартири в кредит, держава надає ще й пільги. «Якщо в молодій сім'ї, що бере кредит, є одна дитина, то від виплати відсотків вона звільняється, якщо двоє - погашає 75% тіла кредиту, якщо троє - 50%», - зазначив Сергій Морне.\nЗа ініціативою губернатора Луганської області Володимира Пристюка, до Кабінету Міністрів було подано прохання про зниження процентної ставки за кредитом до 10% в рік. На даному етапі питання вирішується


Зелена люстрація - Валерій Карпунцов / ЛІГА.Блоги - LIGA\nЩодо ініціативи Президента провести люстрацію високопосадовців, які працювали в період 2014–2019 рр.\nРеальність виявилася іншою. На жаль, гарна ідея була банально знівельована, тому що використали цей закон для звільнення посад і призначення своїх людей. Деякі одіозні персонажі, які до останнього сиділи в адміністрації Януковича, згодом посіли досить високі посади, в тому числі, і в правоохоронних органах. То чому ж їх не люстрували одразу тоді, а люстрували людей, які здобували освіту, професійно та кар’єрно зростали, нічим не порушували Закон, не сприяли узурпації влади Януковичем, не фальшували. І виходить, що метою люстрації було не звільнення осіб, які дійсно узурповуали владу разом з Януковичем, а звільнення посад. Звільнили посади під зручних собі людей. І ми бачимо, що прийшли на посади люди, які, в своїй більшості, не поділяли бачення вимог Революції Гідності. А були навіть такі, які, можливо, не перебували на посадах, але морально були на зовсім іншому боці – Януковича. Вони прийшли і, природньо, вони почали своїми можливостями підтягувати людей тої команди і, в тому числі, людей, які були на посадах. Вони йшли різними шляхами: де судовим рішенням, де іншим чином отримали висновок, що ця посада нелюстраційна.\nТеги: Карпунцов, закон о люстрации украина


Відеокурс "Школа універсального журналіста": навчайтесь зручно [ЗАМОВИТИ] | Я - журналіст\nВідеокурс "Школа універсального журналіста": навчайтесь зручно [ЗАМОВИТИ]\nХочете вивчати основи журналістики у зручному для Вас місці й у зручний час? Таку можливість дає відеокурс “Школа універсального журналіста”.\nВідеокурс “Школа універсального журналіста” – це 10 відеоуроків з основ журналістики загальною тривалістю 82 хвилини. Автор відеокурсу “Школа універсального журналіста” – Віталій Голубєв, викладач кафедри журналістики Національного університету “Острозька академія”, секретар Національної спілки журналістів України з навчальної діяльності, журналіст і редактор із понад 20-річним стажем, автор навчальних посібників з журналістики, медіатренер.\nТеми уроків відеокурсу «Школа універсального журналіста»:\n1. Що таке журналістика і хто такі журналісти.\n2. Як зрозуміти, що журналістика – це твоє? Риси, необхідні для успіху в журналістиці.\n3. Перші кроки у журналістиці: з чого розпочинати.\n4. Новини – основа роботи журналіста. Якими вони бувають і де їх знайти.\n5. Методи збору інформації: де і як журналіст шукає теми для своїх матеріалів.\n6. Інтерв’ю: як запитувати, щоб вам відповідали.\n7. Секрети вдалого інтерв’ю: що варто зробити до, під час та після розмови.\n8. Як написати статтю: покрокова інструкція.\n9. Як створювати текст, зручний для читання.\n10. Соціальні мережі для журналіста: можливості й загрози.\nВи можете обрати зручний для себе варіант отримання відеокурсу “Школа універсального журналіста” – диск (DVD) або посилання для самостійного скачування та перегляду курсу, яке надсилається на електронну пошту.\nЩоб замовити відеокурс “Школа універсального журналіста”, звертайтесь, будь ласка, на електронну адресу vg2001@ukr.net або пишіть у Месенджер автору курсу Віталію Голубєву\nвідеокурс, Віталій Голубєв, журналістика, Школа універсального журналіста, я - журналіст переглядів: 327


Віза до Люксембургу іноземцям: туристичні, гостьові, бізнес\nВізові експерти Ірландії компанії "Никита Первый": Ми професійно допоможемо:\nЗаповнимо візові анкети Ірландії. Оформимо необхідний страховий поліс.\nПроконсультуємо по подачі у візовий центр Ірландії.\nПорадимо додатковий пакет документів. Допоможемо отримати документи з візового центру, без вашої присутності.\nТуристична віза в Люксембург\nЗ огляду на розмір Люксембургу, різноманітність сільській місцевості ніколи не перестає вражати туристів, які відвідують Велике князівство вперше. Є чотири абсолютно різні регіони, завжди є, з чого вибрати, з: промислового півдня, зеленої, але густонаселеній зони навколо міста Люксембурга в центрі, виноградниками на східній околиці вздовж красивої річки Мозель і, нарешті, горбистому і спокійному півночі з його численними романтичними замками .\nОднак що б відвідати країну з туристичною метою, вам слід попередньо звернутися до турфірми і отримати запрошення, маршрут, гарантії на проживання в країні, або ж, якщо обраний індивідуальний туризм потрібно надати всі дрібниці вашої подорожі, ваші контактні телефони та тих, хто вас очікує .\nТуристичні візи не надають можливість багаторазового в'їзду в країну, вони відносяться до категорії короткочасних віз і передбачають туристичне перебування до 90 днів по території Люксембургу.\nГостьова віза в Люксембург\nЛюксембурзькі гостьові візи видаються в залежності від цілей вашої поїздки. Необхідно попередньо вибрати тип візи, яка найкраще відповідає вашій подорожі. Так на гостьову візу, вам знадобитися надати запрошення в країну від легально проживаючих там родичів або друзів.\nГостьові візи відносяться до розділу коротко тимчасових віз і передбачать собою перебування в країні до 90 днів, як і в будь-якій країні шенгену.\nБізнес віза в Люксембург\nДо діяльності, які вимагають в Люксембурзі бізнес або ділову візу відносять ділові поїздки, крім випадків, коли поїздка передбачає собою надання послуг, пов'язаних з наданням технічної допомоги будь-якого роду.\nДілові візи з підтримки бізнесу можуть бути як короткочасними - для ведення «сезонного» бізнесу так і більш тривалі, але їх важливість отримання потрібно обґрунтувати і надати до розгляду ширший список документів. Якщо ви хочете вести там свою діяльність або засновувати свій бізнес вам необхідно надати свій бізнес-план, обґрунтувати економічну вигідність від вашої справи для економіки країни. Перш ніж виїжджати в іншу країну і займатися там приватним бізнесом, необхідно розібратися в ряді аспектів, які зустрічаються при реєстрації нового підприємства або веденні звітності старого.\nРобоча віза в Люксембург\nНайпершим і необхідним для отримання робочої візи в країну є наявність запрошення працювати від роботодавця в Люксембурзі або міжнародної компанії, яка надає роботу на його території. Наявність цього запрошення вже визначає тривалість вашого перебування на території країни, тим самим підкреслює необхідність отримання ВНЖ або в подальшому, для проходження більш тривалих робочих відносин в країні, як можливий варіант - отримання ПМЖ. Якщо ви хочете проживати в Люксембурзі протягом більш тривалого періоду часу (понад 90 днів), необхідно звернутися за довгостроковою візою.\nТранзитна віза через Люксембург\nТранзитна віза дозволяє своєму власникові перебувати на території аеропорту і також дозволяє очікувати наступного рейсу в його міжнародній зоні. Ця віза не дає власникові права на перебування на території Шенгену. Тільки представникам деяких національностей потрібно аеропортова транзитна віза, громадяни України до них не належать.\nТранзитна віза для моряків (при посадці на судно) дозволяє перебування до 5 днів в Шенген зоні до моменту поїздки в інші країни, розташовані за межами Шенген зони.\nІнші категорії віз в Люксембург\nСтудентська віза в Люксембург\nГостьова або для відвідування друзів в Люксембурзі\nДля відвідування спортивних або культурних подій в Люксембурзі\nВозз'єднання сім'ї з проживаючими в Люксембурзі\nматір'ю, батьком, дідусем чи бабусею\nШлюб у Люксембурзі\nУкладання шлюбу на территоріїї Люксембургу має бути проведене з відповідно правильною послідовністю реєстрації ряду документів та надання їх у відповідні інстанції для реєстрації.\nЛюксембург в 1815 році став Великим князівством, а також незалежною державою під владою Нідерландів. У 1893 році він програв Бельгії більше половини території, але отримав велику автономію.\nОтримання повної незалежності відбулося в 1867 році. Німеччина вторгалася в Люксембург під час обох світових воєн.\nУ 1948 році Люксембург об’єднався з країнами Бенілюксу, які входять до митного союзу, а в наступному році відбувся вступ в НАТО, що призвело до втрати нейтралітету. У 1957 році Люксембург став одним з шести країн-засновників Європейського економічного співтовариства (згодом Європейського Союзу), а в 1999 році він приєднався до зони євро.\nВелике Герцогство Люксембург, хоча назва може ввести в оману, це невелика країна, розташована на кордоні Бельгії, Німеччини і Франції. У північній частині країни, (частина Арденни), суцільні річки. Решта тобто (частина нагір'я Лотарингія), горбисті височини.\nКлімат помірно теплий. Лісові території, знаходяться на півдні країни. У них зустрічаються олені і дикі кабани.\nСтолиця герцогства Люксембург є найбільш важливим економічним, культурним і туристичним центром країни. Місто було засноване в кінці десятого століття біля підніжжя замку, побудованого в 963 році, Люксембург отримав міські права в 1244 році.\nГерцогський палац був побудований в шістнадцятому столітті, а потім перебудований в вісімнадцятому і дев'ятнадцятому столітті. Собор Нотр-Дам (Собор Паризької Богоматері) має цінний барочний орган, у його склепі знаходиться гробниця датована чотирнадцятим століттям в якій покоїться король Богемії - Іоанн Сліпий Люксембург.\nНадаємо всі види послуг по туризму, допомога в пошуку туру і візову підтримку для туристів прямують до Люксембург.\nНевід'ємними документами необхідними для оформлення всіх типів віз - завжди є закордонний паспорт і фото. Залежно від необхідного вам типу візи, додаються додатково ряд документів. У уповноваженій установі з розгляду візових питань список запитуваних документів для отримання візового дозволу буде відмінний для кожного з випадків, так як враховуються індивідуальні особливості документів наданих аплікантом і ситуації при подачі. Також при оформленні одного і того ж типу візи, від консульських установ запропоновані різні варіанти документів до надання, наприклад, так в категорії за фінансовими гарантіями, можна надати свої особисті фінансові гарантії або ж гарантії від запрошуючої сторони, не прибігаючи до варіанту фінансової підтримки від третього особи.\nОсновний список документів для віз Люксембург\nОсновний список запитуваних документів:\nакордонний паспорт, дійсність перевищує період перебування в Люксембурзі на додаткових 6 місяців;\nНадати копії сторінки закордонного паспорта зі сторінками, де є відмітки попередніх віз;\nЗаповнена та особисто підписана аплікантом візова анкета;\nДва або три (в залежності від категорії візи) недавні кольорові (однакових) фото;\nБроні в готелі на потенційний час запланованого виїзду в країну поїздки;\nБроні квитків на транспортні засоби;\nДовідка з місця роботи на підтвердження постійного джерела доходу\nвиписка з банку за останніх 6 місяців - як фінансові гарантії по стабільності вашого стану\nотриманий міжнародний страховий поліс, який дійсний на всій Шенген зоні і поширюється на весь час тривалості візи. Страхова сума якого дорівнює 30 000 євро.\nРозглянемо основні відмінності в переліку документів за різними типами віз:\nДокументи - для тур-поїздки в Люксембург\nЗаявник повинен буде надати доказ того, що він або вона підпадає під цю категорію. Для того, що б подавати на цю категорію візи необхідно мати запрошення від тур фірми, яка буде вам організовувати тур, також необхідно надати доказ броні номера, наприклад, в готелі і програму, яка покаже скільки ви будете перебувати в країні.\nДокументи повинні бути оформлені на фірмовому бланку запрошує вас тур-фірми з проставленими на них печаткою і підписом. Входить до надання та бронь на авіаквитки.\nДокументи - для гостьової поїздки в Люксембург\nСеред документів, які необхідно надати для отримання гостьової візи в Люксембург, основним буде наявність запрошення від родичів або друзів на ваше ім'я. Запрошувати можуть тільки ті, хто легально проживає на території Люксембургу, тобто мають на це право. Однак для отримання візи важливим фактором виявляється і ваша фінансова незалежність. Від вас запросять або гарантії фінансової стабільності вашого стану (різні виписки з банку, за місцем роботи) для здатності забезпечувати своє проживання в країні, в відсутності таких - фінансові зобов'язання може на себе взяти і запрошуюча сторона. Або можливий варіант, що ви можете взяти кредит і в стані будете його погасити.\nДокументи - для бізнес поїздки в Люксембург\nПідставою подачі заяви та документів на такий тип візи буде отримане ділове запрошення. Обов'язково потрібно надати підтвердження про наявність постійного джерела доходу, який зможе покривати ваше перебування в країні, виписки з банківських рахунків.\nКоли ви їдете як приватний підприємець - необхідно надати і сертифікат приватного підприємництва з доказами професійної діяльності.\nДокументи - для отримання робочої візи в Люксембург\nГоловними документами для подачі клопотання на оформлення цього типу візи, будуть отриманий дозвіл на роботу, виданий від країни проходження, трудовий контракт і контракт на оренду або договір на придбання житла.\nКонсульський відділ залишає за собою право можливість вимагати додаткові документи.\nДля транзитного проїзду через Люксембург\nПри оформленні цього типу візи, головним документом буде запрошення з країни прямування або підтвердження проживання там.\nХочемо зауважити, що фінансові гарантії є необхідними при оформленні будь-якого з типів віз.\nДля групової поїздки в Люксембург\nПроцесом підготовки буде займається керівник зібраної групи, однак запрошення зі списком усіх учасників в груповій поїздці є обов'язковим. Наявність запрошення і повного списку учасників, керівник зібраної групи може подавати самостійно, не пропонуючи на подачу нікого з її складу.\nДо моменту подачі готового пакету документів в посольство, заявнику необхідно пройти кілька етапів:\nДізнатися про можливі дати прийому документів в уповноваженій установі на прийом документів.\nПідготувати згідно зі списком необхідні документи і підготувати їх згідно з вимогами.\nЗробити потрібні переклади документів і при необхідності їх нотаріально завірити.\nЗаповнити всі візові формуляри (варто пам'ятати, що помилки можуть привести до відмови у видачі візового дозволу).\nОформити медичний страховий поліс.\nЗібрати підтвердження на гарантію транспортного засобу для подорожі відповідно до вимог (літак, автобус, автомобіль тощо).\nПідготувати необхідні фінансові гарантії (виписку з банківських рахунків, підтвердження постійного джерела доходу).\nПереконатися, що всі документи зі списку запитуваних відповідають всім вимогам посольства.\nПосольство може вимагати будь-які додаткові документи, тому рекомендуємо перед подачею документів з'ясувати всі деталі і нюанси, щоб уникнути тривалого оформлення візи або отримати як результат - відмова.\nОсобливості оформлення віз в Люксембург\nОформлення більшості категорій віз в Люксембург не завжди вимагає особистої присутності заявника при подачі документів, можна скористатися службою доставки документів. Передаючи їх через довірену особу - ви економите свій час.\nПрактика показує, що трапляються відмови у видачі віз заявникам подали коректні пакети документів без додаткових необов'язкових, але бажаних документів. Під додатковими, що підсилюють пакет документами, виступають документи на підтвердження фінансових гарантій, наявність власного бізнесу, володіння нерухомістю. Все це виступає за підтвердження і гарантії вкорінення вашого виїзду в країну проживання, що грає не останню роль в ухваленні рішення про видачу вам візового дозволу.\nБудь ласка, зверніть увагу, що на наступні істотні умови повинні бути виконані усіма заявниками, які представили свої заявки на візу.\nПаспорт повинен бути обов'язково дійсним не менше трьох місяців після закінчення потенційного передбачуваного перебування в Люксембурзі. Паспорт повинен бути також дійсний не менше 6 місяців з дати поїздки у Люксембург, в разі D-типу візи. Паспорт повинен мати не менше двох чистих сторінок, до яких віза може бути прикріплена.\nВсі заявники повинні представити повністю заповнену візову анкету підписану і датовану, що підтверджують документи, які відповідають типу візи і 2 (або 3 для довгострокових віз) оригінальні фотографії паспортного розміру.\nЯкщо ви подавали документи на розгляд через ВЦ, то Посольство Люксембургу поверне оброблені паспорти безпосередньо до візового центру. Сама подача документів відбуватися без попереднього запису. У ВЦ існує сучасна SMS послуга про надання дати, коли вам можна приходити за документами, що значно спрощує останній етап отримання візи.\nТерміновий розгляд документів у Консульстві Люксембургу\nЩо це означає і на якій підставі це можна зробити?\nБільшість посольств надає можливість термінового розгляду візової заяви. У кожному посольстві або консульстві є свої правила при оформленні термінової візи. Якщо деяким посольствам достатньо бажання заявника або надання квитків з найближчими датами, то іншим необхідні дуже вагомі причини щоб розглянути вашу заяву швидше звичайного. Такими вагомими причинами можуть бути: лікування, смерть родича, весілля та ін.\nПосольство Люксембургу розглядає документи від 3 днів на короткочасні і довгострокові візи. Але якщо у вас вже раніше були шенгени - то цей термін можуть і зменшити\nТермінове оформлення візи за 1 день.\nЯк отримати Люксембурзьку візу за 1 день?\nПроцес не такий вже й простий, однак завжди є можливість спробувати прискорити процес. Отже в більшості випадків можливе переконати посольство швидко розглянути клопотання за допомогою двосторонньої підтримки: від сторони, що запрошує і від сторони заявника. Як можна спробувати прискорити отримання візи в Люксембург при тому, що поїздка важлива і термінова, але коли ваші причини не входять до стандартного переліку вагомих причин передбачених візовим режимом:\nпрямі дзвінки в посольство від приймаючої сторони\nдипломатично правильно складені листи в посольство з поясненням необхідності терміновості видати візу\nдодаткові клопотання у вигляді листів і дзвінків в посольство від високопоставлених осіб.\nБагаторазові візи в Люксембург\nМультивіза - це віза для багаторазового (необмеженої кількості раз) перетину території країни, що видала візу.\nБагаторазовий в'їзд може бути надано для більшості типів віз (проте рідко запитується для туристичної), крім транзитної. Максимальну сумарну допустиму кількість днів в півріччі, для такого типу візи становить 90 днів.\nТільки національна мультивіза в Люксембург надасть право знаходиться на території країни більше 90 днів - весь період дії візи.\nРозгляд поданого клопотання може зайняти деякий час, тому подавати на візу потрібно заздалегідь (в загальному, заявка на візу має бути подана мінімум за термін в 15 днів і як максимум за 3 місяці до потенційної дати поїздки).\nОтримання робочої візи в Люксембург процес не простий.\nПо-перше щоб Вам дозволили працювати його на території, потрібно щоб на надану вам вакансію в перебігу певного часу не знайшлося фахівця в самому Люксембурзі. Після того як буде отримано підтвердження, що дійсно ніхто не звернувся на цю вакансію, то на цю посаду, роботодавець має повне право взяти Вас на роботу.\nЗ цього моменту починається другий етап з оформлення робочої візи в Люксембург, яка передбачає собою оформлення дозволу на тривале перебування, подаючи на статус ВНЖ. Ви надаєте в посольство пакет документів до якого входять документи від роботодавця, трудовий договір, договір на оренду житла та інші документи. Посольство передає цей пакет до уповноважених органів з розгляду того міста в Люксембурзі, де Ви потенційно будете працювати.\nПісля цього моменту може пройти термін від одного до трьох місяців. Коли в посольство приходить позитивна відповідь щодо розгляду вашої кандидатури - то настає третій етап - Ви можете подавати в посольство документи для оформлення національної візи, яка видається допустимо граничним терміном в 180 днів.\nПісля того, як отримали візу, завершальний етап, який триває безпосередньо в Люксембурзі. Після прибуття, необхідно провести реєстрацію в місцевому МЗС і вже через випробувальний період, Ви можете подавати на дозвіл на тривале перебування.\nПроцедури з оформлення дозволу на перебування для найманих працівників будуть відрізнятися в залежності від сфери Вашої діяльності.\nЗверніть увагу, що на наступні істотні умови повинні бути виконані усіма заявників, які представили свої заявки на візу.\nПаспорт обов'язково повинен бути дійсним не менш трьох місяців після передбачуваного числа прибуття в Люксембурзі. Також він повинен бути також дійсний не менше 6 місяців починаючи від дати планованого потенційного в'їзду в Люксембург, в разі D візи. Паспорт повинен мати не менше двох чистих сторінок, до яких віза може бути прикріплена\nВсі заявники повинні представити повністю заповнену візову анкету підписану особисто аплікантом, що підтверджують документи, що відповідають типу візи і 2 (або 3 для довгострокових віз) оригінальні однакові фото паспортного розміру.\nПосольство Люксембургу поверне оброблені паспорта через візовий центр, якщо ви подавали заявку, користуючись його послугами.\nВІЗОВА АНКЕТА В ЛЮКСЕМБУРГ-СКАЧАТИ-NIKITA1.COM-.doc\nЗамовити візу в Люксембург\n"Y88888"   Y88b. d888  888d888b.   888d888b.\n.d8P""Y8b.   "Y888P888  888P "Y88b  888P "Y88b\nКонсультант по Люксембургу\n8888888888  8888888888      d8888    d888\nd88P        d88P     d8P888   d8888\nd88P        d88P     d8P 888     888\nd88P        d88P     d8P  888     888\n88888888    88888888   d88   888     888\nd88P        d88P      8888888888    888\nd88P        d88P             888     888\nd88P        d88P              888   8888888