«Черкаси будуть чинити опір»: Що треба знати про фільм і перші відгуки глядачів\n"Черкаси будуть чинити опір": Що треба знати про фільм і перші відгуки глядачів\nВ широкий прокат вийшов довгоочікуваний український фільм "Черкаси" про оборону однойменного морського тральщика, заблокованого російськими військами в бухті Донузлав у березні 2014 року під час анексії Криму\n3 березня 2020 11:00\nВоєнну драму про героїчний опір трейлера "Черкаси" українському глядачу обіцяли показати ще минулого року, але потім дату перенесли на лютий і влітку 2019 відбулася тільки прем'єра фестивальної версії стрічки на OIFF 2019, де фільм змагався у секції "Національні фільми — повнометражні".\nЗйомки проходили на Донузлаві, Чернігівщині та в Одесі. На Донузлаві в квітні 2017 знімали морські сцени, для них були створені декорації затоплених російських кораблів, якими загарбники перегородили шлях "Черкасам". Сцени проросійських виступів у Криму знімали в Одесі. Також зйомки проходили селі на Чернігівщині.\nЧитайте також: Керченський морпіх - про рок-концерт в облозі, долю бійців і повернення Криму\nЗагальний бюджет фільму становить близько 40 мільйонів гривень, з яких підтримка Держкіно склала приблизно 17,3 мілн, решту коштів надали ВМС ЗС України. На постпродакшн гроші (близько 350 тис. грн) збирали за допомогою краудфандінгу.\nЧеркаси – про що фільм\nВ центрі сюжету - хлопці з українського села Мишко та Лев, які служать на тральщику (військовий корабель спеціального призначення, головним завданням якого є пошук, виявлення та знищення морських мін, а також проведення кораблів і суден через мінні загородження) ВМС України "Черкаси", дислокованому в порту кримського озера Донузлав. Під час подій на Майдані 2014, поки президент Янукович тікає у Ростов, а Крим захоплюють "зелені чоловічки", екіпаж тральщика проходить навчання.\nКорабель повертається на базу, але порт вже втрачений. "Черкаси", разом з іншими кораблями українського флоту, виявляється заблокований в озері Донузлав. Українські кораблі здаються один за одним, і лише екіпаж "Черкас" до останнього опирається окупантам.\nЧитайте також - "Донбас", який вислизнув від окупантів готовий топити російських військових\nКонсультував знімальну команду сам командир тральщика "Черкаси" Юрій Федаш. До акторського складу ввійшли моряки, які під його керівництвом тримали оборону на кораблі у 2014 році.\nЧеркаси – відгуки критиків\nПісля прем'єри фільму на ОМКФ 2019 більшість українських кінокритиків залишили позитивні відгуки. На думку кінокритика "Детектор медіа" Ярослава Підгори-Гвяздовського у фільмі є критика української армії. Щодо мовного питання, критик схвалив те, що головні герої стрічки розмовляють українською, російською, суржиком і матом, адже це додає реалізму.\nВ капітана "Черкас" Юрія Федаша є певні претензії до фільму, але на питання, варто чи не варто показувати його на широкий загал, він відповідає, що варто.\nНа думку блогера Тайлера Андерсена, який знімає огляди на українські фільми, багато чого в "Черкасах" важко зрозуміти, не знаючи контексту, деякі сцени виглядають незавершеними, але загалом фільм хороший і вартий перегляду.\nЧеркаси – відгуки глядачів\nГлядачам, принаймні тим, хто залишив вже відгуки в соцмерерах, фільм більшою мірою сподобався\nНагадаємо, 3 березня 2014 року командир корвету "Тернополь", який теж був заблокований в Криму, вразив адмірала окупантів своїм "русские не сдаются". Росіяни намагалися примусити військовий корвет ВМС України "Тернопіль" здатися. Ультиматум екіпажу корабля з вимогою негайно здаватися російським військам ставив особисто командувач ЧФ РФ віце-адмірал Олександр Вітко. На що командир корвета ВМС України "Тернопіль", капітан 3 рангу Максим Ємельяненко відповів: "Русские не сдаются!"\nЗдивований Вітко перепитав, чи є Ємельяненко росіянином. Український командир підтвердив, що хоча в нього і українське прізвище, за національністю він росіянин, втім, як і частина екіпажу українського корабля. Однак оскільки він приймав присягу на вірність народу України, то змінювати їй, як і його підлеглі, не має наміру. Після слів Ємельяненко командувач ЧФ РФ сказав своїм підлеглим : "Учитесь, как надо служить по чести и совести"


Б. Головні історичні постаті. Князь Роман Мстиславич та його доба. Нариси історії політичного життя Південної Русі XII – початку XIII століття\nАгнеса, польська княжна середини XII ст., мати Романа Мстиславича\nАндрій II, угорський король початку XIII ст.\nАндрій Володимирович “Боголюбський”, суздальський та київський князь середини XII ст.\nБастий, хан чорних клобуків другої третини XII ст.\nБела III, угорський король другої половини XII ст.\nБолеслав III “Криворотий”, польський князь першої третини XII ст., дід Романа Мстиславича\nБолеслав IV “Кучерявий”, польський князь другої половини XII ст., дядько Романа Мстиславича\nБолеслав, син Мешка II Старого\nБруно, магістр ордена добжинських рицарів XIII ст.\nВасилько Романович, південноруський князь першої половини та середини XIII ст., син Романа Мстиславича\nВасилько Ярополкович, берестейський князь середини XII ст.\nВолодимир Всеволодович “Мономах”, давньоруський князь другої половини XI початку XII ст.\nВолодимир Мстиславич, берестейський князь межі 60-70-х років XII ст., брат Романа Мстиславича\nВолодимирко Володаревич, галицький князь середини XII ст.\nВолодимир Ярославич, галицький князь другої половини XII ст.\nВсеволод Ольгович, київський князь середини XII ст.\nВсеволод Юрійович “Велике Гніздо”, володимиро-суздальський князь кінця XII – початку XIII ст.\nВсеволод Ярославич, волинський князь середини XII ст.\nГанна, друга дружина Романа Мстиславича\nГенріх, польський князь середини XII ст., дядько Романа Мстиславича\nДанило Романович, волинський, а згодом галицько-волинський князь першої половини та середини XIII ст., син Романа Мстиславича\nІзяслав Мстиславич, київський князь середини XII ст., дід Романа Мстиславича\nІзяслав Давидович, чернігівський князь середини XII ст.\nІзяслав Ярославич, волинський князь середини XII ст.\nІнгвар Ярославич, волинський князь другої половини XII – початку XIII ст.\nІнокентій III, папа римський кінця XII – початку XIII ст.\nКазимир II, малопольський князь другої половини XII ст., дядько Романа Мстиславича\nКонрад Мазовецький, польський князь кінця XII – першої половини XIII ст.\nЛешко Бялий, малопольський князь кінця XII – першої половини XIII ст.\nМешко III, великопольський князь другої половини XII ст., дядько Романа Мстиславича\nМстислав Ізяславич, київський князь в 60-ті роки XII ст., батько Романа Мстиславича\nМстислав Ярославич “Німий”, волинський князь другої половини XII – початку XIII ст.\nНастасья (Анастасія?), коханка Ярослава Володимировича “Осмомисла”\nНікіфор, київський митрополит другої половини XII ст.\nОлег Ярославич, галицький князь другої половини XII ст.\nПредслава, перша дружина Романа Мстиславича\nРостислав Іванович, південноруський князь другої половини XII ст.\nРостислав Мстиславич, суздальський, а згодом київський князь другої третини XII ст.\nРостислав Рюрикович, південноруський князь другої половини XII – початку XIII ст.\nРюрик Ростиславич, давньоруський князь другої половини XII – початку XIII ст., тесть Романа Мстиславича\nСвятослав Всеволодович, київський князь другої половини XII ст., представник чернігівської династії\nСвятослав Ігоревич, давньоруський князь X ст.\nСвятослав Мстиславич, волинський князь третьої чверті XII ст., звідний брат Романа Мстиславича\nСвятослав Ольгович, давньоруський князь, представник династії чернігівських князів (друга половина XII ст.)\nСоломія, польська княгиня середини XII ст., бабуся Романа Мстиславича\nСоломія, дочка Романа Мстиславича\nФеодора, дочка Романа Мстиславича\nФрідріх II “Барбароса”, германський імператор XII ст.\nЮрій Володимирович “Довгорукий”, суздальський князь середини XII ст.\nЯкун, новгородський посадник в 60-ті роки XII ст.\nЯрослав Володимирович “Мудрий”, давньоруський князь першої половини XI ст.\nЯрослав Володимирович “Осмомисл”, галицький князь другої половини XII ст.\nЯрослав Ізяславич, волинський князь другої третини XII ст., дядько Романа Мстиславича\nЄврейські погроми (історичні факти й оцінки на тлі новітніх публікацій)  Особливо дражливою впродовж багатьох десятиліть залишається проблема єврейських погромів у 1919 р., точніше, їх зв’язок з отаманщиною.Ніхто не в спромозі заперечити, що саме той рік увійшов у


ΕΛΣΤΑΤ: імпорт із Росії зріс на 103%, грецький експорт скоротився - Афінські новини\n2022 року скоротилися як імпорт, так і експорт між Грецією та Україною. Водночас обсяг імпорту Греції з Росії підскочив на тлі безпрецедентного зростання цін на енергоносії за останні місяці, згідно з даними ΕΛΣΤΑΤ.\nУ квітні 2022 року показник імпорту Греції із Росії становив 491,8 млн євро, збільшившись на 103,9% порівняно з квітнем 2021 року (241,1 млн євро).\nОбсяг експорту з Греції до Росії у фінансовому вираженні у квітні 2022 року становив 7,7 млн євро, що на 49,9% менше, ніж у квітні 2021 року, коли він становив 15,5 млн євро. Сальдо торгового балансу Греції та Росії у квітні 2022 року було негативним і становило 484,0 млн євро (дефіцит).\nУ період з січня по квітень 2022 року обсяг грецького імпорту з Росії склав 2189,5 млн. євро, збільшившись на 125,0% порівняно з аналогічним періодом 2021 року (973,2 млн. євро).\nПоказник експорту з Греції до Росії в період з січня до квітня 2022 року склав 42,0 млн євро, що на 25,2% менше, ніж у такий же період 2021 року (56,1 млн євро). Сальдо торгового балансу між Грецією та Росією у період з січня по квітень 2022 року було негативним і склало 2147,6 млн. євро (дефіцит).\nУ 2021 році 656 грецьких компаній здійснювали імпорт із Росії та 639 грецьких компаній здійснювали експорт до Росії.\nЗагальний обсяг грецького імпорту з Росії в 2021 році склав 4302,4 млн. євро, збільшившись на 46,7% порівняно з відповідними даними за 2020 рік (2933,4 млн. євро).\nЗагальний обсяг експорту з Греції до Росії в 2021 році склав 206,6 млн. євро, збільшившись на 28,0% порівняно з відповідним показником за 2020 рік (161,4 млн. євро).\nТорговий баланс Греції з Росією у 2021 році був негативним і склав 4095,8 млн. євро (дефіцит).\nУ квітні 2022 року загальна вартість грецького імпорту з України становила 3,2 млн. євро, що на 85,2% менше, ніж у квітні 2021 року (21,3 млн. євро).\nЗагальна вартість експорту Греції до України у квітні 2022 р. склала 5,6 млн євро, що на 83,5% менше, ніж у квітні 2021 р.(34,0 млн євро). Торговий баланс Греції та України у квітні 2022 року був позитивним і склав 2,4 млн євро (профіцит).\nУ період із січня по квітень 2022 року вартість грецького імпорту з України становила 57,4 млн євро, зафіксувавши зниження на 7,3% порівняно з періодом січень-квітень 2021 року (61,9 млн євро).\nВартість експорту Греції в Україну в період з січня до квітня 2022 року склала 29,8 млн євро, що на 47,7% менше, ніж в аналогічний період 2021 року (57,0 млн євро). Торговий баланс Греції-України в період січень-квітень 2022 року був негативним і склав 27,6 млн. євро (дефіцит).\nУ 2021 році 494 грецькі компанії здійснювали імпорт із України та 581 грецька компанія здійснювали експорт до України.\nЗагальна вартість грецького імпорту з України в 2021 році склала 198,4 млн. євро, збільшившись на 10,8% порівняно з відповідним показником за 2020 рік (179,0 млн. євро).\nЗагальна вартість експорту Греції в Україну в 2021 році склала 338,8 млн. євро, збільшившись на 74,9% порівняно з 2020 роком – 193,7 млн. євро.\nТорговий баланс Греції з Україною у 2021 році був позитивним і склав 140,4 млн. євро (профіцит).\nТуристичний трафік літнього сезону "тішить око"


Карантин у Києві - як виживають пенсіонери - новини Києва | СЬОГОДНІ\nЖиття в самоізоляції: як виживають київські пенсіонери\n5 травня 2020, 15:57\nДеякі городяни не виходять з дому більш ніж півтора місяці\nКарантин у Києві продовжено до 22 травня. Містяни переживають його по-різному. Молоді люди можуть собі дозволити погуляти вулицями, за необхідності збігати для сім'ї в магазин або під час прогулянки зняти маску... На жаль, так живуть не всі жителі Києва. Деякі знаходяться в самоізоляції вже півтора місяці. Таких киян досить багато: одиноких, хворих, малозабезпечених. І в той же час вони сильні духом! Адже, сидячи під замком, люди знаходять час і сили для саморозвитку і творчості. Сайт "Сьогодні" розповідає про життя киян, які змушені сидіти в карантин будинкувдома, чекаючи на допомогу від небайдужих містян і влади.\n92-річний киянин Володимир Опанасович Константинов живе один, він пережив своїх дружину і сина. На самому початку карантину до нього ще приходили в гості колишні студенти, яким часто далеко за шістдесят. На жаль, зараз всі вони теж залишаються вдома для загальної безпеки.\nВолонтери застали Володимира Опанасовича за малюванням нової картини – пейзажу його рідного села під Києвом, за яким він явно нудьгує в самоізоляції.\n"Цієї весни вперше я нічого не посадив на своєму городі. Земля кличе, а їхати зараз не можна, сам розумію... Може встигну ще, коли закінчиться карантин... На вулицю все ж доводиться виходити – в магазин або в аптеку, але дуже зрідка. Я змушений виходити, оскільки проживаю один. Куди діватися? Обстановка зараз, звичайно, огидна... Я народився в селі під час голоду. Пережив голодомор 1932-1933 років. Потім була війна, окупація, і знову голод. Але вірус і карантин мені дуже важко переживати в такому віці, коли не видно світла в кінці тунелю. Дай Бог, щоб він з'явився", – розповідає нам пенсіонер.\nВолодимир Опанасович в 75 років почав малювати, вирізати з дерева скульптурки. З перших кроків у його квартирі зрозуміло, що він художник зі стажем: картини прикрашають всі стіни від підлоги до стелі, а полички заставлені фігурками, що демонструють красу і можливості людського тіла.\n"Творчість рятує від самотності і сумних думок. Деякі картини дарую хорошим людям, наприклад, медикам, які мені допомагають", – каже пенсіонер.\nМалювання і різьблення по дереву – це відлуння з прожитого життя: бурхливої і успішної кар'єри викладача гімнастики, який допоміг розкрити таланти і фізичний потенціал тисяч студентів. Потім Володимир Опанасович протягом декількох десятиліть працював режисером-постановником спортивних парадів на Хрещатику, за що і отримав звання "Заслуженого діяча мистецтв".\n"Я був провідним фахівцем з організації спортивно-мистецьких заходів. Організовував свята для людей не тільки в Києві, а й в усіх містах України. Найяскравіші – це 1500-річчя Києва і Олімпіада-80. Все це я організовував... Жодне спортивно-мистецьке свято без мене в Києві не проходило", – розповідає сайту "Сьогодні" Володимир Константинов.\nКажуть, що художник повинен бути голодним, але представники Єдиного координаційного центру так не вважають. Тому поки "молодий художник" (а саме так Володимир Опанасович себе почуває!) заповнює полиці своїми творами, волонтери центру заповнили полиці його холодильника: консервами, смакотою, маслом, крупами та іншими продуктами з наборів першої необхідності.\n"Спасибі за пайок і спілкування. Це для мене суттєва підтримка", – каже на прощання пенсіонер.\nДо речі, за час роботи Єдиного координаційного центру продуктові набори першої необхідності вже отримали майже 34 000 киян. Гаряча лінія Єдиного координаційного центру КМДА: (044) 362 50 23 kyiv.stopcovid.org.ua.\nРаніше кореспондент "Сьогодні" прогулявся вулицями міста і сфотографував, що на них відбувається під час карантину. Відзначимо, що карантин офіційно продовжений до 22 травня, але вже знято деякі обмеження.\nТак, в столиці з 5 травня кіоски та кав'ярні можуть працювати на винос, також відкрилися три ринки – "Деміївський", "Маяк" і "Базар на Лісовий". З 6 травня повинні відновити роботу "Печерський" та "Володимирський" ринки.\nТакож дивіться в сюжеті, як українці проводять час на ізоляції:\nкартини карантин художник волонтери продуктові набори


Філософські роздуми Григорія Сковороди про людське щастя\nФілософські роздуми Григорія Сковороди про людське щастя. Творчість Григорія Сковороди посідає визначне місце в історії розвитку літератури, філософської та педагогічної думки в Україні. Письменник як видатний гуманіст і просвітитель обстоював права трудящих на свободу і всебічний розвиток.\nГ. Сковорода залишив нащадкам талановиті художні та філософські твори. Філософська спадщина — це сімнадцять трактатів і діалогів, а літературна — збірки віршів «Сад божественних пісень», байки, листи. Філософські ідеї Г. Сковороди мають багато чого спільного і ідеями французьких філософів Руссо, Вольтера, Дідро.\nЛюдина, як твердить Сковорода, — не тремтячий раб, а «коваль свого щастя». Про це йдеться у філософському творі «Вхідні двері до християнської доброчинності». Якщо бажаєш бути щасливим, то для цього не треба їздити за моря, ставати на коліна перед сильними світу цього. Щастя завжди і всюди з тобою, його тільки треба пізнати.\nУ творі «Нарцис» Сковорода доходить висновку: треба пізнати себе самого, відшукати себе і знайти в собі людину. На думку мислителя, важливу роль у створенні добробуту людини і всього людства повинна відіграти творча праця. Та ця умова буде реальною лише тоді, коли праця відповідає душевному покликанню людини, її нахилам. Реалізуючи свої філософські роздуми, Г. Сковорода створив оригінальну теорію «сродної праці», він мав на увазі поєднання практики із срод-ністю. Тобто людина повинна виконувати той вид роботи, до якої має здібність. Але «сродність», твердив Г. Сковорода, неможлива без працьовитості.\nВеликий філософ розвінчує паразитизм, ледарство. Шершень, герой байки «Бджола і Шершень», із зневагою ставиться до Бджоли, тому що вона вічна трудівниця. Можна зробити висновок: Шершень — ледар, Бджола — трудівниця, приклад людини, що живе за «сродною працею». Цій ідеї присвячені байки «Орел і Сорока», «Дві Курки», «Гній і Діамант» та інші.


Через страйк водіїв в Іспанії спорожніли прилавки | Новини на Gazeta.ua\nЧерез страйк водіїв в Іспанії спорожніли прилавки\nСереда, 18 червня 2008 18:19\nПорожні прилавки супермаркету у Валенсії\nВ Іспанії вже тиждень тривають страйки транспортників. Люди розкуповують бензин і продукти харчування — у країні майже порожні прилавки.\nПершими безстроковий страйк розпочали водії-дальнобійники, до них приєдналися й інші транспортники. Вони вимагають зниження цін на пальне та встановлення спеціальних тарифів для водіїв вантажівок.\n— Ми тут насамперед через зростання цін, брак роботи, затримки у виплаті грошей та нечесну конкуренцію, — розповідає шофер вантажівки Луїс.\nІспанські водії перекрили рух біля кордону з Францією. Не пропускають легкові машини, туристичні автобуси. Очевидці розповідають, що протестувальники атакували вантажівки, які відмовлялися від страйку.\nЧерез кризу постачання іспанські підприємці втрачають щодня приблизно 700 млн євро.\nВід початку року ціни на дизельне пальне в ЄС виросли на 20%. Це викликало хвилю протестів транспортників по всій Європі. Безстрокові страйки розпочинають днями також водії Португалії.\nЗараз ви читаєте новину «Через страйк водіїв в Іспанії спорожніли прилавки». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua


Про відхилення проекту рішення про виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку адресою м. Камінь-Каширський вул. Б.Хмельницького, гр. Придатку Миколі Миколайовичу. | Камінь-Каширська міська рада - офіційний сайт\nПро відхилення проекту рішення про виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку адресою м. Камінь-Каширський вул. Б.Хмельницького, гр. Придатку Миколі Миколайовичу.\nвід 26.12.2017 року № 24/59\nПро відхилення проекту рішення про виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку адресою м. Камінь-Каширський вул. Б.Хмельницького та керуючись ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, ст. 12, 118, 120, 121 Земельного кодексу України міська рада:\n1. Відхилити проект рішення «гр. Придатка Миколи Миколайовича жителя м. Камінь-Каширський про виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку адресою м. Камінь-Каширський вул. Б.Хмельницького».\n2. Рішення для ознайомлення направити заявнику.


Главная/Інфекційні захворювання/Різноманіття форм туберкульозу легень та позалегеневого туберкульозу. Форми відкриті і закриті\n0 334 Час читання: 6 хв.\nТуберкульоз є одним з найпоширеніших у світі захворювань людини і тварин. Клінічні форми туберкульозу лежать в основі сучасної вітчизняної класифікації захворювання. Туберкульоз вражає всі органи і системи. Основну частину захворювань становить туберкульоз легенів . Близько 5% становить позалегеневий туберкульоз.\nЗахворювання при 2-х формах протікає з виділенням мікобактерій туберкульозу відкрита форма туберкульозу або без виділення МБТ закрита форма туберкульозу.\nМБТ передаються від хворої повітряно-крапельним шляхом: під час кашлю, чхання, розмови. Потрапляє в організм людини найчастіше в дитинстві і інфікує його. При зниженні імунітету і впливі факторів навколишнього середовища розвивається хвороба.\nПервинний туберкульоз у дорослих\nЦя форма захворювання складає близько 14% всього легеневого туберкульозу. Скарги і бацілловиделеніе вкраймізерні. Хвороба протікає без виражених симптомів інтоксикації. Активний викид мікобактерій в зовнішнє середовище відсутній.\nЧерез мізерного кількості визначити наявність МБТ в мокроті лабораторними методиками часом не представляється можливим, а значить, відкрита форма туберкульозу зустрічається вкрай рідко. На рентгенограмі визначаються вогнищеві тіні до 1 см. В діаметрі, частіше у верхніх відділах легень, порожнини розпаду визначаються вкрай рідко.\nРис. 1. На фото инфильтративная форма захворювання (оглядова рентгенограма). У верхній частці лівої легені в підключичної області видно вогнищеві тіні.\nЦя форма туберкульозу становить від 60 до 70% всіх легеневих форм захворювання. Клінічні симптоми захворювання, наявність порожнин розпаду і виявлення МБТ присутні завжди і залежать від обсягу ураження. Чим менше об'єм поразки, тим частіше реєструється закрита форма туберкульозу і навпаки. На рентгенограмі в легеневої тканини визначається фокусна тінь від 2 3 см. В діаметрі. У ряді випадків обсяг ураження значно більше і може займати цілу долю легені.\nРис . 2. На фото инфильтративная форма захворювання (оглядова рентгенограма). Патологічний процес захопив всю верхню частку правої легені. Видно велику порожнину розпаду.\nКазеозна пневмонія розвивається у осіб із значно ослабленим імунітетом. Клінічні симптоми захворювання яскраво виражені і відповідають клініці гострого запалення легеневої тканини. На рентгенограмі видно інтенсивні тіні казеозного некрозу і множинні порожнини розпаду. Процес швидко поширюється по бронхах, вражаючи великі ділянки легеневої тканини. МБТ виділяються в зовнішнє середовище в величезній кількості. Казеозний пневмонія це завжди відкрита форма туберкульозу. Стан хворого важкий. Казеозний пневмонія часто закінчується смертю.\nРис. 3. На фото казеозний пневмонія. На рентгенограмі видно інтенсивні тіні казеозного некрозу і множинні порожнини розпаду. Процес поширився по бронхах і вразив великі ділянки легеневої тканини.\nДисеміновані форми туберкульозу становлять близько 14% всіх легеневих форм. Поширення інфекції йде по кровоносній системі, бронхах, лімфатичних шляхах. Найчастіше вражаються легені з 2-х сторін. Порожнини розпаду численні. Клінічні симптоми захворювання значно виражені.\nНайгостріший туберкульозний сепсис\nЗахворювання є найважчою формою дисемінованого туберкульозу. Розвивається при повній відсутності імунітету у важких соматичних хворих (онкологія, гострий лейкоз, СНІД, масивна стероидная терапія). МБТ вільно розташовуються в тканинах організму. Через відсутність імунітету навколо мікобактерій не скупчуються імунні клітини, а значить, не утворюються туберкульозні гранульоми. На рентгенограмі легенів немає ніяких змін. Викид мікобактерій в навколишнє середовище відсутня. Хворі гинуть протягом 2 — 3 тижнів. Часто через труднощі діагностики захворювання реєструється тільки на розтині.\nНайгостріший туберкульозний сепсис це завжди закрита форма туберкульозу.\nГострий міліарний туберкульоз\nПри гострому міліарний туберкульоз на тлі різкого зниження імунітету мікобактерії з первинних осередків у величезній кількості потрапляють в кровоносне русло. Уражаються внутрішні органи. У 100% вражається печінка, в 80% уражаються легені. Трохи рідше — сечостатева система, опорно-руховий апарат і мозкові оболонки. Хвороба розпізнається з працею. Клінічні симптоми захворювання різко виражені. У половині випадків захворювання реєструється як відкрита форма туберкульозу. Результат захворювання має два варіанти: або повне розсмоктування вогнищ і одужання, або смертельний результат.\nРис. 4. На фото гостра дисемінована форма (рентгенограма в прямій проекції). Видно множинні осередки по всіх легеневих полях\nПідгострий дисемінований туберкульоз легень\nОдна з найважчих форм захворювання. Клінічні симптоми туберкульозу різко виражені. Хвороба протікає з ураженням гортані. Легенева тканина вражена рівномірно по всьому об'єму. Часто вогнища і порожнини розпаду розташовані симетрично з 2-х сторін легких. При лікуванні вогнища в легенях ущільнюються. Уражена легенева тканина заміщується фіброзом. Часто хвороба набуває затяжного, хронічного перебігу. Закрита форма туберкульозу реєструється вкрай рідко. Майже всі хворі є вкрай небезпечними для оточуючих.\nРис. 5. На фото хронічна диссеминированная форма захворювання, підгострий перебіг. Рентгенограма в прямій проекції.\nРис. 6. На малюнку зліва велика дисемінація в легенях. Видно множинні дрібні вогнища (горбки) по всіх легеневих полях. Справа на рентгенограмі видно множинні осередки на тлі фіброзних змін.\nСама неблагополучна форма туберкульозу. Хвороба завжди призводить до глибокої інвалідизації хворих і характеризується великим і постійним викидом МБТ. Відкрита форма туберкульозу реєструється майже у всіх хворих. Ефективність хіміотерапії вкрай низька. До 70% з усіх хворих помирає від прогресування захворювання.\nРис. 7. Верхня частка правої легені зруйнована. Видно величезні порожнини зі стінками неправильної форми. Потужний фіброз змістив середостіння в уражену сторону. Уражено ліву легеню.\nРізні форми туберкульозу є не що інше, як різні фази одного процесу.\nПри туберкульозі легенів бронхи вражаються завжди. Як самостійне захворювання туберкульоз бронхів реєструється рідко. Поразка великих бронхів діагностується при бронхоскопії. Хвороба завжди протікає з кашлем через залучення до процесу ділянок розташування кашельних центрів. Клінічні симптоми мізерні. Відкрита форма туберкульозу зустрічається вкрай рідко.\nПри ураженні великих бронхів, коли через запалення перекривається доставка повітря в легеневу тканину, можуть виникати ателектази (спадання легеневої тканини). Дуже швидко в цих ділянках виникає неспецифічне запалення або в уражену ділянку проникає велика кількість МБТ, викликаючи розвиток казеозний пневмонії. Якщо протягом тижня не відновити прохідність бронха, то легкість ураженої ділянки легеневої тканини вже не відновитися. При сприятливому розвитку захворювання запалену ділянку трансформується в фіброзний тяж, який при своєму розвитку змінює місце розташування легеневих структур і середостіння, що ускладнюється розвитком дихальної недостатності.\nРис. 8. На фото виразковий туберкульоз правого головного бронха, який розвинувся внаслідок прориву в бронх казеозних мас з уражених внутрішньогрудних лімфатичних вузлів (свищевое отвір вказано стрілкою).\nРис. 9. На рентгенограмі видно ателектаз верхньої частки правої легені. Через ураження бронха доставка повітря у верхню частку припинена. Частка легкого значно зменшена в розмірі і гомогенно затемнена.\nЛегеневі форми туберкульозу часто ускладнюються плевриту. Значно рідше хвороба існує як самостійна нозологічна одиниця в вигляді туберкульозу плеври.\nШляхи занесення МБТ в плевру найрізноманітніші. Клінічна картина плевриту залежить від кількості рідини, що накопичилася. Головними скаргами є біль і задишка. Якщо хворому відразу не видалити плевральну рідину, то на 5 7-й день з'являються плевральні зрощення, які в подальшому викликають болі в грудній клітці, які супроводжують хворого все життя. Через обмеження рухливості плеври розвивається дихальна недостатність. Симптоми інтоксикації виражені значно. При проникненні неспецифічної інфекції в плевральну порожнину розвивається нагноєння плеври або туберкульозна емпієма . Це завжди закрита форма захворювання, так як немає викиду мікобактерій в навколишнє середовище.\nМал. 10. На фото скупчення рідини в лівій плевральній порожнині.\nПозалегеневі форми туберкульозу\nУ 90% випадків позалегеневі форми захворювання поєднуються з туберкульозним ураженням органів дихання. Процес найчастіше зачіпає сечостатеву систему і периферичні лімфатичні вузли.\nМБТ проникають з потоком крові, значно рідше лімфогенним шляхом в кіркова речовина нирок (зону судинних клубочків), де починає розвиватися захворювання . Часто уражаються обидві нирки. Спочатку уражається ниркова паренхіма (власне тканину нирки). При туберкульозному папілом в процес втягуються верхівки сосочків, які об'єднують ниркові канальці. Згодом сосочки відмирають. На їх місці з'являються мікродеструкціі (порожнини розпаду), заповнені казеозними масами. Після відторгнення казеозних мас порожнини розпаду зливаються, утворюючи або одну порожнину, або систему порожнин, відокремлених один від одного тонкими сполучнотканинними перемичками. Відкрита форма туберкульозу реєструється при виході МБТ в навколишнє середовище з сечею.\nРис. 11. На фото макропрепарат нирок. Стрілками вказані вогнища руйнування.\nРис. 12. На фото величезна каверна в верхньому полюсі лівої нирки.\nПри туберкульозі частіше уражаються лімфовузли, розташовані в області шиї. Дещо рідше уражаються пахвові лімфовузли. Генералізований лімфаденіт зустрічається рідко. В результаті специфічного запалення відбувається гнійне розплавлення тканини лімфовузла. Лімфовузол збільшується в розмірі, шкіра над ним червоніє і стоншується. Казеозні маси прориваються в назовні. Утворюється свищ, який довго не загоюється.\nРис. 13. На фото поразку надключичного лімфатичного вузла.\nЗахворювання протікає тривало, важко піддається лікуванню, часто закінчується втратою працездатності та призводить хворого до інвалідності. Починаючись з пошкодження тіла одного хребця, процес поступово поширюється на сусідні хребці. Їх руйнування призводить до деформації хребетного стовпа і ряду серйозних ускладнень. У 65% хворих, які звернулися вперше за медичною допомогою, відзначається ураження 3-х хребців. Протягом наступних років без лікування хвороба може вразити до 10-ї хребців.\nМал. 14. На фото рентгенограма хребта. Типове пошкодження хребця поперекового відділу.\nРис. 15. На фото виражене викривлення хребетного стовпа.\nТуберкульоз шкіри включає в себе цілу групу різноманітних по клініці і морфології шкірних захворювань. Захворювання в 80% випадків діагностується пізно, завжди протікає тривало і важко піддається лікуванню. Шкірні покриви обезображиваются рубцевої тканиною. Різноманітні форми туберкульозу шкіри мають свої симптоми і прояви.\nРис. 16. На фото туберкульоз шкіри.\nЗанесення інфекції в органи зору здійснюється гематогенним шляхом. Найбільш часто уражається судинна оболонка ока. Хвороба протікає тривало, мляво, з частими загостреннями.\nРис. 17. На фото туберкульоз очей.\nМікобактерії туберкульозу вражають людину і тварин вже багато тисячоліть. Епідемії цього грізного захворювання забрали не один мільйон людей. За тривалий період часу бактерії придбали хороші захисні механізми і пристосування. Хвороба вражає всі органи і системи живого організму, про що говорять реєстровані різноманітні форми туберкульозу. Деякі з них не представляють небезпеки для людини (закрита форма туберкульозу). Інші форми захворювання небезпечні для оточуючих (відкрита форма туберкульозу). Захворюванню протистоїть, перш за все, імунітет людини. При його нормальній роботі, навіть у випадку інфікування хвороба не розвивається.\nПро лікування стафілококової інфекції\nУсе про лікування і профілактики туляремії


Солотвино | Новини | Туристична компанія «ТамТур»\nНа правому березі річки Тиса, поміж гірськими хребтами, розкинулося селище Солотвино.\nЗ його назви можна зробити дуже логічний висновок про те, що поруч знаходяться поклади солі і він буде абсолютно правильним. Ці білі кристалики ми щодня додаємо в їжу і навіть не уявляємо, якою цінністю була сіль ще кілька століть тому. Отож, не дивно, що в десь XIV ст.. тут з’явилося перше поселення і почали виникати соляні шахти. Та про все по порядку.\nЗдавалося б, чому стільки шуму через одну безглузду спецію ще й настільки поширену і дешеву? Зараз на кожному кроці сіль можна купити кілограмами на кілька гривень, та й є речі смачніші й корисніші за неї. Та це не завжди було так. До появи сталого сполучення Європи з країнами Азії, сіль була єдиною наявною спецією. До того ж, видобували її лише в кількох регіонах і не в таких вже й великих кількостях, тому це був товар, якому місце на багатому столі.Соляні промисли в Солотвино довгий час залишалися власністю угорської корони, вони приносили їй величезні прибутки. На жаль, гроші, що текли рікою з-під землі, не залишалися у цій місцевості, а текли в палаци Будапешту. Потім соляну торгівлю продовжила вже Габсбурзька імперія, та з часом сіль втратила свою актуальність, її стало багато, у неї з’явились спеції-конкуренти.\nУ новий час Солотвино почало перетворюватись на популярний лікувальний курорт. Тут, окрім чудової гірської природи, було аж три лікувальних принади. Перш за все -соляні шахти, лікувальні грязі і соляні озера.Соляні шахти, коли їх переставали експлуатувати для видобування солі стали своєрідними санаторіями для людей хворобами органів дихання. Річ у тім, що через перенасичення сіллю, там була надзвичайно мала кількість бактерій і завжди підтримувала стала температура і вологість, корисна й комфортна для людини.


Шістдесятиріччя священнослужіння їх Святости, Патріярха Йосифа | Патріархат\nШістдесятиріччя священнослужіння їх Святости, Патріярха Йосифа\nПри кінці вересня і початку жовтня 1977 р. у Вічному Місті — Римі відбудуться ювілейні святкування з нагоди шістдесятиріччя єрейських свячень одного з найбільших сучасних християнських світочів Вселенської Церкви, Глави Помісної Української Католицької Церкви, Патріярха Києво-Галицького і всєї Руси Отця Йосифа і Кардинала Сліпого. На ці торжественні й урочисті святкування з’їдуться до Вічного Міста українські прочани з усіх місць українського поселення, щоби своєю безпосередньою участю гідно та достойно відмітити історичного значення ювілей і підкреслити нашу беззастережну синівську відданість та пошану Дорогому Ювілятові, їх Святости, Патріярхові Йосифові.\nВ ці дні у Римі відправляться у наміренні Патріярха Йосифа торжественні архиєрейські Служби Божі та відбудуться: ювілейний бенкет, святочний концерт, наукова конференція українських богословів, конференції та наради зорганізованого мирянства на пошану їх Святости. Крім цього напевно будуть різні спонтанні вияви прочан для відзначення ювілею Патріярха Йосифа.\nНажаль, не всім мирянам Помісної УКЦеркви, які бажали б взяти безпосередньо участь у цій унікальній, історичного значення прощі, дозволять на це обставини, щоби разом з іншими велично відзначити шістдесятиріччя священнослужіння Патріярха Йосифа. Але в ці дні ювілейних святкувань у Римі всі ми, миряни у розсіяні думками перенесемось туди, до Вічного Міста, до їх Святости Патріярха Йосифа і злучимось разом з нашими прочанами та спільно занесемо наші щиро-сердечні молитви до Всевишнього Господа Бога і Пречистої Діви Марії, дякуючи за те, що нам післали українського Мойсея — Патріярха Йосифа для обнови нашої Церкви Страдниці до її історичних форм і за те, що держали нашого Каторжника, Ісповідника Віри під своїм всемогучим омофором, а поруч з тим гарячо проситимемо, щоби і на далі Всевишній Господь зберігав і держав нашого Патріярха Йосифа у своїй безмежно-щедрій опіці та нагородив Його довголіттям, щоби прожив у кріпкому здоров’ю на славу Божу й добро Помісної УКЦеркви й українського народу.\nГоворити, чи писати про ювілей шістдесятиріччя священнослужіння Патріярха Йосифа, це ніщо іншого, як говорити про найновішу історію Помісної УКЦеркви. Незаперечним залишається те, що наш ще неоцінений Ювілят все і всюди діяв і працював, як Глава нашої Церкви, чи це було на засланні, чи тут у вільному світі. Він користувався правом, яке прислуговувало і прислуговує Києво-Галицькій метрополії, яка була верховним архиєпископством. (Дехто думає і так склонний принимати, що верховне архиєпископство нам наділив Папа Павло VI, що не відповідає правді, цей титул наша Церква мала у минулому і тепер її тільки на прохання Патріярха Йосифа привернено.)\nРоздумуючи над шістдесятиріччям священнослужіння Патріярха Йосифа, в історії нашої Церкви можна його методи і працю порівняти з верховним апостолом Павлом. Історики Вселенської Христової Церкви у своїх аналізах підкреслюють, що роля св. ап. Павла у Христовій Церкві надзвичайно вагома. Вони твердять, що Вселенська Христова Церква без ап. Павла напевно існувала б, але без найменшого сумніву вона, себто Церква була б іншою. Трудно сказати й окреслити, як іншою вона була б? Відповідь на це питання не дає ніхто, бо вона випливає з настанови й творчого вкладу праці ап. Павла у розбудові Христової Церкви.\nКоли взяти до уваги настанову ап. Петра у ранніх роках християнства, де він бажав Христове вчення обмежити до старозавітніх ритуалів ізраїльського народу, очевидно, це обмежувало Христові слова: «Ідіть же, навчайте всі народи хрестячи їх во ім’я Отця… (Мат. 28, 19). Проти цього рішучо й гостро запротестував св. ап. Павло, який Христову віру й вчення бачив у широкому — вселенському значенні так, як Христос сказав. Це один з дуже важливих фрагментів, який наочно показує, що Христова Церква була б іншою. Але основним у ап. Павла є те, що він у той час був найбільш освіченою людиною і його можна вважати головним ідеологом у ранніх роках Христової Церкви. Вчення і Божі правди, які залишив для нас Ісус Христос ап. Павло розпрацював і дав своє глибоко-змістове розуміння. Павло унапрямлював і формулював богословську думку. Якщо тільки взяти і простудіювати всі послання ап. Павла то побачимо суть його впливу на розвиток й формування Христової Церкви. Хоч би взяти його розуміння — любов до ближнього, де ап. Павло говорить, щоб ми не робили, якби ми себе не посвячували, навіть посвятились на спалення, але коли любови не маємо — то нічого неварте. Тут воно знову має глибоке Христове підложжя, бо ж Христос в любови до нас дався розп’яти. Отже незаперечним остається твердження, що без ап. Павла Вселенська Католицька Церква була б сьогодні іншою.\nЯкщо ми приглянемось до того, що вже зробив і дальше продовжує діяти наш Патріярх Йосиф то непомилившись можна сказати, що наша УКЦерква без Патріярха Йосифа була б іншою. Це незаперечний факт. Звичайно нам сучасникам трудно дати всесторонню й всеохоплюючу оцінку того, що створив і творить Патріярх Йосиф. Знаємо, що Патріярх Йосиф посідає широке знання не тільки з теологічних предметів, але також з літератури, історії, мистецтва й інших суспільних наук. Має широкий погляд на багато різних проблем, а зокрема церковні, що йому дало можливість відкрити не одне забуте й припорошене. Цей факт багато заважує на сучасний розвиток нашої Помісної УКЦеркви.\nПригадаймо собі, як наша Церква виглядала до приїзду на волю Патріярха Йосифа. Вона поволі затрачала своє окремішне обличчя, її уподібнювано до латинської Церкви, а з часом вона мала розплистись у латинському морі. Така була візія ватиканських нівеляторів. Це не значить, що сьогодні всі ці симптоми зовсім зникли, вони ще є і з ними треба нам боротись. В такій ситуації Патріярх Йосиф немов нас збудив з летаргічного сну. Вказав нам, що ми не є безбатченки, що наша Церква має своє виразне історичне минуле. Вказав на ці ціннощі історичного минулого — права якими наша Церква користувалась. Іншими словами можна сказати, що Патріярх Йосиф приніс нам, — це — «євшан зілля», яке нас збудило до власного, окремішнього життя, яким являється Помісна УКЦерква. Мало цього, Патріярх не тільки нам вказав на ці факти, але й сам став на чолі в змаганні за їх відзискання. Це є те найбільш суттєве, бо ж у хвилину коли наша Церква — Матір на Україні юридично перестала існувати і є поза скопками закону то де на Заході з’являється Божий Післанець, Патріярх Йосиф й оживляє до нового життя Дочерні Церкви у діяспорі. З цією хвилиною наша Церква у діяспорі, немов почала нове життя, вона почала себе обновляти. У лоні нашої Церкви з того часу голосно заговорив третий складовий чинник Церкви — мирянин, який був на протязі довгого часу зведений виключно до пасивної ролі. Сьогодні мирянин заговорив, як рівновідповідальний за долю своєї Церкви. Це факти важливого значення, які впливають і дальше будуть впливати на хід подій у нашій Церкві. З певністю можемо сказати, що цією обновою Патріярх Йосиф продовжив життя нашої Церкви у діяспорі. Волі, чи по неволі про нашу Церкву були примушені заговорити по той і цей бік залізної занавіси. Були хвилини, що про проблеми нашої Церкви заговорив світ.\nШістдесятиріччя священнослужіння Патріярха Йосифа, це для нас нагода приглянутись на його пройдений життєвий шлях, який не належить до легких. Від закінчення богословських студій і прийняття єрейських свячень наш Ювілят все мав візію майбутнього. Він відмінно від багатьох нас, що часто живемо минулим все дививсь і дивиться у майбутнє. Цю непересічну рису скоро завважив Слуга Божий Андрей, який поручив о. д-рові Йосифові відповідальні становища. Спершу покликає його на професора богословії до Греко-католицької Богословської семинарії у Львові, а згодом стає її ректором. Отець Йосиф основує Богословське Студійне Товариство і започатковує видавати журнал під назвою «Богословія», якого був першим редактором. В нього була не тільки візія, але конкретні пляни, щоби Богословську Академію у Львові перемінити на український університет, в якому навчались би не тільки теологи, але всі студенти. Нажаль, цей плян перебила друга світова війна.\nМабуть, Слуга Божий, Митрополит Андрей не міг зробити кращого вибору на свойого наступника на Львівський престол, як номінувати Отця Йосифа, який на цьому відповідальному, Божому пості виявився неперевершеним і став гордістю всієї Вселенської Христової Церкви. І якщо ми зачисляємо Патріярха Йосифа світочем Вселенської Христової Церкви то це не пуста фраза, але факт, який є спертий на довгому й безприкладному життєвому шляху. На цьому ж довгому, встеленому терням шляху приходилось нашому Дорогому Ювілятові переживати не тільки фізично, бути позбавленим найбільш елементарних людських потреб, бути зведеним до якогось лагерного номера, але також і душевно. Важко сказати, що є більше болючим фізичне знущання, чи душевний біль. Свого часу Патріярх Йосиф сам зробив визначення, зачисливши душевний більш куди тяжчим й більш болючим за фізичний. Пригадаймо собі його ствердження з приводу 80-ть річчя з дня народин, коли він сказав, що йому було легше переносити фізичну неволю на протязі вісімнадцяти років заслання, як душевний біль у т. зв. вільному світі.\nЦей довгий тернистий шлях Патріярх Йосиф переносить не для своєї слави; він же її не потребує, але він це робить для нашої Помісної Церкви й українського народу. Отже не ідеться про його особу, що Патріярх неоднократно підкреслював на різних публічних форумах, як також це сказав Папі Павлові VI, але про установу — патріярхат, який нашій Церкві історично належиться.\nЗдається немає слів, якими можна б ґльорифікувати нашого Патріярха Йосифа. Яких би ми не вживали прикметників у суперлятивному значенні то вони ніяк не можуть перевищити тих всіх досягнень і надбань Патріярха Йосифа. Гляньмо на нашу Помісну Церкву, згадаймо воздвигнений храм Святої Софії, відкуплення й оновлення церкви святих Сергія і Вакха, що зараз являється патріяршим двором, побудова Українського Католицького Університету з його філіями та багатою видавничою діяльністю і т. д. Поруч того слід згадати, що Патріярх Йосиф своєю появою, а опісля своєю поставою і працею сколихнув світовою опінією, чого нам на протязі нашого побуту на поселеннях не вдалося досягнути.\nМи в цій статті зробили тільки маленькі натяки на ці, незрівняно великі надбання для нашої Помісної УКЦеркви й українського народу Патріярха Йосифа, для записання яких треба буде цілі томи книг. Його непересічне знання історії Вселенської Католицької Церкви, а української зокрема підказало Патріярхові, після довгих старань і різних спроб, щоби Апостольська Столиця піднесла нашу Помісну Церкву до гідности патріярхату, які не знайшли позитивного відгуку, рішитися прийняти титул патріярха, бо патріярші права мав, як Верховний Архиєпископ. Так наша Церква йдучи хрестною дорогою остаточно стала патріяршою.\nЗ одної сторони наша Помісна УКЦерква Переживає важку хрестну. дорогу, але з другої Всевишній Господь післав нашого, українського Мойсея, Патріярха Йосифа, видержливого, загартованого, який на протязі шістдесятиріччя не зійшов з праведної Христової путті, навіть в найчорніші хвилини життя. Присутність між нами Патріярха Йосифа є незаперечним чудом. Такі особистості, як наш Патріярх Йосиф появляються рідко, приходять раз а може і більш, як на сотню років. Так в нашу добу живе наш Перший Патріярх Йосиф, що є гордістю не тільки українського народу, але Вселенської Католицької Церкви. Просім Всевишнього Господа Бога, щоби нагородив нашого Патріярха довголіттям.


ПЛАСТична операцiя зi змiни свiтогляду української молодi триває от уже 95 рокiв | ВІЛЬНИЙ МОЛОДІЖНИЙ ПОРТАЛ | fri.net.ua\nПЛАСТична операцiя зi змiни свiтогляду української молодi триває от уже 95 рокiв\nЗвичайно, не всім подобаються деякі моменти практичного пластування. Ночуючи в наметах протягом 12 дощових днів, можна застудитися на все життя; послизнувшись на карпатському перевалі, зламати руку або ногу; не всі члени пластового проводу є компетентними у гартуванні ще несформованих тіл та душ, а деякі обов'язкові пластові вимоги у XXI столітті є недоречними. Втім, мабуть, ніхто не заперечуватиме, що найчастіше саме колишні чи теперішні вихованці Пласту займають у майбутньому керівні посади, мають різнобічно сформований світогляд, друзів на все життя та у багатьох країнах. Одночасно дійсними чи колишніми учасниками НСОУ «Пласт» є і шестирічні діти-новачки, і поважні пластуни-сеньйори, і неординарні тінейджери — майбутні чи теперішні студенти європейських університетів, медики чи політологи, директори туристичних фірм та кореспонденти «УМ», активні, патріотичні, «цвіт України та краса».\n«УМ» вирішила не переповідати зашкарублі дати чи публікувати сухі вітальні фрази, а поспілкуватися з активними пластунами, які відроджували організацію, привели в неї своїх дітей і продовжують жертвувати на виховання нових поколінь вільний час.\n«Мені Пласт допоміг зрозуміти своїх дітей»\nЗаступник голови Крайової пластової ради, старшопластун куреня «Вовкулаки» В'ячеслав Стебницький: «Пластом я зацікавився ще наприкінці 80-х. Батьки показали мені переховуваний пластовий часопис «Молоде життя» за 1922 рік. Через якийсь час я подзвонив у Шевченківську адміністрацію Львова, де допомогли з телефоном виховника куреня імені Степана Бандери. Але виявилося, що моєму 5-річному синові Роману пластувати ще було зарано, тому виховники запропонували мені пластувати разом із дитиною. Згідно з пластовими вимогами, діти можуть жити в наметах лише з 12 років, тому я написав розписку, щоб узяти його в наш перший курінний табір. Пригадую, майже всю свою першу мандрівку на 65 км він пройшов пішки і навіть не плакав! Потім ще отримав нагороду за витривалість — думаю, вона і стала стимулом для Романа у майбутньому. А зараз сину вже 22, він став старшопластуном та виховує наступне покоління у курені ім. Степана Бандери. Доньці Дарині зараз 16, вона — учасниця куреня ім. Марії Заньковецької. Із Пластом вона познайомилася в 3 роки, коли приїхала на табір у гори і ночувала з братом в одному наметі.\nЗважаючи на мій вік, спочатку було дуже важко вникнути в правила цієї організації. Скажу відверто: пластування навіть дуже заважало. Крім того, тоді суспільство не розуміло місце і призначення Пласту як організації майбутнього. В нашій родині, наприклад, мало хто розумів моє захоплення. Але коли родичі побачили, який колосальний вплив має причетність до організації на сина, як він росте і змінюється в ній, стає самостійним, усі сумніви та запитання відпали. І я дякую дружині, яка витримала мою відсутність унаслідок постійної зайнятості. Адже у 92-му я уже склав присягу, став виховником, у 95-му — головою організації, і за два роки в пластових справах був у 7 країнах світу. До речі, дружина (за фахом — модельєр) і допомагала нашому куреню у підготовці до поїздки в Німеччину — шила однострої для 30 дітей.\nМені Пласт допоміг зрозуміти своїх дітей: якщо не рахуєшся з їхньою індивідуальністю, можеш втратити. А у цій організації діти стають самостійними. Вони приходять сюди, зацікавившись романтикою подорожей, але Пласт — це не туризм. Гори — це засіб для досягнення основної мети: життя в ім'я батьківщини, не вмирати, а жити заради неї. І в 6, і в 12 років людина живе, виконує якісь завдання — все це в ім'я батьківщини. Ми прививаємо любов до неї з допомогою ватри, зустрічей, знайомств... В пережитих разом мандрівках та таборах викристалізовується специфічна пластова дружба, зацікавлення — це залишається на все життя. От, наприклад, минулого року під час перебування в Німеччині зі мною трапився випадок, який дуже здивував. Я пошкодив ногу, і за день пластуни згуртувалися, швидко і безкоштовно (а ми знаємо, скільки коштують послуги медиків за кордоном) відвезли в лікарню, щодня дзвонили, цікавилися моїм станом після операції, кажучи, що це для них не труднощі, а обов'язок. Ця ситуація стала для мене відкриттям, особливо в світлі нашого ставлення до людей Заходу.\nА моїм улюбленим моментом на таборовому пластуванні є зустріч сходу сонця на вершині. Коли тільки з'являються перші промені, фарби гір змінюються, виникає ілюзія, наче все довкола рухається. Мені тоді здається, що я відкриваю двері у щось незнайоме. Схоже відчуття полегшення отримують люди, виходячи з церкви — заряд оптимізму для нових звершень. В такі моменти мені хочеться пластувати все життя!»\n«Сьогодні теж знайдуться люди, які захочуть отримати від життя більше»\nОлександр Положинський, почесний пластун із 2005 року: «Я намагаюся співпрацювати з багатьма патріотичними молодіжними організаціями: Спілкою української молоді, Національним альянсом і, звичайно, Пластом, який мені видається найактивнішим та найчисленнішим. Якби ця організація існувала років 20 тому, сам би став її учасником, а так тоді був лише комсомольцем. Думаю, сьогодні Пласт — це те, чого не вистачає Україні: національно-патріотичне виховання молоді — це також цікаво, участь в організації гартує, дає багато практичних навичок, які в житті точно не завадять. Гурт «Тартак» виступав на двох пластових змаганнях «Орликіадах», а я іноді приїжджаю в гості до пластунів на табори, був уже на п’яти. Жив із учасниками в наметах на таборі «Легіон», який організовує курінь «Орден залізної остроги». Був свідком їхніх змагань, гутірок (начитка матеріалу з одночасним практичним застосуванням. — Авт.), деякі з них і сам проводив, побачив, що участь у Пласті допомагає розвиватися особистості — тут є багато моментів, яких мені не вистачало, коли був піонером, саме отакої практики, адже у нас усе було формальнішим.\nЯ от зараз читаю книжку, в якій написано, що для правильних людей, які не хочуть стати частиною системи нав'язуваного світу, не завадить щось навчитися робити своїми руками. І не так уже важливо, будуватимеш ти, здавалося б, непотрібну посеред поля браму-вхід до наметового табору, важливо, що ти САМ ЩОСЬ робитимеш. Крім самоствердження тут є, наприклад, екологічний момент: живучи на природі, ти не рубаєш живі дерева, використовуєш уже сухі, а після таборування прибираєш сліди своєї життєдіяльності.\nУ XXI столітті не варто забувати про своє коріння, жити в гармонії зі світом, який нас оточує. Сьогодні теж знайдуться люди, які захочуть відійти від стандартного відпочинку п'янки-гульки, отримати від життя більше, прожити його цікавіше, з користю».\n«Пласт — це велика гра»\nОлександр Поляков, старшопластун, курінь «Лісові Чорти», зв'язковий куреня ім. Івана Сірка: «До Пласту я потрапив у 13 років, з 90-го року, коли набиралися перші гуртки. Пригадую, рік перед тим ми у школі показово зняли піонерські краватки. І брат мого однокласника саме створював гурток. «Це щось цікавіше за піонерів», — сказав він нам і ми спробували. Нас зацікавив неформальний підхід, добровільність. Коли ти дістаєш знання через спілкування в групі, обговорюєш теми, яких у школі немає. Наприклад, на той час це була історія України, яку ми в школі не вчили, чи невідомий Шевченко. Або ти ні з того, ні з сього вдягаєш на плечі рюкзак і йдеш у Карпати. Цей момент мандрів дуже важливий, вони згуртовують, у колі друзів гарно вчити нові пісні: і народні, і суто пластові. Чи отримувати нові знання, припустімо, набуті на таких таборах навички я неодноразово застосовував у господарстві. Можливо, у XXI столітті деякі з них застаріли, але важливим є командний дух, який гартується під час таборування чи теренової гри, коли шестеро людей у команді роблять свою справу для досягнення спільного результату. Що зараз вчать на всеможливих тренінгах та семінарах? Як бути лідером та виховати корпоративний дух, який, відомо, підносить будь-яку фірму на вершини капіталістичного бізнесу. А в Пласті вже з дитинства пропонують можливість стати лідером, самовиразитися. У нас є таке мотто: Пласт — це велика гра. В неї ти бавишся все життя. Це така собі українська мафія, банда людей, які досягли чогось у житті».\nХристина Полякова, старшопластунка, курінь «Одержимі»: «Мій тато був у театральній трупі й багато ходив по горах. Маленькою я часто слухала його розповіді про карпатські мандрівки, ніч, ватри, друзів, пісні, намети... Я і сама відчула цю романтику, коли стала пластункою у 96-му році. Звичайно, потім також зрозуміла, що Пласт — не тільки життя на природі, а й виховання лідерських якостей, формування особистості. Участь у цій організації мені дала можливість самореалізуватися. З гордістю можу сказати, коли займалася ділянкою фінансів, ми зробили євроремонт у приміщенні, подбали про інтернет-забезпечення, оформили юридичні договори. А коли я тільки починала пластування в курені ім. Ольги Басараб, у ньому було п'ятеро осіб. Зараз це 50 дівчат-учасниць: розумниці, у гарних одностроях, з активною життєвою позицією. Ви собі не уявляєте, як приємно дивитися на них і усвідомлювати, що вони стали такими під твоїм керівництвом, що вони — оте наступне покоління, яке виховає таких самих.\nУ Пласті ми познайомилися з чоловіком. Він старший за мене, і коли я починала, був уже виховником. Ми зблизилися на зимовому пластовому таборі в Карпатах. Живемо разом уже 5 років, і поки не народилася дитина — продовжували активно пластувати, організовували табори, були в старшині організації. Нашого сина теж обов'язково віддамо в Пласт. До речі, важливим моментом у пластуванні є підтримка родини. Припустімо, нас із братом, який також був пластуном, завжди підтримували батьки. Розуміли, що організацію практично ніхто не фінансує, немає добре обладнаних приміщень для зборів і немає можливості централізовано купити намети, спальники чи рюкзаки. Одного разу мама моєї однокласниці, з якою ми разом пластували, зайшла на домівку, де саме зупинилися пластуни з іншого міста, ночували в спальниках, був, звичайно, безлад... І мама сказала: «Моя дитина до цих бомжів ходити не буде». У результаті її дитину виховувала вулиця, вона так і не отримала вищої освіти, ніде не працює... Я впевнена, якби вона залишилася серед нас, її життя склалося б по-іншому. Зазвичай колишні чи теперішні пластуни мають хороші роботи, адже практично з дитинства знають собі ціну та свій потенціал. Це велике коло знайомих, наприклад, у нашому сімейному бізнесі половина клієнтів — пластуни, які нам довіряють. Свою роботу я теж отримала завдяки зв'язкам у Пласті. У міськраді, облраді, у різних відомствах маємо знайомих-пластунів, до кого можна звернутися при потребі».\nДарина ГОРОВА, Україна молода


На кладовищі Чернівців відновили одну з найстаріших гробниць. Читайте на UKR.NET\nНа кладовищі Чернівців відновили одну з найстаріших гробниць\nНа Християнському кладовищі у Чернівцях відреставрували три надгробки, які мають культурне значення. Окрім гробниці родини Абрахамовичів відновили й надгробки Гжегожа Задуровича та священника Флоріана Мітульського. Про це пише Медіа агентство АСС з посиланням на допис пресслужби Чернівецької міськради.\nНад відновленням працювала польсько-українська група реставраторів. Реставрацію профінансували за підтримки Інституту польської культурної спадщини за кордоном «ПОЛОНІКА».\nНагадаємо, навесні 2021 року у Чернівецькій міській раді відбулася зустріч з Генеральним консулом Республіки Польща у Вінниці Дамяном Цярціньскі та віцеконсулом Генерального консульства Республіки Польща у Вінниці Бартошом Шеліга.\nКроки у співпраці з Польщею\nПроєкт з реставрації пам’ятників, а також надгробків польським діячам, воїнам та видатним постатям, які поховані на кладовищі на вулиці Зеленій став ще одним кроком у налагодженій співпраці з представниками Республіки Польща. Своєю чергою, консульство зазначило, що готове залучити польських експертів з реставрації, а також провести фінансування робіт.


Альбіна Джанабаєва розповіла правду про стосунки з Валерієм Меладзе – Свідок\n2 Липня 2018, 07:56\n«У моєму житті були різні періоди. З молодшим сином, Лукою, я довго сиділа в декретній відпустці – це моє власне рішення, і мені це було в задоволення. Зі старшим, Костею, склалося інакше: я дуже рано почала гастролювати – йому на той момент не виповнилося ще й півроку. І робота така інтенсивна, що її складно було поєднувати з вихованням дитини. Група «ВІА Гра» перебувала в розквіті, ми дуже багато їздили – концерти давали мало не кожен день. Звичайно, приїжджаючи додому, я намагалася, як могла, компенсувати Кості свою відсутність. Але що можна зробити, коли у тебе в запасі два дні з дитиною, а не бачив він тебе до цього тиждень? Звичайно, я весь час перебувала в нервовому напруженні через всю ситуацію. Але я стала частиною групи і не могла сказати: «Знаєте, мені треба побути вдома – я, мабуть, пропущу ці гастролі, не поїду з вами»», – поділилася Альбіна.\nТоді, за словами Джанабаєвої, Валерій був не надто залучений у виховання старшого сина:\n«Мені здається, взагалі будь-який тато підключається до виховання дітей, коли вони вже стають трохи дорослими. Вони обожнюють ходити разом в басейн, гуляти, дивитися кіно. Іноді Костя приходить з якимись мікросхемами, лампочками, вони удвох сідають і розбираються в тому, як все влаштовано», – зізналася вона.\nОтож, варто зробити висновок, що Валерій не настільки займається вихованням дітей, як Альбіна. Хоча, звісно, їх молодшому синові пощастило більше – адже він бачить тата щодня, а не лише по святах, як це було зі старшим.\nМасштабные пробки образовались на въездах в Киев из-за…\nТелеведущая опозорилась из-за неумелого использования фоторедактора. Известная телеведущая…\nЗлата Митчелл продемонстрировала необычное умение. Старшая дочь популярной телеведущей…


Оголошується набір команд для участі у чемпіонаті Житомирської області з пляжного футболу - 04141.com.ua\nОголошується набір команд для участі у чемпіонаті Житомирської області з пляжного футболу\nЗапрошуємо команди для участі у Першому чемпіонаті Житомирської області з пляжного футболу, який розпочнеться в липні. Ігри будуть проходити ввечері по буднях в Гідропарку м. Житомира, де федерацією футболу Житомирської області, разом із футзальним клубом "Інбев" Житомир буде, в найближчий час, обладнане перше поле для пляжного футболу в Житомирській області. Очікується, що чемпіонат викличе неабиякий ажіотаж та стане традиційним для Житомирщини, адже всього в декількох областях нашої держави є обладнані майданчики для гри у пляжний футбол, який, між іншим, визнано Олімпійським видом спорту. Запрошуємо усі бажаючі аматорські та професійні команди долучитися до справжнього футбольного свята та взяти участь у чемпіонаті. Система проведення чемпіонату та календар буде сформовано після подання заявок командами. Заявки приймаються до 5 липня. Завантажити заявковий лист можна за посиланням: ТУТ. Деталі за телефоном: тел./VIBER: (096) 726-26-09 – Олег


Як держава фінансує церкву в Німеччині | Події економіки: оцінки, прогнози, коментарі з Німеччини та Європи | DW | 17.10.2013\nВеликі кошти на утримання єпископа Лімбурзького неприємно вразили багатьох. Скандал пролив світло на те, що церкви у ФРН не повинні декларувати свої фінанси та отримують гроші і від держави.\nБлизько 460 мільйонів євро отримали католицька та євангельська церкви Німеччини у 2012 році з державної скарбниці. Ця щорічна підтримка, так звана дотація, має історичне пояснення. На початку XIX століття церкви втратили велику частину свого майна унаслідок секуляризації. Наполеон відчужував церковну власність по всій Європі. І за це їм відтоді сплачується дотація, що багаторазово фіксувалося в угодах з Ватиканом. Розмір відшкоджування від землі до землі різниться. Ці суми прописані і у Конституції ФРН – пережиток веймарських часів.\nКритик церкви Інґрид Маттеус-Майєр\nУтім, ці норми давно слід було скасувати, вважає колишня фінансова експертка СДПН та колишня менеджер банку Інґрид Маттеус-Майєр. "Це порушення Конституції", - каже DW політик та наголошує, що вже на початку XIX століття було заплановано замінити цю компенсацію одноразовою виплатою. Маттеус-Майєр давно виступає за розмежування церкви та держави.\nПолітолог та публіцист Карстен Фрерк теж вважає, що дотація не відповідає Конституції. "Ще у Веймарській конституції містився заклик до законотворців припинити ці держвиплати", - нагадує він. Але, продовжує Фрерк, сталась велика інфляція із світовою економічною кризою, це питання відклали в довгу шухляду.\nЦеркви як підприємства\nПолітолог Карстен Фрерк\nОднак 460 мільйонів – лише мала частина грошей, якими держава підтримує церкви. Дев'ять мільярдів на рік вони отримують лише з церковних податків, які платить кожен член релігійної громади і які збирає держава.\nЯкщо уважно поглянути на церковні фінанси, то, за оцінками Карстена Фрерка, можна побачити кілька основних джерел надходжень. Надходження з церковних податків та зборів, від соціальних установ та церковної власності. Є джерела доходів, про які ми навіть не здогадувалися, зауважує Фрерк.\nЦерква допомагає, але..\nОбидві великі християнські церкви утримують чимало соціальних установ, лікарень, дитсадків та будинків для літніх людей. Однак сама церква фінансує лише маленьку частину витрат на їхню роботу, пояснює політолог Фрерк.\n"Організаціям Caritas та Diakonie церква надає лише 2 відсотки коштів. І от є ця легенда про те, що церква робить так багато доброго. Вона-то це робить, але не фінансує", - каже Фрерк. Більшість справ, які приписують церкві, фінансує держава, додає він.\nЄпископ Лімбурзький Тебарц ван Ельст, з якого почалась дискусія про церковні фінанси\nДержава виділяє гроші навіть на зарплати єпископам, католицьким службовцям, а також оплачує будівельні та ремонтні роботи щодо церковної нерухомості. Наприклад, баварська рахункова палата встановила нещодавно, що земля Баварія субсидує 700 церков. Витрати становлять загалом 40 мільйонів євро. Ще 90 мільйонів ідуть на персонал баварських храмів. Подекуди із безліччю різних цифр плутаються навіть фахівці. А спеціальна законодавча норма дозволяє церквам не декларувати державі свою фінансову звітність.\n"Тут панує цілковита непрозорість, - критикує Інґрид Маттеус-Майєр. – Лише дотація Північного Рейну-Вестфалії католицькій церкві дорівнює шести мільйонам євро. Але скільки отримує єпископ Кельнський Майснер, це державі невідомо". Масштаби церковного майна також ніким не пораховані, хоча "церква є одним із найбільших землевласників у Німеччині".\nВеликі партії ФРН досі не чіпали привілеїв церкви. За словами Маттеус-Майєр, це пояснюється тим, що християнські партії хотіли їх зберегти. Інші ж, каже політик, хоча й знають, що так не можна, але "бояться йти наперекір церкві". Цю структуру зламати дуже важко, упевнена соціал-демократка. Деякі єпископати, утім, вже стали відкритішими. Гамбург, Ессен, Мюнстер та Шпеєр надали інформацію про свої фінанси.\nЗагадковий Банк Ватикану\nТеми Німеччина (ФРН), Церква\nКлючові слова Німеччина, церква, фінансування, церковний податок, дотації, єпископ Лімбурзький, єпископ Лімбурга\nПостійне посилання https://p.dw.com/p/1A170\nСюрприз для баварців: інвестор виявився податківцем Януковича 23.12.2019\nУ баварському Бад Кіссінгені протестують проти українського інвестора, який купив хокейну арену, а потім викинув з неї спортсменів. Інвестором, як з’ясувала DW, виявився податківець-втікач часів Януковича.


З Днем української писемності та мови | Марківська громада Старобільського району Луганської області\nДата: 09.11.2021 07:59\nСьогодні свято української мови та писемності, день, коли у нас є нагода вклонитися Слову в його красі та виразності, влучності й розмаїтті. Мова, душа нації, як величний Дніпро, увібрала крапельки, струмочки, потічки слів, приказок, думок, текстів, живого спілкування. Державність мови є універсальною формою об’єднання людей в одне ціле, в одну націю, це важливий чинник самовизначення нації, надійна основа розвитку держави.\nВітаю усіх з цим святом і закликаю оберігати та розвивати українську мову, будувати незалежну, не лише політично, а й духовно вільну країну, виховувати гідних представників свого народу й пишатися своєю Батьківщиною. Бажаю всім нам любити та берегти нашу співочу мову. Нехай материнське слово буде для всіх нас оберегом!


Абориген Криму — Султанський кандиль | Земля моя годувальниця\nНа знімку: плоди Білого синапу.\nБілий синап, як і всі синапи, — старовинний місцевий, аборигенний сорт кримських яблук. У давні часи він був відомий так само під назвою Таувшан-баш, що в перекладі з тюркської означає Заяча голова (хоча зовсім на неї не схожий), Стамбульський синап і, нарешті, Султанський кандиль. До революції на Кримському півострові цей сорт займав великі площі, але з часом, із засиллям європейських сортів, особливо на слаборослих підщепах, почав зникати. Залишились окремі старі сильнорослі дерева, переважно на присадибних ділянках.\nЯблуко у цього синапу красиве, велике, іноді навіть дуже велике, довге, у плані начебто трикутне, в ділянці чашечкової западини злегка ребристе. Шкірка доволі тонка, гладка, дуже світла, зеленувата, майже біла, в особливо жаркі роки на сонячному боці з’являється легенький рожевий рум’янець, котрий буває досить рідко. М’якоть м’яка, солодка, має приємний, специфічний «синапський» букет.\nДерево розвивається сильно, особливо на вологих ґрунтах, і відзначається щедрою врожайністю. Л.П. Симиренко писав, що, крім, Бахчисарайського району, Білий синап трапляється майже винятково в садах Карасубазарського (нині Білогірського) району. У колгоспному саду ми застали насадження цього сорту на сильнорослій підщепі. Вони відзначались високим і стабільним урожаєм. Сьогодні в садівницьких господарствах «Весна» і «Перемога» Нижньогірського району є промислові насадження Білого синапу на середньорослій підщепі, котрі щороку буквально ламаються від рясноти плодів, набуваючи «плакучої» форми.\nНа слаборослій підщепі Білий синап поводить себе, як класичний інтенсивний сорт: перші плоди з’являються ще в розсаднику. У рік садіння молодий сад спроможний принести 10-15 ц прекрасних яблук із гектара. Плантація у віці 5-12 років дає не менше 30 т із гектара, як і будь-який сучасний європейський сад. Але, на відміну від «варягів», Білий синап за багато століть пристосувався до викрутасів нашого клімату. Він прекрасно витримує весняні поворотні холоди, заморозки під час цвітіння, тривалі повітряні посухи влітку, слабо уражається паршею, борошнистою росою та яблуневою плодожеркою. Зимостійкий, посухостійкий, урожайний.\nЯблука — просто смакота. Вони рекомендуються дітям із найбільш раннього віку, особливо тим, хто потерпає від алергії на харчові продукти. У домашніх умовах ці яблука прекрасно зберігаються, не втрачаючи своїх смакових якостей, до середини квітня, у промисловому холодильнику — до двох років. Варення, джеми, соки, повидло, мармелад із цих яблук надзвичайно смачні. Окремий делікатес — мочений Білий синап, але для цього доводиться відбирати плоди дрібніші.\nМи багато років вирощуємо саджанці цього дивовижного сорту, він — окраса нашого плодового саду. Онуки вибирають із вази, що стоїть на столі, спочатку Білий синап, а потім уже їдять інші яблука, кому які більше подобаються. І для друзів так само кращий подарунок — ящичок Султанського кандилю.\nСимферопольского р-ну, АР Крим, 97523.\nСтаття опублікована в газеті «Земля моя годувальниця» № 5(631) від 1 лютого 2012 р., стор.8.


Через три місяці після народження нашої дочки, свекруха стала мені натякати, що у Жені є інша. Причому не просто інтрижка на стороні, а справжня сім’я. Жінка, з якою він жив, до мене. Що у них є син — Погляд\nОлена дуже не любила домашньої роботи. Вона молода, красива та доглянута жінка, останнім часом сидить вдома. Вона довго просила чоловіка знайти домробітницю, та він завжди був проти, адже дружина сама все може зробити. Тоді Олена вирішила, що зробить так, що вдомі завжди буде чисто, але чоловікові про це знати не обов’язково\nВ ceлi мoя cecтpa зiбpaлacя poбити вeciлля. Я зapoбляю дyжe дoбpe i виpiшилa, щo пoдapyю їй дopoгий xoлoдильник, aджe вoнa coбi тaкий нe змoжe кyпити. А чoлoвiк кaжe, щo дocтaтньo i 1000 гpивeнь дaти. Тa вce cклaлocя зoвciм пo iншoмy


Ромны. Romny. Ромни. інфо Новости Справка Объявления - Микола Калашник: «Є настрій і бажання продовжувати велику справу, розпочату в 2011 році»\nРомни.інфо Вісті Роменщини Микола Калашник: «Є настрій і бажання продовжувати велику справу, розпочату в 2011 році»\nМикола Калашник: «Є настрій і бажання продовжувати велику справу, розпочату в 2011 році»\nСереда, 11 січня 2012, 21:35\tРомни, Сумська область\nНовий рік – це своєрідний рубіж, коли підбиваєш підсумки, оцінюєш пройдене і закладаєш орієнтири на майбутнє. У переддень свята наш кореспондент поспілкувався з міським головою Миколою Калашником.\n– Миколо Кириловичу, збігають останні дні й години 2011 року. Які враження залишив рік, що завершується?\n– Загалом роком задоволений. Мабуть, не варто ще раз перераховувати все зроблене, бо про це я із заступниками і депутатами звітував перед громадою в листопаді. Додам лише, що тоді ми говорили про завершення будівництва СЗОШ № 1, а нині – школа гостинно відкрила дітворі свої двері. Виконано ямковий ремонт ще ряду доріг. Продовжується оновлення вуличного освітлення в центральній частині Ромен. Добудовується станція знезалізнення води. Триває упорядкування міського парку культури і відпочинку. Розпочато велику роботу з реконструкції дитячого оздоровчого табору „Вогник”. Капітально відремонтовано міську центральну бібліотеку для дорослих ім. Антоненка-Давидовича та ряд тротуарів.\n– Які питання не вдалося вирішити і чому?\n– Не в повному обсязі виконані роботи з підсипання доріг шлаком. Бо були арештовані рахунки головного управління міського господарства та виникли труднощі з вагонами. Не працює комунальна баня. Не закінчено ремонт радіоточок у мікрорайонах міста. Всі ці роботи виконуватимуться у 2012 році.\n– Кілька слів про ремонт доріг. Чи все було „гладко”?\n– На жаль, ні. Головна біда – довга тендерна процедура, що тягнеться 45-50 днів. Але чекати не можна, бо літо в нашому регіоні не 12 місяців. Завдяки глибокому розумінню проблем міста депутатом обласної ради Олександром Саєнком ці питання ми вирішували. Тонкощів не озвучуватиму, але все виконувалося своєчасно.\n– Чи задоволені Ви роботою заступників, начальників управлінь, служб, відділів?\n– Складне питання. Якби всі заступники, які на першій сесії міської ради з тремтінням у голосі обіцяли вірою і правдою, з урахуванням своїх професійних якостей, служити громаді, дійсно так діяли, то ми зробили б у місті набагато більше. Але є проблеми, є питання з кадрами. Я вірив, що ті люди, яким після складного передвиборчого процесу довірив разом зі мною вирішувати всі питання життя міста, не будуть говорити: „Ну й що, що сказав голова? Ми зробимо по-своєму”. Але, на жаль, трапляється й таке...\n– У місті 46 депутатів, половина – обрані за партійними списками, половина – в мажоритарних округах. Скільки депутатів прозвітували про свою роботу разом з вами в листопаді цього року? Як оцінюєте діяльність депутатського корпусу міста?\n– Разом зі мною звітували на зустрічах у кварталах міста 8 депутатів, обраних за партійними списками, та 21 мажоритарник. Всі народні обранці, особливо хто працював добросовісно, звітували, як кажуть, з потом на чолі, бо хвилювалися. Але були й звіти лише для звіту.\nДо речі, чомусь дехто після обрання депутатом вважає, що головне його завдання – роздавати всім цінні вказівки, починаючи з міського голови й до Президента України. Часом відсутня елементарна депутатська етика, а ще – чітке знання прав і обов’язків. Можливо тому, що ми практично не проводили роз’яснення всіх аспектів діяльності представників громади у міській раді. Були якісь потуги, але дуже слабі.\n– Чи відчуваєте розуміння з боку громади Ромен?\n– Дуже вдячний за терпіння, розуміння політичної і економічної обстановки в місті, області, державі. Я щиро вірю в роменців, стараюся жити їхніми здобутками і проблемами, бідами і радощами. Не боюся людей, сміливо йду в будь-який колектив. Сподіваюся, що не втратив довіри жителів міста, вони – мій захист і опора, і, в свою чергу, роблю все, щоб теж бути захисником і опорою людям.\n– І все-таки, Миколо Кириловичу, Ви не назвали жодного прізвища. Це навмисно?\n– Кожен, хто прочитає це інтерв’ю, зрозуміє, про кого йде мова, не таке у нас і велике місто.\n– І на завершення, Ваші плани на 2012 рік та побажання роменцям.\n– У жодному разі не збираюся опускати руки. Є настрій і бажання продовжити велику справу, розпочату в 2011 році. Це й створення малої академії наук у місті, і ремонт м’яких покрівель на багатоповерхівках та швів у панельних будинках, і встановлення нових дитячих майданчиків, ремонт доріг, пошуки інвесторів для розвитку промисловості.\nВже погоджено питання на рівні голови ОДА Ю.П. Чмиря щодо ремонту ЦРЛ та придбання нового рентгенобладнання для лікарні. Продовжуватиметься реконструкція дитячого табору „Вогник”. Заплановано спорудження нових та ремонт старих автозупинок і ще великий перелік робіт, які мають бути підтверджені бюджетом міста на 2012 рік.\nГромаду міста вітаю з Новим роком та Різдвом Христовим!\nБажаю кожній сім’ї щастя, злагоди, достатку і всіляких гараздів, чистого неба над головою. Нехай збуваються ваші найзаповітніші мрії!


Тема: Практичне заняття. Як у Стародавньому Китаї розвивались наукові знання, писемність та освіта (Всесвітня історія. Історія України 6 клас. Нова програма) | Шкільне життя\nТема: Практичне заняття. Як у Стародавньому Китаї розвивались наукові знання, писемність та освіта (Всесвітня історія. Історія України 6 клас. Нова програма)\nзастосовувати та пояснювати на прикладах поняття: «конфуціанство»;\nхарактеризувати релігійні погляди і культурні здобутки мешканців давнього Китаю;\nоцінювати внесок Китаю у світову культуру.\n1.Самостійна робота, ключ – 1.В 2.В 3.Б 4.А 5.Г 6.В 7.Б 8.В 9.Г 10.Б\nВаш підручник надрукований на папері. І папір, і найдавніший спосіб друкарства тисячі років тому були винайдені в далекому Китаї. Також важко собі уявити корабель або літак без компаса, який так само винайшли в цій давній країні. Китайські майстри вдягали в шовкові одежі заможних людей в усьому стародавньому світі.\nСьогодні на нашому практичному занятті ми дізнаємось не тільки про наукові знання, а й про писемність та освіту Стародавнього Китаю.\nУрок проходить у роботі в парах\nСкладіть у зошитах таблицю «Винаходи стародавніх китайців». Доповніть таблицю назвами винаходів, про які ви дізнались з §22-23\nВинахід Де (для чого) використовувався\nВизначте за таблицею типи письма, що набули поширення у Єгипті, Дворіччі, Фінікії та Китаї. Порівняйте їх.\nСкладіть план тексту с.113-114. Спираючись на нього й ілюстрацію, розкажіть про особливості освіти в Стародавньому Китаї.\nОпрацювати матеріал § 24\nСкласти тематичний кросворд\nЗавантажити: Тема: Практичне заняття. Як у Стародавньому Китаї розвивались наукові знання, писемність та освіта (Всесвітня історія. Історія України 6 клас. Нова програма) (Розмір: 61.3 KB, Завантажень: 2174)


звільняюче дихання Саторі - Радикальное прощение в Украине\nГлавная страница » Освобождающее дыхание Сатори\n* розслабити тілесні затискачі,\n* звільнитися від обтяжуючих відбитків минулих подій (болю, образ, відчаю, безсилля і гніву спалюють зсередини),\n* перетворити “негативну” енергію,\n* розкрити ресурси сили і впевненості, гарного настрою і самопочуття, емоційної стійкості\n* навчитися справлятися з сильними почуттями, не втрачаючи самовладання (гнів, страх, образа, біль),\n* навчитися керувати стресом,\n* навчитися розслаблятися і піднімати свій життєвий тонус\nЯк проходить (Колін Тіппінг, книга “радикальне прощення”):\nДихальна вправа» Саторі «здійснюється так: лежачи на підлозі, людина усвідомлено дихає»по колу”. Іншими словами, потрібно дихати без пауз між вдихом і видихом, зберігаючи повне усвідомлення. Вправа виконується під гучні звуки спеціально підібраної музики.\nЛюдина дихає від 40 до 60 хвилин через рот. Іноді він робить глибокі довгі вдихи, наповнюючи повітрям живіт, а іноді дихає швидко і поверхнево – тільки верхньою частиною грудної клітини. Таке дихання дозволяє дуже сильно наситити організм киснем, і в результаті тіло вивільняє витіснені емоції, які накопичувалися всередині клітин у вигляді застою енергії. З вивільненням енергетичного застою людина нерідко усвідомлює відповідні почуття. Іноді ці почуття проявляються як чисті емоції, – наприклад, смуток, гнів, відчай, – поза зв’язком з супутніми їм спогадами. Або ж спочатку людина може чітко згадати події, ідеї, асоціації або уявлення, які стали причиною виникнення і придушення тих чи інших емоцій. Цей спогад може спливти також в символічній або метафоричній формі. Можуть взагалі не прийти ніякі свідомі спогади. Переживання значно різняться у різних людей і в однієї людини під час різних сеансів, і передбачити що-небудь неможливо.\nКоли емоції виходять на поверхню, людина їх видихає, що дозволяє не тільки в повній мірі відчути, але і відпустити їх. Люди нерідко затримують дихання, щоб впоратися зі своїми емоціями, – а інтенсивне дихання допомагає відчути і вивільнити їх. У деяких випадках люди вивільняють свої емоції під час дихального сеансу вербально або кінестетично. Але незалежно від того, яким саме чином вивільняються емоції, результатом цього процесу майже незмінно буває глибоке умиротворення.\nЦя проста техніка має значний і стійкий цілющий вплив. Я, не вагаючись, рекомендую дані вправи всім, хто всерйоз хоче звільнитися від емоційного мотлоху.\nДихальна вправа» Саторі ” приносить такі глибокі результати саме тому, що весь процес відбувається всередині самої людини, – без якого б то не було втручання, маніпуляції або керівництва з боку асистента. Насправді, асистент потрібен лише для того, щоб забезпечити безпеку дихаючого і допомогти йому пройти через свої почуття (адже іноді вони можуть виявитися страшними), а не пригнічувати їх знову. Тому я не рекомендував би виконувати цю вправу поодинці.”


Походив із православної шляхетської родини з м. Яворова в Галичині, яка після Андрусівського миру 1667 р. переїхала в Красилівку поблизу Ніжина. Освіту здобув у Києво-Могилянській академії та єзуїтських школах Любліна, Львова, Познані, Вільно. Для навчання у вищих навчальних закладах Речі Посполитої був змушений прийняти католицтво, якого відрікся, повернувшись до Києва.\n1689 р. прийняв\nчернецтво під іменем Стефана, одержав професорське звання й розпочав викладацьку діяльність у Києво-Могилянській академії: читав курси поетики, риторики, філософії, теології. За наказом царя Петра І був переведений у Росію, де його висвятили 1700 р. на митрополита рязанського і муромського, а 1702 р. став екзархом і блюстителем патріаршого престолу, президентом Слов’яно-греко-латинської академії у Москві. В цей час він активно підгримував діяльність Петра І, негативно поставився до повстання гетьмана І. Мазепи, брав участь у акції його церковного прокляття, написав ряд поетичних творів, у яких ганьбив гетьмана.\nостанні роки життя виступав проти діяльності Ф. Прокоповича, спрямованої на секуляризацію і централізацію суспільства. Протестував проти перетворення православної церкви на бюрократичний додаток держави. 1721 р. обійняв найвищу в російській церкві посаду – президента Священного Синоду, хоча виливу на церковні справи вже не мав.\nБіографія Стефана Яворського Яворський Стефан (1658-1722) Письменник, філософ, церковний діяч Стефан Яворський (в миру – Семен Іванович Яворський) народився в містечку Яворі біля Турки (тепер Львівська область) у...\nНЕРУНОВИЧ ІНОКЕНТІЙ НЕРУНОВИЧ ІНОКЕНТІЙ (р. нар. невід., Київ – 26.07.1741, Іркутськ) – культурно-освітній діяч, поет. 1721 р. закінчив повний курс Київської академії, після чого прийняв чернечий сан...\nЛазар Баранович Преосвященний Лазар (Баранович), архієпископ Чернігівський і Новгород-Сіверський (1620 – 1693) Біографія Народився в 1620 р. в Україні. Навчався в школі Київського Братського Богоявленського монастиря. Остаточну...\nPrevious Post: Роман Андріяшик\nNext Post: Платонов – письменник не звичайний


Кохайтеся, чорнобриві @ Makhauser's » personal blog\nРосійська агресія — це наші реалії останніх 8 років. А якщо точніше, то кількох сотень, вісім же років триває остання ескалація. І все йде до того, що вона дійсно стане останньої для Змії. Принаймні у поточному виді.\nЗброя, агресія, терор — це не відповідь та не розв'язок. Це безсилля, це агонія, це останній подих кривавого режиму, який давно слід було зупинити. Тільки в новітній історії були Молдова, Грузія, Сирія, ЦАР, Венесуела, Ічкерія, де-факто окупація Білорусі; і, звичайно, війна проти України.\nКсенофобія та шовінізм — фірмові страви від кремлівського шефа, світ грається у дуже небезпечну гру заохочуючи його до дії. Залякування санкціями, які активують лише у разі (чергового) наступу, постачання ворогу товарів подвійного призначення (так, дивлюся на тебе, Німеччина) — це все надто пізно та неефективно. З психопатами треба розмовляти інакше, або ж не розмовляти взагалі.\nУкраїнська "авантюра" — це остання помилка Росії. Звичайно, не хотілося б масштабної війни, бо це точно призведе до жертв. Російська Федерація — як країна-гопник, країна-терорист та країна-клептоман — може експортувати лише хаос та смерть (і добрива для родючих українських чорноземів), а тому вибір не завжди є. А тому треба зберігати спокій, допомагати армії та волонтерам хто чим може (гроші, обладнання, медичні препарати) та пам'ятати слова Кобзаря.\n"Кохайтеся, чорнобриві, та не з москалями. Бо москалі — чужі люде, роблять лихо з вами".


На Волині розглянули відкриття нового пункту пропуску\nП'ятниця, 21 вересня 2018, 16:56\nНа інвестиційному форумі у Луцьку т.в.о. заступника начальника Волинської митниці ДФС Тетяна Кравець презентувала проект "Пункт пропуску "Амбуків-Грудек": економічні, інвестиційні та іміджеві переваги для Волині".\nПосадовець проаналізувала сталу тенденцію до збільшення кількості експортних вантажних перевезень з України: якщо до 2015 р. кількість транспортних засобів без вантажу становила до 60 %, то у 2017 – 26,4 %, у 2018 р. – 22,7 %, – повідомляє прес-служба Волинської митниці ГУ ДФС.\nДля розвитку експортного потенціалу країни, для поглиблення торгової кооперації з країнами ЄС особливо важлива інфраструктурна готовність пунктів пропуску забезпечити цей ріст, –пояснила Тетяна Кравець.\n"На жаль, на українсько-польському кордоні в області нині "Ягодин" – єдиний можливий автомобільний пункт пропуску для вантажів, що пов'язано з особливістю лінії державного кордону, яка проходить по річці Західний Буг. Проте Ягодин – не єдиний можливий напрямок переміщення вантажів, оскільки маємо ще один міст, для залізничного сполучення", – продовжила вона.\nВ зоні діяльності Волинської митниці функціонує міжнародний залізничний пункт пропуску "Володимир-Волинський – Хрубешув" (м/п "Ізов") з пунктами контролю по станціях "Ізов" та "Лудин". Цей пункт пропуску обслуговує винятково вантажні залізничні перевезення і основною особливістю його є наявність широкої колії (1520мм) до м. Катовіце (РП). На ній не потрібно витрачати час та кошти на перестановку колісних пар.\nПитання реконструкції мостових переходів потребує окремого вивчення, однак в Україні (м.Київ) уже існують реалізовані технічні рішення об'єднання мостових переходів для залізничного та автомобільного сполучення.\nУ разі його розбудови відстань від нього до п/п "Ягодин-Дорохуськ" становитиме 55 км, до п/п "Рава-Руська – Хребенне" – 75 км. Тобто, крім нагальної потреби та логістичної привабливості такого технічного рішення, Україна наблизиться до стандартів Європейського Союзу, відповідно до яких відстань між пунктами пропуску не повинна перевищувати 40 км. Зараз відстань між Ягодином і найближчою Равою Руською – 130 км.\nРеалізація такого проекту матиме значні переваги:\n1. Окрема спрямованість – тільки для вантажних перевезень – дозволяє уникати розпорошеності уваги особового складу, прискорює процедури митного контролю та пропуску товарів.\n2. Можливість здійснення комбінованих перевезень, а значить – створення логістичного центру з перевалкою вантажів на різні види транспорту, в т.ч. активізація контейнерних перевезень; можливість зберігання великих партій вантажів під митним контролем та випуск у вільний обіг подрібнених партій, в т.ч. насипних вантажів.\n3. Важливо, що з української сторони в районі станцій Ізов, Лудин фактично відсутні населені пункти. Тому не буде виникати питань щодо інфраструктурної розбудови пункту пропуску, які є наприклад по МАПП "Устилуг", де пункт пропуску розташовано фактично в населеному пункті. А враховуючи відсутність відповідної інфраструктури для автомобільного пункту пропуску як з української, так і з польської сторони, можливо розглядати питання розбудови лише на одній із сторін та здійснення в ньому спільних контрольних процедур.\n4. Завжди актуальний чинник – це максимальне здешевлення інфраструктурних проектів. Можливість модернізації існуючого мостового переходу дозволяє розглядати такий проект як найбільш перспективний з точки зору окупності капіталовкладень.\n5. Насамкінець, розбудова пункту пропуску – це завжди серйозний поштовх для комплексного розвитку регіону: сфера обслуговування, створення додаткових робочих місць, тощо.\nмитниця кордон Луцьк Волинь


Часто список запрошених на весілля гостей стає причиною сварок між майбутніми родичами.\nОдні мріють про тихе весіллі в тісному сімейному колі, інші ж навпаки, бажають закотити «бенкет горою». Але хто б там що не казав, а яким буде весілля вирішувати молодятам - адже це їх день! Тому не дозволяйте своїм родичам маніпулювати вами, навіть якщо всі витрати повністю лежать на їх плечах.\nПерш ніж почати складання списку запрошених, визначитеся з сумою, які ви готові витратити на них. Для цього потрібно врахувати орендну плату за банкетний зал, вартість страв і т.д. Так ви зможете розрахувати приблизну суму, яку вам доведеться витратити на кожного запрошеного людини.\nЗапам'ятайте, що не можна нікого запрошувати до того моменту, як ви складете список гостей.\nТрапляється так, що заскочені зненацька молоді запрошують на торжество когось хто поцікавився цим, а потім сильно про це шкодують. Тому радимо вам заздалегідь підготувати відповіді на подібні питання. Приміром, можна сказати, що ви поки точно не вирішили в який день буде торжество.\nНе потрібно запрошувати родичів, яких ви не знаєте особисто. Якщо ви довірили складання списку своїм батькам, то попросіть не вписується туди тих людей, яких ви ніколи в своєму житті не бачили.\nЯкщо говорити про колег, то тут одне правило - або запрошувати весь колектив, або ж не запрошувати зовсім нікого. Винятком можуть стати лише дуже близькі друзі. Ще можна запросити свого начальника.\n«Дозвілля для двох ТОП 10 фільмів, які варто подивитися з коханим»


«1+1» покаже документальний фільм «Небесна сотня» – спільний проект з Babylon’13\nЗ його слів, «Небесна сотня» - це 45-хвилинний фільм, присвячений загиблим за час революції. У ньому автори зосередилися на подіях 18, 19, 20 лютого, коли відбувався масовий розстріл снайперами людей на майдані. «Це не фільм-розслідування, а осмислення певних речей, - каже пан Тихий. - Вийшов непоганий телевізійний фільм. У ньому зібрані розповіді учасників подій на майдані - сотників, медиків, силовиків».\n«"1+1" допомагає нам редактурою, адміністративною роботою. Наприклад, ми використовуємо багато матеріалів, знятих репортерами з різних каналів, і "1+1" допомагає домовитися з телеканалами», - розповів пан Тихий.\nТворче об'єднання Babylon'13 очікує, що проект «Зима, що нас змінила» зможе перевести події Євромайдану на новий історично-культурний рівень. «Ми хотіли розказати про події революції для людей, які не були учасниками майдану. Очікуємо, що це не лише просвітницька робота, а завдяки цьому циклу люди почнуть дивитися на Євромайдан іще з одного боку. Завдання цього проекту - перевести події на історично-культурний рівень», - наголосив пан Тихий.


Матеріали за 19.05.2017 » Офіційний сайт Черкаської обласної ради. Новини, події, анонси, інформація про раду та депутатів\n19 травня 2017 року у великій залі Будинку рад голова Володимир Дзега провів пленарне засідання 16 позачергової сесії Драбівської районної ради. У роботі сесії взяли участь голова районної державної адміністрації Іван Гайдай, начальники окремих управлінь і відділів районної державної адміністрації та керівники підприємств, установ і організацій, представники засобів масової інформації. Передувала сесії робота...\nПроцеси оновлення системи державного управління, децентралізація влади, реформування місцевого самоврядування, модернізації державної служби України та служби в органах місцевого самоврядування, що відбуваються на сучасному етапі розвитку української держави, ставлять нові вимоги до професійних та особистісних якостей службовців органів публічної влади, рівня їх професіоналізму та компетентності В Черкаському...\n18 травня 2017 року у великому актовому залі управління агропромислового розвитку райдержадміністраці відбулось районне свято обдарованих учнів «Перлини майбутнього – 2017». Вшановувати обдарованих школярів Уманщини освітянська громада району зібралася уже вдев’яте. На свято запрошено переможців та призерів обласних олімпіад з базових дисциплін, конкурсу науково-дослідницьких робіт Малої Академії наук, інших...


29 червня виповнилося 14 років з дня відходу до вічності блаженної пам’яті владики Михайла Сабриги, єпарха Тернопільського.\nУ цей день у Марійському духовному центрі «Зарваниця» відбулася заупокійна Свята Літургія, яку очолив сотрудник МДЦ о. Ярослав Новіцький спільно з адміністратором МДЦ «Зарваниця» о. Ігорем Засійбідою та сотрудником о. Зеновієм Пахолком. Відтак священники відслужили панахиду на місці поховання владики Михайла, у криптах дзвіниці Марійського духовного центру.\nПреосвященний владика Михайло Сабрига народився 22 листопада 1940 року у с. Бортків Золочівського району Львівської області.\n24 лютого 1974 року отримав священничі свячення з рук митрополита Володимира Стернюка, а 11 жовтня 1986 року, у час підпілля, таємно відбулася єпископська хіротонія. З виходом УГКЦ із підпілля владика Михайло став єпископом-помічником Львівської архиєпархії.\nЗ січня 1990 року він служив у Тернополі. У 1992 на Синоді Єпископів УГКЦ було ухвалено створити Тернопільську єпархію, а владику Михаїла призначили її екзархом. У 1993 році була створена Тернопільсько-Зборівська єпархія і владику Михайла було номіновано її єпархом.\nПомер блаженної пам’яті владика Михайло Сабрига 29 червня 2006 року на 66-му році життя.


Гра Anarchy Online онлайн реєстрація. Грати в Anarchy Online Онлайн\nАльтернативні назви: Anarchy Online, Анархія\nГрати в Anarchy Online\nОнлайн гра Anarchy являє собою всіма визнану MMORPG, дії якої розгортаються в далекому майбутньому на планеті Rubi-ka. & nbsp;\nПланета охоплена кровопролитної боротьбою між корпорацією Omni-Tek і повсталими кланами за контроль над планетою, а також за родовища нотума (паливо для нанороботів). Починати грати в гру Anarchy Online тобі доведеться в ролі жителя однієї з провінційних планет галактики, якою управляє могутня корпорація.\nГра Anarchy Online достатньо симпатично виконана графічно, відчувається, що розробники добре пропрацювали сюжетну лінію, та й музика підібрана добре.\nПеред тим, як почати грати в Anarchy Online, потрібно пройти реєстрацію. Реєстрація в грі Anarchy Online сама стандартна:\nнеобхідно ввести ім'я користувача\nввести і підтвердити пароль\nознайомитися з ліцензійним і користувальницькою угодами\nПри бажанні можна підписатися на оновлення новин Funcom. А якщо ти вже зареєстрований у Funcom, то повторна реєстрація тобі зовсім не потрібна, просто переходиш відразу до другого етапу. У Anarchy онлайн реєстрація включає в себе і завантаження клієнта гри. Завантаживши оригінальний клієнт гри, і, встановивши його на свій комп'ютер, ти отримаєш доступ не тільки до оригіналу гри, але і до його доповнень Notum Wars, Shadowlands, Alien Invasion, Lost Eden і Legacy of the Xan.\nКоли реєстрація Anarchy Online закінчена, тобі буде запропоновано створити свого персонажа: визначитися з фракцією (Neutral, Clan, Omni-Tek), расою підлогою, унікальними навичками і професіями майбутнього персонажа.\nУ Anarchy Online грати можна за одну з чотирьох рас. Хомо Солітос більше за всіх інших ототожнюються з сучасною людиною, а расові особливості допоможуть гравцеві добитися успіху в будь-якій професії, проте вони не можуть спеціалізуватися в якій-небудь одній області. Атрокси & ndash; це безстатеві істоти, що володіють великою силою, витривалістю і самовідданістю, тому Strength і Stamina перевищують показники решти рас, що дозволяє їм бути відмінними бійцями.\nОпіфекси & ndash; це раса, створена для розвідки і секретних операцій, характеризуються високим рівнем Agility і Evades, що дозволяє її представникам ухилитися від більшості атак.\nНаномагі & ndash; наймолодша раса, інтелектуально і ментально розвинена, але з обмеженими параметрами сили і витривалості, які існувати можуть тільки на планеті Рубі-Ка через специфіку життєдіяльності організмів.\nАнархія Онлайн гра переносить тебе на багато-багато років вперед, в місто майбутнього, де ігрові персонажі пересуваються містом на машинах і на літальних апаратах, де кожен персонаж має при собі різноманітну зброю, в тому числі і вогнепальну, комплекс всяких корисних захисних і не тільки пристроїв.\nПрокачування персонажа в Anarchy Online можна в якійсь мірі співвіднести із середньовічною іграшкою, тільки за умови, що здійснювати покупки тобі доведеться не у магів і різних продавців, а в автоматичних магазинах і у нанотехніки, замість вивчення заклинань будеш користуватися мозковими імплантатами .\nУ Anarchy Online, як і в середньовічних іграх, тебе чекають битви, командні вилазки і величезна кількість квестів. У грі Anarchy Online ти зможеш зіткнутися тільки з однією єдиною проблемою: де взяти кілька додаткових годин у добі, які можна витратити на гру, адже занурившись у світ Rubi-Ka одного разу, тобі навряд чи вдасться від неї скоро відірватися. Грати в онлайн гру Anarchy сподобається як звичайним любителям MMORPG, так і любителям футуристичних ігор.\nІгри онлайн MMORPG ігри онлайн Anarchy Online


Всесвітній день психічного здоров'я 2018 | Телеканал СТБ\nВсесвітній день психічного здоров’я: цікаві факти\nКожен із нас знає, що психічне здоров’я не менш важливе, ніж фізичний стан. Дізнатися більше про таємничу психіку не завадить у Всесвітній день психічного здоров’я, який відзначається 10 жовтня. Психолог телеканалу СТБ Ірина Чуєва рассказала цікаві відомості, як покращити психічне здоров’я.\nЩорічно цей день відзначається з 1992 року, з ініціативи Всесвітньої федерації психічного здоров’я. До пам’ятного дня в кожній країні проходять різні заходи, спрямовані на поглиблення знань про психіку людини, профілактику захворювань нервової системи, актуальні проблеми сучасної психіатрії, привернення уваги громадськості до тем, що варті уваги!\nЦя тема на сьогодення дійсно надзвичайно важлива, адже за даними ВООЗ, близько 450 мільйонів жителів планети страждають психічними захворюваннями, серед яких: шизофренія, депресії, залежності, перелік яких зростає з кожним роком, і багато інших. І це не дивно, адже практично щодня ми потрапляємо до стресових ситуацій, часто пускаючи проблеми психіки на самоплив!\nВсі хвороби від нервів – це чув, швидше за все, кожен з нас. Пам’ятайте, що стежити за станом психічного здоров’я важливо. Заряджайтеся позитивними емоціями, намагайтеся ставитися відсторонено до негативу, стежте за правильним режимом вашого сну, відпочивайте, а в разі будь-яких питань звертайтеся до фахівця!\nВідомий психолог Ірина Чуєва поділилася порадами, як поліпшити психічне здоров’я і завжди залишатися в доброму гуморі:\nПриділіть особливу увагу праці і відпочинку. Не перепрацьовуйте, а гуляйте частіше на свіжому повітрі з друзями.\nПовноцінний сон — запорука міцного здоров’я.\nПроводьте гартуючі процедури грамотно. Так ви зможете зміцнити імунітет.\nЗаймайтеся часто спортом. Зарядка зранку поліпшить психічне здоров’я.\nВідволікайтеся від гаджетів — менше проводьте час за комп’ютером і телефоном.\nОрганізуйте друзям приємні свята і частіше обіймайте близьких людей.


З жовтня українцям підвищать тарифи - ЗНАЙ ЮА\n22 вересня 2019, 21:00\nПідвищення тарифів на водопостачання для "Київводоканалу" підкосить споживачів. Зокрема, тариф на водопостачання та водовідведення підвищиться на 1,217 грн за кубометр. Про це пише видання Хвиля. Таке рішення прийняла Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).\nРішення НКРЕКП набере чинності з дня, наступного за днем його опублікування в офіційному друкованому виданні - газеті "Урядовий кур’єр".\nНовий тариф для підприємства складе 21,593 грн за 1 кубометр. З них тариф на централізоване водопостачання - 12,161 грн за один кубометр, на централізоване водовідведення - 9,432 грн. У НКРЕКП підкреслили, що зростання тарифів на воду стартує з 1 лютого 2020 року.\nСлід зазначити, що вже у жовтні блакитне паливо здивує українців подорожчанням. Підвищення ціни спровокує зростання курсу долара і попит на газ, пов'язаний з опалювальним сезоном. Експерти вважають, що до кінця року газ може подорожчати на 15%.\nВраховуючи податки і всі платежі, кінцева ціна для українців стиновитиме 5,5-6 грн за кубометр. Ще в минулому році Кабмін мав намір підвищити тариф майже до 10 грн.\nТеги: нові тарифи подорожчання гарачя вода


Франківський - Недвижимость в Львов - OLX.ua\nПродажа недвижимости Львов - франківський\n158 287 грн.\nПродаж 2к.квартира вул. Вітовського, ближній центр\nКвартира 2к. в центрі, пішохідна частина\nЗдається кімната в 2-кім.кв. на підселення до дівчини по вул.Науковій\nЗемельна ділянка с. Зимна Вода. ТЕРМІНОВО!!\nземля Судова вишня\nЗемельна ділянка с Гамаліївка Торг !\nфранківський в рубрике Одежда/обувь\nфранківський в рубрике Автозапчасти и аксессуары\nфранківський в рубрике Детская одежда