Мінімалка має бути 12 тисяч гривень - Ляшко виступив з жорсткою заявою - Новини Українці\nМінімалка має бути 12 тисяч гривень - Ляшко виступив з жорсткою заявою\nЛідер радикальної партії Олег Ляшко вважає, що знає як вирішити проблему пенсій та виплат\nВирішити проблему низьких пенсій в Україні та дефіциту Пенсійного фонду можна тільки за рахунок істотного збільшення мінімальних зарплат. Таку думку в ефірі телеканалу «Україна 24» висловив Олег Ляшко. Політик пропонує підняти мінімалку в 2,5 рази до нового року.\n«Я коли був у парламенті - домігся підвищення мінімальної зарплати вдвічі. Тому коли сьогодні на 200 грн піднімають зарплату - це курям на сміх. Сьогодні мінімальна зарплата 4700, а треба хоча б 8 тис. Гривень з 1 вересня цього року. А з нового року - 12 тис. Гривень. Підвищення мінімальної зарплати дасть додаткові ресурси в Пенсійний фонд, щоб виплачувати пенсії нинішнім пенсіонерам », - пояснив Ляшко, передає segodnya.ua.\nНинішню пенсійну систему політик вважає несправедливою, тому що ті, хто отримує найвищу пенсію, відраховували такі ж податки, як і ті, хто працював на мінімалку.\n«Наприклад, судді у відставці отримують найбільшу пенсію, але при цьому платять маленькі внески до Пенсійного фонду. Коли суддя йде у відставку, його пенсія складає 90% від зарплати. Але внески в ПФ він платить такі ж, як робочий, шахтар, селянин, енергетик, учитель. Тільки лікарі і вчителі не отримують таких космічних зарплат, як судді. І виходить так, що суддя отримує спочатку півмільйонний зарплату, потім 450 тис. Пенсії, а внески платив тільки за зарплатою 50 тис.! Або Коболєв отримує 2 млн. В місяць, а податки платить такі ж, як медсестра в Мене, що живе на 3000 грн. Де справедливість? », - обурюється Ляшко.\nЩоб найбідніші не були спонсорами найбагатших, Ляшко пропонує звільнити мінімальну зарплату від податків, натомість повністю оподатковувати зарплати товстосумів.\n«Коли пересічні люди платять такі ж податки, як мільйонери, це несправедливо. Чим більше ти отримуєш зарплати, тим більше повинен платити податки. І за рахунок твоїх податків повинні фінансуватися соціальні програми. Тоді буде відновлення економіки і відновлення справедливості », - зазначає Ляшко.


Гроші збирала на нову пральну машинку. Стара поламалася. Ремонту не підлягає. Останні два місяці перу руками. Дуже важко викручувати доччині джинси. Руки не витримують а тут у доньки телефон зламався. Дуже довго думала, що ж краще придбати пралку, чи телефон – Intermarium-Новини Міжмор'я\nYou are here: Home / Історії з життя / Гроші збирала на нову пральну машинку. Стара поламалася. Ремонту не підлягає. Останні два місяці перу руками. Дуже важко викручувати доччині джинси. Руки не витримують а тут у доньки телефон зламався. Дуже довго думала, що ж краще придбати пралку, чи телефон\nГроші збирала на нову пральну машинку. Стара поламалася. Ремонту не підлягає. Останні два місяці перу руками. Дуже важко викручувати доччині джинси. Руки не витримують а тут у доньки телефон зламався. Дуже довго думала, що ж краще придбати пралку, чи телефон\nХлопець залишив мене, як тільки дізнався про те, що стане татком. Батьки не могли допомогти. Довелося кинути навчання і шукати роботу. Я багато працювала. Однією роботи виявилося мало. Знайшла ще одну.\nКоли дитина з’явилася, батьки сиділи з дочкою, а я пропадала на роботах. Доньці намагалася дати все необхідне. Купувала іграшки, які вона хотіла, одяг, а коли виросла, замовляла дорогу косметику.\nЯ купувала одяг у секонд-хенді, косметики майже не було. Купувала туш за сімдесят гривень. Мені досить.\nУ дочки поламався телефон. Потрібно терміново купувати новий. Гроші збирала на нову пральну машинку. Стара поламалася. Ремонту не підлягає. Останні два місяці перу руками. Дуже важко викручувати доччині джинси. Руки не витримують. Довго думала, що краще. Зрештою, вирішила купити телефон. Мені треба знати, де моя дочка ходить, що робить.\nМагазин обирала дочка. У неї на прикметі був телефон. Вона давно його хотіла. Постійно говорила про цей гаджет. Каже, у неї в школі у всіх круті телефони, останніх моделей. Я слухаю і киваю. Не розумію в техніці. Мені достатньо зателефонувати і повідомлення написати.\nУ магазині дочка відразу пішла до консультанта. Розповіла, що вона шукає. Такий телефон був в наявності. Високий хлопець у формі магазину, привів нас до стендів з телефонами. Я дивилася на телефони за три – чотири тисячі. Таку суму могла витратити на той момент.\nДочка вже тримала гаджет в руках. Її очі горіли. Вона хотіла саме цей телефон. Я запитала у хлопчика ціну і обімліла. 27000 гривень. Взяла доньку за руку, відвела в сторону і пошепки сказала:\n– Доню, у мене немає таких грошей. Можу максимум за п’ять тисяч купити, та й то в розстрочку.\nЧекала розуміння, але дочка поступила інакше.\n– Мама, у всіх нормальні телефони. Чому я повинна ходити з якимось поганеньким? Я хочу цей! Щоб був найкращий.\n– Сонце, у мене дійсно немає коштів. Ти ж знаєш. Я багато працюю – дочка не дала закінчити думку.\n– А сенс від твоїх робіт! Якщо ти навіть телефон нормальний купити не можеш! – сказала і вибігла з магазину.\nМої ноги приклеїлися до підлоги. Всі в магазині дивилися на мене зі співчуттям. Хотіла розплакатися прямо там, але стримала себе. Принесла сльози додому. У рідних стінах, дала волю емоціям.\nМені неймовірно прикро. Все життя трудилась заради дочки, а вона ось так мене і дякує.


іііАлан Александр Милн - Вінні-Пух та його друзі - 14 страница - читать бесплатно книгу\n– Привіт, Пуше! – пропищав він.\n– Привіт, Ру! – сказав Пух.\nРу підскочив кілька разів на своєму місці й почав знову:\n– Привіт, Пацику! – пропищав він.\nПаць привітно помахав йому лапкою, бо був дуже зайнятий і не міг говорити.\n– Привіт, Іа-Іа! – пропищав Ру.\nІа понуро мотнув йому головою і сказав:\n– Скоро піде дощ – от побачиш, піде, коли вже не йде.\nРу поглянув на небо, але дощу й близько не було, тому він пропищав:\n– Привіт, Сово!\n– Привіт, маленький мій друже,– доброзичливо відповіла Сова і знову почала розповідати Крістоферові Робіну про те, як з одним її другом, якого він, Крістофер Робін, не знає, трохи не стався нещасний випадок.\nА Кенга сказала Крихітці Ру:\n– Ну, любий мій, випий спершу свою моню, а тоді розмовлятимеш.\nКрихітка Ру, який саме пив молоко, хотів сказати, що він може робити водночас і те й інше, але раптом похлинувся, і його довелося довгенько попліскувати по спині, аби він віддихався.\nКоли всі добре собі пригостилися, Крістофер Робін постукав ложкою по столу, і всі миттю замовкли й приготувалися уважно слу^ хати – усі-всі, за винятком Крихітки Ру, який і досі не позбувся гикавки, а тому силкувався удати, ніби то гикає не він, а хтось із Кроликових Родичів та Знайомих.\n– Це свято,– сказав Крістофер Робін,– є святом на честь того, хто зробив Героїчний Вчинок, і всі ми знаємо, хто наш герой, і тому це його свято, і я приготував йому Великий Подарунок! Ось він.\nТут Крістофер Робін помацав біля себе руками й прошепотів:\nТим часом, поки Крістофер Робін мацав та розглядався, Іа значливе кахикнув і заговорив.\n– Друзі! – сказав він.– Дорогі гості (в тому числі й непрохані), мені дуже приємно, точніше, мені було надзвичайно приємно бачити вас на моєму святі. Те, що я зробив,– пусте. Кожен із вас – за винятком Кролика, Сови та Кенги – міг би вчинити те саме. Ага, ще за винятком Пуха. Звісно, моє зауваження не стосується Паця та Крихітки Ру, бо вони ще замалі для будь-яких вчинків. Зате решта з вас – кожен із решти – міг би вчинити те саме. Одначе сталося так, що зробити Героїчний Вчинок випало саме мені. І нема потреби говорити, що я зробив його не заради того, що оце зараз шукає Крістофер Робін.– Тут Іа приклав копито до рота й голосно прошепотів: "Пошукай під столом", – а тоді знову звернувся до всіх: – Я зробив цей Героїчний Вчинок тому, що кожен із нас повинен робити те, на що він здатен. І я вірю, що всі ми...\n– Гик! – не стримався Крихітка Ру.\n– Ру, любий, ну як тобі не сором,– із докором сказала Кенга.\n– А хіба то я? – здивовано спитав Крихітка Ру.\n– Про що говорить Іа? – прошепотів Паць до Пуха.\n– Не знаю,– сумовито відповів Пух.\n– Я думав, це твоє свято,– сказав Паць.\n– Я теж так думав. Та бач, виходить, що не моє.\n– Краще б воно було твоє, ніж його,– не вгавав Паць.\n– Я теж так гадаю,– скромно відказав Пух.\n– Гик! – знову не стримався Крихітка Ру.\n– Як я вже сказав,– голосно й суворо повторив Іа-Іа,– як я вже сказав перед тим, як мене перебили якимось незрозумілим гиканням, я вірю, що всі...\n– Знайшов! – радісно вигукнув Крістофер Робін.– Передайте, будь ласка, оцей Великий Дарунок нашому любому Пухові. Це – для Пуха!\n– Для Пуха? – перепитав Іа-Іа.\n– Авжеж, для Пуха. Для найкращого у світі ведмедя!\n– Я так і знав,– сказав Іа-Іа.– А втім, скаржитись не доводиться: все йде, все минає...\nАле його ніхто не слухав. Усі кричали:\n– Швидше розпаковуй, Пуше!\n– Що там таке, Пуше?\n– А я знаю, що там!\n– Ні, не знаєш! – і так далі й таке інше.\nТим часом Пух і без підказок квапився розпакувати свій Дарунок. Проте він не розрізав, а обережно розв'язав мотузочку, якою Дарунок був перев'язаний, адже ніколи наперед не вгадаєш, навіщо тобі може знадобитися шматок мотузки.\nНарешті пакунок було розгорнуто, і коли Пух глянув, що там лежить, він ледве не впав від щастя!..\nУ пакунку лежала Спеціальна Скринька із чудовим набором олівців! Там були олівці, позначені літерою "В" – на честь Вінні-Пуха, а ще олівці, позначені "НВ"– на честь Найхоробрішого Вінні, а ще олівці, позначені "ВВ" – на честь Визволителя Вінні, бо це ж він визволив Паця з біди. А ще там була Машинка для загострювання олівців, а ще Червона Гумка, яка чудово стирає все, що ви неправильно написали, а ще Лінійка, якою можна зміряти все у себе вдома й надворі, і Сині Олівці, й Червоні Олівці, й Зелені Олівці, якими можна малювати і небо, і вогонь, і ліс. І всі ці речі мали своє окреме місце у Спеціальній Скриньці, яка до того ж іще й клацала, коли ви зачиняли накривку. І все це віднині належало Пухові.\n– Ого! – сказав Пух.\n– Ого, Пуше! – сказали всі, за винятком Іа.\n– Дякую! – сказав схвильованим басом Пух.\nА Іа-Іа пробурмотів:\n– Е, якесь начиння до писанини... Олівці та інші витребеньки. Сама морока, сказав би я вам. Нічого путнього.\nПізніше, коли на землю зійшов золотавий вечір і всі попрощалися з Крістофером Робіном та подякували йому за гостину, Пух та Пацик разом почвалали додому.\nВони йшли тихо, мовчки, і кожен із них думав про щось своє.\n– Путе,– нарешті озвався Паць,– коли ти прокинешся завтра вранці, про що ти найперше подумаєш?\n– Я подумаю: що в мене буде на сніданок? – сказав Пух.– А ти про що?\n– А я подумаю,– сказав Паць,– а що цікавого буде сьогодні?\nПух глибокодумно кивнув головою:\n– Це ж те саме... – сказав він.\n– І що ж було цікавого? – спитав Крістофер Робін.\n– Наступного ранку.\n– А ти можеш пригадати й розповісти нам із Пухом про це іншого разу?\n– Якщо вам цього дуже хочеться, то...\n– Пухові дуже хочеться,– сказав Крістофер Робін.\nВін глибоко-глибоко зітхнув, узяв ведмедика за задню лапу і попрямував до дверей, тягнучи Пуха за собою.\nНа порозі він озирнувся й сказав:\n– Ти прийдеш подивитися, як я купаюся?\n– Охоче,– відповів я.\n– А Пухова скринька для олівців була краща за мою?\n– Вона була точнісінько така сама,– сказав я.\nКрістофер Робін кивнув і вийшов... А за хвилину я почув, як Вінні-Пух підіймається сходами слідом за ним – бум, бум, бум!\nУ якій на Пуховій Галявці ставлять хатку\nОдного разу, коли Пухові робити було зовсім нічого, він подумав, що слід було б усетаки щось та зробити. І він надумався піти до Паця подивитися, що робить його друг.\nІшов сніг, і Вінні-Пух чалапав білою-білою лісовою стежкою, міркуючи про те, що, мабуть, оце зараз Паць сидить собі біля грубки та вигріває ніжки; але, на превеликий подив, він побачив, що двері Пацевої хатки розчинені, і що довше Пух зазирав усередину, то більше переконувався, що Паця там немає.\n– Він кудись пішов,– сумно сказав Пух.– Ось у чому річ. Через те його й немає вдома! Доведеться самому тут погуляти та все як слід обміркувати. А шкода!\nАле передусім, щоб остаточно упевнитись, Пух вирішив усе-таки голосно-голосно постукати... Чекаючи на Пацеву відповідь, він підстрибував, аби зігрітися, і раптом йому в голові зазвучала пісенька, і вона здалася Пухові такою гарною, що напевне сподобається й вам:\n– Тоді я ось що зроблю,– сказав Вінні-Пух.– Я зроблю так: просто зараз піду додому та подивлюся, котра година, і, може, вдягну шалика, а тоді навідаюсь до Іа-Іа і заспіваю йому цю пісеньку.\nПух підтюпцем подався додому і по дорозі був такий заклопотаний новою пісенькою (яку ще треба було трішки довершити, перш ніж заспівати Іа), що, коли він зненацька побачив Паця, який зручно вмостився в його найкращому кріслі, то спромігся лише почухати потилицю й поринути в глибоку задуму: до чиєї ж він хатки втрапив?\n– Привіт, Пацю,– сказав Пух.– А я гадав, тебе немає вдома.\n– Ні, Пуше,– сказав Паць.– Це тебе немає вдома.\n– Може, й так,– сказав Пух.– Принаймні я певен, що когось із нас вдома таки немає.\nВін зиркнув на годинника, котрий уже багато тижнів підряд показував за п'ять одинадцяту.\n– Диви, вже майже одинадцята! – радісно мовив Вінні-Пух.– Ти прийшов дуже вчасно: мені саме час підкріпитися,– і Пух застромив голову в буфет.– А тоді – чуєш. Пацю? – ми підемо гуляти і заспіваємо Іа пісеньку.\n– Яку пісеньку, Пуше?\n– Ту саму, якої ми хочемо заспівати Іа,– пояснив Пух.\nГодинник усе ще показував за п'ять одинадцяту, коли Пух та Паць за добрі півгодини вийшли надвір.\nВітер ущух, і сніг, якому набридло крутитися, щоб упіймати самого себе за хвоста, тихенько спадав униз, і кожна сніжинка сама знаходила собі місце для відпочинку. Часом тим місцем виявлявся Пухів ніс, а часом щось інше, і трохи згодом у Паця навколо шиї виріс білий-білісінький шарф, а за вухами стало так сніжно, як ще ніколи в його житті.\n– Пуше,– сказав Паць, трішки соромлячись, бо йому не хотілося, аби Пух подумав, ніби він слабодухий.– А що, як зараз ми підемо додому та повчимо як слід твою пісеньку, а вже тоді заспіваємо її Іа? Скажімо, завтра... або... або там іншим разом, коли принагідне його здибаємо?\n– Це дуже слушна думка, Пацю,– сказав Пух.– Ми зараз же, дорогою, й вивчимо цю пісеньку. Але йти додому й вивчати її там не слід, бо це Спеціальна Дорожня Пісенька для Снігової Погоди, і її треба співати дорогою, коли йде сніг.\n– Обов'язково? – стривожено запитав Паць.\n– Та ти сам побачиш, коли послухаєш, бо вона починається так:\n– Тірлім що? – спитав Паць.\n– Бом-бом,– сказав Пух.– Я вставив це, щоб вона була дзвінкіша.\n– А хіба ти не сказав "оце-то сніг"?\n– Сказав, але то було попереду.\n– Попереду тірлім-бом-бома?\n– Та то ж був інший тірлім-бом-бом,– сказав Пух, відчуваючи, що його зовсім збито з пантелику.– От не перебивай, я проспіваю все до кінця, і тоді ти зрозумієш.\nІ він заспівав спочатку:


Коростень - сайт міста :: Кращих кінологів України визначили у Коростені\nНещодавно на базі Коростенської виправної колонії № 71 відбулися Всеукраїнські змагання з багатоборства кінологів Державної пенітенціарної служби України.\nЗвання кращого кінолога виборювали 24 команди з практично всіх регіонів України.\nПід час змагань їхні учасники виконали нормативи ряду вправ та завдань. Серед них - обшук місцевості, пошук стріляних гільз, затримання утікача, охорона затриманого, подолання смуги перешкод, тощо.\nЗа результатами змагань в особистому заліку перемогу здобув представник Донеччини Володимир Родічев.\nСеред кінологів Управління пенітенціарної служби нашої області краще всіх виступив молодший інспектор з Райківської виправної колонії Юрій Охримчук.\nЗауважимо, що право приймати змагання пенітенціарії Житомирщини вибороли минулого року, зайнявши на подібному конкурсі перше місце.


Лісова пожежа в Хорватії загрожує Адріатичному курорту Шибеник - відео | СЬОГОДНІ\nНа курорті в Хорватії спалахнула велика пожежа: йде евакуація\nПриборкати лісову пожежу біля Шибеника не вдається вже три дні - полум'я роздмухує вітер, що не вщухає\nСлідом за хорватським островом Паг, який в середині місяця охопила масштабна лісова пожежа, вогонь розгорівся і в містечку Шибеник.\nЗаймання в розташованому на Адріатичному узбережжі курорті почалося ще три дні тому, і відтоді його ніяк не вдається приборкати – його розповсюджує сильний вітер, що не вщухає.\nЗ полум'ям борються понад двісті рятувальників, військові та цивільне населення. Четверо пожежників отримали опіки. З узбережжя Адріатичного моря евакуювали півсотні місцевих жителів і туристів.\nПричину пожежі ще з'ясувати не вдалося, але попередньо це могло статися через людську недбалість.\nНагадаємо, що через спекотну і суху погоду, що запанувала в Європі, лісові спеки раз у раз спалахують в різних частинах континенту. Наприклад, минулого тижня центральну Португалію охопило велике загоряння, яке почалося в 200 км від Лісабона.\nКрім того, ми писали про лісові пожежі у Франції, в результаті яких в департаменті Ер на півночі країни були знищені близько 1,5 тисячі гектарів рослинності. Втім, просування вогню вдалося зупинити, а частину вогнищ загасити.\nХорватія курорт лісові пожежі лісова пожежа Адріатичне море


Інтерв’ю з істориком Олегом Бажаном «"Тільки так сталінський режим міг втриматися при владі": скільки українців постраждали від радянських репресій»> NASU > News\nУчений розповів про політичні репресії більшовицької влади: «Політичні репресії в радянській Україні з 1917 року до 1991 року були невіддільним атрибутом командно-адміністративної системи Радянського Союзу. Більшовики зуміли втримати владу в період Української революції лише завдяки репресіям. (...) На мою думку, такі репресії малидержавний характер, адже на це був запит керівництва. Тому відповідні установи, відомства, міністерства брали в них участь. Мова про Міністерство юстиції, Міністерство внутрішніх справ, Головне управління держбезпеки. Упродовж 1920-50-х рр в радянській Україні було репресовано понад 1 мільйон осіб, з них 200 тисяч були розстріляні. (...) У перший період німецько-радянської війни тільки в тюрмах на Заході України розстріляли приблизно 10 тисяч осіб. Це страшний злочин сталінського режиму, який і по сьогодні не до кінця досліджений, бо багато документів втрачено. Через це нам доводиться скрупульозно вивчати цей період. Якщо подивитися на природу політичних репресій, то помітно, що вони зростають у період громадянського конфлікту всередині країни, бо тоді у влади є спокуса до них вдатися, або, якщо є певна загроза конфлікту ззовні. Крім розстріляних у тюрмах людей у Західній Україні, відбувається депортація так званої п’ятої колони, громадяни з Донецької, Луганської, Дніпропетровської, Кримської областей. У той період відбувалися масові арешти тих, хто перебував на обліку у радянських спецслужб. Люди страждали через жорстокість режиму».\nОлег Бажан також спробував пояснити чому люди продовжували жити ілюзією, що в країні добре, розповів про дисидентів та про вивчення теми репресій сучасними дослідниками. Щодо останнього історик зазначив: «Завдяки законам про декомунізацію у 2015 році нам відкрили архівні документи. Тепер ми можемо вивчати не лише долю репресованих, але й досліджувати механізм політичних репресій, вказувати катів, причетних до цього. Ми всі прекрасно розуміємо, що якщо злочин не покарано, то він може відбутися у майбутньому. Це повинно бути для нас уроком, без вивчення якого ми не зможемо йти вперед. Ми повинні розбудовувати правову державу, щоб ніколи не повторювати таку вакханалію, яка була в період радянської доби. Документи, які зберігаються у Росії, нам, на жаль, наразі недоступні. Проте ми чекаємо, що колись їх отримаємо і будемо мати більш чітку картину політичних репресій».\n139 views. Last 18.06.2022 16:28


Інспекція закликає дотримуватись правил поведінки у пожежонебезпечний період\nДержавна екологічна інспекція Столичного округу закликає громадян дотримуватись правил поведінки у пожежонебезпечний період.\nІз настанням осені значно ускладнюється ситуація з пожежами, що виникають на землях лісового та водного фондів, торфовищах та сільськогосподарських угіддях.\n– за жодних умов не можна розпалювати багаття під пологом хвойного молодняку, на торф’яних ґрунтах, а також у пожежонебезпечну погоду;\n– перед відходом з лісу багаття повинно бути ретельно засипане землею, або залите водою до повного припинення тління;\n– ні в якому разі не випалюйте суху рослинність на землях лісового та природно-заповідного фондів та на господарських землях, які знаходяться поруч із лісом;\n– не спалюйте стерню та післяжнивні залишки на сільськогосподарських полях;\n– не полюйте в лісі з використанням вогнепальної зброї у пожежонебезпечний період;


Жарікова ЄлизаветаЗагибель богів 25 квітня 2021 р.\nНаш дім ніколи не мав у селищі дурної слави. І це мене навіть дивувало. Можливо, то була заслуга мамуні. Але зараз я схиляюся до думки, що дім з червоної цегли на крайній вулиці, який так і називали – Червоний Дім – не міг мати іншої історії, окрім нашої.\nМені було чотирнадцять, і мама виховувала нас сама. Тато пішов від нас п’ять років тому. На той час нас, дітей, вже залишилося двоє.\n— Антоне, ти поприбираєш у Полінки? – спитала мамуня.\n— Так, мамо. Завтра обов’язково поприбираюся.\nЯ погодився, попри те, що навесні якраз готувався до районних олімпіад і мав багато уроків.\nПоліні повинно було виповнитися сімнадцять за два місяці. Вона померла півтора року тому, як пояснили мамі, — від ускладнень після грипу. Насправді ніхто з лікарів району та області так і не зміг розгадати причину раптових спазмів, які заважали їй дихати. Напади виникали спонтанно, були страшні та болісні: Поля синіла, намагалася вдихнути – і не могла. Пролежавши в лікарні з півроку, вона попросилася додому. Лікарі не відмовили. Домашня атмосфера трохи розслабляла Поліну, їй ставало краще. Останні місяці мама спала в її кімнаті і кожні шість годин робила уколи та інші процедури. Здавалося, що сестра потроху одужує. Але все сталося неочікувано і швидко.\nПівроку після смерті Поліни мама так і не вимкнула ці будильники: перший о дванадцятій, другий – о шостій. Я теж прокидався разом з нею і чув, як вона плаче в подушку, намагаючись не розбудити нас. Одного разу я взяв мамин телефон і зробив це замість неї: не просто вимкнув сигнал, а відкрив розділ скачаних мелодій в її телефоні – і видалив один з рингтонів назавжди. Але кімнату Полінки ми лишили такою, якою вона була за її життя.\nТого мокрого березневого дня, під час прибирання, я знайшов рукописну збірку віршів своєї старшої сестри, зроблену з товстого зошита. Варто сказати, що Поля чудово малювала. Вона виграла всі районні й обласні конкурси юних художників, а одна з її робіт навіть виставлялася в Києві. А от про вірші я дізнався лише тоді, коли її не стало.\n— Ти закінчив? — запитала мама, заходячи в кімнату разом з Елею, моєю молодшою сестрою.\n— Ще ні. – відповів я, ховаючи зошит за спину: я вирішив спочатку сам прочитати написане в ньому.\n— Трохи задумався, — відповів я, і мама кивнула на знак розуміння.\nЕля була трохи схожа на Поліну розрізом очей та формою обличчя, але була жвавіша й веселіша за старшу. І до того ж, не любила носити довге волосся та виконувати будь-які завдання, які потребують зосередженості.\n— Ой, а можна я візьму ляльку? — раптом вигукнула вона, підійшовши до полиці з іграшками.\n— Оту, що сидить по центру.\nМи з мамою перезирнулися. По центру полиці з іграшками та призами старшої сиділа дивна лялька, з довжелезним сріблястим волоссям, в химерному вбранні з блискіток, стилізованих під мушлі, та віхтів кольору баговиння. Її Поліна виграла на обласному конкурсі малюнків кілька років тому і дуже любила. Кажуть, лялька була авторської роботи відомої майстрині, але ми так і не знайшли підпису на коробці.\nУ питаннях, пов’язаних з Поліною, ми з мамою мали рівне право голосу – так повелося майже з того дня, як її не стало. І я раптом сказав:\n— Та бери, мала. Лиш обережно будь з нею.\nМама запитально подивилася на мене.\n— Я думаю, Поліна була би не проти, — відповів я, знизавши плечима.\nУ той вечір я кілька годин читав вірші Полі. Я не був (та й зараз не є) великим знавцем поезії, але мені одразу сподобалося:\n«Дорослішання у Червоному Домі, — писала вона на першій сторінці, —\nз того, що все менше речей\nстосуються тебе особисто:\nвчора саме для тебе стукотів дощ,\nхвіст райдуги опускався\nсаме по твої заповітні бажання,\nа раптовий скрик опівнічного птаха —\nбув адресований саме тобі.\nА сьогодні тобі немає діла до всіх цих речей.\nНаприклад, я кличу брата: «Дивися: веселка,\nДавай загадаємо бажання?».\nА він говорить: «Іди краще почисти картоплю», -\nстаранно переймаючи мамині інтонації.\nВін виходить крізь двері у дорослий світ,\nз якого зникли дива,\nде всі пісні стали просто піснями,\nа з усіх історій – по краплі витекла магія.\n«Бідна моя, мудра Полінко», — думав я тоді і плакав.\nМама ніколи не схвалювала наших надто серйозних захоплень мистецтвом. Переживши нелегкі часи, вона хотіла, щоб ми міцно стали на ноги. Тому малювання Полі або ж моя гра на гітарі здавалися їй дуже нетривкими речами. Для навчання ми навіть мали комп’ютер, на який вона довго заощаджувала свої премії та надбавки за нічні зміни в теплицях. А прояви творчості, хоч і викликали щире захоплення й усмішку, завжди не обходилися без застережень, що мистецтво – це не зовсім професія. У глибині душі я з нею погоджувався. Тож вірші Поліна вирішила нікому не показувати, мабуть, саме з цих причин.\nВід читання мене відірвав раптовий крик в кімнаті малої. Я забіг до Елі, не до кінця випірнувши зі світу Поліної поезії, і не очікував побачити аж таке: мала перетягнула з кухні до кімнати різну всячину, і, здається, провадила серед ляльок, розсаджених колом, кулінарні курси.\n— Я не хотіла, правда. Воно саме розбилося, — хлипала Еля, розбризкуючи кімнатою кров з порізаного пальця.\n— Дай подивлюся, — сказав я, оцінюючи серйозність халепи. – Ну давай вже.\nМала подала руку, і попри апокаліптичність картини, поріз виявився неглибоким. Я полегшено зітхнув і почав шукати перекис у домашній аптечці.\n—Ну от і все. Не болить? Давай подмухаю.\n— Та наче перестало, — відповіла Еля, ще схлипуючи.\n— І що ти там робила?\n— Вчила ляльок куховарити. І раптом банка сама розбилася в руках.\n— Прям-таки й сама? — підморгнув я.\n— Сама… — ображено відвернулася Еля, але здається, заспокоїлася.\nЯ зібрав скло, трохи здивувавшись тому, що банка таки розбилася в руках малої. Пропилососив кімнату, скинувши ляльок у коробку, і збирався перенести назад до кухні каструлі й тарілки. Раптом надворі потемнішало. З-за річки набігала величезна хмара. Почався сильний дощ, і я, заспокоївши малу, вийшов зустріти маму, яка не мала зонтика.\nКоли ми повернулися з зупинки додому, я застав Елю, що сиділа навпроти Поліної дивної ляльки. Ляльчине обличчя було вимащене кров’ю, і я подумав, що спробую вивести плями гарячою водою з милом, щоб мама не сварилася. Мала трохи залипла в ляльку. Я кілька разів провів пальцями перед її обличчям, перед тим, як вона зреагувала. Нарешті вона озвалася і я переніс її, сонну, на ліжко. Обернувшись до ляльки, я помітив, що обличчя її чисте — і здивувався: невже гладенька світла поверхня може так всотувати рідину? Але поміркувати про це я не встиг, бо на мене чекав допит. Мама, здається, лютувала.\n— Невже так важко було помітити, що мала тягає з кухні оте все? Просила ж, не сиди в навушниках, коли ви вдома самі!\n— Але ж вона ніколи не робила такого. Чого я мав переживати? – відповідав я, і мене відверто дратував цей діалог, адже я впорався з проблемою, і нічого страшного наче не сталося.\n— А якби ножаку вхопила?\n— Вибач, мам. Олімпіада скоро, сама розумієш. Трохи захопився завданнями.\nТакі аргументи на неї завжди діяли безвідмовно. Вона обняла мене, давши зрозуміти, що пробачила, а потім пішла до Елі перевіряти, чи все гаразд.\nНаступного дня я поринув у вивчення зошита Поліни. Я помітив, що десь із середини тексти та малюнки ставала більш химерними, темними. З них зникала дівчинка, що закохувалася в дурних однокласників, сварила маму і брата за надмірну прозаїчну дорослість, а натомість виникало щось інше. З кожним рядком — більше вологи, смутку, дощу, суму й безнадії. На одній зі сторінок, якими починалася ця зміна, була намальована жінка, схожа на улюблену ляльку. На картинці були коричневі сліди, плями, які загалом псували малюнок.\nСвіт ще не створено, — писала Поліна на звороті сторінки\nКров ще не змито,\nМи навіки розходимося.\nІ наближення наші,\nТихі й болючі, як сновидіння,\nЯких на ранок не згадати….\nЦе було дуже красиво і дуже сумно. І водночас злякало мене. Я зірвався зі стільця, пройшов коридором і привідкрив кімнату Елі. Там я знову застав малу, що сиділа на килимі схрестивши ноги навпроти дивної ляльки. Я підійшов до неї і побачив, що очі сестри сфокусувалися на блідому ляльчиному обличчі, яке в сутінках набуло зацікавленого виразу. Ця картина за інших обставин змусила би мене всміхатися. Але в неприродній нерухомості та відсутньому виразі обличчя зазвичай жвавої сестри я відчув загрозу. Я став термосити її за плечі. Вона не реагувала.\n— Елю! Ти що? Здуріла?\n— Я завжди йтиму по слідах…\n— Дурко? Куди ти підеш, до кого? — я інтуїтивно намагався виловити малу з марень за хвостик її розмови з кимось неіснуючим.\n— Я поверну тебе, я пройду між краплями дощу…\nЦе вже було занадто. Якщо вона прикидувалася, щоб мене налякати, то їй цілком вдалося.\n— Стоп! Елю, дивися на мене. Зараз покличу маму, якщо не перестанеш.\nЯ сів поміж малою і лялькою. Лише тоді вона отямилася і почала схлипувати. Ні, вона не прикидалася. В її світло-карих очах, (здається, на відтінок світліших за Полінині) я прочитав жах. Мені довелося увімкнути світло, говорити дуже тихо і обережно, щоб нарешті вона далася обійнятися і принести собі з кухні какао.\n— Розповідай, що знаєш. І не думай, що я нічого не помічаю, — суворо наполягав я.\n— Ти точно хочеш все це знати? Мамі не розкажеш? — спитала мала і таки розповіла історію.\nЕля часто сиділа в кімнаті старшої сестри, коли та робила зачіску або фарбувалася перед прогулянками після школи. Іноді мала випрошувала й собі чимось помаститися. Поліна робила Елі принцесячий макіяж, але до приходу мами вони мали все змити, і це була їхня маленька сестринська таємниця. Одного разу вона робила манікюр і порізалася, випадково крапнувши крові на ляльку, що сиділа на столі. З того дня Поліна стала дуже дивна і більше не пускала Елю до кімнати, коли фарбувалася.\n— І що з того, що не пускала? — перепитав я.\n— Вона розмовляла з нею.\n— З нею, — мала кивнула на ляльку. — Поліна показувала мені, що вона вміє викликати дощ, — казала Еля. — І виконувати невеликі бажання. Але щоб вони могли спілкуватися, Поліна мала щось їй віддавати.\n— Наприклад, кров? – запитав я, всміхаючись про себе (о, ці серіальні штучки!)\n— Так. Або Поліна читала їй вірші. Чи спалювала якийсь свій малюнок у городі за домом і дарувала попіл.\n— І що було далі? – запитав я, вже майже явно усміхаючись.\n— У ніч, коли була ота страшна гроза, що розколола дерево, Поліна повинна була допомогти богині дощу перейти до нашого світу, – випалила мала.\n— Якій богині дощу? — я ледве не вдавився какао.\n— Яка вселилася в ляльку, — відповіла Еля так, наче говорила про щось абсолютно буденне.\n— Ви комусь іще про це розповідали?\n— Ні, Поліна сказала, що все, що робиться в Червоному Домі, лишається в Червоному Домі.\nЯ хвилину обдумував усі ці нісенітниці.\n— От дурненька, і ти вірила в живу ляльку? Але ж це… Вигадки. Поліна просто любила видумувати, сонце. Просто любила всілякі такі історії. (А в кімнату тебе не пускала, бо стала трохи дорослішати і, може, запала на якого однокласника та писала йому смс з маминого номера, – заспокоював я подумки й себе).\n— Тільки тепер вона говорить до мене.\n— Вона, — і мала показала пальцем на ляльку, яка, як здалося мені на мить, повернула голову до вікна.\nЯ вагався з тиждень. Статус відмінника з природничих наук вимагав від мене скепсису. Я не дозволяв собі подумати в цей бік, аж до того, як мала заслабла і стала багато спати та температурити, неабияк лякаючи маму.\nМої сестри дуже любили серіали про вампірів та інші надприродні штучки. Аж до того, що вішали на стіни постери з симпатичними юнаками, в яких вселяються демони. Але богиня дощу, що опановує чуднувату ляльку? Ну, ні.\nТа існував лише один спосіб все перевірити. І ось одного разу пізнім вечором, дочекавшись допоки всі ляжуть спати, я прокрався в кімнату малої і забрав ляльку до себе. Я уявляв, що про це сказали б мої нечисленні шкільні друзі або ж улюблений вчитель фізики. Але я таки обробив ножа спиртом і злегка порізав собі палець, крапнувши крові на ляльку.\nСпочатку нічого не відбулося і я розсміявся. «Здається, це буде моєю маленькою встидною таємницею», — подумалося на автоматі. Але раптом у грудях сперло повітря, кімната дещо видозмінилася, утворивши довкола мене темний простір. Я почув, що щось наче дихає за спиною та обернувся. У глибині мороку стояли дві постаті. Одна виявлялася ясно, вона була наче зі срібного світла з такими ж срібними порожніми очима без зіниць. Руки і ноги були наче не до кінця промальовані у просторі. Волосся нагадувало зачіску тої клятої ляльки і теж світилося, як місячне проміння. Страшні її очі вабили, і якусь дуже довгу мить я намагався виборсатися з тяжкого погляду. Друга постать залишалася в тіні і сама була тінню.\n— То ти богиня дощу? – ляпнув я з переляку перше, що виникло в голові.\n— Можна сказати і так. Але у нас немає чіткої спеціалізації, — відповіла постать мені у відповідь. — Мене покликали сюди в цьому образі, тож нехай буду богиня дощу.\nЯ хвилину мовчав, пересилюючи бажання вибігти з кімнати і покликати маму.\n— Що тобі треба від нас? – спитав я, згадуючи, як діяли герої улюблених фільмів моїх сестер.\n— Мене покликано у ваш світ. І я маю право перейти.\n— Перейти до нашого світу? – я, здається, почав уловлювати в цьому дійстві логіку.\n— Так. І мені потрібен був провідник. Точніше провідниця.\n— І цією провідницею була моя сестра?\n— Так, але вона не впоралася.\n— То тому ти вбила Поліну? – спитав я, лють у мені нарешті почала брати гору над страхом.\n— Я не вбивала. Вона виявилася ненадійною і пропустила сюди ще когось, — постать хижо озирнулася, і друга тінь шугнула аж під стелю, над кубло мороку, що вилося довкола мене.\nЯ на мить завагався, але вирішив дещо спробувати.\n— То забирайся геть! В ім’я Отця, Сина і Святого Духа! – і я тричі швидко перехрестив постать.\n— Не подіє, дурнику – розреготалася срібляста фігура. – Я зі світу, що не має стосунку до твоєї магії. Тож попустися і дай твоїй другій сестрі вивести мене з небуття.\n— Щоб ти і її вбила?\n— Залежить від неї. Але тепер перехід вартуватиме більшого.\n— І навіщо тобі в наш світ? – спитав я.\n— Бо мій світ має загинути. А я маю дещо інші плани.\nОтямився я лежачи на підлозі посеред своєї кімнати. З кухні долинули звуки: мати розминала картоплю і обтрушувала товкачку об каструлю з характерним для цього процесу стукотом. Це означало, що зараз вона прийде будити до школи і покличе снідати, а отже, ніч минула. Добре, що не помітила, що я сплю при світлі настільної лампи, — подумав я і вимкнув її.\nРаптом з темного кутка вийшла друга постать, про яку я встиг забути. Це був, здається, хлопець. І в нього на плечі вмостилася крилата тінь. Він був наче зроблений з оцих ранковий сірих сутінків і теж справляв враження намальованого олівцем в 3d. Очі його були великі, як в персонажів японських мультиків. Він приклав палець до рота на знак мовчання, потім простягнув мені долоню, на якій лежав перстень. І я взяв.\nЗа сніданком я намагався триматися, як зазвичай. Еля виглядала здоровою і веселою. Але мама все ж помітила мою зміну настрою.\n— Не переживай, мамуню, я просто порізався і трохи болить, — на ходу вигадав собі виправдання.\n— От же бідося ти. Знову винаходив вічний двигун і все пішло не так? — пожартувала вона.\nПроти моїх захоплень наукою мама нічого не мала, адже сама колись починала працювати молодшою лаборанткою в Києві, але 90-ті роки (і, можливо, історія з нашим татом) внесли свої корективи в амбітні плани.\n— Ні, то випадково, на кухні.\n— Промив, сподіваюся?\n— Так, але досі болить.\n— То пошукай гель з антибіотиком і, будь ласка, не забувай обробляти навіть коли переболить.\n— Та все добре, не переживай. Як там аналізи малої, мам?\n— Ніхто знову нічого не знає. – на слово «знову» набігла страшна тінь. — Завтра її в район повезу, покажу. Щоб нічого не пропустити.\n— Все буде добре, мам. Це просто застуда. Дощі ж ідуть.\n— Сподіваюся. І ці дощі… В самої вже спина від них ниє. Помиєш посуд?\n— Так, лише чай доп’ю, — відповів я.\nМені стало недобре, коли вона говорила слово «дощі».\nУ той вечір я спробував знищити ляльку. Мама мала у теплицях нічну зміну, і я розвів край городу велике багаття. Тільки-но я наблизився до нього з тою бісовою лялькою, як з-за яблуні біля паркану вийшла знайома недомальована постать. Я поспіхом жбурнув ляльку в багаття, і в цей момент в будинку страшно закричала Еля. Обпікши пальці, я вихопив ту поторочу з вогню (на ній лиш встигло трохи поплавитися сріблясте волосся) — і побіг до хати. Цей звук був мені знайомий. Еля задихалася.\nНадворі несподівано почалася злива, і я, керуючись більше інстинктом, ніж здоровим глуздом, виніс малу на руках надвір. Там їй одразу полегшало.\n— Тепер ти теж її бачиш? Їх обох, з Поліною? – спитала Еля дуже тихо.\n— Ні, лише одну. І ще хлопця.\n— Якого хлопця? – в цей момент в очах меншої з’явився знайомий сріблястий блиск.\nЯ згадав жест другого привида, що вказував на мовчання, і відповів:\n— Та так, ніякого, може, то зі страху ще щось приверзлося.\nПерстень, що дав мені хлопець, зроблений з сутінків, виявився трохи замалий. Я міг вдягти його лише на мізинець. І коли я вдягав його, не відбувалося рівно нічого. Спроби оживити кров’ю теж не дали результату. Я пробував грати в ньому на гітарі, згадуючи, що оповідала Еля про Полінині дарунки потойбіччю, але не міг пробудити його силу. Тим часом Еля хворіла все частіше, заганяючи маму в депресію. У наше життя повернулися будильники, уколи антибіотиків та виїзди до районної лікарні.\nІ поки мала хворіла, а мама шукала лікарів, які б узялися за непростий випадок, я продовжував вчитися, щоб не зійти з глузду. Одного разу, розбираючи якусь особливо капосну задачу, я заснув з перснем на мізинці. У тому сні я довго йшов печерами і нарешті вийшов під хмарне небо біля моря. І небо, і море, наче світилися зсередини. На березі я побачив його. Сутінкового хлопця з пташкою на плечі, що стояв до мене спиною.\n— Чи ти хочеш, щоб я обернувся?\n— Не знаю, – відповів я.\n— Я можу допомогти, — сказав хлопчик.\n— Тоді обернися, — дозволив я, не вірячи в добрі наміри цієї химери. Але куди ж мені було діватися?\nХлопець обернувся і підвів на мене свої завеликі очі. Він був нижчий за мене на голову, трохи розмитий, наче не до кінця вмальований в цей пейзаж. А пташка на його плечі була взагалі означена кількома рисками.\n— Хто ти? І навіщо тобі нам допомагати? Тим більше, що ти з того ж світу, що й наша срібляста подружка, – всміхнувся я.\n— Не клич її, не уявляй, — з острахом кинувся до мене хлопець.\n— То хто ти?\n— Я пильную Межу. І ти мусиш мені допомогти.\n— Прям таки мушу?\nКамінці в тому морі рябіли, мерехтіли і світилися блідим світлом, від якого навіть уві сні починало нудити. Хлопчик нахилився і вийняв зі свого моря невелику зеленкувату мушлю.\n— Візьми. Загостри її під місяцем. Цим ти можеш убити її. Лише річ з Помежів’я має силу над нами всіма.\n— Кого я маю вбити? Оту, що називає себе богинею дощу?\n— Так. Твоя сестра справді прикликала богиню з напівзруйнованого світу, який, обертаючись, наблизився до вашого. Світів багато, і вони взаємодіють. У моменти наближення істоти подорожують між ними.\n— Щось типу як планети та їх гравітація?\n— То її світ може загинути і вона хоче втекти?\n— А чому її світ гине? – запитав я.\n— Вони самі не впильнували, занапастили його. Це був світ хижих і диких богів,— відповів сутінковий хлопчик.\n— І вона хоче перебратися в наш?\n— І що станеться, якщо їй вдасться? Вона нас всіх вб’є? — я вирішив йти за канонами жанру.\n— Ні, нічого аж такого. Одна істота перейде у ваш світ, інша істота — перейде в той. Але рівновагу буде порушено.\n— То Поліна перейшла?\n— Ні. Вона покликала. Але не завершила перехід до кінця. Власне, тому я тут, я прийшов на поклик боронити межу.\n— Тебе, виходить, теж вона покликала…. — я складав для себе цілісну картину і вона, що мене дуже лякало, складалася. — А чому дощ?\n— Такою твоя сестра уявила її. Такими вона покликала нас, тож такими ми постали перед тобою.\n— І де зараз Поліна?\n— На Межі. Поряд з нами. Але ти не можеш її побачити, вона занадто слабка. Пробач, — мій співрозмовник сумно всміхнувся.\n— Чому я маю тобі вірити?\n— А ти маєш інші варіанти?\nСутінковий хлопчик пообіцяв, що я зможу вбити дощову богиню. Я мав заманити її в перехід та поранити її чарівною мушлею з Помежів’я, відправивши в небуття. Це не скидалося мені на хороший план, але іншого в мене не було.\n— Чи можу я повернути Поліну?\n— До життя? — в мені заворушилася надія.\n— До повернення в колообіг енергій вашого світу.\n— Тобто вона не буде жити?\n— Але я врятую Елю?\n— Так. І за це ти маєш дещо зробити для мене.\n— Наступні дев’ять років твоя душа і її плоди будуть належати Межі.\n— Дев’ять років — за нашими мірками? – я намагався розкусити підступ.\n— Так, за вашими.\n— Тільки те, що я сказав.\nЯ прокинувся від звуку маминого будильника опівночі і плачу малої. І вирішив не затягувати з ритуалом. У моїй руці справді лежала невелика світло-зелена мушля. Я вийшов на кухню випити води. У вікно заглядав місяць, небо вияснилося, можливо, вперше на цьому тижні. Роздивляючись подарунок сутінкового хлопчика, я помітив, як під промінням місяця краї мушлі стали гострими.\nЛялька тепер стояла на столі в моїй кімнаті: залишати її сам на сам х Елею було поганою ідеєю. Я повернувся до себе і мав намір покінчити з цим усім.\nЯ запитував себе: чому Поліна почала шукати друзів в інших світах? Невже у Червоному Домі їй було так безнадійно самотньо? Я і сам був з того ж тіста, що й вона, лише ретельно намагався приховати це. Я вирішив стати дорослим раніше, ніж змусить до цього життя, сам по нитці відрізав свої «нераціональні» захоплення і сміливо дивився в абсолютно буденне майбутнє, яке так лякало Полю. Пробач, сестричко. Пробач.\nМушля була невелика, але гостра, так що я міг завдати шкоди живій (чи неживій) істоті. Принаймні невеликій або нечіткій. Я сховав її в кишеню цупких джинсів, гладким боком догори, щоб не поранитися самому. Я не знав, чи не перейду я сам в небуття, якщо вріжуся, а на додаткові консультації з хлопчиком, як мені здавалося, бракувало часу.\nЯ зайшов до кімнати, проколов палець, крапнувши кров ляльці у волосся. Срібляста істота випірнула з ляльки і витріщилася на мене у два порожні ока, в яких вирував білий шум.\n— Я можу тебе перевести, якщо ти відчепишся від малої, — швидко сказав я, намагаючись приховати страх.\n— О, герой-рятівник. А я тебе вже й не чекала. — знущально скривилася істота, — і я подумав, що дуже шкода, що Поліна намалювала її так нечітко, що я не можу їй від душі врізати.\n— Тож ходімо і закінчимо цю історію.\n— Ти готовий перейти замість сестри?\nЯ кивнув у відповідь, вислухавши єхидні репліки про благородство. І ми почали.\nЗа вікном почав тихенько підвивати вітер. Я вийшов у двір, а поряд зі мною пожмаканими контурами пливла постать. Червоний Дім спав. Весна лише починалася, у саду було вогко, дерева якраз збиралися цвісти. Наш двір, сад і город були залиті світлом, наче хтось застосував кольорову корекцію в синіх тонах. Я відчував світ чіткіше, ніж зазвичай. Знав, що малій Елі чомусь сняться ковзани, мама не бачить уві сні нічого, і їй від того добре; що оси звили гнізда між книжок на даху, а сич, якого Поліна називала нашим опівнічним птахом, зараз сідає на сусідський дах і збирається сміятися. Я відчув, що Червоний Дім любить нас м’якою, теплою любов’ю. Я дав істоті тримати себе за руку. Мені навіть стало шкода сріблясту богиню зі світу, який загибає з не дуже відомих мені причин, і я повернув голову та подивився їй в очі. Дивно, але страху вже не було. Почався дощ, і десь поміж яблунь я побачив темну пляму, що закручувалася всередину з двох боків. Ось і перехід. Ось тут все і закінчиться. Нарешті. Очікування в моєму тілі наелектризувалося і стало нестерпним. Щось пекло мою ногу через кишеню, але я забув, що мав зробити. Мені було приємно розчинятися в мокрій порожнечі, стати частиною цілого світу, такого теплого, вологого, сповненого до мене липкою цікавістю.\nРаптом я почув, як за спиною у наше вікно щось вдарилося, наче мокра грудка землі. З лопотіння крил я зрозумів, що то була нічна божевільна пташка. А потім уві сні закричала мама. Вона кричала так, наче побачила щось страшніше, ніж смерть. І я вийшов з трансу. Ми стояли зі сріблястою істотою одне проти одного в переході, що закручувався спіраллю у два боки, і тепер кожен був готовий напасти. Її волосся обплітало мене всього, викликаючи електричну млость і огиду. Я вихопив з кишені мушлю, але вона здалася мені недоречно маленькою. Я ледве міг втримати її поміж двох пальців. Довкола вирувала вода. Я почав задихатися в обіймах дощової богині. Намагаючись її поранити, я вибився з сил, але мої атаки не завдавали жодної шкоди.\n— Ти програв, хлопчику. Як і твоя дурна сестра, — сміялася істота, ясніше проступаючи в просторі.\n— Вона не дурна, — процідив я крізь зуби, втрачаючи свідомість. – Їй просто було самотньо.\nІ саме тоді, коли опівнічний птах почав сміятися на сусідньому даху, я поранив постать спочатку в руку, а потім в нечітко промальовану шию. Вона заскрипіла, як старе дерево, від її ран повіяло таким відчуттям, наче я несподівано знайшов під ганчіркою кубло мокриць, які розповзаються навсібіч. Дощова богиня конала, остаточно втрачаючи чіткість обрисів. З-за хмари вибився тонкий промінь місяця.\nМама все ще кричала уві сні. Я підвівся з мокрої землі у відлунні цього крику, а потім впав, знесилений.\nОтямився я вже під ранок, лежачи в калюжі між двома яблунями, з яких вітер натріпав молодого листя. Я побрів додому. Мама ще спала, і, здається, їй знову нічого не снилося. Я сховав брудний одяг до корзини і сподівався, що мене ніхто не помітить. Але зі своєї кімнати вийшла сонна Еля.\n— Ти вбив її? – спитала вона.\n— Здається, так. – відповів я і пішов до себе.\nБільше говорити було ні про що.\nЗа тиждень потому Еля повністю одужала. А я вночі знову розвів багаття і спалив ляльку. Мама зробила вигляд, що не помітила цього дивного вчинку.\nЯ покинув Червоний Дім у 17 років, як і Полінка. Але це була радісна подія: я вступив на бюджет. Мама розцвітала, коли я розповідав їй новини про себе і тішилася успіхами Елі в спорті: мала непогано бігала і вже виграла кілька змагань на області. Здається, тривога нарешті відпустила їх обох.\nАле я сплачував свої борги.\nЩомісяця я снив, блукаючи волохатими мокрими печерами, а потім відбував прогулянки з сутінковим хлопчиком, який ставав то чіткішим, то розмитішим на фоні свого неймовірного моря. Я говорив із ним, виловлював фосфоричних потвор з синіх хвиль і, сміючись, переказував новини зі свого життя. Він всміхався мені, але так і не розповів, навіщо я йому. Можливо, він просто теж був дуже самотній.\nНіколи я не намагався заглибитися в таємницю, більше, ніж вона сама дозволяла мені. А плоди моєї душі таки належали Межі. Одного разу я заграв свою першу пісню на шкільному концерті. І в момент, коли розпочав приспів, яким дуже пишався, в актовій залі вимкнулося світло і зав’яли всі квіти в руках вчительок, наповнивши приміщення неприємним запахом. З тих пір я грав лише тоді, коли поряд нікого не було.\nМежа вимагала від мене віддачі. Я навчився припинати свої почуття на короткий ланцюг. І тому мене вважали дуже розумним, але поганим хлопцем. Шкода, що саме на таких найчастіше й западають красиві дівчата. Проклятий хлопчик з забутого Богом села — непоганий герой для історії.\nІсторії, яка вже скоро стане просто історією.\nЯ відчуваю наближення розв’язки цього сюжету з легкого поколювання в кінчиках пальців. Я йду на вокзал і беру квитки додому. Історія, що почалася в Червоному Домі, завершиться в Червоному Домі.\nЯ заходжу в дім, відчуваючи, як він потроху починає старіти і провалюватися в сон. Червоний Дім втрачає інтерес до життя. Йому все менше є діла до нас. Можливо, Поліно, так починається дорослішання самого Червоного Дому? Але у твоїй кімнаті досі живуть іграшки, призи, книжки і блокноти.\nЯ заходжу туди і вдягаю на кінчик мізинця перстень сутінкового хлопчика. Провалююся в сон швидше, ніж мені хотілося би і опиняюся на знайомому березі.\n— Чи хочеш ти, щоб я обернувся? – запитує хлопчик, як і в перший день нашого знайомства.\n— Так, обернися, — відповідаю я.\n— Ось і все. Ти хотів би продовжувати іти за Межу?\n— Ні. Це правда все? – запитую я.\n— Так, усе. Але якщо ти хочеш, то можеш творити великі речі за допомогою цього, — він торкнувся свого мізинця, натякаючи на свій давній дарунок. — Я лишаю це тобі.\n— Я не хочу жодних великих речей, — всміхнувся я у відповідь і простягнув перстень йому. — Але ти виявився не таким і страшним. Можемо навіть лишитися друзями.\n— Дякую, — всміхнувся малий (він з тих пір анітрохи не виріс). — Та якщо ти робиш такий вибір, то сьогодні наші світи розійдуться назавжди.\nМою увагу привернула чорна пташка, яка сьогодні була яскравіша і чіткіша за всі обриси цього місця.\n— Хочеш її потримати?\nВін обережно пересадив її собі на долоню і простягнув мені. Я перейняв створіння, яке виявилося теплим і м’яким, занадто теплим для того світу. Зустрівшись очима з пташкою, я на мить впізнав щось знайоме. У цей момент вона вилетіла з рук і розчинилася у вічно хмарному небі цього місця. Я злякався, що сталося щось не те. Але сутінковий хлопчик лише всміхнувся.\n— От і все. Рівновагу відновлено. Прощавай, Антоне з теплого сонячного світу під назвою Земля.\n— Бувай. Я трохи сумуватиму, — сказав я.\nПрокинувся я не в домі. Можливо, вийшов з кімнати уві сні і зайшов в сад, який розрісся за ці роки. На руці сиділа чорна пташка. А перстень зник, залишивши невеликий червоний слід на пальці. Пташка зазирнула мені в очі, цвірінькнула і знялася геть понад яблуні. Я повернувся в дім та поставив чайник, скоро мала повернутися мама.\nІ, звісно, тепер я мав перевірити одну невелику теорію: поставив перед собою великий вазон з червоною геранню, взяв гітару і зіграв. Квітка не зів’яла. Лише одна пелюстка впала на долівку.\nПісні таки стали просто піснями. І історія, яку я вам розповідаю, тепер просто історія про трьох дивних дітей з Червоного Дому на околиці селища. Дому, який, попри все, так і не зажив поганої слави.\nЯ повертаю блокнот на полицю, ставлю горщик назад на підвіконня, йду зустрічати маму. І вже відчуваю, що люблю цей світ, в якому немає ані краплі магії.\n1Злий Критик26-04-2021 21:19\nАле зараз я схиляюся до думки, що дім з червоної цегли на крайній вулиці, який так і називали – Червоний Дім – не міг мати іншої історії, окрім нашої.\n- побачивши назву та перше речення даного оповідання, я аж почав потирати руки в очікуванні якогось темного підліткового горору, але - так.\nГГ не по рокам дорослий через смерть старшої сестри - то вже сюжетне кліше навіть для такого жанру. Потім цих кліше побільшало - це і менша сестра, це і лялька, це і богиня, яка хоче звільнитися з того світу, і добрий хлопчик, що допомагає їй протидіяти. "Це ж було вже!" - цитую слова другого Президента України.\nТепер про хороше: ГГ, в принципі, як для подібного жанру, мені сподобався. Однак є одне кліше, яке трохи перебиває його плюси - інстинкт захисника ГГ розвинутий до 100 рівня. Він старається всіма силами захистити свою свою родину, а тому змиває кров (щоб не бачила мати), обманює сестру (переконує в тому, що побачене це всього-навсього її фантазія). Проте, де його дорослішання? Чому назва твору не відповідає його суті? ГГ вже на початку твору дорослий, і саме тому не помітний його розвиток.\nДіалоги непогані. Вони дійсно дитячі та при прочитанні ти їм віриш, бо саме так діти і спілкуються.\nДалі наведу кілька цитат.\nВарто сказати, що Поля чудово малювала. Вона виграла всі районні й обласні конкурси юних художників, а одна з її робіт навіть виставлялася в Києві.\nце уточнення дещо зайве, як на мене. Мені було досить знати те, що вона чудово малює.\nЇї Поліна виграла на обласному конкурсі малюнків кілька років тому і дуже любила. Кажуть, лялька була авторської роботи відомої майстрині, але ми так і не знайшли підпису на коробці.\nте, що ляльку Поліна виграла, та ще й на обласному конкурсі, вже дещо руйнує атмосферу загадковості і викликає купу питань щодо попередніх власників ляльки. Я розумію, що це в подальшому пояснюється тим, що антагоністу потрібна була людина, яка його намалює, але краще би було йому звернутися за цим до майстра-художника.\nкакао? ГГ сидів у кімнаті, вивчав малюнки Поліни, потім зірвався зі стільця та побіг в кімнату Елі, потім сів поміж малою і лялькою і весь цей час на ходу сьорбав какао? Серйозно?\nі тут складається враження, що Еля, ГГ та мама сидять за столом та снідають, проте:\nтобто, в присутності сестри ГГ говорить про неї в третій особі, чи просто сестра не з ними в цей час? І подібні "дрібниці", які ріжуть око декілька разів з'являються по тексту.\nвід її ран повіяло таким відчуттям, наче я несподівано знайшов під ганчіркою кубло мокриць, які розповзаються навсібіч\nтут взагалі мовчу.\nОтямився я вже під ранок, лежачи в калюжі\nдовго сміявся на цьому моменті\nя поранив постать спочатку в руку, а потім в нечітко промальовану шию\nтут, вже повторююсь, досить непогана задумка, коли антагоніст подібний до того, як його встигнула намалювати Поліна.\nЗагалом, я тільки починаю читати оповідання. Тому поспішати з висновками поки що не буду.\nдякую Вам за уважне прочитання твору та деталі, які важко вихопити самому. Про конкурс дізнався за невеликий термін до дедлайну, тож оповідання писалося швидко і, природно, невичитане. Ймовірно, від нього колись і залишаться назва та перше речення, я так часто роблю)\nЄдине, з чим не погоджуюся, це щодо какао:\nБув же цей момент, ну.\nГарного вечора і приємного досвіду з іншими оповіданнями\n3Захисниця і Розрадниця27-04-2021 14:59\nЯ, на відміну від деяких, не вишукувала помилки, якісь незгоди тощо. Я дивилась на сюжет, ідею та її втілення. І мені дуже сподобалось))) Приємний твір та насичений, гарно уявляється, подобається зображення образів)) Є гарні описи такі нестандартні, які врізаються в пам'ять приємно (наприклад про мокриць, коли богиню ранило у шию). Взагалі, я рада побачити горор на цьому конкурсі. Дякую за це)\nМоже хіба одне скажу, проте то особисто моє таке. Тема лихої ляльки класична, проте вже обіграна 239485888 разів)) може варто подумати про таку подібну до неї статуетку?) Але це таке, ви автор, і робіть як і що хочете, то ваш всесвіт)\nА помилочки...А хто тут без них?? Довершених нема й не буде, тому то другорядне) Думаю, було б добре якби ви твір на майбутнє при бажанні розширили, бо просяться деякі сцени збільшитись (наприклад перше намагання спалити ляльку, там думаю вийшло дуже гарно і атмосферно)))\nНа цьому прощаюсь, але не засмучуйтесь через деяких "знавців", люди бувають різні, пишуть не подумавши та й не завжди переймаючись за почуття свого опонента))\nТвір гарний, продовжуйте і не кидайте)\nЗахисниця і Розрадниця,\nДякую за відгук! Ідея зі статуеткою дуже круть, якраз шукаю, чим замінити ляльку, щоб це можна було передавати з рук в руки) Буде непогано, щоб героїня ще й виготовила її сама, це зніме питання щодо її попередніх власників. Та і головного героя можна буде зробити більш проблемним підлітком. Коротше кажучи, є в редагування початок, немає в редагування кінця)\nМені сподобався твір. За персонажів дійсно переймаєшся, красиво розкрита тема дорослішання та любові до рідних. Добре, що головнму герою вдалося відвернути небезпеку. Мені дуже сподобалась кінцівка.\nХочу сказати, що при читанні оповідання виникало відчуття "зайвості" багатьох описів та деталей: вони хоч і слугували, щоби надати об'ємності картині, але переважно не використовувались під час розвитку сюжету. Як приклад можна навести уточнення щодо перемог Поліни в районних/обласних конкурсах (згадувалось першим коментатором): мені було би теж достатньо знати, що вона талановита художниця. Виникало відчуття деякої "водянистості" тексту.\nЧитати було вельми приємно, отримав справжнє задоволення! Але є кілька зауважень:\n- потойбічні істоти при своїй повноцінній поянві жахають менше, ніж очікуєш\n- з того моменту, коли вони з'являються відкрито, все йде трохи прямолінійно. Не виникає враження, що герой не зможе чогось подолати, йому трапляються лише "тимчасові труднощі"\n- як уже писали раніше, тема з лялькою заїжджена\n- на моменті з какао я теж здивувався)\n- НАЙЖАХЛИВІШИЙ НЕДОЛІК. Хіба районні олімпіади відбуваються весною?)))\nПопри не надто оригінальну ідею, реалізація майже всюди на висоті, тому оповідання залишає після себе приємне враження (моменти з гітарою просто мед на душу)). Наснаги та творчих звершень!\nТак, весною відбувалися обласні, на які нас возили якимись жахливими автобусами. Це реально провтик, ахаха.\n9Дарт Вейдер28-04-2021 20:42\nМені сподобалось. Приємний стиль, цікава історія. Дякую\n10Злий Критик29-04-2021 17:31\nАвтор тоді прошу вибачення, бо я двічі перечитував оповідання, але мені какао так і не далось!\nЗ приводу "знавців", чим ніби як мене ущіпнули в коментарях, маю сказати наступне: критикувати потрібно. Критикувати нещадно. Бо бетачитачі з кола друзів, яким даєш почитати твір, не завжди об'єктивні і можуть казати, що все норм аби не образити. Хоча насправді там зовсім не норм! І особливо не норм, це не коли в творі десь не там стоїть розділовий знак або коли якесь слово пропущене, особливо\nне норм, коли в оповідання проблеми з логікою.\n11Злий Критик29-04-2021 17:33\nP.S. я кажу не про дане оповідання, а в цілому.\n12Автор, який із задоволенням прочитав твір, але буде прискіпливим.01-05-2021 20:07\nНагадує занадто класичний горор, але хороші ідеї є. Автору чи акторці треба попрацювати, щоб не появлялось нових кліше або ляпів.\nНаприклад: ідея про ляльку - кліше, ідея про богиню, що просто хоче вижити - уже цікавіше, вони занапастили світ хижих богів - тут на мою думку не логічно, якщо світ, був від початку з хижими богами, то він від їхньої хижості не вмер би. У фентезі одна сторона програє іншій стороні (зло Б долає зло А, потім проти Б об'єднуються В і Г, а в кінці проявляється з попелу А і Ґ), але якщо початковий стан не міняється - світ лишається стабільним (добро Я подолало всіх злих, але зараз мусить придумати, як втримати своє добро, щоб не знищити світ у хаосі, бо нема закону Ю чи зла Д).\nТакий довгий приклад зробив тому, що таких ляпів багато, або нові "нерозбавлені" кліше проскакують в тексті. Загалом, моя критика не перша і мені навіть трохи шкода, що я лише цю помилку зауважив.\nПродовжуйте писати дальше! Удачі!\nP.S: Приблизний переклад частини поста із редіту ))\n— Аніме вчить нас добра, не боятися потрібних вчинків та брати на себе відповідальність\n— Звісно, це ж японські мультики для дітей...\n— Ще раз таке скажеш і хірург не знатиме, де твоя голова, а де...\n13Владислав Лєнцев02-05-2021 17:47\nМої головні претензії до твору:\n1) Гарний саспенс першої частини дуже різко розвіюється спокійними такими описами потойбічних істот та розмовами з ними головного героя. Ніби з кимось на вулиці познайомився, їй-бо.\n2) Сам герой дуже так побутово сприймає паранормальщину, нічому не дивується - і це після слів про скепсис. Типу, о, такі правила гри? Ну ок. Повірив тому хлопчику... А вибір між тим у нього був - спробувати знайти того, хто мав справу з тими істотами. Я не кажу, що саме так мало бути, але так, як є... Якось ніяк.\n3) Гепі-енд. Так, він мені не сподобався. Герою дали інструкцію, він все так і зробив. Так, заплатив ціну у вигляді якогось мутного "дев'ять років все, що він робить, належить не йому", та і все. До речі, взагалі не зрозуміло, чому саме так, а не інакше. На містику все це списати не вийде, бо коли ви чітко прояснюєте містичні події з середини твору, подальші загадки без роз'яснень мають вигляд "просто те, що треба для сюжету".\nЗагальне враження: технічно написано добре, концептуально - дуже посередньо. Донні Дарко на мінімалках.\nДякую за відгук і розбір!\nЯкраз два тижні тому натрапив на ваш блог, залип і дізнався про конкурс за кілька днів до завершення. Знаю, це не виправдання)), але часу виносити круту ідею не було. Дуже хотілося взяти участь заради участі, розворушитися, бо давно не писав. Це круто - мати спільноту, де обговорюють тексти. Тож як є. Мабуть, щось із цього вийде шляхом різання і переписування))\nАвтор, який прочитав оповідання, але буде прискіпливим\nДякую за розбір, трохи не зрозумів з А, Б, В і так далі, але спробую ще раз))\nТак, воно трохи банальне, бо мені зазвичай першою приходить інтонація твору, окремі образи та деталі, а вже потім сюжет. Тут сюжет довелося вводити нашвидку через дедлайн.\nДякую! Якщо сам Дарт Вердер зацінив, то гріх буде потім не довести цей твір до пуття.\nВчора прочитала на ніч - лишило приємне щемливе враження. Рада бачити цей текст у фіналі.\nМені теж здалося, що сильний бік твору - стильовий. Текст читається плавно, він об'ємний, наповнений, але не переобтяжений деталями. Ну, й інтегрована поезія лишає по собі такий гіркий, але чудовий післясмак. Мабуть, вона мені загалом найбільше сподобалася. Треба не забути подивитися після конкурсу, хто автор: може, в автора ще таке є, я б припала.\nА сюжет дещо одновимірний вийшов: герой швидко з'ясував, що до чого, герой усе зробив, герой майже нічим не поплатився за свій чин. Саспенс дуже швидко зійшов нанівець, і насправді нічого такого мегаскладного від хлопця ніхто не вимагав. Поборюкалися та й йой.\nМені здається, це була б значно цікавіша історія, якби родина виявилася із секретом, адже не дарма всі діти в чомусь обдаровані, але якось "без долі". Та й матір теж. Загалом про таких людей, їхню боротьбу, побут, сімейні таємниці, пов'язані із прокляттями, переступами чи забобонами, читати було б захопливіше, суто на мій суб'єктивний погляд, ніж про вкрай узагальнену "богиню дощу". Це, звісно, була б зовсім інша історія. Але до неї, мабуть, назва б більше пасувала (назва, до речі, мені зайшла окремо).\nНу, і так, засуджую "японські мультики". По-моєму, у сучасного хлопця, навіть такого серйозного, абсолютно немає шансів не знати слова "аніме".\nАле загалом мені радше сподобалося. Не в кінцевому підсумку, а суто процесуально. Повторюся, але це приємне читання. Дякую авторові.\nДякую за відгук і цікаві ідеї для продовження роботи над твором!\nТак, у автора є багато поезій, автор - взагалі поет, який нині перекваліфіковується на прозаїка, маючи в голові кілька важливих історій, які хочеться розповісти світу. І це в житті автора лише четверте оповідання) Погану гру зіграло те, що в дитинстві була подруга, яка вірила в ляльку - богиню дощу. Прив'язка до цього спогаду не дала сконструювати притомний сюжет. За кілька днів до дедлайну написати щось, не перевищити обсяг, ще й подати крутий сюжет та деталі - для цього потрібно більше досвіду на майстерності. Я ті знаки з пробілами взагалі рахував уперше)\nНазва залишиться, а героям треба буде насипати неоднозначності, випробувань, конфліктів і трохи складнішого потойбіччя, щоб зберегти саспенс до кінця.\nА аніме спочатку було обізвано японськими мультиками, щоб підкреслити несерйозне ставлення персонажа до таких захоплень)\nДякую вам за прочитання! Хай в усьому щастить!\nЗ кухні долинули звуки: мати розминала картоплю і обтрушувала товкачку об каструлю з характерним для цього процесу стукотом. Це означало, що\nТут є закусь!\nПриходьте до на нас на головну сторінку бухати!\n*таємничо зникає в крапиві*\nАвторе! У вашого твору гарна назва. Але через неї, а також прочитавши перші два абзаци, я твердо вирішила: це буде оповідання про Середньовіччя або якийсь казковий світ. І так налаштувалася на це, що іменем Антон ви шокували мене так, як інші автори не шокували монстрами))\n...Навздогін: а от про закінчення я здогадалася наперед, як тільки героїня назвала себе богинею. Тема конкурсу підказала) Та все ж ви виписали його мистецько, ідея з оплатою за душу сестри дуже сподобалася.\nОхохо, несподівано про те, що початок і назва викликають очікування фентезі)\n22Творець овець09-05-2021 14:15\nДідько, а я вже подумав, що це буде горор історія про якийсь культ в притулку, по типу «Сайлент хіл». Це зіграло зі мною невдалий жарт, як з читачем. Чекав хардкор, відчай та філософію, а знайшов лайтову містику та магію...\nПочався сильний дощ, і я, заспокоївши малу, вийшов зустріти маму, яка не мала зонтика.\nПочався сильний дощ, і я пішов отримувати по жопі, за те, що лишив малу дитину одну дома...\nВибач, мам. Олімпіада скоро, сама розумієш. Трохи захопився завданнями.\nО Боже, пацан – геній! Які труси він одягнув для «Красномовність +99999999»? Мав отримати по жопі, а його ще й похвалять…\nПерша розмова з богинею класна. Слово «попустися» вона напевне від старшої почула))) Візуалізуються дві фігури та їх дії добре.\nДому, який, попри все, так і не зажив поганої слави\nНапевно найбільша моя притензія до твору. Назва ніяк не корелюється з подіями, а сам дім не грає в них жодної ролі, хоч його постійно згадують. Спершу думав, що у сім’ї була астма через якісь домішки у глині, але ні. Дім у сюжеті просто, щоб бути.\nПоняття не маю, чи хтось заходить сюди по завершенні конкурсу.\nАле я, врахувавши ваші рекомендації, принаймні більшість із них, переписала твір. (Від чоловічого імені коментувала, аби зберегти повну анонімність, та і твір від імені хлопця).\nДякую за участь і обговорення. Вітаю переможців. Твір, за який найбільше вболівала, таки увійшов до трійки переможців.\nА ось трохи переписана писанина, хє-хє. Сподіваюся, вона стала менш банальною:\nДякую. Так, дійсно заходять хоч деякі! Думаю, що подивлюсь переписану роботу.


Тернопільські коміки змушували Євгена Кошового битися (відео) - 0352.ua\nТернопільські коміки змушували Євгена Кошового битися (відео)\n18:00, 12 січня 2015 р.\nТернопільські "старожили" телепроекту "Розсміши коміка" вже вкотре взяли участь у шоу на каналі "1+1".\n"Квнщики" Тетяна Песик та Віктор Гевко добре відомі телеглядачам з гумористичної програми "Країна У", "Бойцовський клуб" та завдяки своїй команді "VIP Тернопіль".\nВостаннє тернопільським гумористам вдалося розсмішити коміків на цілих 100 000 гривень. Та чи сміялися з жартів Тані та Віктора під час ефіру, що вийшов на екрани телевізорів 3 січня - далі на відео.\nТернопільські коміки Євген Кошовий


Святий дня — від ОТЧЕНАШ.укр: мученик Євпсихій | Відкритий Православний Університет/Православие в Україні\n22 квітня 2015 | Протодиякон Миколай Лисенко | Святі та подвижники благочестя\nНа що ми готові заради нашої віри? Свою відповідь на це запитання у 362-у році дав мученик Євпсихій.\nЛише уявіть… 362 рік, стародавнє Малоазійське місто Кесарія Каппадокійська. В міському храмі йде християнське весілля, а в неподалік розташованому язичницькому капищі богині Фортуни звершується жертвоприношення. В місті – велика та міцна християнська громада – і це не дивно, адже віра у Христа – легалізована, а громаду очолює святитель Василій, названий нащадками за свої надзвичайні духовні якості Великим.\nНаречений – благочестивий юнак Євпсихій – має дар щирої та гарячої віри. Він не в силах миритись з рештками язичництва в рідному місті, тому збирає народ і, надихнувши людей, руйнує капище Фортуни.\nВарто зауважити, що тогочасна Кесарія – це визначний релігійний центр християнського життя регіону, уславлений подвигами багатьох мучеників, і язичництво там носить формальний характер. Євпсихій знає, що наражається на смертельну небезпеку. Адже владу в імперії після захисника християнства рівноапостольного Костянтина та його нащадків отримав сумнозвісний Юліан Відступник, мрією якого була реанімація вже майже вмерлого язичництва. А до того ж – капище Фортуни – одна з найулюбленіших культових споруд Юліана.\nЄвпсихія було схоплено. Юліан наказав будь-яким чином змусити юнака зректися Христа та прийняти язичництво. Проте вчинок Євпсихія не був хвилинним спалахом емоцій – це було глибоке переконання, яке дозволило витримати найжахливіші тортури і з честю схилити голову під меч заради своєї віри.\nГнів Юліана розповсюдився не лише на Євпсихія – репресій зазнали церкви та багато городян. Одних стратили, інших відправили в заслання. Священиків примусили до військової служби. Імператор погрожував зруйнувати місто вщент, виставивши ультиматум відбудувати капище Фортуни. На чолі величезного війська, прямуючи на війну з персами, Юліан наблизився до Кесарії.\nЩоб спробувати врятувати місто від розорення, на зустріч імператору вийшов архієпископ Кесарії Каппадокійської святитель Василій Великий. Смиренний подвижник вручив можновладцю символ пошани – три ячмінні хлібини – які споживав і сам. Імператор наказав зброєносцям взяти хліб-сіль, а Василію віддати жменю сіна. «Ти дав нам ячмінь, їжу скитську, – почув Божий святитель. – Тож отримай від нас сіно… І знай – цим сіном я годуватиму тебе, коли повернуся з Персії. Я зруйную це місто до основи, і зорю цю землю плугом… Бо мені відомо, що це за твоєю порадою народ насмілився зруйнувати зображення і храм Фортуни…»\nВійсько рушило далі, але з Персії Юліан живим не повернувся. Майже стотисячна армія імператора зазнала страшної поразки. Вчені і по сьогодні намагаються зрозуміти, як це могло статись, і хто ж, врешті, вбив самого Юліана, адже достеменно відомо, що ніхто з персів не присвоїв собі цієї перемоги. Передання каже, що останніми словами Юліана Відступника стала фраза: «Ти переміг, Галілеянин…» Так це було чи ні, але Христос продовжив впевнено перемагати у людських серцях.\nА мешканці Кесарії, врятовані Богом від гніву правителя-язичника, звели над місцем поховання мученика Євпсихія величну церкву та отримували по його молитвах допомогу і численні зцілення.\nЗгадуючи сьогодні мученика Євпсихія, спробуймо і ми зробити те, що нам по силах – а саме зруйнуймо в серці залишки язичницького капища у вигляді численних прикмет і забобонів, а найголовніше – припинимо робити жертвоприношення сучасним ідолам егоїзму, кар’єрного успіху та необмеженого споживання, натомість принесемо Богові жертву розкаяного життя і любові.\nСлухайте також: Православний календар. 22 квітня. Мученик Євпсихій


2. Октябрь, 2020 в 15:21, Нет комментариев\nПОНЕДІЛОК 05.10.2020 I Вступ до літературознавства Городнюк Н.А. ФІМ Сучасна російська мова Гусєва О.І. 310а\nII Вступ до літературознавства Городнюк Н.А. ФІМ Сучасна російська мова Гусєва О.І. 310а Практичний курс другої іноземної мови (польська) Маслова Г.М. 302\nIII Сучасна українська літературна мова Дворянкін В.О. ФФМК Сучасна російська мова Рудакова О.О. 310а Практика російсько-українського перекладу та редагування Гайдук Н.А. 311\nIV Сучасна українська літературна мова Дворянкін В.О. ФФМК Сучасна російська мова Рудакова О.О. 310а Сучасна література Педченко О.В. 310а Практика російсько-українського перекладу та редагування Гайдук Н.А. 311 ІЗ\nВІВТОРОК 06.10.2020 I Сучасна українська літературна мова Мороз О.А. ФФМК Сучасна російська мова Рудакова О.О. 305\nII Сучасна українська літературна мова Мороз О.А. ФФМК Сучасна російська мова Рудакова О.О. 305\nIII Вступ до літературознавства Городнюк Н.А. ФІМ Практичний курс другої іноземної мови (польська) Маслова Г.М. 301 Література країн, мова яких вивчається Волік Н.А. 308а Педагогіка вищої школи Нетреба М.М. ФІМ Термінологія і термінографія Гусєва О.В. 309\nIV Вступ до літературознавства Городнюк Н.А. ФІМ Література країн, мова яких вивчається Волік Н.А. 308а Педагогіка вищої школи Нетреба М.М. ФІМ Термінологія і термінографія Гусєва О.В. 309\nСЕРЕДА 07.10.2020 I Практичний курс польської мови Маслова Г.М. 311 Основи психології Вагабова А.О. ФФМК Історія зарубіжної літератури Волік Н.А. 301\nII Вступ до перекладознавства Голоцукова Ю.О. 311 Основи психології Вагабова А.О. ФФМК Історія зарубіжної літератури Волік Н.А. 301\nIII Історія зарубіжної літератури Городнюк Н.А. ФІМ Сучасна українська літературна мова Дворянкін В.О. ФФМК Практичний курс польської мови Маслова Г.М. 304\nIV Історія зарубіжної літератури Городнюк Н.А. ФІМ Сучасна українська літературна мова Дворянкін В.О. ФФМК Практичний курс польської мови Маслова Г.М. 304\nЧЕТВЕР 08.10.2020 I Історія зарубіжної літератури Городнюк Н.А. ФІМ Психологія спілкування та корекція особистості Вагабова А.О. Акт.зала\nII Основи красномовства та культури ділового спілкування Стьопін М.Г. ФІМ Психологія спілкування та корекція особистості Вагабова А.О. Акт.зала\nIII Вступ до літературознавства Городнюк Н.А. ФІМ Культурологія Нікольченко Ю.М. 104а ЕПФ Теорія та історія лінгвістики Гусєва О.І. 309\nIV Історія зарубіжної літератури Нікольченко Т.М. 301 Теорія та історія лінгвістики Гусєва О.І. 309 Гендерні дослідження у філології і освіті Педченко О.В. 310а\nП’ЯТНИЦЯ 09.10.2020 I Вступ до мовознавства Гусєва О.І. 301 Історія зарубіжної літератури Городнюк Н.А. ФІМ\nII Сучасна російська мова Гусєва О.І. 301 Історія зарубіжної літератури Городнюк Н.А. ФІМ\nIII Історія зарубіжної літератури Городнюк Н.А. ФІМ Історія зарубіжної літератури Волік Н.А. 310а Метод.викл.РМ як іноземної Голоцукова Ю.О. 309 Практична методика викладання іноземної мови (польська) Маслова Г.М. 301\nIV Історія зарубіжної літератури Волік Н.А. 310а Метод.викл.РМ як іноземної Голоцукова Ю.О. 309 Практична методика викладання іноземної мови (польська) Маслова Г.М. 301


Мешканців багатоповерхівки у Львові виселяють із придбаних квартир | Новини Львова\n21 Серпень, 16:21\nМешканців багатоповерхівки на вулиці Величковського, 61 у Львові забудовник хоче виселити із придбаних помешкань. Йдеться про скандально відому компанію «Ірокс». Будинок вона мала здати в експлуатацію ще три роки тому. Ігор Микичак ‒ власник компанії, щоразу обіцяв завершити будинок, однак досі цього не відбулось.\nЛюди, які сплатили повну вартість за квартири, були змушені вселитися у фактично незавершений будинок. Газ до будинку так і не провели. «Я вже рік там живу на дев’ятому поверсі без умов, без ліфта, без плитки на підлозі, без прибудинкової території. Ми минулого року не мали де жити з дітьми, і ми пішли жити туди, ми платили по три гривні за світло і ми зимували без газу, нам приходили по 5-6 тисяч на місяць», ‒ розповіла мешканка Величковського, 61 Вікторія Снігур.\nЧерез те, що будинок не зданий в експлуатацію, тариф за світло промисловий ‒ майже по три гривні за кіловат. Близько п’ятнадцяти власників вже заселилися в будинок. Напередодні до них прийшли правоохоронці і вручили запрошення у Шевченківський відділ поліції.\n«Повістки прийшли з поліції, що ми незаконно поселилися в будинку. Є документи на виселення нас. Та в нас 100% оплата за квартири. Ми все оплатили», ‒ розповів мешканець Величковського, 61 Андрій Мельник.\nОскільки будинок не зданий в експлуатацію, офіційно він вважається будівельним майданчиком. Про те, що компанія «Ірокс» і її власник Ігор Микичак ‒ недобросовісний забудовник, міська рада попереджала вже не раз. Деякі мешканці теж про це знали, однак думали, якщо замовником є МВС, то й забудовник не посміє обшахраювати покупців.\nМешканці намагалися судитись, однак їм це не вдається. «Юристи, як чують «Ірокс», то на тому закінчується в нас, вони беруть наші папери і відповідають, що вони не хочемо мати з ним ніяких стосунків», ‒ розповіла мешканка на Величковського, 61 Любов Журавель.\n«Міська рада не видавала містобудівних умов та обмежень, не видавала ніяких дозволів. Та ми звернемось до забудовника, до ДАБІ України з проханням максимально допомогти вийти з цієї ситуації. Додатково ми вже неодноразово зверталися до правоохоронних органів», ‒ розповів начальник юридичного відділу ДАБІ Львова Святослав Кіндратів.\nНаступна публікація У Львові завкафедри “Львівської політехніки” попався на вимаганні зі студента 6000 гривень\nПопередня публікація На кордоні у Краковці вилучили понад півкілограма кокаїну


Інфляція восени: як відіб’ється на цінах і чого чекати українцям | Горячие новости\nДомой Общество Інфляція восени: як відіб’ється на цінах і чого чекати українцям\nІнфляція восени: як відіб’ється на цінах і чого чекати українцям\n” зараз бюджеті цього року закладено 9 відсотків інфляції. При тому що інфляція у нас на сьогоднішній момент значно менше. Вона десь на рівні 4-3,5 відсотка і до свого планового показника вона швидше за все не дійде”, — вважає економіст Олег Пендзин.\n“Нас все веселе чекає, як правило, в осінні місяці: жовтень, листопад. Коли і комуналка зростає, і суспільний попит зростає. Я думаю, що до кінця року вона буде однозначно більше, ніж п’ять-шість відсотків”, — говорить фахівець.\n“Це надходження грошей від наших працівників, які в кінці року або повертаються додому, або надсилають допомогу”, — розповів пендзін.\n” у дев’яти відсотках інфляції немає нічого страшного. Мінімальну заробітну плату нам з вами підняли. Середня заробітна плата зростає більш-менш. Тому на сьогоднішній момент співвідношення інфляційних процесів і зростання заробітків відповідне”, — говорить економіст Олег Пендзин.\nЯк повідомляв Знай. ua, Дніпровський супермаркет оскандалився “золотими” котлетами.\nПредыдущая статья“Колишній” Дорофєєвої Позитив запалив з пристрасною красунею у всіх на очах: “Бомбічні”\nСледующая статьяКернес на лікарняному, але не в комі – директор департаменту міськради


Десять найбільших звалищ автомобілів та іншої техніки в світі - Motorvision\nДодому Статті Десять найбільших звалищ автомобілів та іншої техніки в світі\nЯкі звалища транспорту найбільші.\nЗнаєте, що нам подарувала світова промисловість за довгі роки свого розвитку? Величезна кількість відходів і звалище старої техніки. Адже яка б не була досконала автотехніка або будь-який інший транспорт, рано чи пізно більшість з того, що справив світ, закінчує свої дні на звалищі. 1gai.ru пропонує огляд найбільш великих автомобільних та інших звалищ техніки. У будь звалищі (особливо автомобільної) є якоюсь особливою дух минулого часу. Незважаючи на стан старої техніки, виглядає все це на тлі пейзажів і природних фонів приголомшливо і дуже красиво.\n10.) Châtillon, Бельгія\nЦя стихійне звалище старих автомобілів була знайдена нещодавно у Бельгії. Автомашини збереглися з часів Другої світової війни. Машини тут кинули солдати, які з якихось причин покинули своє місце дислокації, залишивши величезну кількість автомобілів. Це звалище автомобілів одна з найкрасивіших у світі.\n9.) M & M Auto Salvage\nДивіться також: Десять найдивовижніших автомобільних гаражів у світі\nПотрібні неушкоджені частини для вашого автомобіля? Знаєте, де найкраща в світі звалище, яка містить найкращі б/у запчастини? Це сховище битих автомобілів інституту страхової безпеки дорожнього руху (IIHS), яка регулярно розбиває нові автомобілі під час краш-тестів. Так як для випробувань надається новий серійний автомобіль, то можете собі уявити, яка кількість практично нових автомобілів зберігатися на звалищі IIHS. Звичайно, більшість автомобілів знаходяться в жахливому стані після краш-тестів, але тим не менш, тут зустрічаються цілком цілі варіанти.\n8.) Саисан Bay резервний флот\nУ Сан-Франциско знаходиться найбільший відстійник списаних кораблів. Зараз тут зберігатися 400 старих кораблів. На цій морській звалища зберігаються кораблі ще з часів Другої світової війни.\n7.) Звалище R31\nЗвалище легендарних автомобілів Nissan Skyline R31. Як випливає з назви, це звалище призначена тільки для автомобілів Ніссан R31. Але, крім 31 моделі, також ви знайдете тут і 32 і 33 моделі.\n6) Клівленд Pick A Part\nДесять самих вульгарних автомобілів\nВам потрібна в зборі рухома частина шасі спортивного автомобіля Chevrolet Corvette C5? Або будь-якого іншого спорткара? Ви можете замовити та придбати такі компоненти автомобілів тут.\n5.) Долина запчастин в пустелі\nСуха пустеля Арізони є ідеальним місцем для зберігання старих автомобілів і запчастин. Вся справа в тому, що сухий клімат не дає іржавіти транспортним засобам на звалищі. Збереження автомашин в цьому місці приблизно така ж, якби їх зберігали б у вакуумі.\n4.) Покинутий відстійник кораблів у Стейтен-Айленд, США\nЦього відстійника кораблів налічується близько 200 років. Самі легендарні кораблі, які зберігаються на звалищі: 1904 року пароплав, який зазнав аварії, підводний човен РС-1264, кілька кораблів ВМС США.\n3.) Old City Car\nНайбільша в світі автомобільне звалище. Звалище знаходиться недалеко від Атланти. Види, пейзажі і легендарні автомобілі настільки красиві, що мало хто пошкодує 10 доларів, для того щоб оплатити відвідування звалища для хороших і дивовижних фотокадрів.\n2.) Чорнобильська звалище техніки\nНа відміну від Old City Car на цій звалища ніхто не ходить, щоб зробити дивовижні фотографії. Ця звалище знаходиться в Чорнобилі. Тут знаходиться тонни Російської військової техніки і велика кількість авіатехніки, яка брала участь у розчищенні наслідків аварії на атомному реакторі. З-за високої дози радіації цінну техніку довелося залишити тут.\n1.) Девіс-Монтан База ВПС США – Air Force)\nНайбільший у світі відстійник авіаційної техніки у світі. Знаходиться в США.\nпопередня статтяSkoda пропонує в якості опції аксесуари для безпеки собак\nнаступна статтяВідео: 2016 Mercedes-Benz GLC на бездоріжжі\nНовий Aston Martin Vulcan, швидкісний дебют у Goodwood\nГітарист Rolling Stones, Бив Уаймен, продає два своїх класичних автомобіля


Вело труси з памперсом для велосипедистів, купити в Дніпрі, ціни на вело шертис доставкою по Україні в інтернет-магазині BlackBike\nТруси велосипедні з памперсом\nНайважливішою деталлю в екіпіровці велосипедиста вважаються велотруси. Також їх ще називають велошорти або рейтузи. Від якості цієї деталі залежить комфорт під час поїздки. Такі вироби відрізняються м'якою прокладкою між велосипедистом і сідлом - велопамперсом. Він необхідний для порятунку тіла від неприємних відчуттів після довгої поїздки. Крім того, велосипедні труси здатні значно зменшити тертя через те, що вони щільно облягають, а коли ви рухаєтеся тканина не треться об шкіру.\nОсобливості та різновиди моделей\nПерше, що слід враховувати при виборі шорт це те, що при покупці важливо завжди орієнтуватися на «дихаючі» технічні тканини і матеріали. Вони не повинні затримувати піт, швидко сохнуть і досить легкі, а також м'які.\nБагато виробників надають різноманітні моделі на будь-який смак і колір:\nз регульованою талією і ін.\nТакож існують моделі зі світловідбиваючими або з мембранними вставками для вентиляції. Завдяки величезному вибору кожен велосипедист неодмінно зможе знайти свій підходящий варіант. Одним з важливих елементів такої екіпіровки займає підкладка. Це основний захист в м'яких велосипедних шортах, яка незамінна при їзді на велосипеді. І тим більше, коли справа доходить до гірського велосипеда і їзди на велосипеді по грунтових дорогах, нерівностей, ям і стрибків.\nПідкладка є захистом для куприка, яка допомагає поглинати вібрації, запобігає розчавлювання тендітних анатомічних частин, зокрема, простати у чоловіків, і, якщо її правильно вибрати, вона може допомогти зберегти плавність обертання педалей з плином часу.\nВ даний час на ринку представлені в основному два типи прокладок для професійних велосипедних шорт: гелеві і поролонові. З огляду на, що існують різні типи гелю або піни, а також нескінченні можливості комбінування двох матеріалів в кілька шарів, можна сказати, що гель захищає краще, ніж піна, або навпаки. Гелева прокладка початкового рівня захистить менше, ніж поролонова прокладка вищого класу, і навпаки. При тій же якості і, по суті, ціною, є й інші характеристики гелю і піни, які слід оцінювати. Взагалі кажучи, гель потрібно трохи використовувати, перш ніж він прийде в індивідуальну форму, так як гель буде довше триматися після прання. Також важливо оцінити заходи по збільшенню, поліпшенню або стимулювання потовиділення, яке, застоюючись, може викликати подразнюючу почервоніння.\nВелотруси для чоловіків і жінок, як в гелі, так і в піні, які відрізняються один від одного. Це тому, що, очевидно, у чоловіків і жінок різні форми тазу, а також часто різні пози при їзді. З цієї причини рекомендується вибирати модель велосипедних шорт з м'якою підкладкою, що відповідає вашому підлозі.\nВеличезний вибір велотруси\nВ інтернет-магазині Black Bike представлений величезний вибір велосипедного спорядження, ціна на яке цілком розумна і обґрунтована. У каталозі зібрані кращі моделі від провідних виробників. Всі назви відрізняються міцністю і високою якістю. Купити велотруси під шорти і інший одяг можна за доступною ціною всього в кілька кліків на сайті з доставкою по всій Україні. Безліч знижок і пропозицій зробить покупку більш вигідною. Центральний магазин знаходиться в місті Дніпрі, куди можна прийти і особисто все вибрати. В інші міста країни Україна такі, як Київ, Харків, Одеса та інші доставка здійснюється за допомогою зручної для вас транспортної компанії, досить купити велотруси на сайті і оформити заявку. Компанія надає безкоштовну доставку в будь-яку точку країни в разі покупки на суму понад 2000 гривень.\nВелошорти з лямками чоловічі Buff M Bib Shorts, S (BU 2125.707.03)\nВелошорти жіночі з лямками Buff W Bib Shorts, S (BU 2126.522.03)\nВелошорти жіночі з лямками Buff W Bib Shorts, XS (BU 2126.522.02)\nШорти велосипедні POC Essential Boxer Uranium Black, M (PC 528341002MED1)\nШорти велосипедні POC Essential Boxer Uranium Black, S (PC 528341002SML1)\nШорти велосипедні POC Essential Boxer Uranium Black, XL (PC 528341002XLG1)\nВелошорти з лямками чоловічі POC Essential Road VPDs Bib Shorts 2021 (Uranium Black/Uranium Black) (PC581458204LRG1)\nВелотруси POC Re-cycle Boxer 2021 (Uranium Black) (PC529021002SML1)\nВелотруси POC Re-cycle Boxer 2021 (Uranium Black) (PC529021002MED1)\nВелотруси POC Re-cycle Boxer 2021 (Uranium Black) (PC529021002LRG1)\nВелотруси POC Re-cycle Boxer 2021 (Uranium Black) (PC529021002XLG1)\nВелотруси POC Re-cycle Boxer 2021 (Uranium Black) (PC529021002XXL1)\nВелошорти з лямками жіночі POC W's Ultimate VPDs Bib Shorts 2021 (Navy Black) (PC581531531XSM1)\nЗ підкладкою 151\nБез підкладки 1\nЗ лямками 95


Запорізький Бізнес Хаб об’єднав амбітних та креативних підприємців-початківців – тривають навчання - Потенціал\nЗапорізький Бізнес Хаб об’єднав амбітних та креативних підприємців-початківців – тривають навчання\nПерший запорізький Бізнес Хаб – діє. Сьогодні, 6 квітня, розпочались заняття.\nТематика сьогоднішнього, першого заняття, – дозвільні документи та кредитування.\nСпікер - начальник відділу-адміністратор відділу по роботі з документами дозвільного характеру департаменту надання адміністративних послуг та розвитку підприємництва Запорізької міської ради Вікторія Грицак.\nНагадаємо, презентація Першого Бізнес Хабу відбулася 3 квітня. Це спільний пілотний проект Запорізького обласного союзу промисловців і підприємців (роботодавців) "Потенціал", Запорізької обласної федерації роботодавців і Запорізького обласного центру зайнятості.\n"Знайти справу свого життя нелегко, але її можна створити самостійно, якщо відкрити власний бізнес. Бажання, наполегливість, стійкість у досягненні мети – фактори, що стануть у нагоді на шляху для створення своєї справи. А фахівці служби зайнятості, зі свого боку, завжди готові допомогти у досягненні цієї мети, - наголошує директор Запорізького обласного центру зайнятості Ірина Дуднік. – Зокрема, у 2001 році отримали одноразову виплату допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності понад 16 тисяч громадян, які зареєструвались, як суб’єкти підприємницької діяльності в сфері торгівлі, сільського господарства, надання побутових послуг населенню, виробництві тощо. Але завжди мене турбувало питання, що надалі підприємці залишаються без суттєвої підтримки. Тому впровадження даного проекту дозволить нашому бізнесу бути захищеним та мати потрібну інформацію! В Запорізькій області дбають про підприємців і ми станемо прикладом в цьому для всієї країни!"


Ескапел – лікарський засіб, який використовується для запобігання небажаної вагітності.\nМедикамент не відноситься до оральних контрацептивів, які можна використовувати на постійній основі.\nЗастосовують його виключно в екстрених випадках по точно певною схемою.\nЯк приймати Ескапел: інструкція із застосування\nСпосіб застосування даного препарату дуже простий, але вимагає граничної обережності.\nПри неправильної дозуванні може виникнути побічний ефект.\nДо складу медикаменту входить левоноргестрел, який представляє собою гормон синтетичного типу жовтого тіла яєчника.\nВикористовувати лікарський засіб слід в перші три доби (72 години) після незахищеного статевого акту, коли партнери не використали жодного з можливих контрацептивних методів або вони виявилися недостатньо хорошими.\nВикористовувати лікарський засіб дозволяється в будь-який день без урахування менструального циклу.\nПри своєчасному прийнятті медикамент може запобігти до 84% трапилися вагітностей. Якщо до цього в одному циклі вже були незахищені статеві акти, прийом Ескапелу буде марний, так як дуже велика йязикурність, що вже настало зачаття.\nВикористовувати лікарський засіб можна тільки для екстреної контрацепції, для застосування на постійній основі призначаються інші гормональні медикаменти.\nДля запобігання небажаних наслідків після незахищеного статевого акту слід прийняти одну таблетку Ескапелу за інструкцією. Якщо протягом перших трьох годин з моменту екстреної терапії пацієнтку вирвало, допускається прийняти ще одну дозу активної речовини.\nЗазвичай при використанні лікарського препарату випадки передозування не спостерігається, якщо пацієнтка дотримується рекомендовані дози.\nEсли прийнято більше двох таблеток, можуть розвинутися такі небезпечні побічні ефекти, як масивна кровотеча, виснаження яєчників, збій в менструальному циклі, порушення роботи репродуктивної системи, блювота, сильна слабкість і навіть втрата свідомості.\nтакож медикамент може вплинути на статеве життя, значно знизивши чутливість під час статевого акту, а також сексуальне бажання.\nІснує думка, що при використанні Ескапелу понад трьох разів існує ризик розвитку безпліддя. Синтетичний гормон лікарського препарату негативно позначається на роботі яєчників, пригнічуючи їх функцію і ризик розвитку здорових яйцеклітин.\nПри використанні Escapelle лікарські препарати групи антибіотиків широкого і вузького спектра дії, протигрибкові медикаменти і засоби для придушення епілептичних припадків можуть впливати на синтетичний гормон.\nВін починає швидше розпадатися, що значно збільшує шанс зачаття.\nКоли можна приймати ОК після Ескапелу?\nЗ нового циклу після проходження медичного обстеження можна почати оберігатися оральними контрацептивами, якщо вони не були призначені раніше.\nЯкщо ж пацієнтка вже отримувала регулярні оральні контрацептиви, їх прийом можна продовжити відразу на наступний день після лікування Ескапелу.\nІноді гінекологи рекомендують утриматися від використання оральних контрацептивів після використання Ескапелу, якщо у пацієнтки були раніше зафіксовані серйозні збої в гормональному фоні.\nВ анотації до Ескапелу є ряд протипоказань з якими слід уважно ознайомитися:\nважкі ураження нирок і печінки, при яких синтетичний гормону може викликати навіть їх відмова;\nхвороба Крона, через що не спостерігається достатня всмоктуваність лікарського засобу, і воно виявляється повністю марним;\nперіод вагітності, але при цьому Ескапел при наступив зачатті вже не може нашкодити плоду;\nперіод лактації, так як активна речовина медикаменту проникає у великій кількості в грудне молоко.\nДопускається застосовувати Ескапел при міомі матки, якщо на це виникає необхідність. У списку протипоказань даного діагнозу немає.\nАле рекомендується перед використанням лікарський засіб попередньо проконсультуватися з лікарем, так як міома безпосередньо пов’язана з патологічним ростом ендометрія.\nВиробник говорить про те, що після вживання менструації починаються рівно в строк, іноді спостерігається збій на два дні.\nАле, згідно, залишеним відгуками, досить часто спостерігається набагато більший збій в місячному циклі.\nВикористовувати лікарський засіб не рекомендується пацієнткам, у яких спостерігаються проблеми з засвоєнням молочного цукру. Це може викликати різку алергічну реакцію.\nПри затримці менструація більш, ніж на п’ять днів, а також під час тривалої характер, варто обов’язково звернутися до гінеколога для проходження медичного огляду.\nЯк правильно пити Ескапел: до або після прийому їжі?\nПриймати екстрений метод контрацепції можна без урахування їжі. Напої і їжа ніяким чином не впливають на всмоктуваність активної речовини.\nЄдиною рекомендацією щодо вживання Ескапелу є заборона на його розжовування і розподіл, щоб не допустити зниження ефективності активної речовини.\nПоведінка після застосування препарату\nПісля використання Ескапелу не існує особливих рекомендацій з поведінки.\nЯкщо у жінки розвинулося невелике кровотеча або різанина, що буває майже у всіх випадках, варто обмежити своє інтимне життя до зупинки відділення ендометрія. В інших випадках після вживання екстреної контрацепції варто використовувати бар’єрні методи запобігання.\nЯкщо після прийому лікарського засобу у вас спостерігається збій в менструальному циклі, варто відвідати кабінет гінеколога, щоб виключити або підтвердити настала вагітність.\nВплив таблеток на управління транспортом\nНа даний момент не було проведено точних досліджень з приводу можливості управління транспорту і складних механізмів.\nАле при цьому Ескапел не викликає сонливості і проблем з концентрацією уваги, що говорить про його безпеку під час руху і роботи з небезпечними механізмами.\nЯк вивести Ескапел з організму?\nЛікарський засіб самостійно вийде з організму через час, після чого остаточно нормалізується гормональний фон.\nДля зміцнення свого організму можна приймати вітаміни, особливо корисний буде комплекс з підвищеним вмістом заліза.\nТак як після прийому буде спостерігатися кровотеча, потрібно пити залізовмісні препарати, це допоможе запобігти анемію. Їх можна приймати протягом місяця, після чого варто повністю скасувати.\nЯкщо таблетки так впливають на організм, тоді для його відновлення повинні бути якісь рекомендації по харчуванню. Чи можна їсти всі продукти або ж є якісь обмеження? Це питання цікавить усіх або, принаймні, багатьох, хто приймав цей препарат.\nЯкихось певних правил з харчування немає, але якщо дівчина дотримується більш природних методів, можна їсти продукти з великим вмістом заліза. Для цього ідеально підійдуть банани, гречка, кавун, червоний виноград.\nНастої лікарських трав просто нададуть тонізуючу дію на організм, можуть надати легкий сечогінний вплив, але при цьому значно не вплинуть на виведення Ескапелу.\nЄдиною травою, яка може посилити розпад активної речовини гормонального засобу, це звіробій.\nПісля використання лікарського засобу необхідно пройти додаткове обстеження у гінеколога і перевірити свій гормональний фон. Це дозволить знизити ризик розвитку ускладнень і подальших проблем із зачаттям і виношуванням вагітності в майбутньому.


Паста з базиліком - найпростіший спосіб приготувати соус до пасти\n185 відгуків / Приготували: 1 раз\n«…є там гора вся з тертого пармезану, на якій живуть люди і нічим іншим не займаються, як тільки готують макарони і галушки, варять їх у відварі з каплунів і кидають вниз; хто більше зловить, у того більше і буде».\nПерше, що спадає на думку при згадці про італійську кухню – піца, паста, різотто. В італійській кухні перша страва завжди – паста. Приготувати пасту – ціла наука і мистецтво.\nПаста без соусу – невігластво. Тим часом, зварити соус це теж мистецтво. Найпростіший соус для пасти, що не вимагає взагалі ніяких особливих умінь – пармезан, зелений базилік і оливкова олія. Паста з базиліком – найпростіший сніданок з пасти, який можна приготувати.\nЗ італійської pasta – «тісто», з твердих сортів пшениці, вариться до ступеня готовності «al dente» – на зубок. Існує безліч видів пасти всіх кольорів, форм і розмірів. В Італії виготовляють пасту самої вигадливої форми, причому за формою можна визначити в якому регіоні вона виготовлена.\nЩе з дитинства, коли види пасти в продажу обмежувалися ріжками, ракушками і макаронами, як правило, купували ті самі ріжки. Ніхто тоді не знав, що це вид пасти pipe або pipe rigate, яка відноситься до римських традиційних паст і схожа на короткі скручені напівкруглі трубочки. Їх ще називають «равлики», і така форма пасти чудово утримує не самий густий соус.\nТрохи схожа на pipe паста serpentini – вона трохи довша і, на відміну від півмісяця pipe, містить кілька завитків, мабуть тому її називають «котушки». Коли готується паста з базиліком, зазвичай вибирається коротка паста penne, fusilli, serpentini або pipe – вони найбільш підходящі.\nПаста з базиліком – зелений базилік, пармезан і оливкова олія\n250 гр Паста pipe або serpentini\n1 пучок Базилік зелений\n8-10 шт Помідори черрі\nза бажанням Часник\nза смаком Сіль, орегано, чорний мелений перець\nПеревірений рецепт сніданку – паста з базиліком\nПоки буде варитися паста, завжди можна встигнути приготувати соус для пасти з базиліком і навіть встигнути прийняти душ. Не дарма паста з базиліком це найпростіша страва з пасти, яку можна приготувати на сніданок.\nПаста serpentini (серпентіні)\nУ каструлі довести до кипіння 2.5-3 л води і посолити її з розрахунку 5-7 гр солі на один літр води. Відварити пасту в воді. Час варіння вказано на упаковці, і не варто його змінювати, інакше паста або розвариться, або не довариться. Ступінь готовності пасти «al dente» якраз і гарантується запропонованим часом.\nОдночасно з відварюванням пасти, готуємо соус з базиліка. Це дуже просто. Великий пучок свіжого базиліка ретельно вимити струсити воду і перебрати, видаляючи зіпсовані гілочки або листочки. Якщо так вийшло, що базилік не зовсім свіжий і трохи вялий, заздалегідь варто покласти його в холодну воду на кілька годин. Це дасть зелені пружність і другу свіжість. Результат і паста з базиліком вас порадують.\nБазилік, пармезан і томати\nОбірвати з гілочок зеленого базиліка все листя. Залишити трохи листя цілими, а решту скласти в подрібнювач. Шматочок пармезану, до речі підійде і пекоріно, натерти на тертку і додати до базиліку. Додати дрібку солі і поперчити за смаком. Строго за бажанням, особливо якщо не треба йти на роботу, можна додати в подрібнювач 1-2 зубчики очищеного часнику. Це пожвавить смак пасти з базиліком.\nПодрібнити базилік і пармезан до стану майже сухих дрібних шматочків приємного зеленого кольору. Додати 2 ст.л. кращої оливкової олії і перемішати. Соус для пасти з базиліком готовий.\nПодрібнити базилік і пармезан\nВідварену пасту відкинути на друшляк і дати стекти воді. Викласти відварену пасту на тарілки. Залишені листочки базиліку крупно порізати і перемішати з пастою. Додати розрізані навпіл помідори черрі і посипати щіпкою сухого орегано.\nБазилік з пармезаном і оливковою олією змішати з пастою. Перемішати пасту з базиліком можна до подачі до столу або безпосередньо під час сніданку.\nБазилік з пармезаном і оливковою олією змішати з пастою\nПаста з базиліком, пармезаном і оливковою олією – дивовижна і проста страва з пасти, яка ідеально підходить до сніданку.\nПаста з базиліком, пармезаном і оливковою олією\nДо речі, чим більше базиліка тим смачнішою буде паста з базиліком.\nВегетаріанська страваІталійська кухняОвочіПастаПів годиниПростеСніданок\n← Риба приготована на пару ← Смажений минтай