Правоохоронці Ужгородщини викрили банду церковних крадіїв | Трибуна\nПравоохоронці Ужгородщини викрили банду церковних крадіїв\nУ зухвалих крадіїв працівники міліції вилучили викрадені речі, які наразі є речовими доказами. На даний час правоохоронці вирішують питання щодо оголошення зловмисникам про підозру у вчиненні даних злочинів та обрання щодо них запобіжних заходів, – пише Ганна Дан, Ужгородський РВ УМВС.\n– Наразі розкрито всі крадіжки, які було скоєно з церков в Ужгородському районі. Одне кримінальне провадження, в якому було п’ять епізодів крадіжок, з обвинувальним актом вже направлено до суду. А в іншому ще тривають слідчі дії. Проте можу запевнити, що всі ці злочинці повторять долю своїх горе-колег – опиняться на лаві підсудних,- зазначив перший заступник начальника відділу – начальник слідчого відділення Ужгородського РВ УМВС капітан міліції Олександр Боднарчук.\nВ Ужгороді горів будинок по вулиці Швабській


У Зеленського заявили про підвищення зарплат і пенсій: жителям Дніпропетровщини підготовлений подарунок. Politeka\n16 Вересня 2019, 15:17 Читать на русском\nВ Україні підвищать мінімальну зарплату, що позитивно відбитися і на зростанні пенсій\nЯк відомо, в проекті державного бюджету України на 2020 рік передбачено зростання мінімальної зарплати до 4723 гривень. Цю інформацію під час брифінгу озвучила голова Мінфіну Оксана Маркарова.\nТакож Макарова розповіла, що велике зростання “мінімалки» не підвищив продуктивність в Україні.\n«Наше головне завдання – економічне зростання, зокрема, економічне зростання через зростання продуктивності», – підсумувала глава Мінфіну, виступаючи на брифінгу.\nВідзначимо, що за проектом Державного бюджету на 2020 рік заявлено, що фінансування Пенсійного фонду буде 172,6 млн грн.\nПідвищення мінімальної зарплати безпосередньо впливає на підвищення пенсії. Саме такий механізм був занесений в пенсійну реформу. Формула складається з трьох показників. Середня зарплата за три роки множать на співвідношення власної зарплати до середньої, на кількість років, які відпрацьовані і на 1%.\nКравець з "Квартал 95" посвітила принадами прямо перед обличчям знаменитого коміка: "Ух, соковиті!" Зеленський потужно висловився на адресу Кароль, Потапа і Ко: "В Україні є різні..." Зірка "НеАнгелів" приголомшила зовнішнім виглядом після концерту: "Корону з голови зніми" 53-річна зірка Голлівуду показала себе оголеною: "Дасть фору молодим"\nМінімалка, як всі знають, збільшує середній показник зарплати по країні, а значить робить вище пенсійні виплати тим, хто отримує за такою формулою. Ті, хто отримує пенсію меншу за мінімальну, автоматично отримають підвищення по озвучених цифр.\nТакож нагадаємо, що найближчий перерахунок виплат відбудеться вже в грудні 2019 року: мінімальна виплата збільшиться на 74 грн, а максимальна – на 740 грн. Наступні два перерахунку заплановані на 2020 рік за умови, якщо Рада успішно затвердить проект бюджету.\nНагадаємо, озвучена сума оборонного бюджету на 2020 рік\nА ще Politeka повідомляла, що в Євросоюзі вже заговорили про скасування безвіза для України, зроблено заяву\nТакож Politeka писала, що Ігор Лесева викрив справжні цілі Ради, українцям це не сподобається\nТеги: зарплаты / пенсии


Етюд із пам’яті: Юзя\nУ листопаді цього року Україна та світова спільнота відзначили 80-у річницю Голодомору. Ця сумна дата мимоволі пробуджує спомини дитинства.\nГрупа студентів та харцерів із Пьонковського загону харцерів «Darzbór» несподівано опинилися в Луцьку. Що їх привело в Україну напередодні Різдвяних свят?\nЛюди – це не артефакти\nНа міському кладовищі у Володимирі-Волинському відбулося перепоховання ексгумованих останків жертв масових розстрілів, здійснених під час Другої світової війни. Останки знайшла і дослідила в 2013 році спільна українсько-польська експедиція археологів на городищі «Вали». Перепоховання проведено 9 грудня.\nЛампіони свободи для України\nУ суботу, 14 грудня, коли стемніло, в Любліні запалали лампіони свободи для України.\nМайдану вже чотири тижні. Кожен наступний день лишає відбиток у свідомості та навіть у ментальності українців. Останнім часом центральну площу Києва порівнюють уже не з європейськими протестами кінця 80-х, не із сучасними західними революціями, а із Запорізькою Січчю. Територія волі, держава в державі, центр Європи, головний майдан світу – це назви, які можна побачити у ЗМІ та почути від самих майданівців.\nВідбувся тренінг для вчителів польської мови\nПредставники школи іноземних мов із Кракова поділилися досвідом з волинськими вчителями.\nВід волинської різанини до операції «Вісла»: початок розмови\nУ Луцьку 24 листопада відбулася презентація українського перекладу книги Ґжеґожа Мотики «Від волинської різанини до операції «Вісла».\nЦими днями, мабуть, не залишилося байдужих до подій, що відбуваються в Україні. Тим паче не байдужими є українці, що перебувають за кордоном, особливо на території Євросоюзу.\nПольща не залишається байдужою до процесів, що відбуваються в Україні\nПольське суспільство, як це багато разів підкреслювали польські політики, держслужбовці та звичайні люди, солідаризується з проєвропейськими прагненнями українського суспільства, тому що ми знаємо і можемо на власному прикладі показати громадянам України, до яких позитивних наслідків призводить інтеграція з ЄС.\nМи прагнемо змін\nУ Рівному відбуваються маніфестації\nСторінка 120 із 154


Прокинься з Ектором - 11 випуск. Дивитись онлайн шоу Прокинься з Ектором від 24.11.2019 | Телеканал СТБ\nVideo: Прокинься з Ектором – 11 випуск від 24.11.2019\nДивіться онлайн шоу Прокинься з Ектором: 11 випуск від 24.11.2019. Кулінарне шоу Прокинься з Ектором - 11 випуск вже на сайті СТБ\nПрокинься з Ектором – 11 випуск від 24.11.2019\n| 24.11.2019 | 2019\nДивіться онлайн кулінарне шоу Прокинься з Ектором 11 випуск від 24.11.2019 на сайті СТБ!\nСьогодні кухня Ектора Хіменес-Браво наповниться щирим сміхом, співами та танцями. Адже новий виклик кулінарному таланту шеф-кухаря кине резидент гумористичного проєкту Дизель шоу, популярна актриса та українська Едіт Піаф Вікторія Булітко. Проте артистка принесе в життя Ектора не тільки радість, а й страх за професію. Чим Вікторія так налякає Ектора? Двома простими словами, які ненавидять майже всі діти, – манна каша. Так, так, ця крупа – дитячий кошмар Булітко ще з самого садочку. Здається, ведучому в 11 випуску шоу Прокинься з Ектором (2019) доведеться викластися на повну, щоб відкрити для артистки новий смак манки.\nДля ще одного кулінарного забігу Ектор Хіменес-Браво обере рецепти найкращих ресторанних страв: пасту Аліо Оліо; ньоки з манки з беконом і вершковим соусом; манний пудинг із цедрою апельсина та ягодами. А окрім гастрономічної зброї, колумбійський кулінар застосує важку артилерію – пісні, танці та плітки. Чи допоможе стратегія Ектора зберегти йому кітель? Дізнайтеся просто зараз – дивіться онлайн 11 випуск програми Прокинься з Ектором (24.11.2019).\nДивіться онлайн Прокинься з Ектором 10 випуск від 17.11.2019


Хороший помічник на полюванні — лазерний далекомір. - Технології - Новини Львова - BEST-LVIV\nВ даний час люди застосовують лазерний далекомір leica в різних сферах діяльності:\n1. В першу чергу при будівництві, коли потрібно з максимальною точністю визначити, наприклад, розмір кімнати або площа ділянки. Це потрібно для того, щоб надалі уникнути додаткових витрат із-за виявленою неточності.\n2. На полюванні, коли мисливцеві потрібно виміряти відстань до певної мети, а потім вивести поправки на потрібну дистанцію стрілянини.\n3. У спорті так само необхідний даний прилад. Приміром, на турнірах з гольфу спортсмени повинні знати відстань до прапорця, щоб розрахувати силу удару.\nАле основною областю застосування лазерного далекоміра вважається все-таки полювання. Даний прилад особливо допомагає в тих випадках, коли відстань від дичини до мисливця перевищує позначки в 150 метрів. Слід зазначити, що зручність у використанні такого пристрою досягається за рахунок того, що всі дані про дистанції надходять на РК-дисплей. Це полегшує роботу мисливця, адже очі від об'єктива йому відривати не треба. До речі, лазерні далекоміри відмінною підуть для полювання в лісі, де навіть при наявності дерев, кущів та інших орієнтирів вельми непросто самостійно розрахувати дистанцію.


Біля нашої станції є родовища нафти і газу — Інтерв’ю — tsn.ua\nБіля нашої станції є родовища нафти і газу\n17 березня 2017 14:28\nГоловний по українській Антарктиді розповів про багатства і небезпеки, які приховує шостий материк.\n25 років тому, у вересні 1992 року, Україна приєдналася до договору про Антарктику, при цьому не маючи жодної полярної станції, але володіючи чималим вантажем знань та досвіду, здобутими під час досліджень Антарктиди у складі Радянського союзу.\nЗа кілька років, 1996-го, Україні неабияк пощастило - британці передали їй свою станцію "Фарадей", обравши українців серед численних інших претендентів.\nВідтоді, незважаючи на великі труднощі довгого шляху до станції та постійні проблеми з фінансуванням, Україна щороку відряджає полярників на дослідження шостого континету.\nОрганізацією експедицій та обробкою отриманих даних займається Національний антарктичний науковий центр, який очолює Валерій Литвинов. В інтерв'ю ТСН.ua він розповів про будні полярників, які цілий рік проводять у відриві від цивілізації, та про багатства і небезпеки, якими так цікава Антарктида.\n- Навіщо Україні потрібна Антарктида? Чому вона так прагнула мати полярну станцію?\n- Взагалі Антарктида – це суворий материк, який займає 1/10 частину всього суходолу. Морози на полюсі доходять до 80 градусів, навіть майже 90. Половина року – день, інша – ніч. Вітри до 50-60 м/с. Це ж жах.\nНа нашій станції – у нас там двоповерхова будівля – снігу намітає до даху. Доводиться дуже активно працювати лопатою, щоб зробити проходи між іншими спорудами. Вітри сягають 40 м/с, це дуже сильні вітри. Але на самій станції мороз не перевищує 30 градусів, тому що ми не біля самого Південного полюсу, а на невеликому острові Галіндез, площею в один квадратний кілометр. На ньому немає вертолітного майданчика, і долетіти туди непросто, і прибути взимку, коли лід навколо.\n- То чого ж Україна наважилася на таку авантюру?\n- Крім того, що там суворий клімат, Антарктида дуже багата корисними ресурсами. Біоресурси в Антарктиці мабуть найбагатші порівняно з рештою біоресурсів на Землі. Це риба, птахи, інші тварини.\nЯкщо говорити про корисні копалини, то одних лише газу і нафти – як на Аравійському півострові, не менше. І всі дорогоцінні метали там є. Цим вона й приваблива. Це комора на майбутнє.\nЗараз там ніхто нічого не видобуває, окрім біоресурсів. Що стосується мінеральних чи газогідратів, діє заборона до 2041 року. Зараз дозволено тільки проводити дослідження і вивчення.\nВалерій Литвинов / ТСН.ua\n- Яким документом це заборонено?\n- Є документи. Справа в тому, що за три роки буде 200 років, як було відкрито Антарктику. А цього року буде 25 років, як Україна приєдналася до договору про Антарктику 1992 року.\nЗагалом регулярне дослідження Антарктики почалося, коли було прийнято договір про неї 1959 року. Його було підписано у Штатах, Радянський союз також підписав, а у складі Союзу була й Україна. Тоді Україна була однією з могутніх республік. Все, що було пов'язано з авіацією, космосом, суднобудуванням – все це було в Україні. І туди, до Антарктиди, літали і на "антонівських" літаках, і на суднах, що будувалися у Миколаєві. У Харкові працювали тракторні заводи. І на потужних тягачах "Харків'янках" (антарктичний всюдихід, – ред.) доставляли весь необхідний запас продуктів та інших речей на полярну станцію.\nІ коли Союз розвалився, всі станції, яких тоді було близько десяти, відійшли Росії. Це було несправедливо, тож українські вчені звернулися до російських, щоб вони хоча б одну станцію віддали. Адже Україна також мала право на це, вона активно брала участь – і технічний персонал, і вчені... Чесно кажучи, Росія вчинила як завжди – нахабно. Відмова була мотивована тим, що усі станції – це єдиний комплекс.\nІ коли це сталося, бажання працювати там лишилося. І це ж такий багатющий материк. Не побоюся сказати, що багатство України приростатиме за рахунок Антарктиди.\n- Але ж там не можна нічого видобувати.\n- Поки що. До 2041 року. Звичайно, це дуже велика наукова проблема – як це зробити. Але думаю, що до цього прийдуть.\nОсь було 50 років Антарктичному договору, на честь цієї події у Нью-Йорку відбулася нарада, проводила її Гілларі Клінтон як держсекретар США. Ми також брали участь. І відзначалася важливість робіт, які проводять там. Вони потрібні для вивчення історії формування континентів, взаємодії океану з суходолом, тобто ті моделі, які будуються, дозволяють робити якісь прогнози на майбутнє, спираючись на ці реальні моделі.\n- Так, виходить, після розпаду СРСР Україна лишилася без станцій. І яким чином тут з'явилися британці? Дуже вчасно, до речі.\n- Нам пощастило. На межі століть послом України у Великобританії був великий вчений, академік Сергій Комісаренко. І якось у пошті посла опинилося оголошення про те, що Англія хоче продати свою станцію "Фарадей". Якби це був не вчений, він би не звернув уваги на це, але Комісаренко звернув.\nСтанція "Академік Вернадський" колись була британською і називалася "Фарадей" / НАНЦ\n- А чому британці вирішили продати станцію?\n- У них там загинула людина. Вони не змогли її врятувати, тому що взимку там навкруги крига, авіаційного сполучення немає. Полярнику треба було надати серйозну медичну допомогу, але не вийшло. А всіх полярників у Британії патронує королева. Вона сказала, що така станція нам не потрібна, давайте її продамо і побудуємо іншу, щоб у разі чого туди можна було долетіти, приземлитися, забрати людину тощо.\nІ ось таке повідомлення про продаж станції потрапило послу на очі. Йому організували зустрічі з керівництвом, з королевою, і тоді вони вирішили перевірити спроможність України – чи зможе вона займатися антарктичними дослідженнями. Адже на станцію претендували ще й інші країни, в тому числі й Аргентина. І ось британські вчені прибули до України, познайомилися з дослідженнями, які проводили українські колеги, й оцінили, що в України достатній потенціал для цієї справи. І Сергій Васильович (Комісаренко, – ред.) ще провів таку роботу, щоб станцію не продали, а передали на певних умовах. Існує думка, що британці подарували станцію, але це не так.\n- У Мережі є інформація, що продали за один фунт.\n- Так. Реально вони її передали на умовах, що протягом 10 років Україна передаватиме британцям ті дані, які вони раніше самі отримували. І таким чином Україна розрахувалася. Але все одно у них не належить передавати взагалі без грошей, тому вони й оформили такий акт продажу за 1 фунт стерлінгів. Тому й існує така байка про те, що станцію подарували чи продали за один фунт.\n- Ви говорите, що британці відмовилися від цієї станції, бо не змогли отримати доступ до полярника, щоб надати йому допомогу... А ми якось вирішили цю проблему доступу?\n- Як не було там можливості прилетіти і приземлитися літаку, так і немає зараз. Острів маленький, гористий, на ньому немає рівного майданчика. У крайньому випадку там можна зробити вертолітний майданчик. Тож полярникам потрібно намагатися уникати усіх негараздів, але якщо трапляються, то якимось чином з них виходити.\n- Скільки зазвичай триває експедиція?\n- Експедиція триває рік. Тобто туди ми підбираємо людей. У нас є цільова держпрограма досліджень в Антарктиці. Перша програма, яку ми зробили, діяла від 2002-го до 2010-го року, тобто в бюджеті були заплановані гроші для проведення антарктичних досліджень, в тому числі й на доставку туди. Там були прописані всі логістичні проблеми і завдання, й наукові.\n- А як ви підбираєте людей для експедицій? Чи є якась психологічна перевірка? Треба ж цілий рік витримати у суворих умовах.\n- На нашому сайті ми вивішуємо оголошення, що триває набір у чергову експедицію. У нас виписані вимоги до тих, хто йде на станцію. Насамперед це мають бути здорові люди, відповідного віку і фаху. Команда поділена на дві частини. Одна частина – це техніки, які забезпечують життєдіяльність станції. Це, скажімо, механік, електрик, системний адміністратор, повар, лікар. Інша частина – вчені, які ведуть моніторинг, спостереження за природою. І SCAR (The Scientific Committee on Antarctic Research) визначив напрями досліджень. Це науки про Землю, про природу, фізичні науки. І от у розрізі цих наук треба проводити дослідження. І ми набираємо вчених із академічних інститутів, з інститутів навчальних закладів.\n- Тобто це фізики, біологи?..\n- Фізики, біофізики, метеорологи, біологи тощо. І зараз у нас вже діє друга програма, розроблена нами на період 2011-2020 року, в якій у всіх напрямах (біологічні, метеорологічні, геофізичні дослідження) виписані завдання, які потрібно виконати щороку, і так на всі 10 років.\nІ ми оголошуємо конкурс на тих, хто поїде на станцію. Може поїхати вчений не такого вже високого рангу, бо там проводиться тільки моніторинг, а всі інші розумові процеси, аналіз тощо проводиться вже тут, в інститутах, з використанням наявного обладнання. І цих людей, які працюють в інститутах, не звільняють. За ними зберігається місце, а ми їм сплачуємо відрядні, забезпечуємо продуктами, одягом тощо.\n11-та експедиція в Антарктиді / НАНЦ\n- Тобто на своєму робочому місці вони зарплату у цей період не отримують?\n- На своєму робочому місці вони отримують зарплату, навіть якщо відсутні. Вона йде їм на рахунок чи її забирають за довіреністю близькі родичі, дружина, мама. Вона зберігається. Більше того, вона за ними повинна зберігатися навіть з коефіцієнтом 1,7. Але це у нас фактично не практикується, тому що всі директори жаліються, що грошей не вистачає.\nЗарплату ми платимо технікам, тому що він працює де-небудь на заводі, а тут звільнився [щоб поїхати в експедицію], і ми виплачуємо йому оклад і відрядні. З лікарями і кухарями та ж історія.\n- А яка сума відрядних?\n- Відрядні, звичайно, слабенькі – 360 грн на добу. Зараз ми намагаємося збільшити, але дуже складно йде. З нашою Верховною Радою дуже важко працювати. Досі немає закону щодо Антарктики. Скільки я не намагався – з однією Верховною Радою, з другою, третьою – з жодною не вдалося затвердити цей закон. Постійно то їм немає коли, то в них кворуму немає.\n- Чим важливий цей закон?\n- Там мали би прописати соціальний захист. Ось людина перебуває там цілий рік, а можна рахувати стаж як рік за два. А може вихід на пенсію раніше. Тобто такі моменти мають бути у законі прописані. Людина може там і здоров'я втратити, й у відриві від родини перебуває.\n- А як полярники переносять такі умови цілий рік?\n- У нас там було вже з 200 людей за цей час, і деякі по кілька разів. І їм хочеться повернутися ще. Там команда.\n- Тобто не через гроші хочуть повернутися, а з інших причин?\n- Гроші також грають роль, але скоріш за все не головну. Деякі, звичайно, приходять і питають: "Які гроші?". Йому кажуть, а він: "Та я й тут такі зароблю". І не їде. А для інших інтерес представляє побути зовсім у іншому світі, де інша природа, незвичайні тварини. І один з одним полярники працюють, якось перевіряють себе. І часто так буває, що колектив складається. Коли повторюються експедиції – багато одних й тих самих людей їде. І начальник експедиції, найбільш досвідчений, гідний з них, підбирає також тих, хто з ним був.\n- А чи не було випадків, коли так сильно сварилися між собою, що було складно виживати разом в одному приміщенні?\n- Ну там не казарма. По-перше, є окремі робочі місця, у кожного фахівця свій офіс, обладнаний технікою, комп'ютером, у них зв'язок з нами. Спальні місця у них в окремому приміщенні. Спальне приміщення зроблено як у вагоні-купе на чотири людини, але зазвичай там перебувають по двоє. Коли наступна зміни приходить, то ще двоє заселяється, але це лише на перезмінку. І, припустимо, є шість купе, і в кожному по дві людини живе.\n- У команді зазвичай 12 полярників?\n- Так. А на перезмінку приходить ще 12. Одні здають, інші приймають. Передачу зробили, на станцію все потрібне на рік привезли і для роботи, і для життя.\n- А хто контролює роботу полярників? Виходить має бути високий рівень самоконтролю? Людина встає вранці, знає, що їй потрібно зробити...\n- От коли вони їдуть, то тут в центрі вони отримують технічне завдання. І в цій програмі розписано: що зібрати, в якій кількості тощо. І кожен тиждень вони присилають звіти. Тиждень пройшов і метеоролог пише: яка була температура, який тиск, вітер – за своїми приборами вони все пишуть. Це перетворюється на потужну статистику, яку тут вже сидять інші "головастики" й аналізують.\n- А працюють полярники в основному на станції чи доводиться далеко виходити?\n- Звичайно. Там близько десяти споруд. Одна будівля головна, там офіси розташовані, спальне приміщення, бібліотека, більярдний зал.\n- А чи є Інтернет?\n- Інтернету немає, тому що у нас грошей немає. Зв'язок у нас з ними через космос, через супутник. Можна хоч кожен день розмовляти. Ми їм дозволяємо, але тоді самі й оплачуйте.\n- Це недешево?\n- Так. Центр сплачує за щотижневі передачі даних, бо це в рамках програми. А дзвінки додому, дружині, дівчині – це вже приходить роздруківка від провайдера і ми дивимося і їм відправляємо.\n- А дорого коштує хвилина дзвінку в Україну?\n- Я не дивився, скільки коштує хвилина. Я дивлюся, скільки хто платить. От за місяць дехто платить 50-100 грн, а у декого рахунки і по тисячі гривень. Усе залежить від того, скільки він наговорив.\nЄ такі мовчуни, може, в нього вдома нікого не лишилося, йому нікому дзвонити. А є такі, хто не може жити без того, хто лишився тут. У декого там і по дві тисячі буває. У нас був один, який половину свого заробітку спускав, у нього тут кохання лишилося. Раніше ще було й листи писали – це дешевше буде. Але зараз їх уже ніхто не пише.\n- А як листи вони відправляли?\n- Електронкою через супутник. Там можна і голосом, і текстом. І лист коштує дешевше, скільки там кілобайтів пройшло. Але я вже давно не бачив, щоб хтось писав листи. В основному вони переговорюються. У них постійно зв'язок із домівкою.\n- Давайте повернемося до розпорядку дня.\n- У кожного свій розпорядок дня, бо у кожного своє технічне завдання, що він повинен зробити. Там є черговий, який чергує цілодобово. І вночі він робить якесь прибирання, бо вдень всі заважають, а так нікого немає і він має змогу прибрати.\nА метеорологи працюють і в нічні години, тому що вони кожні три години передають дані у метеоцентр тощо. А їх там зазвичай двоє чи троє.\n- А за межі станції доводиться виходити?\n- Обов'язково. Особливо біологи і геофізики ходять за межі станції. От біологи вивчають популяції пінгвінів, птахів, записують, коли у них спаровування йде, коли вони висиджують, виношують.\n- Я так розумію, що організація експедиції зараз пов'язана з проблемами?\n- Організація експедиції – це найскладніше питання. В України зараз немає свого судна. А коли немає свого судна, то потрібно фрахтувати його за кордоном. І там все ми повинні купувати – харчі для станції на весь рік, 200 тонн палива тощо. Оскільки судна в Україні немає, то те судно, яке там зафрахтуємо, на ньому все й буде відправлено, що там за кордоном буде куплено.\n- Тобто в Україні закупити неможливо?..\n- А далі як? От закупили цілий контейнер і далі? Все одно треба туди відправити. А це ж 15 тисяч кілометрів, він же їхатиме туди більше місяця. А коли там, то там же ближче.\n- А 15 тисяч кілометрів – це відстань від чого до чого?\n- Від України до станції. Коли у нас були свої судна, було чотири експедиції, і вони йшли через океан 40 діб. А зараз – за два дні долетіли. Так чи є сенс?\n- А який зараз маршрут полярників до станції?\n- Спочатку летять до Європи (Париж, Мюнхен або Мадрид), далі трансатлантичним рейсом до Буенос-Айреса, Аргентина, там пересадка на місцеві авіалінії та переліт до аеропорту Ушуайя, де вже чекає судно. А там 1,5 тисячі кілометрів і три дні до станції.\n- Судно вже зафрахтоване чекає?\n- Так, там той, хто з нами працює, поставив все: контейнер із продовольством, воно стоїть заправлене. Тобто все, що потрібно, вже на судні. Прилетіли, сіли і пішли. Три доби йдемо до станції. Прибули на станцію і ще три-чотири доби займає розвантаження судна.\n- Тобто дешевше було б зібрати все необхідне в Україні і своїм кораблем усю цю відстань поплисти?\n- Та ні, це ж жах, можна з глузду з'їхати.\n- Тож як було б краще?\n- Що значить йти на своєму судні. Своє судно потрібно, але нехай воно тут вже буде (у порту Ушуайя, – ред.), стоїть, ловить рибу тощо. А ми прилетіли – у своє судно сіли і пішли. А коли воно стоїть в Одесі чи Севастополі, як це було раніше, йому ж треба дорогою зайти у десять портів, щоб заправитися. А його можуть не прийняти через якісь документи, очисні споруди, і сказати, щоб стояли на рейді. Потім потрібен лоцман, команда – це теж все гроші. Це жахлива складна дорога. І поки вони йдуть, то треба годувати і команду, а не тільки своїх полярників. Бувало, що і команда може з'їсти те, що було заготовлено для полярників.\n- Зараз держава не виділяє достатньо коштів, щоб відправити експедицію?\n- Щодо грошей – це окреме питання. Багато грошей не буває. Завжди на щось не вистачає. У нас 86% грошей йде на експедицію, а решта – на зарплату, комунальні.\n- А яка це сума?\n- Десь 50 млн грн коштує одна експедиція. І більше 40 млн грн йде на перельоти, судно. Є витрати тих перевізників, окрім того, що вони нам купують. Тому наша найважливіше завдання полягає в тому, щоб держава хоча б за $ 5 млн купила нехай і вживане, але хороше судно. І це судно може бути багатоцільовим. Коли у нас тут зима, в Антарктиді літо, і ми можемо там працювати. І всі можуть користуватися одним судном, щоб воно не стояло. От, наприклад, в Академії наук є програма морських досліджень, у них теж немає судна. Це одна з проблем, яку потрібно було б вирішити. І я буду битися за це. Ми вже почали її розкручувати. І друга проблема, яку треба вирішити, – це ухвалити закон. Якщо два ці питання будуть вирішені, ми зможемо вже більш менше вдихнути. І в нас не буде таких мук, як цього року.\n- Які проблеми були з відправкою цьогорічної експедиції?\n- Півроку тривав тендер, півроку боролися.\n- Тендер на що саме?\n- На виконавця цієї ротації полярників. Ми оголошуємо тендер, що потрібна компанія, яка купить все, що потрібно, і доправить. У компанії має бути судно, в іншому випадку вона має зафрахтувати його. А той, хто не має свого судна, домовляється з кимось із туристичних суден. В Антарктиді розвинутий туризм. За антарктичне літо – грудень, січень, лютий і трохи березня – там буває до 40 тисяч туристів. Туристичне судно виходить з Ушуайя, возить їх станціями, де вони фотографуються з тваринами, обмінюються сувенірами з полярниками. І коли туристичний сезон завершується, з ними можна домовитися про ще один рейс. Тому нам не потрібно, щоб наше судно стояло в Одесі. Нехай стоїть собі там і ловить рибку або возить туристів, а коли нам потрібно – раз і відвіз.\n- Тобто полярники проводять екскурсії для туристів?\n- Наша станція дуже відвідувана. На ній бувало до 4 тисяч туристів за весь сезон, працювати немає коли. Начальник станції має право сказати, що ми зараз не можемо, до побачення. Але полярникам теж вигідно зустрітися з новими людьми, там же цілий рік самі чоловіки навколо. І туристи щось можуть привезти, полярники можуть якісь свої сувеніри продати. Або ще люблять самому собі листи відправляти через туристів – приїжджаєш додому, а тобі з Антарктиди лист.\n- А які сувеніри? Щось спеціально везуть звідси?\n- Роблять нашивки, де вказано, яка це експедиція, гарні. Чи якісь значки тощо. Я у цю справу не втручаюся, головне, щоб вони все робити охайно, не зіпсували імідж держави. Ну наче все гаразд.\nГлобальне танення: НАСА спрогнозувало всесвітній потоп, що зачепить Україну\n- Робота полярників по суті полягає у моніторингу, а чи бувало, що робили якісь відкриття? Чи знаходили щось нове?\n- Є статистика щодо відкриттів, так одне може бути раз на 20 років. У нас є не сказати, щоб відкриття, а от визначені родовища в районі нашої станції. Там є три родовища нафти, чотири родовища газу.\nЯк таких відкриттів у нас немає, але є результати досліджень, які дають дещо особливе. Наприклад, наші біологи створили ліки на основі антарктичних мікроорганізмів, які живуть там в екстремальних умовах і мають екстремальні можливості. І ці ліки допомагають навіть від раку четвертого ступеня. Називаються "Меловіт". Вони зареєстровані, були проведені дослідження на тваринах. І продовжують працювати над тим, щоб зробити ці ліки доступними для людей. Необхідно ще провести доклінічні випробування на групі людей. А це потребує значних грошей і тривалого часу. Тобто використовуючи екстремальні можливості цих мікроорганізмів, можна створювати ліки, косметику. Це називається біорозвідка і на цих дослідженнях із біорозвідки заробляються мільйони доларів.\n- А яким чином заробляють ці гроші?\n- Створюють препарати, отримують ліцензії на право їхнього використання.\n- А хто може отримати ліцензію?\n- Вчені або інститут. Скажімо, наш біологічний інститут Університету імені Шевченка отримав ліцензію на "Меловіт". Вони на свинях випробували. От свиня опоросилася, і з 20 поросят 3-4 обов'язково помруть. А під впливом цього препарату жоден не помер.\n- Тобто ці ліки не тільки від раку?\n- Вони протизапальні, протистресові й протионкологічні.\n- А якісь подібні випадки ще є?\n- Поки більше нічого. Ніхто ж не хоче витоку інформації. Але те, що робота ведеться у цьому напрямі, і те, що є результат, це очевидно.\n- А що відомо про досягнення вчених інших країн, які проводять дослідження в Антарктиді?\n- Там більше використовують для створення косметики, вона користується значним попитом і дає хороший результат.\n- Давайте повернемося до життя полярників на станції. Як вони пересуваються територією між будівлями і за межами станції?\n- Якщо десь поряд, то вони просто ходять, а так у них є аеросани Ski-Doo.\nПолярник на аеросанях Ski-Doo / НАНЦ\n- А наскільки далеко відходять від станції? Хоча ж там же острів...\n- За межі острова також виходять, вони мають човни "Зодіаки". Ті, хто займається вивченням морських тварин, сідають на човен, їздять на інші острови. Це більш складний вояж, тому що треба обов'язково дотримуватися заходів безпеки. Там має бути зв'язок зі станцією, і запасні деталі для двигуна, які там можуть зламатися.\n- По одному в море не ходять?\n- Ні, три людини мінімум. І повинен стояти запасний човен на випадок, якщо щось станеться, якщо вони виходять на зв'язок, говорять, що аварія... Був такий випадок, коли я був на станції. Тоді вони не встигли зробити весь обсяг роботи, лишався ще один острів. І вийшло, що двигун заглухнув, і їх несе в океан, а там вже хвилі чотири бали. Стемніло, двигун не працює, вийшли на зв'язок і батарейка сіла – жах.\n- І як вийшли із ситуації?\n- Тоді була перезмінка, на станції стояло судно, у них свої "Зодіаки", свої можливості і я попросив, щоб капітан виділив своїх досвідчених драйверів. І вони на своєму "Зодіаку" пішли, тримали зв'язок, плюс у них була навігація і могли побачити на екрані, як один човен наближається до іншого. Але айсберги заважали їм бачити один одного. От вони на екрані наче поряд, але кажуть, що ми один одного не бачимо. Тоді я кажу, давайте судно вперед с прожекторами... Але все добре завершилося, вони їх побачили, взяли на буксир, притягнули.\nПолярники на одному із "Зодіаків" / НАНЦ\n- А чи були ще якісь екстремальні ситуації?\n- Таких наче не було. У нас є ще морські біологи, які зі спорядженням пірнають. Я просто дивуюся їм. Іноді вони ж можуть зустрітися там з небезпечними хижаками. Був випадок, коли англійську біологиню схопив морський леопард, пірнув із нею і все. І вона загинула.\n- А чому він її схопив?\n- Вона близько ходила берегом. А він накинувся на неї, затиснув іклами і все. Тому там треба бути дуже і дуже обережними. У нас коли хтось кудись йде, то обов'язково на дошці пише: хто, куди пішов, коли повинен повернутися. І черговий контролює. Час, коли він повинен зателефонувати, – а дзвінка немає. Відтак починається занепокоєння, на нього намагаються вийти, спитати, в чому справа. Тут контроль має бути дуже жорстким.\n- Які ще небезпеки очікують на Антарктиді?\n- Потужні птахи там літають, але ті в основному розправляються з пінгвінами. От пінгвін висидів два яйця – рідко у них висиджується двоє пінгвінят, тому що другого вкрадуть обов'язково.\n- А які це птахи?\n- Буревісники, наприклад. Вони гігантські. Розмах крил – ледь не два метри. І ще я бачив, як морський леопард схопив пінгвіна, помотав його туди-сюди – дивитися страшно на цю розправу. Така природа там. Є у нас ще таке відео, коли пінгвін втікає від косатки, і та його вже майже наздогнала, а той вскакує в наш човен.\nПінгвін врятувався від косаток, застрибнувши у човен полярників\n- А птахи також і на людей можуть нападати?\n- Вони не нападають, але якщо заґавишся, то можуть.\n- А щодо погоди. Зараз там літо?\n- Закінчується. Офіційно літо – грудень, січень, лютий. Поряд з груднем і листопад може бути непоганий, а після лютого – березень. От ми в кінці березня туди прийдемо. Раніше не вийде, у зв'язку з затягнутим тендером.\n- Але вже все готово?\n- Ще не все, лише починаємо набирати оберти, коли вже повинні були все скінчити. Вийшло так, що були кілька учасників тендеру, і серед них були... всі, хто подали, хочуть заробити, і вони бачать, що у нас в бюджеті 50 млн грн. Але для цього вони повинні мати своє судно, і саме таке, яке підходить. Бо будь-яке судно туди не пройде. Там є обмеження щодо заходу. Тож ми не проти якоїсь команди, ми проти тих можливостей, які в них є.\n- Це якісь українські фірми?\n- Ні. Зазвичай українських немає. Але цього року буде українська, яка попсувала нам нерви. Вона виставила такий пароплав, який не влізе в ту протоку. 80 тисяч тонн водотоннажності – рибний завод, що плаває. Нам не потрібен пливучий завод. Нам потрібно невелике судно, 2 тисячі водотоннажності. Це була битва.\n- В результаті змінили судно?\n- Все ж таки у них немало лобістів, як у нас заведено. Але нам вдалося продавити, щоб вони змінили пароплав.\nБуревісник / НАНЦ\n- Тож, повертаючись до погоди, яка зараз температура, коли вже скінчилося літо?\n- Там вважається, що десь 15 квітня навігація скінчилася. Тоді вже потрібні криголами, і то не кожен пройде. Тож експедицію потрібно доставити туди і забрати попередню зміну, поки є навігація.\n- Взимку морські біологи вже не працюють у морі?\n- Ні, вони вже працюють з тими, хто бігає по поверхні. Пінгвіни, птахи тощо. А морські тільки влітку, коли можна пірнати, фотографувати.\n- Яка в основному там буває погода? Чи бувають заметілі, бурі чи це більш спокійна ділянка.\n- В основному там більше похмурих днів. Вітряна, сувора погода. Хороша, приємна погода може бути рідко. Може і сонечко вийти, але це буває рідко. В основному заметіль, сутінки.\n- А як полярники відзначають свята, дні народження?\n- Таке, звичайно, буває. Кожного дня там готує кухар, а на суботу і неділю готує начальник станції. Традиція така. До речі, на нашій станції якось була принцеса Англії. Вона вирішили поцікавитися, а як ідуть справи на їхній колишній станції. Судно підійшло і стояло на рейді, з нього піднялися два вертольоти. На одному вертольоті – вона і її чоловік, а на іншому – супровід.\nБуло попередження, що вона буде, і наші знали, готувалися там, приготували святковий обід, спекли торт. Її чоловік попросив добавки торта. І вони планували провести там дві години, але затрималися на три. А принцеса – спортсменка з кінної виїздки. І якось вона була у Києві на змаганнях. І принцеса сказала, що була в Києві, і він їй дуже сподобався, але на нашій станції їй сподобалося більше.\nПринцеса з чоловіком у компанії полярників / НАНЦ\n- Алкоголь на станції заборонений чи ні?\n- Якось я підписував ці норми у МОН, вони затверджені. І там було написано, я вже не згадаю, що саме – вино чи горілка. То Ярослав Степанович, заступник міністра, побачив і питає: "А що це таке?" Ну я кажу: "Ярослав Степанович, ну якщо людина тут вдома випивала, то там їй не можна?" - "Згоден. Але я цього не бачив". І розписався.\n- Яка ваша думка щодо глобального потепління? Дехто каже, що це насправді міфи.\n- Є інформація, що за рік в Антарктиді 30 тисяч кв. км криги тане (приблизно як площа Київської області, – ред.). Зараз ще були виявлені під кригою річки, через які відколюються айсберги. І є такі просто гігантські айсберги, які плавають. Тобто потепління триває, але повільно. Були дані, що за 50 років потепліло на 1,5 градуса. Тим не менш це, ймовірно, відбувається. Як довго це триватиме – важко сказати, тому що за цим варто весь час спостерігати.\n- Чи можливо, що Антарктида розтане – років так за сто?\n- Поки що про це зарано говорити.\n- А що до тієї величезної тріщини, яка нещодавно підняла хвилю занепокоєння...\n- Це ж сталося в результаті протікання цих річок під кригою. Ось вони і розкололи. І це не одна річечка. Їх декілька, от вони свою справу і роблять. Те, що ми зараз знаємо, – це далеко не все. Антарктида впливає на загальний клімат Землі. Це гігантський материк. Але його стан змінюється. І причому зміни у Західній Антарктиді відрізняються від тих, що відбуваються у Східній, де не помітно цього потепління. Настільки все непросто. Дуже багато є явищ, які діють, і їхній вплив може бути випадковим. І щоб передбачити щось, треба дуже довго спостерігати, щоб сказати, як буде. От зараз є результати спостережень на 50 років, а мине ще 50 років і виявиться, що це якась чергова хвиля. Тобто прямої залежності ніхто зараз не визначить.\n- Сім держав заявили про свої територіальні претензії в Антарктиді. А на яких підставах це було зроблено та до яких наслідків може призвести?\n- Те, що є в Антарктиді, – нічиє. Воно нікому не належить і належить всім. Це прямо прописано в законі, тому ніхто не має права сказати "це моє".\n- А якщо, наприклад, Штати чи Росія захочуть загарбати якісь території?\n- Ніхто їм дозволить. Це буде міжнародний скандал.\n- Росії також не дозволяли в Україну заходити...\n- Ну просто в Росії зараз такий керівник, який що хоче, те і робить. Але він формує свій імідж таким чином, що всі починають негативно до нього ставитися. Але це ж не може тривати без кінця. Це колись скінчиться, він також не вічний. Його і там засуджують, і далеко не всі підтримують.\n- Цікавить, як довго Антарктида лишатиметься нічиєю. Можливо, що рано чи пізно хтось зробить перший крок.\n- Ні, винятків не буде.\n- На початку розмови ви зауважили, що Антарктида для нас цінна саме ресурсами. Тобто все одно є думка, що рано чи пізно ми зможемо їх використовувати?\n- Так, але всім цим процесом заправляє Секретаріат Антарктичного договору. Всі питання приймаються консенсусом. От вони розглядають питання побажань якоїсь країни, і рішення приймають голосуванням і лише за повної згоди всіх країн. Якщо вона хоче чогось, що не вступає у протиріччя з якимось чинним законом, то немає питань. Якщо хтось не згоден, тоді – ні.\n- Яким ви бачите майбутнє Антарктиди через 10 років?\n- Я думаю, що її статус лишиться колишнім. Вона буде таким материком для всіх. Кількість держав, які приєднаються до Антарктичного договору, збільшиться. Це не буде погано. Співробітництво всередині буде покращуватися. Той, хто має більше можливостей, допомагає іншим.\nУ нас є близько 15 договорів про співробітництво. Ми, наприклад, можемо попросити китайців підвезти нас. А турки хочуть ще раз поїхати на нашу станцію, минулого разу їм сподобалося. Наступного року вони взагалі хочуть на зимівку прийти. Тобто така кооперація розростатиметься. І тут немає підстав для того, щоб перешкоджати цьому.\nЗвичайно, можуть втрутитися якісь комерсанти, але спочатку укладається договір про наукове співробітництво. І це стосується не тільки науки, але й процвітання держави. І хто скільки вніс, той стільки й може отримати. Я думаю, що тут перспективи хороші в плані співробітництва, Антарктида може об'єднати більше держав навколо себе.


Гірчичний хліб за цим рецептом виходить дуже ароматним і напевно сподобається любителям цієї приправи. Якщо використовувати дуже свіжий гірчичний порошок, готовий хліб буде навіть з явно вираженим гірчичним смаком, тому можете зменшити його кількість.\nТакий домашній хлібець відмінно підходить до перших страв. Крім того, з ним виходять дуже смачні і ароматні бутерброди з м’ясом або ковбасою. Він довго не черствіє і зберігає свій характерний аромат.\nЯкщо ви будете використовувати сухі дріжджі, потрібно всього 4 грами (як і сухих швидкодіючих). Останні не потрібно розводити у воді — їх додають безпосередньо в борошно.\nЗа рецепт цього чудового ароматного і дуже смачного хліба величезне спасибі моїй улюбленій Олесенька з В’єтнаму!\nВода (225 мілілітрів) Борошно пшеничне (380 грамів) Цукор (1.5 чайні ложки) Гірчичний порошок (1 столова ложка) Масло рослинне (2 столові ложки) Дріжджі пресовані (12 грамів) Куховарська сіль (1 чайна ложка) Яєчний жовток (1 штука) Молоко (20 мілілітрів) Кунжут білий (1 столова ложка)\nВ рецепт гірчичного хліба входить пшеничне борошно (можна використовувати як вищий сорт, так і перший), гірчичний порошок, вода, цукровий пісок, сіль, рафінована рослинна олія і дріжджі. Крім цього, для змазування заготовки знадобиться 1 яєчний жовток і трохи молока. Посипати майбутній хлібець раджу білим кунжутом — він смачний і корисний.\nТак як дріжджі у мене пресовані, насамперед їх потрібно розбудити (аналогічно чинимо з сухими). У 100 мілілітрах теплої кип’яченої води розчиняємо цукор і дріжджі. Ми залишаємо міну на 15-20, щоб з’явилася пінка. Значить дріжджі заробили.\nУ велику миску просіваємо пшеничне борошно, додаємо гірчичний порошок і сіль. все перемішуємо.\nНаливаємо дріжджову водичку і решту (125 мілілітрів) теплу воду. Починаємо замішувати тісто.\nКоли мука частково вбере в себе рідину, наливаємо рослинне масло.\nЗаміс тесту руками триває до повної гладкості та еластичності колобка — хвилин 12-15. Тістоміс або хлібопічка впорається хвилин за 10. Колобок повинен бути м’який і ніжний, але при цьому тримати форму. Відправляємо тісто в тепле місце на расстойку на 2 години, не забувши затягнути миску харчовою плівкою або прикрити рушником з натуральної тканини. Через годину ніжно обминали тісто і знову в тепло.\nДріжджове тісто виросте як мінімум в 2 рази.\nТепер переходимо до етапу формування. Ви можете зробити гірчичний хліб не тільки формовим (тобто випекти у формі), але і подовим — на деку. Якщо будете робити в формі, застеліть її пергаментом.\nДаємо заготівлі відпочити в теплі хвилин 40, потім змащуємо її сумішшю жовтка і молока. Присипаємо кунжутом і відправляємо випікатися в попередньо прогрітій духовці 30 хвилин при 200 градусах.\nГірчичний хлібець у мене дуже добре піднявся при випічці. Даємо йому трохи охолонути у формі, потім виймаємо його.\nПовністю охолодити хліб на решітці і можна пробувати.\nПригощайтеся, друзі, ароматний свіжоспеченим домашнім хлібом! Це дуже смачно!\n4 простих рецепта гірчичного хліба в хлібопічці\nГірчичний хліб вважається одним з найулюбленіших дорослими і дітьми. Він відрізняється приємним смаком і неповторним пряним ароматом, що дозволяє вживати його практично до будь-яких перших і других страв.\nАпетитну випічку можна приготувати за допомогою хлібопічки — це значно скорочує час приготування. Хліб гірчичний в хлібопічці можна готувати за різними рецептами — з додаванням натурального меду, молока, пива та інших продуктів. Завдяки такій різноманітності рецептів можна кожен день радувати своїх домочадців смачним і запашним гірчичним хлібом.\nКласична рецептура гірчичного хліба\nІснують особливі правила, які контролюють приготування гірчичного хліба для хлібопічки. Згідно з ними рецептура даної випічки обов’язково включає в себе натуральне гірчичне масло. У разі його відсутності можна використовувати порошок гірчиці. Потрібні інгредієнти:\nпшеничне борошно першого сорту — 450 — 500 г;\nсухий порошок гірчиці — 1,5 — 2 ст. л;\nмолоко з рівнем жирності до 3% — 300 мл;\nшвидкодіючі дріжджі — 1 ч. л;\nмасло вершкове або рослинне — 1 — 2 ст. л.\nМолоко потрібно попередньо підігріти до 35 ° — 37 ° і влити на дно чаші хлібопічки.\nДодати рослинне або дрібно нарізане вершкове масло.\nДалі в рідину слід всипати сухий порошок гірчиці, цукровий пісок і сіль, все ретельно перемішати.\nПісля цих продуктів в чашу хлібопічки додати заздалегідь просіяне борошно. Завдяки цьому випічка вийде м’якою і ніжною.\nЗаключний етап — дріжджі, які слід додати до борошна.\nДалі чашу потрібно помістити назад в хлібопічку, вибрати режим «Білий / пшеничний хліб». Тривалість випічки може відрізнятися у різних виробників кухонних девайсів. У більшості випадків це 2 — 3 години.\nГірчичний хліб з житнім борошном\nДля приготування ароматного і смачного гірчичного хліба можна використовувати не тільки пшеничне, але і житнє борошно. Вона додає випічці особливу, пікантну нотку. Інгредієнти:\nпшеничне борошно — 300 г, вода — 270 мл;\nгірчиця — 3 — 4 ст. л;\nподрібнені вівсяні пластівці — 1 ст. л;\nцукор ванільний і сіль — по щіпці;\nдріжджі — 1/2 ст. л, оливкова або гірчичне масло.\nВоду потрібно трохи підігріти. З’єднати її з пшеничного і житнього борошном, гірчицею, сіллю, цукром, олією і іншими продуктами. Засипати всі інгредієнти в чашу хлібопічки. Хліб рекомендується випікати при режимі «Основний». Тривалість випікання залежить від моделі виробу.\nГірчичний хліб зі сметаною\nІснує величезна кількість способів випікання гірчичного хліба в хлібопічці. Наприклад, дуже популярним вважається рецепт з додаванням сметани. Вона робить випічку більш м’якою, ніжною і «повітряної». Інгредієнти:\nсметана — 4,5 ст. л;\nгірчичний порошок і рослинне масло — по 2 ст. л;\nУ контейнері хлібопічки потрібно розмішати молоко зі сметаною, яйцем і рослинним маслом. Додати пшеничну муку, гірчичний порошок, дріжджі, цукор, посолити тісто. Гірчичний хліб в хлебопечках, рецепти якого можуть суттєво відрізнятися в залежності від моделі пристрою, рекомендується випікати при режимі «Основний» протягом 2-2,5 годин.\nПідготуйте необхідні інгредієнти. Воду підігрійте до теплого стану.\nУ миску розкришите дріжджі, додайте цукор і добре розітріть ложечкою або лопаткою (до рідкого стану). Залиште на 1 хвилину, щоб сталася реакція.\nДодайте в миску до дріжджів 1,5-2 ст. ложки теплої води і стільки ж борошна.\nПеремішайте віночком до однорідності і залиште опару в теплому місці на 10 хвилин.\nЗа 10 хвилин опара виросла в 2,5-3 рази.\nУ глибоку миску просійте борошно. Приблизно четверту частину борошна відберіть в окрему чашку і відкладіть для замісу тіста.\nУ миску з борошном всипте суху гірчицю.\nВлийте сюди ж залишилася підігріту воду, додайте французьку гірчицю і сіль.\nВлийте рослинне масло і опару, що підійшла.\nПотроху підсипаючи борошно, замісити м’яке дріжджове тісто. Спочатку воно буде липким, але через хвилин 5-6 вимішування тісто стане більш еластичним і перестане липнути, залишаючись при цьому м’яким.\nНакрийте миску плівкою і залиште в теплому місці приблизно на 40-50 хвилин для підходу тесту.\nОбімніть тісто, випускаючи повітря.\nПокладіть тісто в форму для випічки хліба, накрийте плівкою і залиште ще на 20 хвилин.\nДо кінця вистоювання розігрійте духовку до 180 градусів.\nТісто виросло в 2-2,5 рази і заповнило форму.\nПоставте хліб у розігріту до 180 градусів духовку і випікайте 35-40 хвилин.\nВерхівка буханки зарум’янилася, м’якуш пропікся, а по кухні поширився приємний аромат свіжої випічки.\nВідразу дістаньте хліб з форми, щоб скоринка не стала вологою при охолодженні. Повністю остудіть хліб на дерев’яній дошці або решітці.\nРозріжте хліб на скибочки та подайте до столу. М’який повітряний, м’якуш відмінно розправляється після натискання. А корочка злегка хрумтить і дуже ароматна!\nХліб гірчичний рецепт Ссылка на основную публикацию


Розробка уроку для 3 класу на тему: "Утворення нового слайду, текстового вікна/поля."\nРозробка уроку для 3 класу на тему: "Утворення нового слайду, текстового вікна/поля." Урок 30. "Утворення нового слайду, текстового вікна/поля." Цілі: \tнавчальна: навчити утворювати новий слайд, видаляти його та додавати до новоствореного слайду текстове вікно\_поле.; \tрозвивальна: розвивати пам’ять, увагу, логічне мислення; формувати вміння діяти за інструкцією, аналізувати i робити висновки; \tвиховна: виховувати інформаційну культуру учнів, уважність, акуратність, дисциплінованість. Тип уроку: засвоєння нових знань, формування вмінь і навичок. Обладнання та наочність: дошка, комп’ютери, навчальна презентація. Програмне забезпечення: Microsoft PowerPoint\nУрок 30Інформатика 3 клас Утворення нового слайду, текстового вікна/поля.\nСтворення слайду. Створити новий слайд можна одним зі способів: Виконати команду Створити слайдна вкладці Основне. На вкладці Слайди викликати контекстне меню вкладки та виконати команду Новий слайд\nМакет слайду. Макет слайда являє собою набір готових розміток для слайду. Додаючи новий слайд слід бути уважним – новий слайд буде вставлено після того, який виділений в даний момент21\nОперації над слайдами. Операції над слайдами зручно здійснювати у звичайному режимі на вкладці Слайди за допомогою миші.\nАлгоритм вилучення слайда1. Установи вказівник на ескіз слайда, який потрібно вилучити.2. Виклич контекстне меню.3. Обери команду Видалити слайд.\nАлгоритм зміни порядку слідування слайдів1. Установи вказівник на ескіз слайда, який потрібно перемістити.2. Натисни ліву кнопку миші та, не відпускаючи її, перетягни ескіз слайда на його нове місце.\nОперації над слайдами. Операції Копіювати, Вирізати, Вставити виконуються через буфер обміну за допомогою команд на вкладці Основне або контекстного меню слайда. Буфер обміну — це ділянка пам’яті комп’ютера, у якій тимчасово зберігається вирізаний або скопійований об’єкт.\nРозглянь схему. Поміркуй, як виконується переміщення слайда за допомогою буфера обміну. Операції над слайдами\nУтворення нового текстового вікна/поля. Додавати інші текстові об’єкти до слайдів можна за допомогою команди вкладки Вставлення → Текстове поле.\nФорматування тексту. Процес зміни зовнішнього вигляду тексту називають форматуванням тексту.\nФорматування тексту. Розглянь малюнки. Які значення можуть мати властивості символів?\nФорматування тексту. Виділити рамку з текстом. Інструменти для форматування символів розміщено на Стрічці на вкладці Основне в групі Шрифт. Вибери потрібний інструмент. Зміна накреслення символів. Шрифт. Розмір символів. Колір тексту. Жирний. Підкреслений. Курсив. Збільшити розмір. Зменшити розмір. Очистити форматування символів\nФорматування тексту. За допомогою кнопок на панелі інструментів Форматування можна вирівняти текст за лівим краєм, за правим краєм, по центру, за шириною.\nФорматування тексту. За лівим краєм. За правим краєм. По центру\nШаблон презентації Шаблон – це готові зразки оформлення презентацій Вибір теми (готового шаблону) оформлення презентаціїВибір кольорової гами для тем\nШаблон презентації Розгляньте приклад шаблона на нашій презентації:\nШаблон презентації Для естетичного оформлення презентації ми можемо користуватися готовими шаблонами, а можемо створити оформлення самі.1. На пустому місці слайду викликати контекстне меню і вибрати команду Формат фону. На свій вибір обрати кольорову гаму презентації123\nШаблон презентації Оформлення звичайного слайда не повинно суттєво відрізнятися від титульного.\nЗапитання і завдання: З'ясуй, які об'єкти містить слайд. Обведи кожний об'єкт на слайді, з'єднай його лініями з відповідною назвою. Заголовок слайда. Текст слайда. Фотографія. Таблиця\nПрацюємо за комп’ютером. Пригадайте правила безпечної роботи з комп'ютером\nВідкрити програму Power. Point. Працюємо за комп’ютером. Завдання: Створення слайдів та текстових полів\nПрацюємо за комп’ютером2. Створимо презентацію: «Мій світлофор». Кожен слайд в якій змінимо на кольори світлофору. На першому слайду запиши тему презентації та автора: Завдання: Створення слайдів та текстових полів\n3. На другому слайді додаємо текст «Світлофор – корисна річ, служить людям день і ніч» та зображення. Колір фону – блакитний Працюємо за комп’ютером. Завдання: Створення слайдів та текстових полів\n4. На третьому слайді додаємо текст «Як червоний – зупинись!» Колір фону – червоний. Працюємо за комп’ютером. Завдання: Створення слайдів та текстових полів\n5. На четвертому слайді додаємо текст «Жовтий – будь уважний, приготуйся!» Колір фону –жовтий: Працюємо за комп’ютером. Завдання: Створення слайдів та текстових полів\n6. На п’ятому слайді додаємо текст «Як зелений вже горить – переходь дорогу!» Колір фону – зелений. Працюємо за комп’ютером. Завдання: Створення слайдів та текстових полів\n7. Пригадай як зберегти презентацію 8. Збережи свою презентацію. Працюємо за комп’ютером. Завдання: Створення слайдів та текстових полів\nВправи для очей та релаксаціїДля зняття втоми з очей. Рекомендується кожну вправу повтори по 6 раз в кожному із напрямків.\nЗапитання і завдання: Як утворити новий слайд?Як вставити текстове вікно/поле?Як форматувати текст на слайді?Як змінити шаблон презентації\nДякую за увагу! Урок 30\nРозробка уроку для 3 класу на тему: "Переміщення текстових вікон/полів та зображень на слайдах."\nВправа «Алгоритм» Інформатика 3 клас\nПрезентація "Виконання вітальної листівки у редакторі TuxPaint"\nУрок "План дій. Поняття алгоритму"


Резервістам України дозволили зберігати військове майно будинку - Україна реалії\nІнформаційне агентство Міністерства оборони України «АрміяInform» повідомляє про те, що голова оборонного відомства підписав наказ, який передбачає дозвіл громадянам, які уклали контракт на проходження служби у військовому резерві, на зберіганні вдома майна особистого користування, що було отримано у військовій частині.\nВідповідно до даних, у майно особистого користування входить костюм польовий, «берци», футболка, кашкет польовий та інше.\nПолковник Віталій Носуленко з Центрального управління речового забезпечення ЗСУ Тилу повідомив, що метою даного наказу є те, щоб військовослужбовець у своїй формі зміг прибувати на зібрання. Це дозволить уникнути знеособлення речового майна, а також людина буде особисто відповідати за його стан.\nВідзначається, що начальникам служб та командирам визначені завдання, які передбачають організацію перевірки якісного стану форми у ході проведення зборів. У разі її доведення до стану непридатності поза службою, особа буде зобов’язана її відновити власним коштом.\nВкладення нерезидентів в українські облігації зросли з початку року в півтора раза


Жаб'ячий метаморфоз Пост\nКреацентр > Статті > Сучасна флора та фауна > Жаб'ячий метаморфоз\nЖаби у своєму метаморфозі проходять три стадії – від яйця до пуголовка і – до жаби. Вони починають життя у воді, подібно рибі, а потім розвивають ноги і легені, щоб жити на суші і в воді. Це дивовижна трансформація тіла: практично кожен орган і кожна система організму піддається радикальному перетворенню в певному порядку, щоб пуголовок міг вижити в міру перетворення в жабу.\nПуголовок, отримуючи кисень з води через зябра, перетворюється в жабу, яка витягує кисень з повітря за допомогою легень. Пуголовок, який має хвіст як риба, перетворюється в жабу з ногами і без хвоста.\nМетаморфоз жаби – кричуще свідоцтво дизайну. Життєвий цикл жаби повинен був працювати відразу в усій своїй досконалості, інакше він був би просто неможливий. Хтозна, може Творець вибрав цей унікальний і цікавий спосіб розвитку жаби, щоб ми знали, що Він існує?\nДата публікації: лютий 17, 2019\nПереклад: Тiга В


На Закарпатті підлітки зняли на камеру, як гвалтували 10-річного хлопця » Провінційка - портал новин\nНа Закарпатті підлітки зняли на камеру, як гвалтували 10-річного хлопця\nКримінал 24-май, 2007, 21:299 prov 1 225\nТого дня 10-річний Михайло вийшов на вулицю погуляти. До хлопчика підійшли троє односельчан — 17-річний Василь, 18-річний Іван та 19-річний Павло. Під тиском фізичної розправи примусили сісти його в салон «Москвича». Втім кататися на автомобілі молодики й не думали. Натомість юнаки по черзі задовольнили свою хіть неприродним способом.\nЯк повідомив прокурор Міжгірського району Богдан Пилип, наразі юнаків затримали правоохоронці, проти них порушено кримінальну справу за ст. 153 ч. 2 ККУ. Їм інкримінується насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, вчинене проти неповнолітнього. Стаття передбачає позбавлення волі від трьох до семи років. Під час допиту в присутності адвокатів усі троє визнали свою провину та підтвердили факт зйомки непристойностей на відеокамеру.\nМіліціонери затримали підозрюваного у педофілії\nНа Закарпатті "Мерседес" збив трьох людей\nУ Львові троє покидьків зґвалтували 24-річного хлопця


снасті | Рибалимо\nОсобливості ловіння щуки на жерлиці взимку\nВзимку багато рибалок виходять на лід, де рибалка має свої особливості. Ось коли лід достатньо промерзне і набуде достатніх розмірів, рибалка стає безпечнішою в порівнянні з першим льодом. Проте недоліком зимової риболовлі, коли на дворі низька температура, є те, що риба не така активна, і її необхідно шукати. З іншої сторони ще недоліком є те, що маємо короткий світловий день.\nЗвичайно, взимку хочеться впіймати велику рибу, а не дрібноту. Давайте в цій статті розглянемо особливості ловіння щуки на жерлиці взимку. Саме щуку взимку переважно ловлять на жерлиці, так як на звичайну зимову вудку ловлять дрібних окунців та плотву.\nНа жерлиці щуку можна ловити цілий день. Проте, так як день є дуже короткий, і якщо ви хочете повернутись з рибалки з уловом, то необхідно їхати на кілька днів. Це пов’язано з тим, що щука взимку примхлива і може не клювати цілий день, а наступний день у неї може початись добрий кльов. Звичайно, якщо їхати на кілька днів, то необхідно мати з собою необхідне спорядження, яке би дозволяло комфортно ночувати на водоймі. Крім того, якщо мати в запасі два або три дні, то це дозволяє дослідити більше площі водойми та знайти стоянки щуки. Для успішної рибалки необхідно добре все підготувати, як спорядження і снасті, так і наживку. Тобто до рибалки необхідно робити комплексний підхід. Але спочатку давайте все по порядку.\nThis entry was posted in снасті on 22.12.2012 by admin.\nОкунь на гуму\nУ нас є багато нешироких каналів, але в цих каналах багато риби і часто зустрічається смугастий «розбійник», який б’є малька на поверхні. І ось як я його ловлю.\n1) Гума – 1-1,5 м;\n2) Волосінь діаметром 0,20 – 10 м;\n3) Гачки № 7,8 – 5 шт.\n4) 1 твістер + 1 віброхвіст\n5) Штир – 1,8 м.\nВолосінь з’єднуємо з гумою за допомогою карабіна – застібки. Інший кінець гуми же прив’язуємо до штиря. На волосіні – п’ять повідків з приманками. На два гачка одягаємо віброхвіст з твістером, на інші кріпимо мальків червонопірки або уклейки.\nThis entry was posted in снасті and tagged окунь on 09.03.2012 by admin.\nЯк правильно підібрати снасть для водойм з слабкою течією?\nОснова успіху риболова під час любительських рибалок і змагань полягає в своєчасному виявленні і викорінюванні «слабких ланок». Це торкається не тільки тактики, технічних навиків, підкормки, але і правильного оснащення. Так, правильно підібрана снасть дозволяє\nманіпулювати оснащенням в процесі лову, а аналогічні\nзапасні оснащення врятують у разі непередбачених ситуацій.\nРозглянемо снасть для слабкої або відсутньої течії з глибиною 2 – 3 м, де є невелика риба до 100 р.\nВ даному випадку найбільш робочими є поплавці від 1 до 3 г (в залежності від активності риби). Основна волосінь : 0,09 – 0,1 мм, повідці 0,07 мм. Для ловіння підлящиків краще підійде оснащення з повідком 0,08 мм. У разі дуже активного клювання плітки, можливий такий варіант оснащення: основна волосінь 0,12 мм і повідець 0,09 мм.\nЗастосування поплавців менше 1 г в багато в чому недоцільно, адже в більшості водоймищ лютує уклейка, і ваша насадка просто не встигне опуститися на дно.\nCнасть для водойм з слабкою течією\nThis entry was posted in снасті on 26.06.2010 by admin.


Стерненку оголосили дві підозри у справі про напад на нього в 2018 | РБК-Україна\nЧетвер 11 червня 2020 13:39\nПідозри оголошено у справі, пов'язаній з нападом на нього у 2018\nАктивісту Сергію Стерненку повідомили про підозру у навмисному вбивстві й незаконному носінні холодної зброї. Підозри оголошено у справі, пов'язаній з нападом на нього в Одесі у 2018 році.\nВідзначимо, сьогодні Стерненко прибув на допит до Служби безпеки України після того, як йому повідомили про рішення суду щодо примусового приводу.\n"Мені повідомили про підозру за ч. 1 ст. 115 і ч. 2 ст. 263 - умисне вбивство і "незаконне" носіння холодної зброї", - зазначив активіст.\nВін також заявив про наявність результатів декількох експертиз, згідно з якими ніж, яким він завдав смертельне поранення одному з нападників, не є холодною зброєю. Крім того, за його словами, раніше слідчий визнавав, що Стерненко діяв в рамках необхідної самооборони.\nАктивіст також повідомив, що прокурор і слідчий відмовляються надати матеріали, які виключають в його діях складу злочину.\n"Зокрема, відмовляються надавати копію постанови прокурора Радіонова, згідно з якою, він вважає підозру необгрунтованою, складеною упереджено і бездоказовою", - додав Стерненко.\nНагадаємо, напад на Стерненка стався в травні 2018 року, всього було двоє нападників, один з яких помер. Сам активіст заявляв, що йому порізали руку, після чого йому довелося використовувати свій ніж.\nУ листопаді СБУ встановила ймовірного організатора нападу на Стерненка, але не назвала його ім'я; відомо, що замах здійснювали Олександр Ісайкул та Іван Кузнецов. Останній помер від ножових поранень.\nСлужба безпеки України подозрение напад активисты преступления


Реконструкція центру Севастополя і знайдені підземелля – Денне шоу на Радіо Крим.Реалії\n12 Лютий 2020, 13:00\nУ Севастополі під час реконструкції вулиці Великої Морської виявили підземелля, тунелі і трамвайні колії. Повідомляється, що лише мала частина знахідок становить інтерес для археологів, а знайдені підземелля закопають. Реконструкція вулиці почалася минулого року. Згідно з проєктом, на Великій Морській ліквідують автомобільні парковки і створять новий громадський простір. Як триває реконструкція вулиці Великої Морської в Севастополі? Який науковий інтерес становлять знайдені підземелля, тунелі і трамвайні колії? Як працюють російські археологи в анексованому Криму і Севастополі?\nЦі та інші актуальні теми в ефірі Радіо Крим.Реалії обговорюють ведучі Олена Ремовська і Катерина Некреча. Їхні співрозмовники: журналіст із Севастополя Давид Аксельрод; севастопольський реставратор, колишній співробітник заповідника «Херсонес таврійський» Анатолій Туманов; український археолог, кандидат історичних наук Евеліна Кравченко.


Гороскоп на суботу 12 червня для всіх знаків зодіаку - спортивний гороскоп - Євро 2020 | Сьогодні\nНенудний гороскоп на 12 червня: Терези не біжать у натовпі, а Овен відбивається веслом\nАстрологічний і спортивний прогноз на суботу, 12 червня, для всіх знаків зодіаку. Після робочого тижня вас тягне в подорожі або на улюблений диван\nОлімпійський стадіон в Римі під час відкриття Євро-2020 / Фото: Reuters\nТиждень був не з легких, тому вихідні багато хто планує провести максимально ліниво. Можливо, за переглядом фінальних битв "Ролан Гарроса" і стартових боїв Євро-2020. Але в вас залишилося більше енергії, ніж ви думали. Тому тримайте себе в формі!\nТакого вигадника ще треба пошукати! І сьогодні креативність і винахідливість принесуть вам успіх. Як збірній Італії в стартовому матчі Євро-2020. Хто б міг подумати, що непоступливих турків просто закатають! Добре, що ви амбітні, однак не виходьте на дистанцію, яку не зможете здолати. Але можете відірватися в рафтингу і каякінгу.\nВантаж фінансової відповідальності придавить вас, як штанга знахабнілого новачка без страховки. Але не переживайте сильно стосовно витрат. Чекайте і зберігайте спокій! Займіться йогою і розтяжкою. А гроші прийдуть з несподіваних джерел. Можливо, серед ваших родичів знайдеться зірка НБА? Або дружина замість вас зробила ставку на Євро.\nВажливі турніри і випробування вже на носі. Але ви сьогодні хотіли б закинути всі навантаження і роботу в дальній кут, взяти тайм-аут і провести час зі своїми коханими. І знаєте що? Це не такий вже й поганий план. Ви можете влаштувати собі романтичний велотур або піше сходження. А ввечері зачаровуватимете людей своєю дотепністю і мудрістю.\nКамон! Це ж субота! Забудьте про справи і проєкти – вони навряд чи закінчаться перемогою. Сходіть в спортивний зал, покатайтеся на роликах і відпочиньте у води. А потім – на улюблений диванчик, щоб сповна насолодитися футбольними пристрастями на Євро-2020. Та й перший чемпіонський бій українця Амосова в Bellator варто переглянути.\nМандрівник всередині вас прагне свободи, як яхтсмен, який залишив позаду всіх конкурентів і мчить до фінішу з попутним вітром. Але незакінчені справи потягнуть вас назад. Можливо, таке бажане турне доведеться відкласти. Але не впадайте у відчай! Це ж не Тур де Франс. Будуть ще на вашій вулиці гранд-тури. А поки тіштеся волейболом... пляжним.\nВи орете до сьомого поту, а успіх постійно вислизає з рук. Тут будь-який задумається про завершення кар'єри. Але спортивні зірки радять не втрачати надію, а зарядитися енергією. Он фігуристка Олена Савченко нарешті вирвала "золото" тільки на своїй 5-й Олімпіаді! І повертається на лід у 37 років! А ви поки спробуйте скелелазіння.\nБігти в натовпі вам буде утомливо. Сьогодні виникне бажання завершити з командними видами і піти у сольне плавання. Можливо, стресова обстановка на роботі доведе вас до межі. Хочеться сподіватися, що не збираєтеся так просто кинути команду перед Євро. А взагалі зміни будуть корисні. Як і біг на самоті.\nВи будете стежити за всім відразу. І правда, дуже важко розірватися між першими матчами Євро і розв'язкою "Ролан Гаррос" з жіночим фіналом. Але ваш підхід до справ буде методичним. Дивно, але ви все встигнете. А сила переконання допоможе завоювати довіру багатьох. Якщо налаштовані рішуче, то чому б не зарубатися в футбольчик?\nСьогодні ви – жертва Купідона. І треба змиритися, що під час цього полювання ви отримаєте стрілу. А з нею – океан любові і бурхливих емоцій. Он подивіться, як сяє зірка українського біатлону Олена Підгрушна, знову вийшовши заміж. Ваша закоханість неминуча, тільки уважно обирайте, з ким сідаєте в човен. І опануйте самі стрільбу з лука.\nНавантаження на роботі висмоктали всю вашу енергію. Якщо вас попросять потерпіти ще раунд, ви не вистоїте і перші 30 секунд. Але, незважаючи на млявість, в вас прокинеться воїн, який не дозволить завдати шкоди своїй репутації. Вас врятує спостережливість і інтуїція. Зняти стрес можете в басейні або на річці, сходіть на пілатес і масаж.\nАааа! Хороші новини з-за океану! Ви отримаєте таку бажану візу. Претендуєте на спортивну стипендію в місцевому університеті? Або давно мріяли побувати на фіналах НБА та НХЛ? Як би там не було, все виглядає позитивно. Поділіться щастям з сім'єю, і зможете його примножити. Пограйте в баскет, але і літній біатлон вам сподобається.\nСьогодні вам не уникнути конфліктів, як Рафі Надалю критики фахівців і розмов, що король Парижа здувся. Тримайте голову високо і стежте за мовою, щоб не погіршити ситуацію. Але навіть нинішня поразка дасть вам корисну інформацію для просування вперед. Відпочиньте з гонками на аквабайку, вейкбордингом або сапсерфінгом.\nгороскоппередбаченняЄвро-2020гороскоп на сьогодні\nАмериканського покериста засудили до в'язниці за масове піратство\n12 липня, 21:33\nУкраїна може застрахувати себе від подальшої агресії Росії – дипломат\n12 липня, 21:09


Читать Історія зарубежної літератури XX століття - Підручник (Давиденко Г. Й.) - Глава: ЛекцІя 1 онлайн\n1. антуан де сент-екзюпері — письменник, льотчик, філософ. життєвий шлях письменника (1900—1944)\nАнтуан де Сент-Екзюпері (1900—1944) — французький письменник, військовий льотчик.\n«Граф за походженням, він нагадував кремезного і трохи вайлуватого французького селянина — під два метри, а точніше 1 м 84 см на зріст, широкоплечий, великоголовий, із задерикуватим кирпатим носом, лисуватий, з високим лобом і задумливими чорними очима, що випромінювали якусь магічну силу. Коли усміхався, на щоках з'являлися ямочки...»\n«Перш ніж писати, потрібно жити». «Садівник у пустелі життя» — ці образні рядки належалиь льотчику, письменнику і філософу А. де Сент-Екзюпері. «Багато разів писали і говорили, що А. де Сент-Екзюпері був більше льотчиком, аніж письменником, — згадував його друг Жорж Пелісьє. — Як на мене, ці поняття відокремити просто неможливо. Письменник і льотчик у його особі єдині і нерозривні, тому він став дивовижною, незвичайною людиною, якої ще не знав світ. Проте не слід забувати, що Антуан був не лише письменником і льотчиком, а й гуманістом...»\nЕкзюпері не був вундеркіндом, але вже у 6-річному віці склав свої перші вірші, а в 25 років став зрілим письменником, майстром повітряного пілотажу. Крім того, він мав талант універсальний: досконало володів мовою математики, знався на квантовій теорії, вченні про хромосоми і гени, запатентував кілька власних винаходів. Прозаїк оперував філософськими категоріями, був палким і переконливим полемістом, володів неабиякими гіпнотичними здібностями, прославився як блискучий майстер карткових фокусів, чудово малював. Його ілюстрації до «Маленького принца» вважали неперевершеними.\nНародився майбутній письменник 22 червня 1900 року в Ліоні, у родині страхового інспектора. За походженням — аристократ. По лінії матері став нащадком старої аристократичної провансальської сім'ї. Рід батька був ще старіший, ім'я Сент-Екзюпері носив один із лицарів Святого Грааля, а з 1235 року про графів Сент-Екзюпері вже згадувала у багатьох французьких історичних хроніках. Проте аристократичне походження А. де Сент-Екзюпері, здавалося, не давало ніяких особливих приводів для вибору однієї із найбільш небезпечних для того часу професій авіатора. Граф Антуан міг спокійно і радісно жити, насолоджуючись ідилією природи і благополуччям у покоях старого замку, де жила родина. Сім' я мешкала у величезному будинку часів середньовіччя. Атмосфера у багатодітній дружній родині була тихою і доброзичливою, отож Екзюпері батьки виховали в атмосфері любові, взаємної поваги і довіри.\nАнтуан рано втратив батька і переніс усю свою синівську любов на матір — графиню Марі де Сент-Екзюпері. Старий замок дав притулок вдові і її п'ятьом дітям. Мати з доньками оселилися на першому поверсі, а хлопчики зайняли третій. Маленького допитливого Тоніо (так називали письменника в родині) приваблювали безкінечні довгі прогулянки у поле разом із лісником. Він думав, що це буде тривати вічно. З ранніх літ хлопець виявив неабиякі здібності до техніки і механіки, одним словом — «всього, що рухається і крутиться». Так, із консервних банок він виготовив власний телефон, який непогано працював, а ось паровий двигун розірвався прямо в руках, у результаті чого від болю підліток навіть втратив свідомість. У 9 років змайстрував велосипед з крилами. А ще він мріяв у дитинстві стати садівником. За його словами, садівник — це «той, хто вирощує не просто квіти, а створює красу й гармонію».\nА де Сент-Екзюпері любив тварин. Як згадувала сестра Сімоне: «Згодом із далеких мандрівок він привіз різних тварин: з Південної Америки — тюленя і пуму, з Африки — левеня, у пустелі приручив газелей і лисиць».\nДітей у родині виховувала спочатку гувернантка, потім вони навчалися у закритих коледжах.\nУ 1909 році Екзюпері разом із братом Франсуа вступили в єзуїтський коледж Сен Круа в Ле Мансі. З початком Першої світової війни хлопець продовжив навчання в одному із швейцарських коледжів. Саме тут Антуан прийняв рішення стати військовим моряком. Він переїхав до Парижа для того, щоб підготуватися до вступу у Вище військово-морське училище. Проте вперше в житті йому довелося пережити розчарування — іспити з історії та географії провалив, а тому не став студентом. В якості альтернативи юнак вибрав архітектурний відділ Академії мистецтв, де провчився рік, проте захоплення технікою не покинув. Усі його думки заполонила авіація. Слід зауважити, що своє перше «повітряне хрещення» Антуан пройшов ще у 12 років, зробивши декілька кругів на літаку зі своїм знайомим льотчиком.\nУ 1921 році А. де Сент-Екзюпері залишив навчання на архітектурному факультеті і записався добровольцем до Авіаполку в Страсбурзі. Пройшовши курс підготовки, продовжив навчання у Марокко та Франції. На той час для цього ще не було повністю усвідомлене покликання. Воно прийшло пізніше під час постійних далеких польотів, та численних серйозних авіакатастроф. Загалом Екзюпері провів у небі 6500 годин, або двадцяту частину свого життя молодий пілот літав у небі над Європою і Африкою, Середземним морем і Атлантичним океаном, прокладав курс через підступні південноамериканські Анди. Хоча, щоб заробити на існування, йому довелося займатися виключно земними справами: влаштувався у контору черепичного заводу, став торговим агентом автомобільної фірми (за рік роботи не продав жодного автомобіля), нарешті — аеродромним механіком.\nСент-Екс (так називали Екзюпері друзі) фанатично любив літаки. Вони допомогли йому збагнути красу Землі, вирватися із сірих буднів життя: «Зіткнувся лице в лице з вітром, з зірками і ніччю, з пісками і сонцем. Намагався перехитрити стихії. Чекав світанку, як садівник чекає весну. Чекав аеродрому, як землі обітованої, і шукав свою істину по зірках». Треба сказати, що авіація часів А. де Сент-Екзюпері лише «ставала на крило», аероплани були надто ламкі і ненадійні, що призводило до частих аварій.\nУ першу халепу Антуан потрапив 1923 року під час масового гуляння у Версалі. Над натовпом глядачів він виконав різноманітні акробатичні номери на «паршивенькому літачку», який почав розвалюватися у повітрі. Щоб не впасти на людей, пілот вивів машину на безпечне місце. Напівживий, опритомнів на ліжку військового шпиталю. Письменник ледь не втопився під час аварії в Сен-Рафаелі, коли гідроплан ввіткнувся носом у морське дно. Троє діб помирав від спраги у найсухішій та найспекотнішій Лівійській пустелі, про що розповів у своєму романі «Планета людей». У 1938 році він мало не розбився на смерть у Гватемалі. Літак кілька разів перевернувся у повітрі і скапотував. Рухнувши на землю, машина дивом не спалахнула, а в її пілота був проламаний череп, у кількох місцях перебиті руки і ноги. Ускладнення, пов'язані зі здоров'ям, залишилися на все життя. Все тіло письменника все було у шрамах і переломах, але, навіть до кінця не вилікувавшись, він знов і знов сідав за штурвал літака.\n«Як сумно жити! Так сумно, що у мене з 'явилося бажання бігти, летіти хтозна-куди, а головне — від самого себе і стати іншим... Мені так потрібно бути вільним. Я люблю політ і ризик. А говорити про це — марна справа. Ви не можете собі уявити тієї миті, коли більше не боїшся ні аварії, ні туману, ні високих гір під тобою. Мотор може відмовити — нехай! Ти впевнений, що з тобою нічого не трапиться. Я люблю політ... Але люблю вдень, а вночі мені самотньо й шкода самого себе. Після польоту у серці глибоке щемління, що так і не змогла вилікувати висота...», — згадував Антуан.\nЗа свою роботу в цивільній авіації Сент-Екзюпері ще 1930 року був удостоєний найвищої нагороди Франції — ордену Почесного легіону: за виняткову сміливість, майстерність, холоднокровність і рідкісну самовідданість.\nЩе одним захопленням прозаїка стало художнє слово, захоплення яким з' явилося вже в дитячі роки. Писав у перервах між польотами, особливо полюбив робити це, як і Е. Хемінгуей, у кав'ярнях. Його романи «Південний поштовий» (1929), «Планета людей» (1939), алегорична казка-притча «Маленький принц» (1942) та інші увійшли до золотого фонду світової літератури.\nГоловними натхненниками творчості і прототипами героїв майбутніх творів стали друзі, кращі авіатори Франції Анрі Гійоме та Мермоз, з якими Антуана звела доля під час опанування ним поштових авіаліній. Це були мужні люди, які цінували справжню чоловічу дружбу. їм письменник присвятив найбільш проникливі сторінки своїх книг «Нічний політ» та «Планета людей». Першим великим твором Сент-Екса став роман «Південний поштовий». Він розповів про те, як пілот компанії «Аеропосталь» Жак Берніс шукав у земному коханні ідеал і мету свого життя. Розчарувавшись у власних почуттях, він віддав усі сили авіації. Фінал твору трагічний — Берніс загинув від куль арабів. Товариш знайшов його тіло в пустелі і підібрав пошту. Вона була відправлена «вчасно і за призначенням».\nДосконалого кохання шукав для себе і Екзюпері. «Я бажаю зустріти дівчину — красиву, і розумну, і повну чарування, і веселу, і вірну, і таку, що заспокоє... і такої я не знайду. Жінка, що мені необхідна, ніби складається із двадцяти жінок. Я занадто багато вимагаю.», — так він писав у листах до своєї матері.\nУ 1925 році Антуан зустрів багату дівчину Луїзу де Вільморен, в яку настільки закохався, що відразу ж запропонував їй руку і серце. Але кокетка Луїза на запрошення молодого чоловіка відповіла незрозуміло, а через декілька місяців, коли Ан-туан лежав у лікарні після невдалого випробування літака, і зовсім забула про нього.\n«Сент-Экзюпери был удивительным человеком, не похожим на других. За курносый, вздернутый кверху нос друзья называли его Звездочетом и шутили, что их друг смотрит только в небо. Антуан только улыбался в ответ и продолжал любить людей особой, трепетной любовью. Он был так щедр, что не задумываясь, тратил значительные суммы на друзей и отдавал им последнее, не требуя такого же отношения, если сам оставался без денег. Рассказывали, что обладая большим и добрым сердцем, Антуан был слишком рассеян: он мог уснуть в ванне и затопить соседей снизу, вылетая на самолете, забывал закрыть дверь и приземлялся не на нужные полосы».\nВисокий, двохметровий француз подобався жінкам. Одні його вважали красе-нем, інші говорили, що він непривабливий зовні. Переживши один раз трагічне кохання, Антуан був обережний з почуттями, він шукав жінку для серйозних стосунків, прагнучи створити з нею міцну родину. «Я требую от женщины успокоить мою внутреннюю тревогу, — писал он матери, — вот поэтому женщина так и необходима мне. Вы не можете себе представить, мама, как тягостно одному, как чувствуешь свою молодость никчемной».\nОдного разу письменникові здалося, що він знайшов той ідеал жінки, який довго шукав. Це була Консуело Крріло — вдова відомого північноамериканського письменника Гомеса Крріло. Вони познайомились у Буенос-Айресі, але як відбулася зустріч, достовірно невідомо. Через декілька місяців французький льотчик і його аргентинська знайома були вже у Парижі. Іноземка була вітряна і непостійна, шукала пригод, не могла насолоджуватися спокоєм і тому внесла у життя письменника постійні істерики і вияснення відносин. Оточуючі нелюбили її, але Консуело була особистістю неординарною, була начитаною, знала літературу, вивчила перську мову, вміла тримати себе у товаристві. Хоча вона не була красунею: маленька на зріст, зі смуглого шкірою і рисами обличчя, далекими від досконалих.\nОдного разу дочка російського письменника Олександра Купріна Ксенія познайомилася випадково з Консуело: «Она была очень маленькая, очень грациозная, с прелестными руками, изящными движениями... громадные, как звезды, черные глаза очень выразительные, очень блестащие... Она была интересным существом. С громадной фантазией! Обаятельнейшее существо! Веселая, остроумная».\nКонсуело полюбляла прикрашати події, розповідати вигадані історії. Дівчина жила у своєму світі, який для оточуючих був незрозумілим. Купріна розповіла, як одного разу вночі Консуело зателефонувала, і плачучи, просила приїхати до неї, бо інакше накладе на себе руки. Ксенія приїхала до аргентинки, а та зустріла її на порозі, заплакана і вдягнена у все чорне. Вона розповіла подрузі: «Она мне сказала, что он спас ее от всего в жизни.. горя, страха, отчаяния.. И между ними началась большая любовь. Но возлюбленного якобы расстреляли на ее глазах революционеры, и она не мыслила жизни без него».\nКупріна два тижні не відходила від знайомої, прагнула розрадити її: «Три дня и три ночи я то и дело бегала вытаскивать ее с озера, — рассказывала девшка, — ночью она не давала мне спать своими отчаянными истериками, и я все боялась, что она либо вскроет вены себе, либо отравится». Одного дня Консуело отримала телеграму і зраділа. На запитання, що сталося, та відповіла, що її мертвий коханий не хто інший, як Сент-Екзюпері вирішив приїхати і провідати її у заміському будинку: « Понимаешь, я не хотела любить этого человека. Я думала, он меня покинул, изменил. И вот я придумала, что он умер».\nМалоді люди одружилися через кілька місяців після зустрічі в Аргентині, навесні 1931 року. Весілля відбулося у Франції. Спочатку молодята жили щасливо, Ан-туан терпів всі витівки дружини, а та вимагала постійної уваги і захоплення. Якщо дружині щось не подобалося, вона била посуд, голосно кричала і показувала кулаки. Іноді йшла з дому, бродила цілу ніч у кав' ярнях і вранці поверталася назад. Про їхні сварки знало все місто, а Консуело і не думала приховувати це.\nСент-Екзюпері вважав за потрібне воювати з Гітлером. Багато друзів припускали думку, що приводом для цього стало нещасливе сімейне життя.\nЗ початком ІІ світової війни письменника лікарі визнали не придатним до польотів через численні травми і контузії, але він все-таки добивався зарахування у розвідувальну авіагрупу. Там льотчик служив до листопада 1940 року. Події військових років знайшли відображення у повісті «Військовий льотчик», де війна показана суворою, жорстокою і даремною. Книга наповнена філософським змістом, роздумами про життя і смерть, перемоги і поразку.\nЕкзюпері було вже близько сорока років, але це не завадило йому добитися дозволу керувати швидкісним літаком «Лайтнінг П-38»(найбільш швидкісний винищувач часів Другої світової війни, на якому дозволяли літати молодим, віком до 35 років, льотчикам). Завдяки втручанню одного із синів Рузвельта Антуан у березні 1944 року був призначений заступником командира 31-ї ескадрильї середніх бомбардувальників у Сардинії і одержав дозвіл на вісім бойових вильотів. Командир частини так відгукувався про нього: «Він не уникав ризику. Завжди попереду, завжди готовий на все!» Ескадрилья за три тижні втратила 17 із 23 екіпажів. Екзюпері відчував свою відповідальність перед людьми. Чим частіше він бачив смерть, тим більше любив і цінував життя, чим довше був у небі, тим ріднішою і ближчою ставала для нього земля. «Яхочу брати участь у війні, в ім 'я любові до дітей я не можу не брати в ній участі», — говорив прозаїк.\n31 липня 1944 року майор Антуан де Сент-Екзюпері із останнього восьмого вильоту не повернувся. Його літак був збитий німецьким винищувачем над Середземним морем, неподалік від міста Сен-Рафаель. Смерть прийшла до митця у небі, яке так любив і поетично оспівав у своїх творах.\nНе так давно було знайдено доказ загибелі А.де Сент-Екзюпері. Понад 50 років після його таємничого зникнення усі версії смерті письменника будувалися лише на свідченнях очевидців. Його могилою стали неспокійні води Середземного моря. Те, що не змогли зробити оснащені новітніми приладами кораблі, які вже багато років займалися пошуками літака Екзюпері на дні моря, випадково вдалося простій рибальській шхуні «Обрій».\n26 вересня 2003 року під час грози, за словами власника шхуни 54річного ЖанаКлода Б'янко, неподалік від берега між Марселем та Каесісом у сіті потрапив блискучий предмет, який виявився срібним браслетом, почорнілим від часу і води. Спочатку на пластині проступило ім' я «Антуан», а потім — прізвище «Сент-Екзюпері».\nАнтуан де Сент-Еезюпері;\nКонсуело — ім'я молодої аргентинки — дружини письменника;\nРейнал і Хічкок — американські видавці, які опублікували «Маленького принца» англійською мовою. Далі була адреса їхньої агенції.\nОкрім браслета, було знайдено два алюмінієві уламки, які, найвірогідніше, належали літаку «Лайтнінг П-38», № 223 — бортовий номер машини Сент-Екзюпері. На думку американських експертів, це можуть бути фрагменти кабіни.\nБуло знайдено також шматок тканини з пілотного комбінезона. Складність досліджень полягала у тому, що площа обстеження складала 100 км2 із глибинами від 300 до 600 м, не рахуючи ущелини в 2,7 км. За допомогою гідролокатора було виявлено більше 200 великих металевих предметів. Обстеження дна за допомогою спеціального робота конкретних результатів не дало — дно моря вкрите уламками військової техніки. Отож А. де Сент-Екзюпері зник, немов той Маленький принц із його однойменної казки-притчі.\nРідні письменника дуже схвильовані знахідкою, але виявили бажання продовжити пошуки. Заповітом матері Марі де Сент-Екзюпері було не турбувати його морської гробницями, — зазначив племінник письменника Фредерік д'Аге.\nУ свідомості своїх сучасників французький письменник залишився «садівником у пустелі життя», який турботливо і завбачливо розкриває у людині її кращі можливості. Свідченням цього став художній доробок . Екзюпері, великий Принц з маленької планети Земля, вчив нас мріяти, любити добро, вибудовувати гідне людини життя.\nОдним із найвідоміших творів письменника став його автобіографічний роман «Планета людей». Цей твір складно віднести до конкурентного літературного жанру, автор відмовився від цілісного сюжету, єдність твору зумовлена філософськими думками. Більшість критиків визначили жанр як філософський роман, оскільки дану книгу у Франції було відзначено премією, що присвоювали романам. За жанровими ознаками «Планета людей» — синтез репортажу та філософського есе. Твір складався зі вступу і 8 окремих нарисів (есе) — розповіді про життя дру-зів-льотчиків: «Лінія», «Товариші», «Літак», «Літак і планета», «Оаза», «У пустелі», «У серці пустелі», «Люди».\nВступ містив головну тему оповідання, — автора турбувала роз'єднаність людей, а для того, щоб об' єднати їх, необхідно пізнати людину. Людина мала великі внутрішні здібності, а сила проявилася у творчій діяльності.\nАвтор згадав свій перший нічний політ над Аргентиною, перельоти 1926 року на поштових літаках між Францією і Південною Америкою. Анрі Гійоме, товариш письменника, навчив його ремесла льотчика. У «Планеті людей» А. де Сент-Екзюпері вперше розповів про своїх друзів-піонерів французької цивільної авіації Жана Мермоза та Анрі Гійома. Мермоз прокладав нові повітряні шляхи над —Сахарою, потім — над Андами, опанував техніку ночного польоту: «Ніч було приборкано, і Мермоз скоряв піски і гори, ніч і море. Не один раз піски і гори, ніч і море поглинали його. Але він повертався і знову рушав у дорогу».\nОсмисливши життя через призму своєї професії, Антуан намагався зрозуміти, чим професія льотчика збагачує людину, а через неї і все людство: «Спершу здавалося — літак віддаляє людину від природи, — але ні, ще більше владними стають її закони». Льотчик мислив масштабами сузір'їв і континентів, він — людина дії.\nРоман присвячений другові письменника — льотчику Гійоме. Екзюпері розповів, що той потрапив у снігову бурю в Андах і залишився один серед холодних скель. П' ять днів і ночей Гійоме ішов, не зупиняючись, боровшись за своє життя.\nВіра у краще і бажання вижити перемогли: льотчик врятований. У творі автор порушив проблему ставлення людини до техніки.\nПисьменник прагнув осмислити моральні уроки жертовної відданості Мермоза та Гійоме своєму ремеслу. Вони прийшли в авіацію, «як інші йдуть до монастиря». Постало питання про те, заради чого вони працювали і ризикували. Автор відповів, що велич усякого ремесла, можливо, передусім у тому й полягала, що об'єднала людей. А. де Сент-Екзюпері закликав берегти Землю, бо це дім усіх людей, роздумав над вічними питаннями про щастя, кохання і призначення людини.\n«Земля допоможе нам зрозуміти самих себе, як не допоможуть ніякі книги».\n«Кохати — це не означає дивитися один на одного, кохати — значить разом дивитися в одному напрямку».\n«Істина — це те, що робить світ простішим, а зовсім не те, що перетворює його в хаос».\n«Друзі — це ті, хто єдиним ланцюжком, як альпіністи, здійснюють сходження на одну й ту саму вершину, — так вони і знаходять один одного»\nНайголовніше питання, яке прозаїк поставив у романі — у чому полягає істина людини. І нього він дав просту відповідь — «Призначення людини — бути людиною на Землі», а це означає, що:\nтреба прокладати шлях до інших;\nвміти відчувати біль іншої людини;\nбути відданими справі, як льотчик;\nвміти відчувати зв' язок між людьми, бути потрібним;\nлюбити життя, пізнавати його смисл і служити йому;\nберегти дім — свою планету;\nжити працею і приносити радість;\nпіклуватись про нащадків, пробуджувати у кожній людині людину.\n«Коли ми усвідомимо свою роль на землі, нехай навіть скромну і непомітну, тоді лише ми будемо щасливими. Тоді ми зможемо жити і помирати спокійно, оскільки те, що дає сенс життю, дає сенс і смерті».\nУ розділі «Лінія» йшла мова про внутрішні можливості людини, про могутність її розуму, сили, мужності, стійкості. Ці риси наявні у кожній особистості, але не кожна людина вміла їх розкрити. Екзюпері з прикрістю зазначив про тулузького міщанина-канцеляриста, який добровільно посадив себе у в'язницю обивательського існування, «згорнувся калачиком у своєму буржуазному благополуччі, в рутині». Внутрішня могутність та спрямованість дій виявлялися у творчій праці, у боротьбі із силами природи.\nАвтор розповів про свій перший політ, він пишався тим, що йому довірили пасажирів і пошту. Піднімаючись у небо, льотчик не відривався від землі, а навпаки, збагачувався новими знаннями про оточуючий світ, свою планету: «Нам спочатку здавалося, що машина відділяла людину від природи і її великих проблем, але насправді вона ще більше звертала увагу на них. Сам льотчик сперечався про своє значення з трьома божествами природи: горами, морем і непогодою». Дана суперечка більшою мірою активізувала сприйняття людини, її пізнавальні можливості, стійкість, витримку, кмітливість та рішучість. Отже, відкривши у практичній діяльності світ, людина розкрила і удосконалила себе.\nУ розділі «Товариш» французький письменник розповів про своїх друзів, прославлених льотчиків Мермозе та Гійоме. Літак Гійоме потрапив у снігову бурю в Андах, заблукав і зробив вимушену посадку серед скель. Герой опинився загубленим у горах, серед льоду, снігу, вітру, без їжі та надії на порятунок. П' ять днів і ночей він боровся за життя, усвідомлював, що сутичка із стихією закінчиться власною поразкою. Перед ним постала проблема: страждати, але боротися, чи визнати себе переможеним і набути спокою. Рішення льотчика було визначено думками про дружину, своїх товаришів: «Якщо дружина вірить, що я живий, вона вірить, що я йду. І товариші вірять, що я йду. Усі вони вірять у мене. Падлюкою я буду, якщо спинюся.». Знайдений Гійоме вигукнув: «Ій-богу, я таке зміг, що жодній тварі несила». Абстрагуючись від конкретного прикладу, письменник дав визначення людині: «Велич її душі в свідомості, відповідальності. Відповідальність за себе, за довірену йому пошту, за товаришів, котрі сподіваються., усвідомлення відповідальності за те нове, що будувалося там, у живих, до чого і він мусив прикласти руку».\nВ останньому розділі «Люди» митець узагальнив усі попередні розділи і намагався сформулювати, в чому ж полягала істина людини: «Людина - це істота розумна, вона несе на собі відповідальність за інших людей. Ми лише тоді вільно дихаємо, коли пов' язані з нашими братами спільною метою, яка лежить над нами. І досвід підказав, що «любити значить не дивитися один на одного, а дивитися в одному напрямку».Проте, щоб людина могла виявити себе у всій величі, необхідні певні суспільні умови. Найстрашніше, коли у людині вбили думку і душу. Антуан де Сен-Екзюпері спостерігав за хлопчиком, який спав, і побачив у ньому творіння життя, майбутнього Моцар та. Але, на жаль, сучасне буржуазне суспільство побудоване так, що воно знеособило людину і «моцарти» в ній приречені.\nУ романі письменник висловив думку про суспільство, яке базувалося на гармонійних відносинах між людьми і дало простір для творчої енергії людини. Проте шляхи до такого суспільства йому були невідомі, так як він у своїх роздумах відволікся від конкретних соціально-політичних проблем.\nТяжіння до притчової манери оповіді зумовило використання автором ряду об-разів-символів. Символіка — один із засобів художнього узагальнення. Образи-символи у Екзюпері прості, однак унікальні: вода, дерево, сад, троянда, садівник, вогонь. Вогники на землі під час нічного польоту — маяки, «живі зірки», «звістка від людини людині», «кожен вогник сповіщав про диво». Для письменника, який більшу частину свого життя провів за межами рідного дому, важлива символіка «дому»,коріння», «зв'язків»: «... не в тому диво, що дім укриває нас і гріє... Диво в тому, що непомітно він передає нам запаси ніжності». Дім пов'язаний зі спогадами дитинства, це духовна батьківщина людини, а тому одна із важливих тем у «Планеті людей». Символіка води сягнуло її міфологічного значення: «Треба повірити у воду, як у бога... Вода дорожча за золото, мала крапля води висікала з піску зелену іскру — паросток». Вода в художньому світі А. де Сент-Екзюпері — джерело будь-якого існування, уособлення творчих здібностей, живої сили.\nМова книги вирізнялася поетичністю та простотою, яскравою образністю, новою метафоричністю: «клімат смутку», «пейзаж серця», «щільність тиші». Завдяки такому поєднанню непоєднуваного значні істини сприймалися по-новому, незвично розкривався їх зміст, а це змушувало замислитися людину, яка тривожно вдивлялася у навколишнє життя, шукала і не знаходила відповіді на одвічні питання.\n«Планета людей» — найбільш фактологічний та бібліографічний твір письменника. У попередніх творах особистий досвід митця поєднався із художньою вигадкою, а у цій книзі з' явилися правдиві факти і реальні люди. Здавалося, автор відкинув літературні умовності, відмовив від вигадки, надавши перевагу точності. Екзюпері таким чином обрав найкоротший шлях до читача, висловивши свої думки не лише опосередковано — через поетичні образи, а й у прямих авторських сентенціях. У одному з листів автор так визначив свою мету: «Я писав «Планету людей» пристрасно, щоб сказати моєму поколінню: «Ви — жителі однієї планети, пасажири одного корабля». Твір став для читачів яскравою і сильною художньою проповіддю. Перед загрозою війни, що насувалася, він оспівав «диво людської свідомості», здатність людей співпрацювати незважаючи на всі відмінності в поглядах, закликав до єднання. Роман мав особливий успіх у сучасників письменника, насамперед у Франції та США. «Планету людей» читають нині у всьому світі, бо у цій книзі утверджується ідея людської єдності.\n«Маленький принц». Усе своє життя Екзюпері сумував за країною дитинства. Вважав, що в кожній людині живе дитина — щира, добра, відверта, але дорослі забули, що колись були дітьми і надали перевагу грошам, владі, кар' єрі та іншим речам, які нічого не були варті, порівняно зі справжніми цінностями, що відкрилися ще в дитинстві. У душі прозаїка змогли гармонійно поєднатися дитина і дорослий, а як це можна зробити, знайшли відповідь у головному творі митця — філософській казці-притчі «Маленький принц» (1942).\n«Читаючи і перечитуючи «Маленького принца», — писав журналіст Анатолій Маркуша, — я постійно відчуваю тривогу й легкий сум, і захоплення. Я думаю: наш світ малий, наш світ різноманітний, наш світ живе, балансуючи на грані катастрофи. Треба зберегти цей світ для тих, хто ще тільки народився, треба зберегти цей світ від сваволі, дурості, пожежі. І, якщо знайшлась у світі людина, котра спромоглась у найстрашніші роки фашистської епідемії так чисто, так радісно розповісти про пустелю, про Маленького принца, прекрасну троянду й невтомного ліхтарника, справи наші не безнадійні...»\nЯ вспомнил сказку Сент — Экзюпери,\nЕё могли в разлуке защипать —\nКниги французького льотчика і всесвітньовідомого письменника перекладено багатьма мовами. У передмові до українського видання творів Сент — Екзюпері Анатоль Перепадя написав: «Він став героїчною легендою Франції у той час, коли на зміну героям і легендам приходили виконавці і статистика... Він неухильно йшов до великих істин, переконавшись, що найголовнішого очима не побачиш: найглибше бачиш тільки серцем... »