Як академічна дисципліна маркетинг вперше виник у Америці: ще у 1905 році В.Є.Креузі прочитав курс лекцій "Маркетинг товарів" у Пенсільванському університеті, а Р.Ватлер почав вести постійний курс "Методи маркетингу" в університеті Вісконсіна у 1910 році. Тоді ж, у 1908 році, у США з'являється перша маркетингова організація—Американське товариство маркетингу, перейменоване у 1973 році на Американську асоціацію маркетингу (АМА), а у великих фірмах створюються відділи реклами і маркетингу.\nХронологічно бурхливий розвиток маркетингу як філософії бізнесу припадає на 50 — 60-ті роки. Сьогодні уже діють Європейське товариство дослідження маркетингу та громадської думки, Європейська Академія маркетингу. Створюється Світова Асоціація маркетингу. У 1997 році було засновано Українську Асоціацію маркетингу. За принципами маркетингу організоване управління у більшості фірм США, Західної Європи, Японії.\nСаме слово "маркетинг" народилося у Сполучених Штатах Америки, де у 30-х роках місцеві фермери шукали ринок збуту для своєї продукції, Йшлося про оволодіння ринком, а пізніше з цих двох слів утворилось одне — "маркетинг".\nІнколи маркетинг асоціюється з такими поняттями, як реклама та продаж. Насправді ж він охоплює набагато більше аспектів.\nДля ілюстрації цієї тези звернімось до прикладу Берта Й.Маата та Кріса А.Паапа, Йдеться про тенісну ракетку, якою з більшим або меншим успіхом користуються мільйони людей в усьому світі. Всі ракетки схожі одна на одну, мають одне і те ж призначення — точно послати м'яча через сітку. Але тенісист може вибирати з великого асортименту ракеток. Вони зроблені з різних матеріалів, мають різний натяг. Діапазон цін також є різним. Різниця у ціні, залежно від технічних досягнень та попиту, певною мірою ускладнює продаж та виробництво ракеток. Щоб показати складність цього процесу, назвемо лише деякі завдання, що їх має вирішити підприємство до та після прийняття рішення про виробництво тенісних ракеток.\nОкрім самого процесу виготовлення продукції, необхідно також:\n— спрогнозувати, скільки людей найближчим часом гратиме у теніс та скільки ракеток вони куплять у тих регіонах, куди передбачається направити продукцію;\n— визначити, коли будуть купувати нові ракетки та міняти старі;\n— передбачити, у яких ракетках і у якій кількості є потреба;\n— виявити підприємства-конкуренти, встановити, які сегменти ринку вони займають та які їхні стратегії;\n— вирішити, які типи ракеток і у якій кількості доцільно виготовляти за певний період;\n— визначити, яку суму готові заплатити різні категорії гравців і як доставляти товар споживачам;\n— з'ясувати, які види реклами потрібні, щоб зацікавити споживачів ракетками даного підприємства;\n—проаналізувати інформацію маркетингової служби щодо стратегії виходу на ринок, необхідних капіталовкладень, очікуваного прибутку та ін.\nПерейдемо до визначень маркетингу. Сьогодні їх налічують більше 2000. Кожне з них, від стислого до академічного, тією чи іншою мірою відображає його призначення, функції, основний зміст. Наведемо лише деякі з них:\n"Маркетинг — це вміння знайти потребу та задовольнити її”.\n"Маркетинг — це система різних видів діяльності підприємства, пов'язаних між собою: планування, ціноутворення, продаж, доставка товарів та надання послуг, яких потребують реальні або потенційні споживачі".\n"Маркетинг — вид людської діяльності, спрямованої на задоволення потреб через обмін".\nОстаннє визначення належить "Папі римському" маркетингу" — Філіпу Котлеру — визнаному авторитетові у світі маркетингу.\nЩо ж об'єднує ці та безліч інших визначень? Ключовим словом, своєрідним "Олімпом" маркетингової діяльності, є потреби споживачів, Секрет успіху будь-якої фірми на конкурентному ринку — в умінні якнайкраще їх задовольнити.\nПотреби — це суб'єктивне відчуття незадоволення або недостатнього задоволення, спрямоване на його зменшення або ліквідацію.\nІснує чимало спроб класифікувати потреби. Чи не першою з таких класифікацій є "Ієрархія потреб" А.Маслоу (рис.1.1).\n1. фізіологічні потреби.\n2. Потреби у здоров'ї та безпеці.\n3. Потреби у належності та схваленні соціальною групою.\n4. Потреба у самоствердженні.\n5. Потреба у самореалізації.\nІєрархія представлена у формі піраміди не випадково. Безумовно, кожна людина бажає задовольнити наступну потребу, не очікуючи повного задоволення попередніх. А.Маслоу вважає, що середня людина задовольняє свої потреби на 85, 70, 50, 40 та 10 відсотків відповідно.\nКожна з потреб посідає певне місце серед інших. Конкурентним може бути лише той товар, якій задовольняє найбільш нагальну потребу. Скажімо, взуття може належати до будь-якого рівня ієрархії, приміром, задовольняючи фізіологічні потреби (захист від холоду) або вирішувати проблеми безпеки (взуття для пожежників). Крім того, взуття може задовольняти і соціальні потреби: більшість модельного та повсякденного взуття пропонується на ринку як засіб забезпечення привабливості його власника.\nРеклама більшості предметів одягу, косметики побудована за схемою: якщо він (або вона) вдягне "це" або скористається "цим", то його (її) привабливість для представників протилежної статі зросте. І ця схема чудово діє.\nЩодо задоволення потреби у самоствердженні, то таких прикладів теж багато: мовою предметів їхній власник ніби говорить — "Я — аристократ" або "Я визнаю розкутість у поведінці".\nОстання, найвища, потреба — у самовираженні — зумовлює появу безлічі товарів для самовдосконалення: оригінальних методик з вивчення іноземних мов або студій живопису для малюків тощо.\nСеред інших теорій мотивацій—теорія Мак-Клелланда, теорія Герцберга та інші. Кожна є виявом певного підходу до аналізу потреб. Цінність їх для маркетингової діяльності полягає у розумінні мотивів поведінки споживача при виборі покупки, а отже, у виборі відповідних маркетингових заходів для задоволення цих потреб.\nТреба зазначити, що маркетинг актуальний для будь-якої сфери людської діяльності. На цьому слід зосередити особливу увагу, оскільки частими є випадки, коли маркетинг сприймається як прерогатива сфери бізнесу або, ще вужче, комерційної, торгової діяльності.\nНаприкінці 70-х років у Сполучених Штатах вийшла книжка під інтригуючою назвою "Як продавати президента". Автор стверджує, що президент і зубна паста "продаються" за одними і тими ж правилами. Насамперед, є товар — передвиборча програма або програма навчального закладу, зубна паста або будівельні об'єкти. У будь-якому випадку обов'язковою є наявність двох суб'єктів ринку — продавця та покупця. Щоразу відбувається обмін: товару на гроші, товару на товар, передвиборчих обіцянок на місця у владних структурах.\nКоли ж відбувається такий обмін? Тоді і тільки тоді, коли товар або послуга задовольняють потреби споживачів.\nБільшість вітчизняних підприємств, що пристосувалися до умов ринкової економіки, маркетингову діяльність розпочали із створення підрозділів (відділів, служб) маркетингу з відповідними функціями. Але таким чином проблема ринкової орієнтації підприємства ще не вирішується. Для цього маркетинг повинен стати філософією бізнесу, якої дотримуються усі 'співробітники фірми. І не має значення, у якому підрозділі вони працюють і яку посаду обіймають.\nЩо ж таке маркетинг як філософія бізнесу?\nДобре відомі дві "полярні" філософії бізнесу. Одні люди стверджують: "гроші вирішують все." "Не у грошах щастя" — заперечують інші.\nМаркетинг, як філософія бізнесу, означає орієнтацію усієї Діяльності фірми — від проектування до виробництва, збуту товарів — на задоволення попиту споживачів.\nОтже, ще до того, як товар з'явиться у макеті або ескізі, конструктор або технолог цеху, працівники служб постачання та відділів збуту, майстер і генеральний директор повинні уявляти майбутнього споживача свого товару: хто він, який стиль його життя, яке місце займатиме товар у його буднях і святах, яку потребу задовольнятиме. Знову підкреслимо, що потреби — це мета створення товару, їхнє врахування — головна умова успіху на ринку, можливого лише тоді, коли маркетинг стане філософією усіх працівників, коли кожен з них буде орієнтований на споживача.\nДоречним було б запитати: а хіба раніше, за часів "домаркетингової" епохи, товари не задовольняли певні потреби споживача? Так, але на відміну від традиційної орієнтації фірми, коли центром утворення прибутку сприймалось саме підприємство, у орієнтованому на маркетинг підприємстві центром прибутку стає продукт або послуга.\n• на першому місці у керівника стоїть врахування потреб споживача, а не потреб фірми;\n• вищі посади займають не інженери, які відповідають за виробництво, а економісти та менеджери, відповідальні за збут продукції;\n• виготовляється і продається те, що буде куплене, а не те, що вдасться виробити;\n• головна увага приділяється не зниженню витрат виробництва, а насамперед врахуванню перспективних потреб реальних та потенційних покупців;\n• горизонт планування — довгостроковий, а асортимент продукції — широкий.\nЦе були характерні риси збутової та маркетингової орієнтації.\nЗгідно з маркетинговою філософією, підприємство прагне задовольнити потреби споживача з вигодою для себе. Як бачимо, ця концепція протилежна орієнтації на процес виробництва, коли підприємство приділяє увагу лише виготовленню продукції, яку потім треба продати. Донедавна у бізнесі домінував так званий "іпзіае-оиі" — погляд на навколишній світ зсередини, а сьогодні поширений "оиїзіае-іп" — погляд на себе ззовні. Таким є шлях від "виробничого" до "ринкового" мислення.\nЗа Ф.Котлером, фірма може обрати будь-який шлях для збільшення обсягів збуту товарів, що відображає один з п'яти підходів до організації маркетингової діяльності (рис. 1.3);\n• концепція виробництва;\n• концепція товару;\n• концепція збуту;\n• концепція маркетингу;\nКонцепція виробництва, як видно з назви, визначальним фактором орієнтації фірми у ринковому просторі висуває виробництво. Споживачі надають перевагу дешевим і доступним для придбання товарам, А висока ефективність виробництва дає змогу підтримувати низькі витрати і таким чином забезпечувати низькі ціни.\nЦей підхід виправданий у одному з трьох випадків:\n• існує дефіцит товарів;\n• попит можна збільшити, знижуючи ціну;\n• існує можливість зменшити витрати завдяки збільшенню обсягів виробництва.\nЙдеться про ефект "кривої досвіду", розроблений для аналізу витрат фірми. Цей метод грунтується на виявленому ще наприкінці 30-х років зв'язку між досвідом виробництва того чи іншого продукту та сумарними витратами на його виробництво.\nТакий зв'язок пояснюється тим, що для великої фірми або індустрії збільшення вдвоє кумулятивного, тобто сумарного (за весь минулий період) обсягу виробництва призводить до зниження витрат виробництва одиниці товару (враховуючи витрати на збут, рекламу, управління і т.п.) на фіксовану величину—як правило, 20—30 відсотків (рис.1.4,а).\nУ логарифмічному масштабі "крива досвіду" має форму прямої, кут нахилу якої залежить від фіксованого відсотка зменшення витрат при подвоєнні кумулятивного обсягу виробництва (рис.1.4,б)\nТак, термін "70% пряма" означає, що при подвоєнні обсягу виробництва щоразу відбувається зменшення витрат на ЗО відсотків (100-70-30).\nУ автомобільній індустрії, наприклад, темпи зниження витрат на одиницю товару становлять 12%, а у виробництві напівпровідників та інтегральних схем — 40%.\nАнонсуючи матеріал розділу 8, зазначимо, що у ньому ви на прикладі ситуаційного завдання побачите, які суттєві переваги перед конкурентами отримує фірма, що обрала стратегію низьких витрат.\nКонцепція товару на пріоритетне місце ставить товар. Діяльність підприємства зорієнтована на його постійне вдосконалення та розробку достатньої кількості модифікацій.\nСильна сторона такого підходу полягає у досконалості технологій, що її використовує фірма, провідна у певній галузі. Слабке місце такого підходу, як не дивно, теж у технології. Адже орієнтація на якість товару інколи не дає змоги своєчасно відчути загрозу з боку нових технологій, коли з'являються інші товари, які задовольняють ті самі потреби, що і товар фірми.\nНаприклад, свого часу з появою пластикової упаковки було вирішено чимало проблем, пов'язаних з пакуванням товарів. Крім того, з'явилася можливість зниження ціни товару за рахунок упаковки. Тож не дивно, що ця галузь звернула на себе увагу багатьох фірм. Але з вирішенням однієї проблеми постала інша — проблема утилізації відходів. Фірмами-фаворитами дедалі частіше стають ті, які пропонують технології виготовлення екологічно нешкідливої упаковки, наприклад такої, яка після закопування у землю протягом 3—4 місяців розкладається на екологічно безпечні елементи.\nКонцепція збуту грунтується на самому процесі збуту. Можлива за умов недостатньої обізнаності покупця щодо властивостей товару, коли на поведінку споживача впливають різними засобами: рекламою, переконливими методами продажу, демонстраціями товару, спеціальними знижками тощо.\nІ хоча існує певний ризик, пов'язаний з витратами на збут, багато фірм досить успішно використовують концепцію збуту як орієнтир у своїй діяльності.\nКонцепція маркетингу. Не важко здогадатися, що за орієнтир фірми обираються потреби споживачів, які потрібно задовольнити краще, ніж це роблять конкуренти.\nГарантією успіху такого підходу є високий рівень життя покупців з одного боку і віртуозне володіння інструментами маркетингу, вміння пристосуватись до змін ринку з іншого.\nПроте маркетинг не вирішує усі проблеми, що виникають на фірмі, оскільки надмірне роздрібнення ринку, нехтування або заниження ролі відділів збуту фірми можуть призвести до значних втрат.\nКонцепція соціально-етичного маркетингу. Звичайно, маркетинг не є за суттю своєю альтруїстичним, якщо не враховувати безприбуткові організації. Прагнення до прибутку є нормальним орієнтиром діяльності фірми. Але обраний нею шлях досягнення поставленої мети іноді діє всупереч моральним нормам та довгостроковим інтересам суспільства. Саме тому актуальним є розширення класичної концепції маркетингу.\nДо формули "маркетинг як діяльність, орієнтована на задоволення потреб споживача" слід додати "з одночасним поліпшенням життєвого рівня суспільства".\nЙдеться, зокрема, про зростання уваги до проблем захисту навколишнього середовища, утому числі, економічними методами. Скажімо, представники руху енвайронменталістів наполягають на необхідності впроваждення компенсацій за користування навколишнім середовищем у вигляді екоподатків або екомита, а "зелені консьюмеристи" закликають виробників перейти на виробництво менш шкідливих для здоров'я побутових товарів та продуктів харчування.\nОтже, соціально-етичний маркетинг є найвищим щаблем концепцій маркетингової діяльності (рис.1.3), на який треба орієнтуватись.\nМи вже зазначали, що успіх фірми на ринку багато у чому залежить від того, наскільки вміло її працівники володіють інструментами маркетингу. Про те, які види та інструменти маркетингу слід застосовувати залежно від попиту, йтиметься у наступному параграфі.


Два тижні на харчах з McDonald's: ірландець провів експеримент (фото)\nСтало відомо, яку зарплату будуть отримувати члени правління «Нафтогазу»\nФреймут несподівано вибовтала подробиці про своє походження: «У мене є коріння…»\nДочка Ольги Сумської показала підрослу внучку зірки, рідкісне фото: "Маленька леді"\nТкач з "Квартал 95" з розкішною шевелюрою здивував несподіваною схожістю з Пугачовою: "Юрчик, не жарко?"\nКолишня дружина Дзідзьо Slavia в сукні з незвичайним верхом викликала фурор в Мережі: "Справжня леді"\n10 днів тому 786\nІрландець Ойсін Малліган, фітнес-тренер та блогер в Instagram, вирішив довести, що фастфуд не такий небезпечний для фігури, як це прийнято вважати.\nДля цього хлопець вирішив два тижні харчуватися винятково у мережі ресторанів McDonald's та спостерігати, чи буде змінюватися його тіло. Результат здивував його самого, адже за цей час вага Ойсіна помітно зросла.\nВсі чотирнадцять днів Ойсін зважувався вранці та ввечері, а також ділився своїми спостереженнями у соцмережі протягом дня. У перший день експерименту він важив 82,1 кг.\n«Я хочу довести, що всі страхи перед фастфудом перебільшені, – вказав він в одному з постів. – Я знаю, що можна харчуватися ним і при цьому втрачати вагу, і я це доведу».\nЗа словами фітнес-тренера, головна складність челенджу полягала в тому, що їжа з McDonald's висококалорійна і переважно складається зі швидких вуглеводів – вона насичує організм, але на дуже короткий термін.\nЩодня Ойсін вживав більше двох тисяч калорій, так як не відмовляв собі ні в бургерах, ні в картоплі, ні в популярних солодощах. При цьому спортсмен пив два літри води на день та проходив не менше 10 тисяч кроків. Вже через кілька днів він зауважив, що втрачає по 200-300 грамів ваги на добу.\nЧерез два тижні Ойсін встав на ваги і сам здивувався, адже зумів скинути за цей час два з гаком кг.\n«Я хотів довести і довів, що для схуднення не обов'язково відмовлятися від їжі, яка приносить нам задоволення», – підсумував він.\nДодамо, що мережа ресторанів швидкого харчування «МакДональдз» вперше за останні п'ять років змінить дизайн упаковок, йдеться у повідомленні на сайті дизайнерського агентства Pearlfisher.\n« Попередня стаття Фреймут несподівано вибовтала подробиці про своє походження: «У мене є коріння…»\nНаступна стаття » Ткач з "Квартал 95" з розкішною шевелюрою здивував несподіваною схожістю з Пугачовою: "Юрчик, не жарко?"\nУ Румунії курортне місто "окупували" ведмеді: тварини забираються в магазини і будинки місцевих жителів\nВодночас вони абсолютно не бояться людей і не реагують на спроби прогнати їх. ...\nБез рекорду та вершини. Франківка Христина Мохнацька про підкорення Евересту\nВ Японии запустился сервис, где можна арендовать друга весом более 100 кг\nЮна Аня вийшла з дому і зникла в Одеській області: прикмети дівчинки


У януковичевського губернатора Вінничини відібрали 120 гектарів, за оренду яких він не платив більше двох років | НАШІ ГРОШІ\nУ януковичевського губернатора Вінничини відібрали 120 гектарів, за оренду яких він не платив більше двох років\nСуд розірвав укладений Крижопільскою райдержадміністрацією (Вінницька область) та ПП «Хілл» договір оренди 120 га.\nТаке рішення прийняв Господарський суд Вінницької області.\nПП «Хілл» є правонаступником ПП «Кряж», якому в березні 20011 року Крижопільська РДА віддала в оренду чотири земельні ділянки загальною площею 120 га. Земля виділялася під обслуговування виробничих та господарських споруд, які розміщені на території Соколівської сільради. Річна орендна плата складала близько 290 тис грн.\nАле з листопада 2014 року фірма перестала платити оренду, за два роки заборгованість разом з пенею склала близько 690 тис грн.\nПрокуратура в суді вимагали розірвати договір через невиконання фірмою його умов, суд це клопотання задовольнив.\nВласником ПП «Хілл», яке з листопада 2016 року перебуває в стані банкрутства, є Володимир Нагорняк. Але засновником підприємства, яке до останнього часу носило назву «Кряж», був Іван Мовчан. В 2010 році він вийшов з засновників фірми, так як був призначений першим заступником голови облдержадміністрації Миколи Джиги. Власником стала його дружина Ніна Мовчан. Після обрання в 2012 році Джиги в Верховну Раду Мовчан зайняв його крісло губернатора, був звільнений вже після зміни влади в країні в 2014 році.\nЗа даними ЗМІ, раніше через ТОВ «Подільські цукроварні» екс-губернатор контролював три цукрові заводи, один з яких був саме в Соснівці. Заводи в 2013 році були закладені під кредит в банку «Київська Русь». Кредит не було повернуто і банк почав в судовому порядку стягнення закладеного майна.


Нові котушки для Minelab Equinox 800/600. Новинка 2017 | МД-Арена\nВиробник Minelab оголосив про випуск нових котушок для металошукачів Minelab Equinox 600 і Minelab Equinox 800. Велика котушка зі збільшеною глибиною і швидкістю пошуку-Minelab EQX 15 DD. Друга, котушка снайпер для засмічених ділянок – Minelab EQX 06 DD.\nКотушка Minelab EQX 15\nКотушка Minelab EQX 15. Форма еліпс, тип котушки Double-D (DD). Розмір в дюймах 15×12, розмір в сантиметрах 38×30. Котушка поставляється в комплекті з легким пластиковим захистом (знімна). Каталожний номер (Part No) котушки Minelab EQX 15 – 3011-0335.\nКотушка Minelab EQX 06\nКотушка Minelab EQX 15. Форма кругла, тип котушки Double-D (DD). Розмір в дюймах 6, розмір в сантиметрах 15. Котушка поставляється в комплекті з легким пластиковим захистом (знімна). Каталожний номер (Part No) котушки Minelab EQX 06 – 3011-0333.\nкотушки для Minelab Equinox сумісні між собою. Якщо комусь знадобиться каталожний номер оригінальної котушки Minelab EQX 11 DD (штатна котушка Minelab Equinox 600 і Minelab Equinox 800) – це 3011-0334.\nВсе по Minelab Equinox 800 збирається тут (новини, тести, порівняння з іншими, різні відгуки і думки). Плюс, на сторінці енциклопедії копальника за металошукачу Minelab Equinox 800 додаткова інформація, це треба обов’язково знати перед покупкою. За Minelab Equinox 600 – тут і тут.


ЩО, ДЕ, КОЛИ 27/09/2001\nВідповідно до указу Президента 27 вересня відзначають День туризму в Україні. З цієї нагоди у галереї ”Лавра” відкрилася VIII Київська туристична виставка ”Канікули-2001. Осінь — зима”. Її організаторами стали Головне управління комунального, готельного господарства і туризму столичної міськдержадміністрації, інформаційно-видавничий центр ”Держінфотур”, Державний комітет з питань молодіжної політики, спорту і туризму. Понад 500 туристичних фірм з усіх регіонів України рекламують і пропонують...\nЕлекторат теж об’єднується у блоки\nУвідповідь на об’єднання політичних партій виборці різних категорій також починають створювати структури на кшталт блоків. Інваліди України, котрих у нашій державі налічується близько трьох мільйонів, напевне, з цікавістю спостерігали за блокобудуванням на політичній арені. Бо вирішили стати не глядачами майбутніх парламентських виборів, а активними його учасниками. Заради цього понад 14 громадських організацій інвалідів згуртувалися у Національну асамблею. Відповідну угоду було підписано...\nМіжнародний валютний фонд за програмою розширеного фінансування і Всесвітній банк за програмою системної позики, як і обіцяли, відкрили кредитування для України. 20 вересня ради директорів обох структур майже одночасно прийняли такі рішення. Чому так довго довелося очікувати обіцяного, представник Всесвітнього банку Грегорі Єджейчак достеменно не пояснив, зіславшися на те, що такі проекти нібито довго обраховують, та й врешті немає значення, якому урядові давати позику. Хоча про те, що гроші...\nКиївський міський голова Олександр Омельченко підписав розпорядження “Про реставрацію та відтворення комплексу Свято-Троїцької церкви в Берестечку Волинської області”. Це чи не найменше містечко (усього дві тисячі жителів) в Україні столичний мер відвідав у липні. На зустрічі з городянами Олександр Олександрович пообіцяв уже найближчим часом допомогти з відтворенням Свято-Троїцького собору. І дотримав слова. Ставлення до цього собору у місцевих жителів (берестюків, як вони самі себе називають)...\nСергій Бубка захистив кандидатську дисертацію\nВидатний стрибун із жердиною зробив свій черговий стрибок — цього разу в науку. Легендарний легкоатлет успішно захистив кандидатську дисертацію на тему “Формування індивідуальних здібностей студентів у процесі фізичного виховання”. В основу досліджень він поклав свій власний досвід підготовки до змагань. Захист відбувся в Київському інституті проблем виховання Академії педагогічних наук України.\nKroll не назвав убивць Георгія Гонгадзе\nТелеміст Київ — Нью-Йорк — Вашингтон — Брюссель, під час якого організатори цього масштабного заходу обіцяли оприлюднити імена замовників вбивства Георгія Гонгадзе, не виправдав навіть скромних сподівань. Зі звіту про шестимісячне розслідування справи журналіста, котре виконувала американська приватна детективна агенція Kroll на замовлення партії “Трудова Україна”, випливало: доказів причетності Леоніда Кучми до вбивства опозиційного журналіста не знайдено. Віце-президент агенції, яка свого...\nСпівуче серце України\nПам’ятник Анатолію Солов’яненку відкрито біля будинку, де жив співак\n25 вересня народному артистові Анатолію Солов’яненку виповнилося б 69. Уже два роки немає з нами славетного тенора, якому аплодували європейці, американці і навіть австралійці. Саме завдяки його голосу багато людей у світі вперше почули і про нашу державу. У сольних концертах співака звучали твори різними мовами, але він завжди пишався тим, що українець. У 1998 році Анатолій Борисович дав велике інтерв’ю нашій газеті під рубрикою “Погляд у ХХІ століття”. Казав: “Не можна зрікатися такого...\nПосол Російської Федерації в Україні Віктор Черномирдін вручив\nЗа заслуги у розвитку театрального мистецтва і зміцнення російсько-українських культурних зв’язків високою відзнакою вшановано Богдана Ступку — художнього керівника Національного академічного театру імені Івана Франка, народного артиста України, Володимира Чміля — голову правління акціонерного товариства “Науково-виробниче підприємство “Сатурн” Міністерства промислової політики України та Ярослава Яцківа — першого заступника міністра освіти і науки, директора Головної астрономічної обсерваторії...\nУ квітникарському господарстві “вирощують” і верстати з числовим програмним управлінням\n—Мене ви ще встигнете сфотографувати, знімайте краще ось цю красу! — порадив фотокореспондентам і телеоператорам Київський міський голова Олександр Омельченко, походжаючи між рядами саджанців і кущів. У вівторок він разом із заступниками і новопризначеними головами районів навідався до київського верстатобудівного концерну “Веркон”, щоб привітати машинобудівників з професійним святом. Але керівники заводу повели столичного мера спочатку не в цехи, як заведено, а на виставку рослин, які...\nСто гривень щомісяця доплачує столична влада дільничним інспекторам\nРайвідділом міліції в одній особі назвав дільничного інспектора Київський міський голова Олександр Омельченко під час учорашньої зустрічі зі столичними шерифами в Українському домі. Олександр Олександрович шанує представників цієї професії, котрі з усіх правоохоронців, як кажуть, стоять найближче до людей. Про що свідчить щомісячна доплата, яку київські аніскіни отримують з міської казни з червня. Аби закріпити кадри, місто цього року передало столичному міліцейському главку три тисячі...\nДружини та діти українських дипломатів у Пакистані вже залишили цю країну. У посольстві працюють тільки Тимчасовий повірений у справах України в Пакистані Володимир Пономаренко та кілька співробітників. Про це повідомив на брифінгу виконуючий обов’язки керівника прес-служби Міністерства закордонних справ Сергій Бороденков. За його словами, якщо життя наших дипломатів буде в небезпеці, їх усіх евакуюють. Також міністерство рекомендувало громадянам України, які перебувають в Афганістані та районах...\nБагато киян вважають, що теракти в США негативно вплинуть на їхнє життя\nКомпанія СОЦІС провела соціологічне опитування серед жителів столиці України і з’ясувала, що 29 відсотків респондентів-киян серйозно стурбовані подіями “чорного вівторка” в США. Вони впевнені: американці завдадуть кривдникам військового удару у відповідь, а 37 вважають, що офіційний Вашингтон вдасться до мирних санкцій (скажімо, економічних). І лише 11 відсотків припускають: почнеться широкомасштабна війна. Що ж до організаторів терактів, то немало киян схиляються до думки, що це екстремістські...\nУ таборах бен Ладена експериментували з біологічною зброєю\nЗроблені за допомогою космічних супутників-шпигунів фото навчально-тренувальних таборів Усама бен Ладена у східній частині Афганістану підтверджують, що терористи вели експерименти з бактеріологічною зброєю. Про це з посиланням на джерела в американських спецслужбах повідомила телекомпанія “Фокс-ТВ”. За їхньою інформацією, на знімках добре видно трупи різних тварин, на яких здійснювалися експерименти. Джерела стверджують, що дані з супутників підтверджують інформацію, отриману раніше через інші...\nЮні українці обіграли італійців\nУ першому кваліфікаційному поєдинку до чемпіонату Європи-2002 серед сімнадцятирічних збірна України провела матч з італійськими однолітками. Невеличкий гурт глядачів, що зібрався на столичному стадіоні “Динамо”, став свідком цікавої і видовищної гри. Майже в усіх компонентах наші хлопці переважали суперників і володіли ініціативою. Проте першими рахунок відкрили гості — на 39 хвилині це зробив Сорентіні. То був останній успіх апеннінців. Вже на 43 хвилині Олександр Мальцев відновлює рівновагу,...


Дорогами тверезості. – "За тверезість життя"\nМісії тверезості і надалі мандрують Золочівщиною. Кожна місія тверезості – це неповторне явище, коли Божа благодать, діючи у людських серцях, зціляє та дає сили зростати у подобі до Творця. Місії тверезості, які відбулись 15-го листопада у с. Луг на парохії св. верховних апостолів Петра і Павла адміністратором якої є о. Ярослав Малий, вже увінчались успіхом через те, що маленька сільська каплиця була повна парохіян, що не завжди можна було побачити у великих парохіях. Коли парохіяни почали пісню «Прийди Ісусе» то з’явилось відчуття, що Ісус ось ось ввійде в прочинені двері храму. Він є…\nМісії Тверезості мають за мету поширювати Слово Боже у світлі чесноти тверезості. Бо лише твереза людина здатна співпрацювати з Богом у ділі спасіння. Митрополит Йосиф Сембратович колись написав у книзі « Архіерейское посланіе о высокомь достоинстві чоловіка» : «П’яний раб не чує брязкоту кайданів», наголошуючи на тому, що алкоголь забирає у людини свободу.\nЦі місії провадили о. Юрій Дрізд, д-н Андрій Павлів, терапевт узалежнень Роман Прочко та фотограф-кореспондент Тарас Гадомський.\nЯк зазвичай місіонери привезли з собою мощі та образ блаженного священомученика владики Григорія Лакоти, та виставили до почитання.\nМісійне дійство розпочалось Божественною Літургією, під час якої о. Юрій виголосив проповідь, закликаючи людей до тверезого способу життя. Також, місіонер наголосив на тому, що великим лукавством є просити в Бога зцілення від недуги пияцтва близьких нам людей і в той же час пропонувати алкоголь іншим у вигляді розрахунку, що часто можна зустріти по наших селах.\nПізніше місіонери завітали до Зозулянської середньої школи, де п. Роман Прочко провів перед учнями 8-11-х класів лекцію на тему «Алкоголь та правда про нього». Терапевт узалежнень провів перед школярами тест, суть якого полягала у запитанні : «Чим є для вас алкоголь?» усі одно згідно відповіли «зло». Та коли прозвучало наступне питання: «Хто з вас більш ніж один раз пробував алкоголь»? то у класі з’явилось безліч рук! «Чим же насправді є для нас алкоголь»? Риторично завершив п. Роман.\nНа закінчення місіонери завітали у Єлиховицьку сільську раду, де провели зустріч з колективом сільського управління. Маємо надію, що завдяки спільним зусиллям парохіян, школярів та сільського самоврядування, у поширенні чесноти тверезості, світ стане кращим.\nПпідготував бр. Т. Гадомський\n← Місії тверезості знову повернулися на свої колишні терени, осяюючи промінням тверезості батьківщину Маркіяна Шашкевича Чи можна ще щось змінити у цьому суспільстві на краще? →


У КНДР відбулися ракетні навчання під керівництвом Кім Чен Ина - 112 Україна\nУ КНДР відбулися ракетні навчання під керівництвом Кім Чен Ина\nВідзначається, що відбулися випробування ударних засобів великої дальності\nВ КНДР відбулися ракетні навчання під керівництвом лідера країни Кім Чен Ина. Про це повідомляє DW.\n"Лідер КНДР Кім Чен Ин керував проведенням навчань "ударних засобів великої дальності". Перебуваючи на командному пункті, вищий керівник Кім Чен Ин дав вказівку почати навчання", - йдеться в повідомленні.\nНовини за темою: Південна Корея повідомила про новий запуск ракет КНДР\nПри цьому не вказано, про зброю якого типу йдеться. У повідомленні уникали таких слів, як "ракета" або "снаряд".\nРаніше повідомлялося, що Північна Корея попередила, що може відновити державну політику, спрямовану на зміцнення свого ядерного арсеналу, якщо США не змінять позицію щодо санкцій відносно країни.\n#запуск ракети КНДР #навчання #Кім Чен Ина\nВідбити атаку умовного ворога: У Миколаївській обл. відбуваються навчання резервістів на воді 19:41 19.05.2019\nРосія намагається всіх налякати, - Старіков 13:01 06.12.2018\nРосія намагається всіх налякати, - Старіков\nВійськові навчання провели в Луганській області\nУ Київській області бійці взяли участь в навчаннях


МІСЦЕ КАФЕДРИ В ПІДГОТОВЦІ СПЕЦІАЛІСТІВ\nКафедра деталей машин та прикладної механіки викладає студентам технічних спеціальностей загальнонаукові і загальноінженерні механічні дисципліни. Кожен вид руху матерії вивчає відповідна наука.\nМеханічний рух - це найпростішій рух матерії у просторі і часі, що зводиться до зміни з часом форми тіл (деформацій) і їх взаємного розташування.\nМеханіка – це наука, що вивчає механічний рух матерії.\nТому в розрахунках машин, механізмів, споруд, будинків, транспортних засобів тощо панують методи механіки.\nТеоретична механіка вивчає рух матеріальніх тіл як абсолютно твердих, недеформовних. Вона викладається кафедрою у вигляді: загальнонаукової дисципліни "Теоретична механіка" чи "Основи механіки машин і механізмів"; загальнонаукової спеціальної дисципліни "Теоретична механіка. Спецкурс"; загальноінженерної дисципліни "Теорія механізмів і машин".\nВид руху матерії\nНаука, що його вивчає\nМеханіка деформовного твердого тіла викладається кафедрою в вигляді: загальноінженерної дисципліни "Опір матеріалів" чи "Основи механіки матеріалів і конструкцій"; загальноінженерного спецкурсу "Опір матеріалів. Спецкурс". У цих дисциплінах тіла розглядаються як деформовні. Елементи машин, механізмів, споруд тощо розраховуються на міцність, жорсткість, стійкість.\nСама механіка ділиться на три частини, які вивчають різні види механічного руху.\nЧастина загальної механіки\nРух абсолютно твердих тіл\nРух твердих деформовних тіл\nМеханіка деформовного твердого тіла\nРух рідких і газоподібних тіл\nМеханіка рідини, плазми і газу\nЕлементи теоретичної механіки і механіки деформовного твердого тіла викладаються кафедрою в вигляді загальноінженерної дисципліни "Деталі машин".\nНайбільш повно вивчають механічні дисципліни, зокрема на кафедрі ДМ та ПМ студенти, які проходять підготовку за напрямками: 133 – галузеве машинобудування; 131 – прикладна механіка; 274 – автомобільний транспорт; 208 – агроінженерія. Їм читаються окремі курси теоретичної механіки (основ\nмеханіки машин та механізмів), опору матеріалів (основ механіки матеріалів і конструкцій), теорії механізмів і машин, деталей машин.\nСтуденти за напрямком підготовки 192 – будівництво та цивільна інженерія також поглиблено вивчають механічні дисципліни, але ті, що складають основу їх спеціальності. На кафедрі ДМ та ПМ їм викладають дисципліни: "Теоретична механіка"; "Теоретична механіка. Спецкурс"; "Опір матеріалів"; "Опір матеріалів. Спецкурс".\nСтуденти за напрямками підготовки 151 – автоматизація та комп’ютерно-інтегровані технології, 141 – електроенергетика, електротехніка та електромеханіка, вивчають основні механічні дисципліни у вигляді комплексних дисциплін – "Прикладної механіки" чи "Технічної механіки". У прикладній механіці у дещо меншому обсязі викладаються всі основні дисципліни механічного напрямку підготовки. У технічній механіці, на відміну від прикладної, не вивчається теорія механізмів і машин.


Воєводинський варiант українського борщу | Збруч\nУкраїнський борщ, як i всi нацiональнi страви, – результат творчостi багатьох поколiнь. Однi додавали се, iншi те, залежно вiд обставин, тобто дарiв Господнiх з нивки, городку, стайнi, пташарнi. Оскiльки в його iсторичному розвитку, що тривав упродовж столiть, значну роль вiдiграли козаки, вiльнi люди без постiйного мiсця перебування, борщ, ймовiрно, спершу готувався без рецепта: зварилося та й смачно з’їлося те, що було напохватi. Вполював наш вiльний бродяга якогось, скажiмо, зайчика або зловив рибку, по дорозi назбирав рiзних степових рослин. Усе це нарiзав на дрiбнi шматки, змiшав, наповнив казанок водою із степової рiчки й пiдпалив вогник. Щойно тодi, уже втомлений, лiг у буйну траву й вiдкоркував пляшку з сивухою. Вогник пiд казанком палахкотiв, в казанку кипiло, довкола поширювалися чарiвнi пахощi...


Команда “Дизель Шоу” опублікувала щемливе відео-реквієм в пам’ять про зaгиблy Марину Поплавську – Intermarium-Новини Міжмор'я\nYou are here: Home / Культура / Команда “Дизель Шоу” опублікувала щемливе відео-реквієм в пам’ять про зaгиблy Марину Поплавську\nКоманда “Дизель Студії” опублікувала щемливе відео-реквієм в пам’ять про свою колегу – Марину Поплавську, яка трагiчнo зaгинyлa в ДTП під Києвом вранці 20 жовтня.\nВідповідні відеоролики були оприлюднені в Instagram.\n“У домівку до кожного, хто хоч раз посміхнувся, дивлячись на неї на екрані або на сцені – прийшла велика бiдa. З життя пішла яскрава зірка гумористичного жанру, вчителька, людина з великої літери, вірна подруга, красива жінка – Марина Поплавська. Її життя обірвалося трaгiчнo і бeзглуздo”, – написали в “Дизель Шоу”.\nНа цих відео зібрані найяскравіші кадри з виступів та ролі, які за життя виконала артистка.\nСам запис починається словами Марини Поплавської “Я вас найбільше люблю, я за вас життя віддам”.\nНа відео артистка розповіла, що її особиста ціль – зустріти 15-ліття “Дизель Шоу” разом з усіма.


Джоді Фостер створить англомовний рімейк фільму «Гірська жінка: на війні», – Держкіно – новини ZIK.UA\nНовини » Суспільство 11 грудня, 2018, 17:41\nДжоді Фостер, відома голлівудська акторка та режисерка, стане співпродюсеркою, режисеркою та виконавицею головної ролі в американському рімейку фільму «Гірська жінка: на війні» Бенедикта Ерлінґссона. Фільм, який цьогоріч висунуто від Ісландії на «Оскар», знятий у європейській копродукції за підтримки Держкіно. Українську сторону в копродукції представила компанія Solar Media Entertainment, продюсер Сергій Лавренюк.\nСвітова прем’єра стрічки відбулася на Каннському кінофестивалі у програмі «Тиждень критики», де картину відзначили авторською нагородою PRIX SACD за найкращу музику, «Золотою залізницею», призом від асоціації Cinécole та глядацькою нагородою Тижня критики. В Україні фільм відкрив Одеський кінофестиваль, після чого вийшов у національний прокат.\n«Участь України у копродукційній стрічці «Гірська жінка: на війні» принесла нам згадки та нагороди на найпрестижніших міжнародних кінофестивалях і яскраво продемонструвала, якою вигідною та перспективною для України може бути міжнародна копродукція. Тепер адаптацією стрічки, невід’ємною частиною якої став український контекст, зацікавилися дворазова володарка премії «Оскар» Джоді Фостер. Це величезний успіх!», – зазначив Голова Держкіно Пилип Іллєнко.\nСеред останніх нагород: престижна кінопремія Nordic Council Film Prize 2018 та LUX Prize від Європейського парламенту. Відома ісландська акторка Халлдора Гейхадсдоттір номінована на Європейську кінопремію за виконання головної жіночої ролі у фільмі. Церемонія нагородження відбудеться у Севільї, Іспанія, 15 грудня.\nУ центрі сюжету – Халла, незалежна жінка, диригентка хору, та екоактивістка, яка бореться з корпораціями алюмінієвої промисловості, що забруднюють довкілля. Історія її боротьби набуває нового відтінку, коли стає відомо, що її заявку на усиновлення дитини нарешті схвалено, на неї чекає маленька дівчинка в Україні.\nПродюсер Сергій Лавренюк зазначив, що дуже радий, що це відбулося, а особливо тому, що Україна також буде причетна до сімейку..\nАмериканський рімейк «Гірської жінки: на війні» буде п’ятою режисерською роботою Джоді Фостер. Режисерка планує перенести місце дій з Ісландії на захід Америки.\nФостер розповіла, що оригінальний фільм вразив її до глибини душі: «Я дуже рада, що втілю на екрані американське бачення цієї актуальної, прекрасної та надихаючої історії. Халла – воїн за планету, сильна жінка, яка ризикує всім, щоб робити правильні речі. Але не без серйозних невдач на цьому шляху».\nУкраїнський трейлер на ютуб-каналі Держкіно\nкіноДержкіноновини УкраїниДжоді Фостер\n2019-10-19 11:10 :22


Сила мистецтва і живої природи, що облагороджує, в казці Г. К. Андерсена "Соловей". Твір - Світова література\nСила мистецтва і живої природи, що облагороджує, в казці Г. К. Андерсена "Соловей". Твір\nКазка "Соловей" допомагає людині побачити по-новому те, до чого вона звикає і перестає цінувати. Як і придворні китайського імператора, люди часто не помічають принадності живої природи. Вони всі прикрашають своє житло і забувають помилуватися заходом сонця, гаєм за вікном. А жива природа зовсім поруч, і ніякі палаци не можуть з нею зрівнятися.\nСоловей летить з імператорського палацу не тільки тому, що там не вміли цінувати справжнього мистецтва. Він летить до лісу, тому що ліс живий і веселий, там воля і краса. І про це хочеться співати пісні. А соловей умів це робити краще будь-якої найдосконалішої іграшки. Тому що він відчував красу і розумів людей. Його спів не тільки звеселяв китайців і іноземних гостей. Соловей зачарував своїм мистецтвом навіть смерть і відігнав її від постелі умираючого імператора. Та й сам імператор, почувши спів маленької сіренької пташки, став добріший і кращий. Той, хто може плакати, слухаючи солов'я, повинний уміти почувати й розуміти не тільки мистецтво, але й людей. Соловей пообіцяв імператору щовечора співати біля його вікна про щасливих і нещасливих, про добро і зло, що криються навколо імператора.\nХочеться вірити, що життя його підданих зміниться на краще. Адже й в імператора є серце, і він може плакати, слухаючи солов'я.\nВітаємо вас на сайті ForFun.pp.ua! Зараз ви переглядаєте матеріал під назвою "Сила мистецтва і живої природи, що облагороджує, в казці Г. К. Андерсена "Соловей". Твір", із категорії "Світова література", який є складовою архіву нашої безкоштовної бібліотеки. На сторінках нашого сайту ви знайдете багато матеріалів: ГДЗ, творів переказів, конспектів, презентацій, ДПА, ЗНО, методички, посібники до уроків та багато іншого. На сайті доступний швидкий пошук та безкоштовний доступ до будь-якого матеріалу. Легкого навчання та викладання!


«Я взяв життя» (за п’єсою І. Карпенка-Карого «Сто тисяч»)\nСюжет п’єси «Сто тисяч» Іван Карпенко-Карий узяв із реального життя: у країні скасували кріпосне право, сили, що дрімали в окремих представниках селянства, звільнилися і знайшли вихід у примноженні достатків, у скуповуванні земель, у нещадній експлуатації селянства. Герасим Калитка, головний герой п’єси «Сто тисяч», жив у кожному новітньому багатієві. Карпенко-Карий навіть прізвище своєму героєві дав, використавши загальновживане слово «калитка», що означає торбину для грошей, гаманець. (У першому варіанті п’єси прізвище героя було Капшук — торбинка з шнурочком для грошей.)\nПісля скасування кріпосного права такі калитки, капшуки рясно розплодилися на нашій землі. Малоосвічені, а то й зовсім неграмотні, вони ціною величезних зусиль створювали свій капітал, підминаючи під себе всіх, хто жив поряд із ними: рідних, близьких, наймитів, кумів. Їхня зажерливість не знала меж. У Герасима Калитки, героя п’єси «Сто тисяч», думки крутяться навколо одного: як дістати грошей, щоб скупити землі у поміщиків, які швидко розорялися. Він витягав останні сили не лише з наймитів, а й з членів своєї сім’ї. Його мучило питання, яким чином звичайний скупник овець і різник Жолудь зумів швидко піднятися, розбагатіти. Зробити це можна тільки «нечистим путьом». Калитка це добре розуміє і сам готовий піти на будь-яку аферу заради наживи. Він позичає кумові гроші під великий відсоток і заставу, хоче одружити сина з донькою багатія Пузиря, забуваючи про дану раніше обіцянку, не віддає зятеві п’ять тисяч доньчиного посагу, навіть наважується на злочин — хоче купити фальшиві гроші. Герой твору Бонавентура, глузуючи з новітніх багатіїв, порівнює їх зі свинями: «Ви візьміть примєр з свині: от вона ходить на подвір’ї — худа, обдріпана, а закинули ви її в саж, стали харчі кращі давать, то вона помалу й отягнеться, а там і сало наростає — так і ви…»\nІван Карпенко-Карий був свідком збагачення таких калиток, які, швидко розбагатівши, залишалися грубими, брутальними. їхня мова була пересипана великою кількістю слів і словосполучень, так чи інакше пов’язаних із наживою, збагаченням: гроші, карбованці, «капітал», вексель, банк, відсоток, запродажня запись, купити воли, торгувати, багатіти та ін. Своїх робітників вони називали дармоїдами, мужвою репаною, зверхньо ставилися до науки. Калитка просторікує: «Що там наука? Забавка дитяча! На біса йому (синові Роману) здалося отак лопотать язиком, як ви оце лопочете, хіба індиків дражнить? Я придивився: як тілько вчений, так і голодрабець; ні землі, ні таки грошей, і таки дурень дурнем». Він живе мрією про час, коли його «розіпре грошвою».\nУ спогадах сучасників, у науковій літературі про творчість Івана Карпенка-Карого можна знайти не один характерний факт, який свідчить про те, що свої образи письменник брав із реального життя кінця XIX століття. Саме так, як Калитка, багатіли у ті вже далекі часи новоявлені капіталісти-аграрії, так само багатіють і сучасні «нові українці», які намагаються зловити велику рибу в мутній воді зародження капіталізму в Україні. Реальність зображених подій робить твори І. Карпенка-Карого актуальними і сьогодні.


Контрольна робота з теми «УНТ, Давня українська література»\nІ рівень. Завдання 1-8 (0,5 б.)\n1. Укажіть першу найдавнішу датовану рукописну пам’ятку церковнослов’янської мови Київської держави:\nа) Ізборник Святослава;\nб) Остромирове Євангеліє;\n2. Герой якого твору «убив єгиптянина і утік до іншої країни»?\nа) Молодший син ( «Притча про блудного сина»);\nб) Мойсей (біблійна легенда «Про Мойсея»);\nв) Аарон (біблійна легенда «Про Мойсея»).\n3. За жанровою характеристикою «Ой летіла стріла» -\nб) суспільно-побутова пісня;\nв) родинно-побутова пісня.\n4. Жінки, які любили вдовиного сина (балада «Ой летіла стріла…»), асоціюються з\n5. Характер події, що відтворений у баладах , переважно:\n6. До родинно-побутових пісень належать:\nа) пісні про кохання та сімейне життя;\nб) пісні про підневільне становище селян;\nв) пісні про сварки між чоловіком та жінкою.\n7. «Вийде сестра - розгнуздає, Вийде мати - розпитає: - Ой коню мій вороненький! А де ж мій син молоденький?» – рядки з балади:\nа) «Ой на горі вогонь горить…»;\nв) «Козака несуть..»\n8. Слово Біблія походить з грецької мови, у якій воно означає:\nб) збірка книг;\nІІ рівень. Закінчити речення у завданнях 9-11 (1б.)\n9. Як перекладається назва вірша «De libertate»\n10. Який видатний історичний діяч прославляється у вірші «De libertate»\n11. Яка система управління і ким запроваджена висміюється у пісні «Всякому городу звичай і права»?\nІІІ рівень. Дайте розгорнуру відповідь (2 б)\n12. Розкрийте повчальний зміст байки Сковороди «Бджола та Шершень»\nІV рівень. Творче завдання 3 бали\n13. Як ви думаєте, чому українські народні родинно-побутові пісні до цього часу популярні, співаються як у родинному колі, так і на естраді у вигляді реміксів?\nВітаю! Сьогодні ми розпочнемо вивчення усної народної творчості, познайомимось з українськими родинно-побутовими піснями.\nПерегляньте відео https://www.youtube.com/watch?v=0qvYpznHBrE\n✵ Образи тварин, рослин, птахів, що набувають значення символів (калина - дівоча\nкраса, сокіл мужність, відвага);\n✵ характерні порівняння (позитивні - „тиха, як вода“, „чиста, як сльоза“, негативні „очі, як у жаби“;\nЧи не найвідомішими та найпопулярнішими із українських народних пісень є пісні родинно-побутові, котрі відображають почуття, переживання, думки людини, пов'язані із її особистим життям, подіями у сім'ї, родинними стосунками.\nІснує іще одна група пісень, котрі усі родинно-побутові проблеми висвітлюють гумористично, — це жартівливі пісні. В таких піснях із гумором згадуються залицяння хлопця до дівчини, залицяння самих дівчат до хлопців і т. п. в них маємо химерні ситуації, вигадливі "сюжети", неправдоподібні сполуки. Відомими жартівливими піснями є «З сиром пироги...", "Дівка у сінях стояла...", "Кину кужіль на полицю...", "Послала мене мати...", "Бодай ся когут знудив..." і чимало інших.\nПісні про сімейне життя загалом охоплюють родинні стосунки, сімейні конфлікти, побут і т. п. .\nНайбільш поширеніша тема — нелегка жіноча доля. Недоброзичливе відношення свекрухи, жорстокість чоловіка, його пияцтво — проблеми, які постають перед дівчиною, котра виходить заміж. й. Франко називав подібні пісні "жіночими невольничими псалмами".\nПісні про трагічні сімейні обставини пов'язані із втратою членів сім'ї. Це насамперед сирітські пісні, в котрих український народ оплакував нелегку долю сироти:\nВ цих піснях часто постає образ билини у полі, котру вітер ламає; тоненької очеретини, яка гнеться від життєвої бурі. Пестливі слова "матусенька", "батенько", "горенько" вживається із метою викликати в слухачів співчуття. Такою же образною структурою характеризуються й вдовині пісні, у котрих змальовується важка доля жінки, яка залишилася без чоловіка.\nЦентральне місце у українській народній поезії посідають пісні про кохання. Відображають вони людські почуття — від ніжної прихильності до ненависті, зображують відношення до закоханих, їхніх батьків і інших людей. В таких піснях постає кохання — вірне чи зрадливе, взаємне чи нерозділене, щасливе чи нещасне.\nДля пісень про кохання властиві:\nромантичний характер зображення дійсності, котрому властиві ідеалізація почуттів ліричного героя зокрема, закохана дівчина ні про що більш не думає, окрім свого коханого, — не їсть, не спить, чекаючи на побачення із ним),\nгіперболізація духовних драм (втрата коханої сприймається як кінець життя),\nсентиментальність — це надмірна чутливість героїв (вони плачуть, зітхають під час побачень, козак ридає як втрачає дівчину).\nПісням про кохання властива традиційна символіка. Найбільш поширеніші символи:\nхміль — символ невірного хлопця:\n"Та й хто мене, молоду дівчину,\n"Козаче-соколе, візьми мене з собою\nНа Вкраїну далеку".\nпара голубів — закохані:\nІз художньо-поетичних засобів в піснях про кохання найбільш часто застосовуються\nепітети (біле личко, ясні очі, уста малинові);\nпорівняння (чорні очка, як терен);\nпаралелізм ("Не усі тії й і сади цвітуть, Що весною розпускаються. Не\nусі тії побираються, що любляться і кохаються").\nЧасто у ліричних піснях інтимна задушевна атмосфера створюється за допомогою пейзажів. Все здійснюється на тлі майже казкової природи — квітучого вишневого садка: "Ой в вишневому садочку там соловейко щебетав"; вечірнього гаю: "Ой в гаю при Дунаю соловей щебече"; зоряної місячної ночі: "Місяць на небі, зіроньки сяють, тихо по морю човен пливе".\nПісні про сімейне життя. Друга, кількісно менша тематична група родинно-побутової лірики — пісні про сімейне життя. Вони дуже різноманітні за змістом, бо охоплюють різні грані буття: родинні стосунки, життєві конфлікти, побут та ін. Ці пісні різко відрізняються від пісень про кохання: у них немає романтичних картин, ідеалізованих почуттів. На першому плані — відтворення реальної дійсності, без прикрас і перебільшень, без поетизації. Елементи казковості поступаються місцем сірій буденщині, нелегкій праці, часто — жорстокій реальності.\nНайпоширеніша тема — нелегка жіноча доля. Тема нещасливого сімейного життя розширюється мотивом безповоротності молодості, жалем за минулим.\nПісні про трагічні сімейні обставини, пов´язані з втратою членів сім´єї (вдовині, сирітські). У першу чергу до них зараховують цикл сирітських пісень, в яких співчутливий український народ оплакував нелегку долю сироти, що з дитинства поневірялась поміж чужих людей, у наймах.\nПодібною художньообразною структурою характеризуються вдовині пісні, в яких змальовуються важка доля жінки, що залишилась без чоловіка і сама виконує всю роботу на полі і вдома, виховує дітей-сиріт, не маючи надії на допомогу інших людей (жонатий чоловік не допомагав, бо боявся ревнощів дружини, парубка не пускала до вдови мати, бо боялась, що вона його приворожить).\nПодібні пісні про гірке життя вдівця, що залишився з дрібними діточками, мусить сам виконувати всю хатню роботу. Найважче переживається самотність, що нема до кого заговорити, нема кому випрати йому сорочку. Тематично до них примикають холостяцькі (парубоцькі) пісні про невеселу долю самотніх чоловіків, якій протиставляється щасливе життя у сім´ї\nГумористично-сатиричні пісні. Групою творів про родинний побут, яка виділяється на основі не тематики, а способу відображення життєвих явищ є сатирично-гумористичні пісні. На них позначилась весела вдача українця, який вміє з гумором сприймати несподівані повороти долі, знаходити розраду у влучному жарті. Ці пісні торкаються різних тем — від комічних життєвих ситуацій і до зовсім невеселих подій, на які люди пробують подивитися з іронією.\nНайбільше жартівливих пісень присвячено темі кохання. У них з гумором згадується залицяння хлопця до дівчини, висміюється залицяльників-невдах, які не вміють заговорити до дівчини, або бояться її батьків.\nЩе більш колоритно, з непідробним гумором народ співає про сімейні стосунки, родинні взаємини. Поширеною є тема залицяння кума до куми чи сусіда до сусідки.\nУ жартівливих піснях висміються речі, які в інших ліричних творах постають причиною сімейних драм. Так, з іронією народ змальовує дідів, які, розраховуючи на свої маєтки, сватаються до молодих дівчат.\nВітаю! Сьогодні ми поговоримо про українську літературу доби ренесансу й доби бароко.\nІсторичні обставини склалися так, що українські і білоруські землі стали здобутком об’єднаної литовсько-русько-польської держави, яка спочатку засвоювала київську культуру і вченість. Українська (руська) мова і культура тривалий час співіснувала з польською і збагачувала її, але згодом стала об’єктом гонінь і зазнала нищення єзуїтами – войовничим католицьким орденом.\nПерегляньте відео https://www.youtube.com/watch?v=W1z84XS3JoM\nЛітература XVI ст. (епохи Ренесансу) – складна система, яка творилася різними мовами, зокрема латинською. Поети, які нею писали, були колишніми студентами, а часто викладачами європейських університетів, вони міцно трималися своїх духовно-релігійних, народних традицій, з гордістю називали себе русинами, роксоланами, рутенцями, вихідцями із Руси, підкреслюючи цим свою національну приналежність.\nРенесанс, або Відродження – період ідеологічного й культурного розквіту країн Західної і центральної Європи XIV-початку XVII ст. У цей період виник новий світогляд – гуманізм (від лат. - людяний), що утверджував право людини на земне щастя, боровся за визволення науки й людської особистості від обмежень.\nОсновна риса: у творах відображено інтерес до практичних знань, а також до матеріально-побутового, соціально-економічного життя людини.\n• повернення до зразків античного мистецтва (ідеалом стає краса форми);\n• увага до особистості, її внутрішнього світу, до життя простих людей;\n• поширення гуманістичних, волелюбних ідей;\n• заперечення середньовічних традицій\nОсобливо помітні ідеї Відродження у зх-укр літературі, яка була пов'язана з літературами Зх Європи. Ренесансні ідеї позначилися на творчості визначних письменників-гуманістів, Павла Русина, Петра Скарги, Себастіана Кльоновича.\nРезультатом поширення ідеї гуманізму в Україні стала поява добровільних об'єднань громадян – православних братств (організовувалися при православних церквах) та їхня діяльність (ХVІ ст).\nДо братств входили ремісники, торгівці, селяни, городові козаки, православні шляхтичі й священики. Вони сприяли розвитку укр. освіти, літератури і культури. Православні братства створювали укр. школи та засновували друкарні. Осередками нац. освіти і культури були: Острозька школа, заснована між 1576-1580рр зусиллями князя Острозького, школа Львівського Успенського братства (1586), Київська школа (1615). Київська братська школа злилась із організованим Петром Могилою Лаврським училищем і була перетворена на Києво-Могилянську колегію – пізніше – академію. В стінах шкіл працювали славетні педагоги-письменники: Герасим Смотрицький, Мелетій Смотрицький, Петро Могила, Феофан Прокопович, Стефан Зизаній та ін.\nБратства також засновували друкарні, що давало новий імпульс до розвитку писемності. Іван Федоров надрукував у Львові 1574 р «Апостол» (перша точно датована книга в Україні) та «Буквар».\nПоступово в Україні збільшується кількість пам'яток оригінальної літератури, розвивається полемічна література, найяскравішим представником якої є І. Вишенський.\nЕпоха українського літературного Бароко\nЕпоха українського літературного Бароко тісно пов’язана з історичними подіями XVII століття. Попереднє століття – це був тяжкий шлях патріотичної інтелігенції за оформлення духовного обличчя свого народу. Національно-визвольна війна була тісно пов’язана із боротьбою релігійною.\nОдним із культурних і політичних явищ доби Бароко була полемічна література, яка мала на меті протистояти покатоличенню українців після Люблінської унії (1569 р.) та Брестської унії (1596 р.).\nОпрацюйте презентацію «Козацькі літописи»\nВертеп — старовинний пересувний український ляльковий театр, де ставили релігійні й світські (переважно жартівливі та іронічні) п'єси; відтворена стайня з народженням Христа.\nУкраїнський вертепний театр — самобутнє явище у розвитку нашої театральної культури.\nВертепний ляльковий театр мав форму двоповерхового дерев'яного будинку. На другому поверсі показували різдвяну драму; на першому — механічно прив'язану до неї сатирично-побутову інтермедію. Перша, різдвяна, частина вертепу, яку називали «свята», мала більш-менш стабільну композицію, натомість друга змінювалася в залежності від місцевих умов, здібності й дотепності вертепника.\nУ найдавніших редакціях вертепної драми, які належать до XVIII ст., серед діючих осіб побутової частини зустрічаються персонажі, виділені за етнічною ознакою (їх реєстр у різних текстах не завжди збігається, але в цілому дає правдиве уявлення про коло основних етнічних партнерів і сусідів українців): так у тексті інтермедії до польсько-руської вертепної драми, що була опублікована в Записках НТШ І. Франком, фігурують такі національні персонажі: Козак, Москаль, Мужик (Іван, Хлоп), Лях (пан), Литвин (Білорус), Старий Циган, Циганчук, Жиди (перший, другий, ціла група). Сам публікатор тексту вважав його найстаршою копією вертепної драми з усіх відомих польських та українських записів. На думку І. Франка, цей текст був скомпонований у «північно-західній частині України».\nПерегляньте фільм за мотивами українського вертепу https://www.youtube.com/watch?v=M5ZGAm5_CCI\nКозацькі літописи ХVІІ- XVIII cтоліття\nКозацькі літописи – історико-літературні твори кінця ХVІІ –ХVІІІ століття, що мають мемуарний характер, зображують історичні події в Україні. Писалися вони освіченими людьми, вихідцями зі старшинської верхівки. Основними джерелами були спогади самих авторів, свідчення сучасників подій, давньоруські літописи та хронографи, праці чужоземних історіографів, літературні пам’ятки, народні думи, історичні пісні, перекази. Історичні відомості в козацьких літописах викладені в різних жанрових формах: публіцистичних нарисів, переказів та художніх оповідань, розміщених у хронологічному порядку без зазначених дат або стислих повідомлень за роками.\nЛітопис Самовидця Літопис Самовидця – — найдавніший із великих козацьких літописів Автором літопису вважають генерального підскарбія Романа Ракушку-Романовського, військового та політичного діяча часів Руїни. Твір написаний літературною староукраїнською мовою, близькою до народної (ймовірно, 1702 р.).\nІ частина об’єднує низку окремих оповідань і висвітлює окремі події до 1676 року ІІ частина – традиційна літописна хроніка , яка докладно описує події до 1702 року Літопис має дві частини\nУ центрі розповіді — події війни та післявоєнної доби. Автор описує козацькі бунти (полк І. Золотаренка), вбивство гетьмана Брюховецького, події Переяславської ради; правильну політику, впроваджувану Хмельницьким (союз з кримським ханом проти поляків); зраду викупленого Хмельницьким з неволі І. Вигов- ського і благородного Д. Многогрішного, що відмовився від гетьманства «як стара дівка від хорошого жениха». З жалем розповідає Самовидець про міжусобні чвари старшини козацької після смерті Б. Хмельницького, марні намагання якось вийти з протекторату Росії.\nБогда́н Хмельни́цький (6 січня 1596 — 6 серпня 1657) — гетьман війська запорозького, полководець і державний діяч.\nСамовидцем автора назвав Пантелеймон Куліш, який не лише підготував літопис до друку, а й написав на його основі свій відомий роман “Чорна рада”. Першою згадкою про Миколаївський собор було повідомлення «Літопису Самовидця» від 18 червня 1663 року, що говорить про події Чорної ради в Ніжині. Самовидець свідчить, що після свого обрання гетьман І. Брюховецький «... попровадил в соборную церковь святого Николая, где присягу виконал...зо всім войском». Пантелеймон Куліш\nГерб Війська Запорозького з літопису Григорія Грабянки Літопис Григорія Грабянки Цей літопис присвячений воєнним діям, що відбувалися у 1648–1654 рр. Уперше він був надрукований у Києві 1854 р.\nГ. Грабянка походить з козацького роду, вчився у Києво-Мо- гилянській академії. Спочатку був гадяцьким сотником, пізніше — полковником. Відомо, що Г. Грабянка — людина книжна, добре обізнана з літописами польськими й українськими. Головним завданням твору автор вважає докладне висвітлення подій Визвольної війни, зберегти для нащадків опис героїчних справ українського козацтва. У творі наводяться тексти багатьох державних актів, гетьманських універсалів, грамот, договорів.\nВажливою сюжетною лінією у літописі є опис одностайної підтримки народом Визвольної війни, розпочатої Богданом Хмельницьким. За жанром літопис дуже близький до жанру давньоруської повісті, твір сформований «сказаніями»: "Сказаніє чего ради возстал Хмельницький на поляков", "Сказаніє о первой брані козацкой на Жолтой Воді з ляхами", "Сказаніє о Збаразькой і Зборовськой побіді над ляхами 1649 року", "Сказаніє о войні Берес- тецькой" тощо. Докладно пише Грабянка про мотиви, якими керувався Хмельницький, ідучи до Переяславської ради.\nГоловними героями літопису поруч з Хмельницьким і простими козаками стають хоробрі ватажки козацького війська І. Богун, М. Кривоніс та ін. Іван Богун Максим Кривоніс\nЛітопис Самійла Величка Народився Семуїл Васильович Величко, як гадають учені,близько 1670 р. на Полтавщині в козацькій родині. Закінчив Києво-Могилянську колегію, знав старослов’янську, польську, латинську, німецьку мови. На службу до канцелярії Величко потрапив уже немолодим, майже сорокарічним\n«Літопис подібний до енциклопедії, він має характер і літопису, і вченого трактату» (Д. Чижевський).\nЛітопис починається з передмови до читальника, в якій розповідається про автора. Цей твір складається з чотирьох томів. Перший том містить відомості про Визвольну війну 1648–1654 рр., другий і третій розповідають про провідні післявоєнні події й події після смерті Хмельницького, четвертий том містить додатки. Перша частина літопису, вважають дослідники, написана рукою самого Величка. Друга частина рукопису відрізняється від першої, її написано різними почерками, бо автор утратив зір і далі рукопис, на думку вчених, переписували учні літописця. Було їх четверо, в усіх почерки нерозбірливі, трапляється чимало помилок та правок.\nБогдан Хмельницький. З козацького літопису С.Величка Портрет І.С. Мазепи з літопису С.Величка Іван Мартинович Брюховецький. З літопису С.Величка\nКозацькі літописи залишили великий слід в культурній свідомості народу Краса козацького мистецтва породила спогади про золоте життя під булавою гетьманів, про козацьку країну, країну тихих вод та світлих зір Козацькі літописи наближаються до історичних творів, оскільки їх автори, крім власних спостережень, використовували старі літописи, хроніки, щоденники, історичні праці сучасників, доступні офіційні документи, частина з яких не збереглася до нашого часу. Це зумовило особливу цінність козацьких літописів як історичних джерел. Мова більшості літописів —літературна, близька до народнорозмовної.\nВітаю! Сьогодні ми познайомимось з творчістю видатного українського філософа та письменника доби бароко Григорія Савича Сковороди.\nП росвітитель, філософ і поет Григорій Савич Сковорода — один із видатних мислителів історичного минулого нашої держави. Людина універсальних знань і здібностей, палкий захисник інтересів знедоленого народу, він все своє свідоме життя присвятив пошукам істини, боротьбі проти соціальної нерівності.\nП омер Сковорода 9 листопада 1794 р. в с. Пан-Іванівці на Харківщині (нині с. Сковородинівка Золочівського р-ну). Неприйнятність і засудження тогочасної дійсності він виразив словами, які заповідав викарбувати на могилі: «Мир ловил меня, но не поймал».\nПерегляньте відео https://www.youtube.com/watch?v=nm2BT5Fmg0c\nПрослухайте аудіо https://www.youtube.com/watch?v=SAhfou9J3nU\nЩ о є свобода? Добро в ній якеє?\nПеребування у селі Ковраї було важливим етапом у розвитку світогляду Г. Сковороди, у формуванні його естетичного ідеалу: як селянський просвітитель він живе серед народу, проймається його думами і надіями, безповоротно вирішує, що його доля — з народом. Тому антинародний рух 50-х pp. XVIII ст., селянські виступи і повстання не могли не відбитися у свідомості поета. У ті часи нерідко траплялося, що вільних людей поміщики самочинно приписували до своїх кріпаків. Ось чому цілком природним були побоювання мандрівного філософа, вихідця із селян, «вольности… лишитись». Ще живими були в пам’яті народній тяжкі бої за визволення від соціального і національного гноблення польською шляхтою, а вже трудовому селянству царизм накинув на шию нове ярмо, ще важче, позбавляючи завойованої «вольності». Наказавши зруйнувати Запорозьку Січ, Катерина II розпорядилася навіть саме «наименованіе Сечи и запорожских казаков отдать на вечное забвеніе». Це, можливо, було однією з причин, що спонукала поета до написання вірша «De libertate».\nВіршування і рима: силабічний твір (Повторення однакової кількості складів у віршовому рядку, тобто рівноскладовість), точні жіночі рими. (Походження термінів «чоловіча» і «жіноча» рима пов’язане з французькими прикметникам, що в чоловічому роді мають наголос на останньому складі (vif — живий), а в жіночому наголос падає на передостанній склад (vive — жива), бо «е» на кінці глухе.)\nЖанр: громадянська лірика, оскільки в ній поет пов’язує волю з боротьбою за національне і соціальне визволення трудящих.\nВсякому городу свій нрав і права\nПрослухайте аудіо https://www.youtube.com/watch?v=31gUH4IRgIU\n10-та пісня збірки Г. Сковороди «Сад божественних пісень» — «Всякому городу нрав и права…» – вважається класичним зразком соціальної сатири в давній українській літературі. Слова «всякому городу нрав і права» наштовхують на думку про адміністративні заходи Катерини II щодо міст у кінці 60-70-х років. Імператриця в цей час посилено запроваджувала дворянсько-бюрократичну систему управління губернських та повітових міст, визначала своє розуміння тези «всякому городу нрав и права». Отже, вірш спрямований не тільки проти загальних соціальних пороків, а й конкретно — проти запроваджуваних порядків бюрократичної системи. Десята пісня написана у селі Ковраї десь у 1758-1759 pp., коли автор перебував у панському маєтку в ролі вчителя-слуги і пильно придивлявся до життя селян-кріпаків, гостро реагував на жорстоке поводження з ними.\nПісня починається в спокійному тоні. Автор передає особисті роздуми про різну вдачу людей, уподобання, які у кожного свої. Яка ж думка непокоїть поета, що в нього постійно «не йде с ума»? Поета як людину чесну, безкорисливу турбує несправедливість світу, потворні явища сучасної йому дійсності. Саме в цьому причина його неспокою, його різко негативного ставлення до кріпосницького ладу. Тому вже в наступній строфі він розгортає яскраві картини тогочасного життя, типові образи шахраїв і злодіїв, панів і підпанків, гостро висміюючи їх. Тут і Петро, який заради чинів витирає панські кутки, і Федько-купець, який «при аршині все лжет», і лихвар, що мріє про свої проценти, і пани, котрі, наслідуючи моду, перебудовують свої палаци за іноземними зразками. У третій строфі Г. Сковорода нищівно висміює поміщика-кріпосника (заводить англійську худобу) і козацьку старшину, що постійно збільшують свої земельні володіння, грабуючи селян, а також викриває панський побут з п’яними оргіями в маєтках. У четвертій строфі бичується і висміюється несправедливе судочинство тих часів («Строит на свой тон юриста права»), схоластичні науки («С диспут студенту трещит голова»).\nЦей вірш виконується як пісня, використаний І. Котляревським у п'єсі «Наталка Полтавка».\nПрочитайте байку https://www.ukrlib.com.ua/books/printit.php?tid=271\nПерегляньте відео https://www.youtube.com/watch?v=cxBzWuiasCU\nПерегляньте відео афоризми Григорія Сковороди\nВітаю! Сьогодні ми продовжимо вивчення родинно-побутових пісень та здійснимо ідейно-художній аналіз деяких з них.\nНаша країна надзвичайно багата і щедра на пісні, які виникли в сиву давнину. Вони відображають характер, звичаї, вірування, боротьбу за кращу долю, за визволення від поневолювачів та загарбників. У ній відтворились доброта, щирість, душевність, весела вдача українців, їх мрії, надії, сподівання.\nПісенне слово в характерних поетичних образах передає і узагальнює людський досвід.\nМові української народної пісні властиві особлива поетичність, м’який ліризм.\nОкрім музичного багатства, народна поезія українська має такі художні засоби: народнопоетичні паралелізми, глибокі й точні порівняння, яскраві епітети, добірні слова живої народної мови, зменшувально-пестливі форми.\nОтже, поетика народної пісні — це сукупність художніх засобів, за допомогою яких яскраво відображуються події, явища у творі.\nПоетика (гр. poietike — творче мистецтво) — наука про систему засобів і способів вираження думки в літературних творах. Одна з найстаріших галузей літературознавства.\nПерегляньте відео https://www.youtube.com/watch?v=FIAmsqpwM6U\nЯк ми сиділи мило з тобою,\nА місяць ясний світив до ніг.\nЯ все дивився у твої очі\nІ надивитись ніяк не міг.\nДє ж ви навчились зводить людей?\nІдея: возвеличення щирого почуття, яке не розлучить героїв за будь-яких обставин.\nМетафори: «серденько мре», «очі вкоротили вік», «очі навчились заводить людей».\nЕпітет: «пісня люба… мила», «очі дівочі темні… ясні».\nПовтори: «…очі, очі, очі…».\nЗвертання: «Ви ж мені, очі…».\nПерегляньте відео https://www.youtube.com/watch?v=0DkXsnKNRgs\nОй вийди, вийди, та не барися –\nОй вийди, вийди, не бійсь морозу –\nТи ж мені, серденько, й так сподобався\nБитиме мати – знатиму за що:\n“Сонце низенько” — надзвичайно мелодійна та прониклива українська народна пісня. Вона належить до родинно-побутового циклу фольклору. Ця пісня також звучала з вуст персонажа опери “Наталка Полтавка” Петра. А автентичний народний текст навіть має кілька варіантів, які побутують у різних регіонах.\nІдея: уславлення почуття, яке є сенсом життя двох люблячих сердець.\nОсновна думка: вірність у коханні — основа родинного затишку.\nПовтори: «Ой вийди, вийди».\n«Сонце низенько» – народна пісня, в якій оспівується кохання парубка та дівчини, які чекають вечора, щоб зустрітися. Головне у стосунках молодих людей — вірність та чесність, ніжність.\nХлопець називає дівчину «мої серденько», дівчина — «мій голубочку». Їхні почуття глибокі, такі, що закохані не уявляють собі життя одне без одного. У пісні є характерні вигуки, пестливо-зменшувальні слова та інші засоби виразності.\nПерегляньте відео https://www.youtube.com/watch?v=CBx0OrtvBUs\nТема: оспівування страждань дівчини через те, що «миленький поїхав іншої шукати».\nОсновна думка: Хто з любов’ю не знається, / Той горя не знає.\nПісня має характерні ознаки фольклору — повтори, звертання, риторичні питання, зменшувально-пестливі слова.\nРиторичні запитання: Що ви наробили / Що всі люди обминали, / А ви полюбили?\nЗвертання: Очі мої, очі мої, / Що ви наробили…\nТерен — символічна рослина і в літературі, і у фольклорі. Це символ перешкод, страждання. Дівчина полюбила того, хто, можливо, не вартий її кохання, бо поїхав «іншої шукати». А може, це тільки ревнощі, і дівчина вірить, виглядає милого.\nЛюбов — це віра й надія, щастя й нещастя, і хоч у пісні співається, що «хто з любов’ю не знається, той горя не знає», усе ж без любові, навіть нерозділеної, людині не можна, вона не пізнає справжнього щастя.\nВітаю! Сьогодні ми поговоримо про українські народні балади.\nБалада — жанр усної народної творчості, який є популярним сьогодні. Хто на Україні не знає чи не чув, скажімо, таких балад, як «Ой не ходи, Грицю, та й на вечорниці», «Ой чиє ж то жито, чиї то покоси», «Виряджала мати сина у солдати», «Ой у полі жито копитами збито », а також інших пісень про отруєння, згубу переважно молодих людей?! Сповнені натхненної поетизації краси і душевної величі простої трудящої людини трагічної долі, уболівань за безневинно страченим життям, ці твори з позиції здорової народної моралі засуджують будь-яке насильство й злочин, зраду й наругу.\nІсторія виникнення цього жанру\nБалада — один з улюблених видів словесної творчості українського народу. Цей фольклорний жанр став широко вживатись в Україні з початку XIX ст.\nТематичне розмаїття балад\nПро кохання (розкриваються почуття кохання і ненависті, образи й ревнощі).\nБалада та історична пісня\nНародні балади близькі до історичних пісень. Але якщо в історичних піснях на першому місці — правдиве зображення конкретної події чи конкретного героя, то в баладі основним є висловлення глибоких переживань, що викликані цими подіями. Вони відзначаються виразною драматичною напруженістю, відображають фантастичні і трагічні події з життя.\nМетаморфоза— перетворення людини на рослину чи тварину.\nДо найвідоміших належать балади «Бондарівна», «Лимерівна», «Ой не ходи, Грицю, та й на вечорниці», «Козака несуть», «Ой чиє ж то жито, чиї ж то покоси».\n«Ой летіла стріла».\nПерегляньте відео https://www.youtube.com/watch?v=LfCcAYagC2Q\nУ баладі змальовується, як загинув удовин син від стріли. Горе рідних — безмірне. Вони, як зозулі, прилетіли та й плачуть над убитим. У баладі присутні гіпербола (перебільшення), метаморфози.\nО сновна думка: Ой матінка плаче, / Поки жити буде, / А сестриця плаче, / Поки не забуде; / А миленька плаче, / Поки його бачить…\n«Ой на горі вогонь горить».\nПерегляньте відео https://www.youtube.com/watch?v=0dCt8Q5alpc\nТема: оспівування трагічної долі козака, який після бою в долині лежав «порубаний, постріляний».\nІдея: висловлення співчуття загиблому козакові.\nОсновна думка: Та вже ж твій син оженився / Та взяв собі паняночку,/В чистім полі земляночку.\nРиторичне запитання: «А де ж мій син молоденький?». Риторичний оклик: Ой коню мій вороненький, / Товаришу мій вірненький!\nВітаю! Сьогодні ми розпочнемо вивчати українську середньовічну літературу XI-XV століття, познайомимось з найдавнішими рукописними книгами Руси-України.\nОсновою літературної або писемної мови Київської Русі була жива давньоруська мова, що сформувалася, як вважають вчені, із праслов’янської мови спершу в усному, а згодом, ще задовго до прийняття християнства, у писемному варіантах. Її використовували для написання ділових паперів (договори руських князів з греками), складали уснопоетичні твори і твори нецерковної літератури, цією мовою користувалися люди у спілкуванні.\nІз введенням християнства на Русь прийшла церковнослов’янська (або ще книжно-слов’янська, староболгарська) мова, яка наприкінці Х-го ст. була близькою до давньослов’янської. Це була мова церкви і школи, застосовувалася не тільки в церковних книгах, а й частково у світській літературі (літописах, повчаннях тощо). Аж до XVIII ст. церковнослов’янська мова була засобом міжслов’янського літературного спілкування.\nУ взаємодії обох мовно-літературних типів (староруської, або давньоруської, з одного боку, та церковнослов’янської - з іншого) творилося письменство Київської Русі, яке за два з половиною століття (кінець Х - середина XIII ст., до поневолення монголо-татарами) досягло високого розвитку.\nОсновою для письма в Київській Русі був дорогий пергамент.\nКниги в ті сиві часи багато і високохудожньо орнаментувались геометричним, рослинним або тваринним орнаментом, кольоровими заставками, мініатюрами. Для оправи використовували дерев’яні дощечки, обтягнуті пергаментом (спеціально обробленою телячою шкірою), дорогою тканиною, прикрашеною іноді сріблом та золотом.\nНайдавнішими рукописними кириличними пам’ятками є яскраво орнаментовані Остромирове Євангеліє (1056-1057), Реймське євангеліє (перша частина з XI ст.), що його вивезла до Франції дочка Ярослава Мудрого Анна, Ізборники Святослава (1073 і 1076), Новгородська мінея (1095-1097), Мстиславове Євангеліє (1115), знамениті написи на стінах Софійського собору в Києві, численні новгородські, смоленські, тверські берестяні грамоти.\nОсобливості написання давніх книг:\n-устав -літери мали майже квадратну форму, кожна з них була ніби вписана в квадрат і писалася окремо від іншої. Слова не розділялися. Букви писалися чорним залізистим чорнилом, а заглавні літери, заставки, кінцівки виводились спеціальним червоним чорнилом — кіновар’ю (звідси й походить назва “красная строка”);\n- півустав (друга половина XIV ст.) - напівокругле похиле письмо, в якому букви (з метою прискорення самого процесу написання та економії матеріалу) витягуються вгору, лінії з прямих стають ламаними;\n- скоропис (розвивається паралельно з півуставом) - літери набувають овальної форми.\nПерегляньте відео https://www.youtube.com/watch?v=pHpqxL98nLs\nОстромирове Євангеліє (1056–1057) (оригінал ХI ст.) - одна з найстаріших пам’яток старослов'янського письменства, яка створена на Русі. Вона містить євангельські читання для неділі і свят. Її вважали найдавнішою датованою рукописною книгою до виявлення в 2000 році Новгородського кодексу. Переписана ця книга з староболгарського оригіналу, як гадають, у Києві дияконом Григорієм для новгородського посадника Остромира, який в написі книги названий «близьким» (родичем) князя Ізяслава Ярославича.\nЄвангеліє написане уставом, причому розмір букв поступово зростає до кінця книги (від 5 мм до 7 мм). Текст написаний у два стовпчика по 18 рядків на площі близько 20x24 см. Численні багатобарвні ініціали, фігурні заставки, зображення євангелістів (Іоана, Луки і Марка), що виконані з вражаючою майстерністю; в тексті вживається кіновар хорошого, але не вищої якості: є листи з зашитимі розрізами і з дірками, які були до написання тексту. Ініціали, які яскраво розфарбовані нетускніючими фарбами(зеленою, червоною, блакитною і білою) і обведені чистим (накладним) золотом — найпомітніша особливість художнього оформлення Остромирового Євангелія.\nЗберігався рукопис у Софійському соборі в Новгороді. Вперше було виявлено в 1701 році (зазначено в описі одного з храмів московського Кремля). У 1720 році відіслано, поряд з іншими старими книгами, за наказом Петра I, в Санкт-Петербурзі. Потім сліди його губляться до 1805 року, коли воно було виявлено серед речей у гардеробі покійної Катерини II. Олександр I розпорядився передати книгу в Імператорскую публічну бібліотеку (нині Російська національна бібліотека ім. М. Салтикова-Щедріна, Санкт-Петербург), де вона зберігається і донині.\nРукопис був прикрашений перетином-окладом з коштовним камінням, з-за чого мало не загинув: в 1932 році його, розбивши вітрину, викрав водопровідник. На щастя, зловмисник, відірвавши палітурку, закинув рукопис в шафу (за іншими даними - на шафу), де її незабаром знайшли. Заново переплітати не стали. Ця книга – джерело вивчення тогочасної мови, на основі його матеріалу були створені сучасні граматики і словники старослов'янської мови.\nІзборник Святослава (1073)– перша рукописна книга енциклопедичного змісту. Це список з болгарського оригіналу, що являє собою переклад з грецького (до нашого часу не зберігся) для болгарського царя Симеона Київську копію зроблено за вказівкою синів Ярослава Мудрого Святослава Ярославича, а можливо, й Ізяслава Ярославича.\nКнига містить понад 380 статей щонайменше сорока авторів з християнського богослов’я, філософії, логіки, поетики, граматики, етики, історії, ботаніки, зоології, медицини, мінералогії, фізики, математики, астрономії тощо. Основну частину збірника складають “Відповіді Анастасія Синаіта” – зведення виписок зі Святого Писання та творів найавторитетніших візантійських богословів: Кирила Олександрійського, Іустина Філософа, Василя Великого, Григорія Ніського, Іоанна Златоуста, Кирила Єрусалимського, Іоанна Лєствічника, Діодоха, Орігена, Марка Чернеця, Максима Ісповідника, Нила Синайського та багатьох інших.\nКнига великого формату, написана на пергаменті гарним уставним письмом, вирізняється мистецтвом оздоблення різнобарвними заставками, малюнками, ініціалами з використанням фарб і золота. Незвичайним є зображення символів євангелістів: янгола, орла, лева, які трапляються лише у Мстиславовому Євангелії. Тут бачимо символи зодіаку: стрільця, діву, рака, козерога тощо. Привертає увагу вихідна мініатюра, що зображує замовника книги Святослава Ярославича з княгинею та синами.\nІзборник (1076) – визначна пам’ятка духовної культури Київської Русі – містить статті релігійно-моралістичного характеру, багато з них – твори оригінальної літератури.\nНайбільше місце в ньому займають Афанасієві відповіді, Стословець, Премудрість Ісусова сина Сірахова та ін. Переписав книгу "грішний Іоанн", про що свідчить його приписка. Однак він був не просто писарем, а редактором-упорядником, який намагався полегшити читачам розуміння складних філософських понять.\nЩодо джерел книги Іоанн зазначає: "избърано из мьногъ книгъ княжихъ". Тут, вірогідно, згадано бібліотеку Софійського собору. Частину творів, що увійшли до Ізборника, перекладено безпосередньо з грецької мови, але деякі уривки були взяті з більш ранніх київських перекладів, зокрема з Ізборника 1073 р.\nУ кінці книги є дата її написання - 6584 р. (тобто 1076 р.) і зазначено, що це було князювання Святослава Ярославича - князя Руської землі, тобто Київщини. Саме завдяки цій приписці не виникає жодного сумніву, що Ізборник написано у Києві за часів Святослава Ярославича.\nКнига відіграла велику роль у формуванні основ національного державотворення на українських землях.\nПерегляньте відео https://www.youtube.com/watch?v=RkUYNUABpHk\nВітаю! Сьогодні мова йтиме про перекладну літературу, ми докладно поговоримо про Біблію, знайомлячись з її легендами. Кожна з них містить ґрунт для засвоєння моральних повчань, духовних цінностей, є справжньою скарбницею.\nКожна людина йде до Бога своїм шляхом, і то її особиста справа, справа власної душі. Ми відкриваємо священну книгу для того, щоб пізнати себе і світ, сенс буття і свою дорогу до Бога. І в кожного з нас будуть свої відкриття Біблії – однієї із наймудріших та найдавніших книг світу, яку називають Вічною книгою.\nБіблія – (грец. ЬіЬііа — книги) є священною книгою християн, однією з найвизначніших пам’яток світової релігійної думки, яка міцно вросла в духовність і культуру багатьох народів.\nБіблія – збірка давніх історичних та літературних пам`яток, що вважаються Святим письмом у християн. Слово «біблія» – грецьке, що означає «книги». В основі цієї назви лежить назва стародавнього сирійського міста Бібліос, у якому виготовляли папір (папірус). Греки називали той папір бібосом, а книги, написані на ньому, – бібліями.\nР обота з лінією часу.\nБіблія — це передусім священна книга християн та іудеїв (Старий Заповіт). Проте ми розглядатимемо її на уроках української словесності як одну з найвидатніших пам’яток світової літератури.\nЦя найстаріша книга світу, написання якої тривало з XII ст. до н. е. по II ст. н.е., містить твори різних жанрів: міфи, пророцтва, проповіді, повчання, історичні хроніки, ритуальні молитви, притчі, пісні (псалми) та ін. По суті це «божественна бібліотека», яка складається з різних як за формою, так і за змістом релігійних і світських творів, що сприймаються як окремі книги.\nДо Старого Заповіту входить 50 книг (у православних — Старий Заповіт містить 50 книг, у протестантів — 39, у католиків — 47), а до Нового — 27.\nВідомо, що написання цієї найстарішої у світі книги тривало багато століть, її творили представники шістдесяти поколінь — тож автор у Біблії не один. Дослідники нараховують понад сорок творців Біблії, серед них — люди різного соціального становища: вихований у знатній єгипетській сім’ї Мойсей, митник Матвій, цар Соломон, рибалка Петро та ін. Біблію писали в Азії, Африці та Європі трьома мовами — давньоєврейською, арамейською і грецькою. Єремія писав свої твори у в’язниці, Лука — під час подорожей, Мойсей — у пустелі, а деякі автори навіть під час воєнних походів. Започаткував Книгу Книг Мойсей, а завершили — апостоли Христа.\nБіблія складається з двох частин — Старого й Нового Заповіту.\nСтарий Заповіт містить:\nлітописно – розповідні книги (Буття, Вихід, чотири книги «Царств», книга приповістей Соломонових та ін.);\nхудожні книги (твори Пророків, книга Іова, Псалтир, Пісня Пісень та ін.). З літературного погляду найцікавіші епічні фрагменти Біблії, у яких розповідається про створення землі, неба, світла, тварин і перших людей — Адама і Єви (про вигнання їх із раю через гріхопадіння), про всесвітній потоп і Ноїв ковчег, про виведення Мойсеєм єврейського народу з єгипетської неволі.\nЄвангелій (усього чотири — від святих Матвія, Марка, Луки та Іоанна);\nісторичного твору («Дії святих апостолів»);\nпослання (усього 21 послання апостолів та Апокаліпсис).\nУ нашій культурі Біблія посідає особливе місце. Перший повний текст Біблії в Україні з`явився у друкарні Києво – Печерській лаврі в 1758 році. Переклад на староукраїнську мову здійснив архімандрит монастиря міста Пересопниця Григорій у 1561 році. Ця книга вважається нашою першокнигою. Спроби перекласти Біблію українською мовою відомі ще з XVI ст. Першим за цю важливу справу взявся видатний український письменник Пантелеймон Олександрович Куліш, допомагав йому фізик Іван Пулюй. На жаль, смерть Куліша не дозволила закінчити переклад. Продовжив і завершив цю роботу Іван Нечуй-Левицький. Перший перекладом українською мовою є переклад зроблений Рафаілом Туконіком переклад було видано в 1903 році. Другий переклад Біблії здійснив український письменник та священик Іван Огієнко. Третій переклад священої книги належить українському письменнику визначенням Папою Іваном Павлом ІІ найточнішим та найдосконалішим, який довгий час подорожував святими місцями, вивчав давньоєврейську та грецьку мови, навчався в Римі., науковцю та авіатору Івану Хоменку.\nВітаю! Сьогодні ми з вами познайомимось із легендами із Старого Заповіту.\nПогортаймо перші сторінки Біблії, які розпочинаються легендами, що, здавалося, були відомі нам завжди, ніби ми з ними народилися. Легенди про створення світу, про перших людей Адама та Єву, про потоп на Землі й Вавилонську вежу невеликі за обсягом, проте насичені образністю. Лише кількома штрихами створюється кольорова рельєфна картина світу: «Сказав Бог: "Нехай на землі виросте всіляка зелень: трава і дерева". Хоча легенди сприймаються як окремі завершені твори, проте всі вони пов'язані за змістом, і події в них розвиваються в хронологічному порядку. Проблеми, які порушено у біблійних легендах й через тисячоліття не втратили своєї актуальності для різних народів світу. Своєрідною є мова біблійних творів. Святе Письмо творили різні автори, але деякі виражальні засоби можна визначити як типові для всієї книги. У більшості оповідей реальність тісно переплетена з міфологічністю.\nЛюдина розглядається як сфера боротьби добрих і лихих сил. У зв'язку з цим виникли поняття раю і пекла (запозичена з мітраїзму). Рай — вічне пристановище душ праведників і святих після їх смерті. У Старому Завіті він постає закритим садом країни Едем.\nІ сторична основа легенди.\nвзаєморозуміння і заздрість;\nстимул для плідної праці;\nспільна мова — запорука миру на землі між людьми.\nПрочитайте легенду https://dovidka.biz.ua/pro-moyseya-bibliya/\nА бо прослухайте аудіокнигу https://www.youtube.com/watch?v=lT-_hUUIUnY\nТема: розповідь про народження, виховання і змужніння Мойсея, який прагнув захистити свій народ від приниження і рабства, відродити його культуру і релігію.\nволя і рабство;\nцар і раб;\nсоціальна несправедливість і борці проти неї;\nМ ойсей — великий визволитель і законодавець єврейського народу, що жив у ХІІІ–ХІІ ст. до н. е. за часів царювання Рамзеса ІІ. Своє ім’я (по-єврейськи — моше) він одержав від єгипетської принцеси, що врятувала його, воно означає «врятований з води». Ім’я це відповідає біблійному оповіданню, у якому говориться про те, що дитина, яка народилася в Авраама Йохаведи, була захована матір’ю (за наказом фараона всі єврейські діти чоловічої статі топилися в Нілу), а потім був покладена в смолений кошик, а той — опущений в очерети річки. Тут його знайшла дочка фараона, що прийшла купатися. Вона взяла дитину до себе і виховала її, як свою власну. Мойсей одержав блискуче виховання, він був посвячений «у всю мудрість єгипетську», тобто в усі таїнства релігійного і політичного світогляду Єгипту. Будучи жерцем Озириса і займаючи посаду священного переписувача, Мойсей був посланий фараоном у долину Гесем для перевірки робіт, що там велися, з будівництва фортець. Єврейський народ, що жив у ті часи в долині Гесем, був данником Єгипту і піддавався рабському приниженню на важких роботах. Ненависть єгиптян до євреїв збільшувалася непокірливою вдачею цього кочового народу, за-\nВітаю! Сьогодні ми розглянемо Новий Заповіт та дізнаємось, що таке притча.\nНовий Заповіт (грец. Καινὴ Διαθήκη, Kainē Diathēkē) — священна книга християнства, частина Біблії, написана християнськими святими давньогрецькою мовою (діалект Койне). За деякими джерелами, Євангеліє від Матвія вперше було створено арамейською мовою. Для християн уся Біблія з Новим Заповітом є Божим Словом, яке, хоч і писалося людьми, є богонатхненним.\nУ Новому Заповіті розповідається про союз Бога з людством через Ісуса Христа. Слово «заповіт» має два тлумачення: умова між двома сторонами і заповіт умираючого. Заповіт Бога з людиною є в тому, щоб людина прийняла в своє серце Христа, як свого власного Рятівника, і дістала усиновлення від Бога; заповіт Христа, складений напередодні хресної Його смерті і скріплений кров`ю, як кров`ю безневинних жертовних тварин, був скріплений заповіт Бога з Ізраїлем.\nПрочитайте притчу https://dovidka.biz.ua/pritcha-pro-bludnogo-sina/\nАбо прослухайте аудіокнигу https://www.youtube.com/watch?v=W-saVgqjL8M&t=10s\nПерегляньте відео https://www.youtube.com/watch?v=ZZuaBKWvqHg\nП ритча про блудного сина — одна з найвідоміших притч Ісуса Христа. Сюжет цієї притчі у символічній формі ілюструє взаємовідносини між людиною та Богом. Син спочатку відходить, а потім повертається до батька, ніби людина повертається до свого небесного Отця Бога.\nБЛУДНИЙ Який блудить, блукає, постійно змінюючи місце перебування.\nБлудний син, заст. — про людину, що після довгих блукань і розпусного життя з каяттям повертається до своєї родини. Словник української мови: в 11 тт. / АН УРСР. Інститут мовознавства; за ред. І. К. Білодіда. — К.: Наукова думка, 1970—1980. — Т. 1. — С. 203.\nОсновна думка: сприйми свою помилку, покайся, попроси вибачення — і ти отримаєш прощення «Так, ти винен, але не повернувся, покаявся»).\nКоли юнак повертається до батькового дому, той приймає його з розпростертими обіймами, біжить назустріч, влаштовує справжній бенкет. У такий спосіб батько показує, що любов — це найбільше, що він може дати. І що цінність не в тому, ким людина є, а сама людина — улюблена дитина Отця.\nВітаю! Сьогодні ми розглянемо пам’ятки оригінальної літератури княжої Руси-України.\nРозвивалася успішно давньоруська культура, збагачувалася з кожним десятиліттям і література Київської Русі: від перекладних церковних книг візантійсько-болгарського походження до цілком оригінальних самобутніх творів прадавніх східних слов’ян.\nОсередком творення оригінальної літератури княжої доби була Києво-Печерська лавра. Спершу це був монастир. Його заснували 1051 року монахи Антоній і Феодосій у печерах біля літньої княжої резиденції Берестово поблизу Києва.(презентація).\nПерегляньте відео https://www.youtube.com/watch?v=wN9xzgWTGzY\nЖоден народ, жодна література світу не знають нічого схожого на давньоруські літописи. Вони замінювали для наших предків і любовну лірику, і розважальні повісті, і наукові трактати, і енциклопедичні збірники, і повчальні твори, і ясна річ, історичні хронічки. Наші літописи це не просто випадкові щорічні записи про ті чи інші події, а єдина грандіозна праця, пронизана ідеєю єдності. Ми майже нічого б не знали про давнину, якби історія не подарувала нам літописи - зведені у хронологічному порядку короткі й більш докладні розповіді про історичні події.\nПерше таке зведення має назву «Літопису Руського» і об’єднує в собі три розгорнуті оповіді: «Повість минулих літ», «Київський літопис» та «Галицько-Волинський літопис».\nОзнайомтесь з текстом повісті\nНайгостріші міжкнязівські суперечки впродовж ХІІ - у першій половині ХІІІ ст. спалахували за київський стіл. Нічого дивного, адже Київ лишався на ті часи одним із найбільших і найбагатших європейських міст. Правителі в Києві заступали один одного через 6 – 8 років. І жоден не мав спокійного князювання. Найдовше тривало князювання співправителів Святослава та Рюрика. Домовившись про спів правління, вони поклали край запеклим міжкнязівським чварам.\nМова: давньоукраїнська (мова Київської Русі).\nРік створення: 1113 р.\nЖанр: літопис (хроніка).\nТематичний різновид: історична оповідь.\nІсторія написання: за однією з легенд, Нестора, який вирішив піти в ченці до Києво-Печерського монастиря, відправили послушником розбирати й упорядковувати рукописи; вивчивши папери й побачивши хаос, який там був, Нестор починає упорядкування існуючих хронік і навіть дописує свої відомості про події, очевидцем яких був сам автор; у результаті він докорінно переробляє скупі відомості про виникнення Русі та її місце в історії, широко подає географічні, етнографічні та культурно-історичні відомості про Руську землю. Його працю продовжить Сильвестр. Загалом літопис писатиметься й дописуватиметься понад 200 років.\nПерегляньте відео https://www.youtube.com/watch?v=ouuBTlxyXKM\nОзнайомтесь з тестом повчання https://ukrclassic.com.ua/katalog/usna-narodna-tvorchist-ta-davnya-ukrajinska-literatura/1621-povchannya-volodimira-monomakha\nВолодимир Мономах - руський князь, який був на престолі протягом 1113 – 1125 р. р. Боровся проти князівських міжусобиць, відновив великокняжу владу майже на всій території Київської Русі, здійснив ряд важливих реформ, зокрема заборонив переводити вільних людей у стан рабів за невиплачену позику.\nНайкращим твором вважається «Повчання». Літопис подає легенду, що царські регалії (барми і корону) Володимир Мономах отримав від свого діда по материнській лінії – Костянтина. Насправді так звана «шапка Мономаха» - ювелірний виріб не грецького, а східно – азіатського походження ( зберігається в Оружейній палаті Московського Кремля). Вираз «Тяжка ти, шапко Мономаха!» слід розуміти як неймовірний тягар влади й відповідальності за керівництво державою.\nВолодимир Мономах увійшов в історію не тільки мудрим і далекоглядним правителем, а й відомим, по – справжньому талановитим письменником, чиє слово ось уже стільки століть не змізерніло і не змаліло в своїй мудрості.\nУ «Повчанні» помітно три частини: вступна, дидактична та автобіографічна, які композиційно пов’язані між собою.\nКнязь пояснює, чому взявся за «Повчання». До цього його підштовхнули міжусобиці руських князів, які порушують «хресне цілування» (присягу) і чинять у своїх інтересах на згубу Київській Русі; а також літній вік, відчуття наближення смерті. Повчальна частина звернена насамперед до рідних дітей, але водночас стосується і всіх.\nВолодимир Мономах застерігає не порушувати людську і Божу мораль:\nпам’ятати про найстрашніший гріх гордині,\nприслухатися до порад мудрих і старших,\nдбати про сиріт, вдів і вбогих,\nпрощати молодшим їхні помилки,\nне клястися без крайньої потреби, а давши клятву, свято її дотримуватися,\nу державному керівництві нести тягар влади на своїх плечах,\nне бути розпусними,\nвчитися протягом усього життя,\nлюбити рідний край і заради нього бути готовим на найбільші жертви.\nТретя частина – лист до Олега Святославовича – очевидно був написаний у 1096 р. й тільки згодом приєднаний до послання.\nОзнайомтесь з текстом патерика\nТема: розповідь про благодійну діяльність ченця Прохора, його намагання подолати зло — добром у складні для Київської Русі часи.\n«Бог дбає про рід людський і дарує йому корисне, очікуючи нашого каяття;\n«Суд без милості тому, хто сам не творить милості».\nВітаю! Сьогодні ми поговоримо про «Слово про Ігорів похід» – найвида Київська Русь почала підупадати, роздрібнюватись на окремі князівства, які ворогували між собою, вели братовбивчі війни за території сусідів.\nДавньоруська держава втратила свою колишню могутність. Саме тому на останню чверть XII ст. припадає збільшення нападів половецьких ханів на Русь. Провина частково лягає на самих князів, які запрошували ворогів руського народу для зведення рахунків з суперниками.\nНезгоди між князями, майже безперервні уособиці все глибше проникали у її межі, неодноразово загрожуючи навіть Києву. Руський народ вимагав від князів, щоб вони припинили свої чвари і об'єдналися для боротьби проти половців.\nПро справжність «Слова...» свідчить також знайдена у 1852 році поетична повість XIV ст. «Задонщина», яка присвячена подіям Кулі-ковської битви.\n1. Феодальне роздріблення Русі кінця XII ст.\n2. Підсилення половецької небезпеки в 70-х р. XII ст.\n4. Розгром половців Святославом Київським при сприянні інших князів (1184р.).\nтнішу пам'ятку літератури Київської Русі.\nПрочитайте текст твору http://litopys.org.ua/slovo67/sl18.htm\nПерегляньте відео https://www.youtube.com/watch?v=NwyWMtbu4Oo\n– битви з половцями (перша вдала, друга невдала)\n– «плач Ярославни»; ліричні відступи


Playable Ads з’явиться у Windows Store. Новини. GECID.com\nPlayable Ads з’явиться у Windows Store\nКомпанія Microsoft активно просуває магазин додатків Windows Store і постійно шукає нові шляхи для залучення користувачів. Одним із таких способів можна назвати інтеграцію Playable Ads у Windows Store. По суті це розширена реклама, яка дозволяє краще познайомитися з програмою перед її встановленням.\nФахівці Microsoft простежили шлях звичайної реклами програми або гри у Windows Store. Коли користувач бачить цікаву йому програму, він переходить на сторінку завантаження, знайомиться з описом і встановлює її. Якщо додаток йому візуально не сподобався чи опис може неточно відображати функціональні можливості, він відразу ж видаляє програму.\nЗ метою уникнення цього й реалізовано технологію Playable Ads. Тепер реклама не просто переадресовує користувача на сторінку завантаження, а дозволяє протягом трьох хвилин перебувати всередині самої програми чи гри (за бажання можна закрити в будь-який момент). Для цього сервер транслює на комп'ютер користувача обрану програму чи гру, без безпосередньої інсталяції в систему. За цей час користувач сам може ознайомитися з базовими можливостями і зробити більш усвідомлений вибір. Ідея дуже цікава, тому не виключено, що незабаром щось подібне може з'явитися і в інших магазинах контенту.