Ізоляційний чохол Lifeventure Thermal Mug Jacket\nЗахисний чохол для термогорнятка Lifeventure Thermal Mug. Збільшує теплоізоляційні властивості на 25%. Виготовлений з міцної тканини кордура і має м'яку внутрішню вставку для максимальної міцності і захисту. Особливості: - застібка блискавка - петля для кріплення на пояс Технічні характеристики: Матеріал: Cordura, Hypalon Вага: 68 г Розмір: 185 x 85 x 85 мм..\nПрактичні і стильні ваги Luggage Scales – компактна і вкрай необхідна річ для тих, хто часто подорожує авіатранспортом, але при цьому не відчуває бажання оплачувати авіакомпаніям надмірну вагу багажу. Завдяки ергономічній формі і простому дисплею — Ви завжди будете знати вагу свого багажу. Особливості: - ергономічний дизайн - прогумований корпус - стропа з гачком утворює петлю для підвішування вантажу - дисплей з підсвічуванням, що міняє колір при фіксації ваги - одиниці виміру — кілограми і фунти - максимальне навантаження до 50 кг / 110 фунтів - точність вимірювання: + / — 0,1 кг - в комплекті 2 літієві батарейки (таблетки) CR-2032 Технічні характеристики: Розмір: 130 x 45 x 35 мм Вага: 85 г..\nГаманець Lifeventure Pocket Wallet\nЗручний гаманець. Завдяки завужені дизайну добре вписується в будь-яку кишеню. Oсобливості: - виготовлено з міцного матеріалу Cordura і Hypalon - основне відділення на блискавці - 5 відділень для кредитних карт - кишеня для монет на блискавці Характеристики: Матеріал: Cordura, Hypalon Розмір: 115x90x12 мм Вага: 48 г ..\nГаманець Lifeventure RFID Bi-Fold Wallet\nГаманець RFID Bi-Fold Wallet надійно збереже вашу готівку, і найголовніше – захистить гроші на банківських картках. Аксесуар виготовлений із міцної нейлонової тканини з поліуретановим покриттям і водонепроникною блискавкою. Цей складний гаманець вирізняється тонкістю, компактністю та вбудованим захистом від читання RFID-чіпів. Цю технологію використовують для безпеки даних ваших банківських карток. Злодії можуть зняти кошти з карти за допомогою спеціального обладнання і без згоди власника. Для уникнення крадіжок, у гаманці, де будуть зберігатись ID-картки, вмонтований спеціальний екран з поліефірної тканини з додаванням нікелю та міді, який блокує радіохвилі зчитувальних пристроїв. Крім захисної функції гаманець містить у собі: 5 кишень для зберігання карток, один відділ для паперових банкнот (купюри поміщаються повністю), внутрішню кишеню для монет на блискавці та сітчасте віконечко для водійських прав. Гаманець RFID Bi-Fold Wallet підійде як для щоденного використання у місті, так і для довготривалих подорожей. Особливості: -RFiD-захист від крадіжок з банківських карток - водонепроникна тканина та блискавка - 5 кишень для карт чи візиток - сітчасте віконечко для водійських прав - зовнішня кишеня на блискавці (без захисту RFID) - відділення для купюр (українські гривні поміщаються повністю) - на передній панелі гаманця вишитий логотип бренду Lifeventure Технічні характеристики: Матеріал: нейлон Розмір: 110x85x12мм Вага: 66г Матеріали і технології: RFiD-захист - технологія, яка захистить банківські картки від безконтактних крадіжок. У гаманець вмонтований спеціальний екран з поліефірної тканини з додаванням нікелю та міді, який блокує радіохвилі зчитувальних пристроїв. ..\nГаманець Lifeventure RFID Card Wallet\nМінімалістичний та компактний гаманець Lifeventure RFID Card Wallet, який має чотири відділення для карток, в тому числі одне з вікном для ID-картки, виготовлений з легкої, міцної та зносостійкої нейлонової тканини з поліуретановим покриттям для захисту від вологи. Він оснащений захистом від сканування RFiD-чіпів, завдяки чому надійно захищає банківські картки та документи, блокуючи радіохвилі скануючих пристроїв та зменшуючи ризик крадіжки особистих даних. Особливості: - мінімалістичний дизайн та компактність - захист від зчитування особистих даних RFiD - чотири відділення для карток, одне з яких з вікном для ID-картки - дві кишені для купюр - швидкий доступ та зручне закривання еластичною стрічкою Технічні характеристики: Розміри: 100 x 70 x 10 мм Вага: 26 г Матеріал: нейлон ..\nГаманець Lifeventure RFID Currency Wallet\nГаманець Lifeventure RFID Currency Wallet виготовлений із міцної нейлонової тканини та має безліч функціональних відділень для карток, готівки і монет. Захист від сканування RFiD-чіпів запобігає зчитуванню особистих даних з банківських карток та документів. Особливості: - зручний та компактний - захист від сканування RFiD-чіпів - чотири відділення для кредитних карток - дві кишені для купюр - прозоре відділення для ID-паспорта - липучка в якості застібки Технічні характеристики: Розміри: 120 x 90 x 18 мм Вага: 56 г Матеріал: нейлон ..\nГаманець Lifeventure RFID Tri-Fold Wallet\nLifeventure RFID Tri-Fold Wallet - це класичний гаманець, елегантний та простий, який виготовлений із водостійкої тканини. У гаманці вбудований захист від читання RFID-чіпів. Цю технологію використовують для безпеки даних ваших банківських карток. Злодії можуть зняти кошти з карти за допомогою спеціального обладнання і без згоди власника. Для уникнення крадіжок, у гаманці, де будуть зберігатись ID-картки, вмонтований спеціальний екран з поліефірної тканини з додаванням нікелю та міді, який блокує радіохвилі зчитувальних пристроїв. Крім захисної функції гаманець містить у собі: 2 кишені для купюр, 2 кишені на блискавці для монет, 4 накладних кишені для дрібниць та 6 кишень для карток чи візиток (одна з яких сітчаста для водійських прав). Гаманець RFID Tri-Fold Wallet підійде як для щоденного використання у місті, так і для довготривалих подорожей. Особливості: -RFiD-захист від крадіжок з банківських карток - водонепроникна тканина - зовнішня кишеня на блискавці (не захищена RFiD) - 5 кишень для карт чи візиток - сітчасте віконечко для водійських прав - 4 накладні кишені - 2 кишені дня купюр - 2 кишені для монет на блискавці - на передній панелі гаманця вишитий логотип бренду Lifeventure Технічні характеристики: Матеріал: нейлон Розмір: 110x90x20мм Вага: 70г Матеріали і технології: RFiD-захист - технологія, яка захистить банківські картки від безконтактних крадіжок. У гаманець вмонтований спеціальний екран з поліефірної тканини з додаванням нікелю та міді, який блокує радіохвилі зчитувальних пристроїв. ..\nГаманець на пояс Lifeventure Body Wallet Multi Pocket\nВ компактному і зручному гаманці Lifeventure Body Wallet Multi Pocket з легкістю помістяться необхідні документи, гроші, квитки та інші особисті речі. Ергономічна форма, регульований поясний ремінь та м’яка підкладка, що прилягає до тіла, забезпечують комфортне носіння гаманця на рівні талії під одягом. Особливості: - легкий та компактний - велике основне відділення на блискавці з внутрішніми кишенями - два відділення на блискавці з внутрішньою сітчастою кишенею (для документів) - регульований еластичний поясний ремінь - м’яка та приємна до тіла обшивка на тильній стороні Технічні характеристики: Розміри: 13 x 24 x 0.5 см Вага: 68 г Матеріал: 80% поліестр, 20% бавовна..\nГаманець на пояс Lifeventure Body Wallet Waist\nГаманець на пояс Lifeventure Body Wallet Waist виготовлений з легкої міцної тканини та має кілька функціональних відділень для документів, грошей та банківських карток. Ергономічна форма робить дану модель практично непомітною під одягом, а еластичний регульований ремінь та м’яка нейлонова обшивка на тильній стороні гаманця, забезпечують особливий комфорт та зручність. Особливості: - легкий та компактний - два великі відділення на блискавках - дві внутрішні приховані кишені - еластичний регульований ремінь з тонкою пряжкою - м’яка нейлонова тканина на тильній стороні для більшого комфорту Технічні характеристики: Розміри: 24 x 0.5 x 13 см Вага: 50 г..\nГаманець на пояс Lifeventure Hydroseal Body Wallet Waist\nLifeventure Hydroseal Body Wallet Waist - це поясна сумка-гаманець, яка чудово підійде для зберігання грошей і важливих документів під час мандрівок чи прогулянок містом. Сумка має один основний відділ, дві зовнішніх кишені на блискавці для дрібних речей та ремінець для закріплення на поясі. Зовні аксесуар виготовлений із міцного та легкого нейлону Ripstop, всередині – водонепроникний чохол із замком LocTop. Сумка-гаманець володіє класом захисту водонепроникності IPX7 (лишиться сухою протягом 30хв на глибині до 1м) – вода, пісок і грязюка не проникнуть всередину. Завдяки цьому, ваші особисті речі не постраждають. Для максимального захисту особливо важливих документів, які зберігаються у сумці - сильно зажміть великим та вказівним пальцями двохзональну застібку LocTop та закрийте клапан безпеки. Поясна сумка-гаманець має плоску конструкцію, вона непомітна під одягом, а це - додатковий захист від злочинців. Hydroseal Body Wallet Waist від Lifeventure чудово доповнить вашу мандрівку та надійно захистить гроші, банківські картки і документи. Особливості: - міцна водонепроникна тканина Ripstop - великий відділ, який відповідає рейтингу водонепроникності IPX7 із замком LocTop (водонепроникний до 1 метра протягом 30 хвилин) - замок LocTop дозволяє швидко закрити основний відділ, зробивши його водонепроникним - 2 зовнішні кишені на блискавці для дрібних предметів - 2 внутрішні кишені в основному відділі - еластичний ремінь для фіксування на поясі з тонкою пряжкою (ремінь регулюється) - м`яка задня стінка сумки для комфортного прилягання до тіла - плоска конструкція – не помітно під одягом, захист від злодіїв Технічні характеристики: Матеріал зовнішній: нейлон Ripstop Розмір: 140 х 340 мм Довжина поясного ременя: від 66 до 112 см Вага: 76 г Матеріали і технології: Ripstop - міцний та легкий нейлон, який має водонепроникну функцію. LocTop - довговічний замок, який не дозволяє волозі потрапити всередину сумки. ..\nГаманець нагрудний Lifeventure Body Wallet Chest\nКомпактний та зручний нагрудний гаманець Lifeventure Body Wallet дає можливість тримати гроші та документи в безпечному місці непомітно під одягом. Має кілька функціональних відділень та регульований ремінець на шию. Тильна сторона гаманця виготовлена з м’якої та приємної до тіла тканини для більшого комфорту. Вбудований захист від сканування RFiD надійно захищає вміст від зчитування особистих даних. Особливості: - легкий та компактний - захист від зчитування особистих даних RFiD - 1 зовнішня кишеня на блискавці (розмір паспорта) - 1 зовнішня відкрита кишеня (розмір паспорта) - 1 внутрішня кишеня на блискавці (для платіжних карток) - 1 внутрішня кишеня (розмір паспорта) - регульований ремінець на шию - призначений для документів, квитків та грошей - м’яка обшивка на звороті для більшого комфорту Технічні характеристики: Розміри: 190 x 130 мм Вага: 36 г ..\nГаманець нагрудний Lifeventure Hydroseal Waterproof Chest Wallet\nHydroseal Waterproof Chest Wallet - це нагрудний гаманець на ремінці, який чудово підійде для подорожей чи прогулянок містом. Гаманець оснащений ремінцем для носки на шиї, який регулюється. Закривається клапаном на ліпучці Velcro, всередину ідеально поміщається паспорт. Під клапаном є два відділи, один з яких водонепроникний. Аксесуар виготовлений із міцного нейлонового матеріалу Ripstop, всередині якого є водонепроникний чохол із замком LocTop. Нагрудний гаманець оснащений класом захисту водонепроникності IPX7 (лишиться сухим протягом 30хв на глибині до 1м) – вода, пісок і грязюка не проникнуть всередину. Завдяки цьому, ваші особисті речі не постраждають. Гаманець має плоску конструкцію, він непомітний під одягом, а це - додатковий захист від злочинців. Hydroseal Waterproof Chest Wallet від Lifeventure чудово доповнить вашу мандрівку та надійно захистить гроші, банківські картки і документи. Особливості: - міцна водонепроникна тканина Ripstop - внутрішній чохол, який відповідає рейтингу водонепроникності IPX7 (водонепроникний до 1 метра протягом 30 хвилин) - закривається клапаном на ліпучці Velcro - 1 зовнішня кишеня на блискавці (по розміру паспорта) - 1 зовнішня кишеня (по розміру паспорта) - 1 внутрішня кишеня на блискавці (для банківських карток) - 1 внутрішня потаємна кишеня (по розміру паспорта) - ремінець, який регулюється, призначений для носки на шиї - ремінець можна заховати в кишеньку клапана - плоска конструкція – не помітно під одягом, захист від злодіїв Технічні характеристики: Матеріал зовнішній: нейлон Ripstop Розмір: 190х130 мм Вага: 45 г Матеріали і технології: Ripstop - міцний та легкий нейлон, який має водонепроникну функцію. LocTop - довговічний замок, який не дозволяє волозі потрапити всередину сумки. ..\nПохідне горнятко Lifeventure Ellipse Mug має ергономічну форму і зручне для використання. Харчовий пластик, з якого виготовлене горня, має малу вагу, і в той же час є досить стійким до механічних впливів, що гарантує надійність, комфортність і довговічність під час усього періоду використання. Технічні характеристики: Матеріал: харчовий пластик (BPA Free) Об'єм: 300 мл Розміри: 110 х 95 х 80 мм Вага: 75 г..\nГорнятко Lifeventure Ellipse Travel Mug\nГорнятко Lifeventure Ellipse Travel Mug з герметичною кришкою та подвійними стінками зберігає улюблені напої гарячими або холодними протягом години. Воно виготовлене із поліпропілену та не містить небезпечного бісфенолу-А (BPA Free). Зручна універсальна форма Ellipse Travel Mug дозволяє помістити горнятко практично в будь-який автомобільний тримач для напоїв. Особливості: - зберігає напої гарячими або холодними протягом години - подвійні стінки з поліпропілену - не містить бісфенол-А - герметична кришка з відкидним клапаном та отвором для пиття - не можна мити в посудомийній машині Технічні характеристики: Розміри: 180 x 80 x 76 мм Вага: 175 г Об’єм: 300 мл Матеріал: поліпропілен ..\nГорнятко Lifeventure Silicone Ellipse FlexiMug\nГорнятко Silicone Ellipse FlexiMug від відомого виробника Lifeventure чудово підійде для подорожей чи туристичних походів. Ця легка чашка (всього 64 г) виготовлена із безпечних харчових матеріалів, з жорсткою нейлоновою основою та гнучкими силіконовими стінками. Завдяки своїй унікальній гнучкості, горнятко можна скласти чи розкласти, як гармошку. Ця функція дарує економію місця у рюкзаку туриста. При розкладанні стінки чашки стають пружними та міцними, навіть коли всередині немає рідини. Silicone Ellipse FlexiMug можна мити у посудомийній машинці. У горнятко можна наливати напої температурою від -40 до 230°C. Місткість чашки – 350мл. Така чашка подарує вашим подорожам комфорт та безпеку, а яскравий дизайн вирізнятиме серед друзів. Особливості: - легко складається і розкладається, як гармошка - займає мінімум місця у рюкзаку - харчова силіконова та нейлонова оправа - стінки чашки пружні та міцні, навіть коли всередині немає рідини - придатна для температури від -40 до 230°C - можна мити у посудомийній машинці - не містить токсичного бісфенолу-А (BPA Free) Технічні характеристики: Матеріал: харчова силіконова та нейлонова оправа Розмір: 98x98x83 мм Вага: 64 г Об`єм: 350 мл ..\nГорнятко Lifeventure SS Camping Mug\nДвошарове сталеве горнятко об'ємом 300 мл. Зберігає температуру напою, не обпікаючи руки. Особливості: - виготовлене з нержавіючої сталі - з подвійними стінками Технічні характеристики: Матеріал: нержавіюча сталь Об’єм: 300 мл Розміри: 105 x 90 x 75 мм Вага: 100 г..\nГорнятко Lifeventure Titanium\nЛегке титанове горнятко зі складними ручками. Технічні характеристики: Матеріал: титан Розмір: 90 х 85 х 85 мм Об'єм: 450 мл Вага: 60 г..\nЗатички для вух Lifeventure Travel Ear Plugs стануть корисним доповненням до спорядження будь-якого туриста чи мандрівника. Вони забезпечать надійний захист від небажаного шуму під час сну. Беруші виготовлені зі спіненого м'якого матеріалу. В комплект входять три пари беруш у пластиковій коробочці. Розміри: 56 x 40 x 20 мм Вага: 13 г..\nНабір із трьох анодованих карабінів Lifeventure Karabiners з алюмінієвого сплаву буде корисним та функціональним в будь-якій подорожі. Це ідеальне рішення для кріплення спорядження до рюкзака. Карабіни Lifeventure не розраховані на великі навантаження. Особливості: - мають анодоване покриття - в комплекті три карабіни різного розміру - не призначені для великих навантажень Технічні характеристики: Матеріал: алюміній Розміри (в упаковці): 50 x 70 x 10 мм Вага: 27 г..\nУльтралегкий гібрид вилки і ложки виготовлений з чистого титану – матеріалу, що такий же міцний як сталь, але важить на половину менше. Особливості: - максимально легка і міцна конструкція - матеріал: чистий титан, придатний для контактів з їжею Технічні характеристики: Матеріал: титан Розміри: 160 x 40 x 20 мм Вага: 15 г..\nLifeventure Titanium Long - це ультралегка туристична ложка з подовженою ручкою. Виготовлена із харчового титанового сплаву. Надзвичайно зручна для приготування страв у високому посуді. Ручка має матову структуру, а сама ложка – поліровану, завдяки цьому їжа не прилипатиме. На кінчику ручки є спеціальний отвір - ложку можна прикріпити до карабіна з іншими столовими приборами. Ложка Titanium Long від Lifeventure чудово підійде для мандрівок чи гірських походів. Особливості: -виготовлена з харчового титану - по міцності не поступається сталі - ультралегка - довга ручка – зручно для приготування у високому посуді - ложка полірована – їжа не прилипатиме - спеціальний отвір на кінчику ручки – можна прикріпити до карабіну чи рюкзака Технічні характеристики: Матеріал: харчовий титановий сплав Розмір: 215x38мм Вага: 21г..\nПохідна миска Lifeventure Ellipse Bowl має ергономічну форму і зручна для використання. Пластик, з якого виготовлена миска, не містить токсичного Бісфенолу-А, має малу вагу, і в той же час є досить стійким до механічних впливів, що гарантує надійність, комфортність і довговічність під час усього періоду використання. Технічні характеристики: Матеріал: харчовий пластик (BPA Free) Розміри: 175 х 145 х 70 мм Вага: 75 г..\nПохідна миска має досить ергономічну форму і дуже зручна у використанні. Пластик, з якого виготовлена тарілка, не містить токсичного Бісфенол-А, має малу вагу, і в той же час є досить стійким до механічних впливів, що гарантує надійність, комфортність і довговічність протягом усього періоду використання. Технічні характеристики: Матеріал: харчовий пластик (BPA Free) Розміри: 270 х 230 х 30 мм Вага: 135 г Виготовлено у Великобританії..


Батькова криниця Народознавча година\nМета. Дати учням знання про оберіг людський – криницю, спосіб вишукування джерела. Поповнити знання учнів віршами, прислів’ями про воду. Розширити знання дітей про духовне й побутове значення криниці; розвивати зв’язне мовлення, бажання більше пізнати історію свого роду, українського народу.\nОбладнання. Побутові речі селянської хати, вода в глечиках з криниць, вишивки, малюнки «Види українських криниць».\nВеселкові фарби мають,\nБ'є вода джерельно чиста.\nДорогі діти! Сьогодні ми попробуємо торкнутися серцем до джерела, що дає життя усьому живому на землі.\nНевичерпне джерело — то криниця духовності народу, ходіння в глибину часу, у нашу пам'ять, яка зберігає все найталановитіше, творене великим майстром—народом на віки, наше сучасне, коли твориться зрештою те, що не втратить своєї цінності у часових перекатах.\nПроте, кожен, тільки почувши слово «криниця», побачить в уяві вербу, а під нею живе джерельце, коло якого зростав, або дубове цямриння з відблисками води, в якій і вдень купаються зорі, або отой журавель в тумановім смутку, журавель, який ніколи не відлітає у вирій.\nОспівана легендами, сповита ними, казкою в душі дитячі ввійшла наша українська криниця. Одвіку бережена, молитвами освячена, з водою чистою, як вода озерна, як сльоза. Вона завжди була відкрита очам і небу. Самобутня чарівність і привабливість українських криниць давно привертає увагу цінителів народної творчості. Оспівані в народних піснях, вони з давніх-давен символізують загадковий образ дивної споруди над джерелом підземної води. Як і в народних піснях з сумними переливами та бадьорими закликами, спостерігаємо в ній невичерпну багатогранність архітектури.\nОсь перед вами справжні пам'ятки архітектури — види українських криниць. В будівельному мистецтві важко знайти щось подібне, наділене символами-поняттями. В ній вбачали батьківщину, родинну домівку, непорушну віру в безсмертя народу, джерело його духовності.\nНайбільшого поширення в Україні набули криниці з журавлем. Схиливши свої довгі шиї над цямринами, вони віками напували водою цілі села. Загубились авторські сліди цієї геніально простої і надійної споруди для діставання води. Подібна до гостинного прилітного птаха, вона любовно названа журавлем.\nЖуравель нахиливсь до води\nІ руки ще твоєї чекає.\nНайсердечніші почуття до рідного краю через криницю яскраво виражені в літературних образах. В численних задушевно-тихих і тривожних піснях та легендах знаходимо образ криниці, як символ гарного дерева, пахучої квітки, їй надаються властивості живих істот.\nПоетеса Ліна Костенко наділяє цю споруду голосом, пам'яттю.\nГолос криниці, чому ж ти замовк?\nРуки шовковиць, чого ж ви заплакали?\nМоже бальзам на занедбані душі —\nСпогад стежини і дикої груші....\nЗгадуючи свій деснянський край, Олександр Довженко писав: «Далека красо моя! Щасливий я, що народився на твоєму березі, що пив у незабутні роки твою м'яку, веселу, сиву воду».\nНові криниці копали до давнього літнього свята Івана Купайла. В них дівчата обмивали вінки, хлопці пригощали дівчат водою. Весело згукуються на вулиці парубки, щоб йти копати криницю та добути з неї купальської води для дівчат, щоби дівчата, попивши її, безтямно закохувались у них і любили аж до наступного Купайла.\nЗа давньою традицією місце для копання криниць визначала громадська думка та й будували громадою — кутком, їх було небагато по селах. Лише заможні господарі мали власні.\nВеликий емоційний вплив на людину мав процес копання криниць. Кожний, хто хоч бачив, як їх копають, підіймають нагору землю, опускають вниз зруби або мурують стіни, як не піддається лопаті чи навіть кирці та ломові кам'янистий грунт, що перекриває воду десь на глибині 30—40 метрів, той знає, яка це тяжка робота, особливо на глибині. Так з віку в вік відважні й працьовиті люди, долаючи втому й небезпеку, копали глибокі криниці.\nСпівець людської праці, київський поет кінця XVII — початку XVIII ст. Климентій Зиновіїв у вірші «Про тих, що копають колодязі глибокі» писав:\nНемалу відвагу ті, зокрема, з'являють,\nСажнів, іноді бува, двадцять доведеться,\nДе вже там, о, Господи, страху не зазнати.\nКоли трапиться таку глибоку копати!\nВ тій-таки безодні тьма починає жити,\nА спустися туди — пекло навістити,\nХто з тієї глибини з'явиться, буває, —\nНіби мертвий, із землі — з гробу воскресає.\nНапали на нашу землю вороги, спалили село, отруїли криниці. Залишилися тільки кілька стареньких хат. В одній хаті жила жінка з двома дітками. Не знали вони, що вода в криниці отруєна.\nВийшла з хати дівчинка Наталочка. Була вона дуже красива, мала довгі коси, на шийці носила намисто з коралів. Набрала дівчинка в відро води та й напилася. Але не змогла отрута вбити дівчинку. Сталося диво. Перетворилася Наталочка на красивіший кущ, а її намисто на червоні ягоди. З того часу коло криниці і росте калина.\nВийшов з хати хлопчик Іванко. А був він стрункий та вродливий, носив сірий полотняний одяг. Напився хлопчик води та й перетворився на журавлика. З того часу воду з криниць дістають «журавлі».\nВийшла з хати мати. Побачила яке лихо сталося з дітьми, — завмерла з горя і посивіла та й перетворилася в сріблясту вербу. З того часу біля криниць стоїть срібляста вербичка — мати коло своєї доньки-калини та синочка-журавля. Всі разом вона зберігають криницю від забруднення.\nДо води і криниці відносились з великою повагою. Прикрашали дашок розписом чи різьбою, садили квіти.\nІди до криниці, як до світлиці.\nНе ламай криницю, може пригодиться води напиться.\nБіля криниці не можна було говорити щось погане, обманювати. Тут велись розмови поважні, чемні, правдиві. Біля криниці збиралися на гуляння, гадали. Звідти, напившись води та напоївши коней, щоб кринична вода додала сили, вирушали в похід козаки, тут їх зустрічали дівчата.\n1. Ой у полі криниченька\nТам дівчина воду брала, руту поливала,\n2. У гаю під кручею криниця,\nВ ній холодна ключова водиця.\nЧасто там дівчина круглолиця\nПро щасливу доленьку співала.\nПо весні там брала воду,\nЗ нових відер хлюпала вода.\nПісня «Несе Галя воду...»\nСила води велика. Без неї не можна жити людям, тваринам, рослинам.\n1. Кринице, кринице,\nБо без твоєї водиченьки\nНе виросте травиченька.\n2. Ой піду я до криниці,\nНаберу я свіжої водиці.\nПийте, пийте, огірочки\nСмачні та гарненькі.\n3. Ми з братом Андрійком\nПоливали їх раненько\nВодою з криниці,\nА ми будем вас збирати,\n«Вода! Ти не маєш ні смаку, ні кольору, ні запаху, тебе не опишеш, тобою насолоджуються, не знаючі! тебе. Ти не просто необхідна для життя: ти і є життя. Ти найбільше в світі... багатство».\nБезцінним даром природи, прісною водою в земних глибинах розпочинається і закінчується життєвий круг людини. Кринична вода поруч з такими вічними поняттями, як земля, хліб, вогонь. «Доброго путі й свіжої води» — бажають греки на прощання один одному. Тому й оберігають люди підземні діаманти криниць. Це і дало їм право на людську любов і повагу.\nСимволічно, що російська назва джерела «родник» — одного кореня зі словом «родина». Є багато найменувань джерела: студень, студня, потік, струмок, ручай. А полісний ше влучно називають — живе місце, живець, животок, животік.\nВ усіх народів побожно ставилися до живих джерел. Це ж стосується й наших пращурів. Скажімо, дайбожичі, окрім гаїв і правічних джерел, вважали святими місцями криниці, животоки, річки і озера. Їх ретельно охороняли, біля водних артерій влаштовували ритуалізовані дійства. Навіть до нашого часу дійшов звичай: дівчатам суворо заборонено чепуритися над водою, особливо питною, — «від того обличчя зарябіє».\nЖивим джерелом енергії вважався й дощ. З цього приводу народне прислів'я стверджує: «Два дощі у маю дарують на два роки хліба». Відтак, до природних животоків у народі було особливе ставлення. Їх обсаджували деревами (вербами), очишали від бруду, мулу. Чимало обрядів, пов'язаних з очищенням води, перейшло в християнські вірування. Один з таких — освячення криниці, та річок (води). Тричі, а то й чотири рази на рік: на Водохреща, коли свята вода призначалася для людей, на Юрія — для тварин, на Купайла — для врожаю, і на Спаса — знову для людей, відбувалися походи до живих джерел.\nОсвячували й драговини — небезпечні місця, розташовані в пониззі річок та на болотах. Вони завжди відлякували людей своєю загадковістю. Існує безліч легенд та переказів про топкі місця. В одних випадках там живе «нечиста сила», яка зваблює до себе людей і тварин, в інших — це невизначене «єство» в ролі господаря драговини. Щоб умилосердити його, організовували святочні ходи. В одних місцях «єству» приносили жертви — кутю, молоко та крашанки, в інших — освячували святою водою, обходили хресним ходом з вогнями, співали священні пісні, читали Євангеліє і обкурювали кадилом.\nУ перші дні Петрівки освячували й броди. Хто вирушав у далеку дорогу, бажали «Хай вас Бог рятує на кожному броді й переході».\nПосаджу я вербицю, посаджу я сухую,\nА виросте вербиця, а з'явиться криниця.\nВербиця зеленая, криниця погожая —\nНаша русалонька — дівонька пригожая.\nНе доїжджаючи до Дубна, подорожуючі зупиняються і п'ють воду з легендарної криниці, бо саме з неї, за розповідями старих людей, пив воду Т.Г. Шевченко під час подорожі по Поділлю і Волині восени 1846 року.\nКриниця в балці, журавель при ній.\nІ як не вірити у цей переказ!\nУдень пекучий, наковтавшись пилу,\nДо краю дерев'яного відра\nЗ тією легендарною водою...\nВеликий Кобзар любив джерела, криниці, оспівував їх у своїх творах. Особливо часто цей мотив з'являється у віршах, написаних ним у далекій безводній пустелі на півострові Мангишлак. Тут йому часто снились криниці рідної Звенигородщини.\nІ часто у неділю поет ішов до улюбленого куточка — дикого яру — на дні якого бились джерела. Шевченко чекав звістки про волю, прагнув вустами припасти до Дніпра, до холодної криничної води на Рівненщині.\nПоет не вірив, що ця вкрай засушена земля не обізветься до його душі добром. Відважився викопати тут криницю. Узяв заступ і, наспівуючи «Копав, копав криниченьку, неділеньку — дві», почав копати. Солдати дивувалися, а він копав. Друга неділя принесла радість: ось уже в пригорщі холодна вода... Таки обізвалася до нього і ця безмовна земля. А він відплатив їй за добрий подарунок — посадив вербиченьку. І розпустило коріння дерево Кобзаря в далекому краї.\nДе ллється джерело на тихий плес.\nЯ джерелу всю славу віддаю —\nТой сік землі трима мене в бою.\nА ось яку історію розповідають сторожили про одне з джерел. Коли довго не було дощу, і спека ставала нестерпною, збирались дев'ять вдовиць, брали лопати, якими саджали хліб у ніч, і йшли розчищати криницю, промовляючи молитву до Бога. І за день-два йшов рясний, дощ.\nЗдавна люди шукали слово, яке може вмістити в собі глибини мудрості, добра і знань, і спинилися на слові «криниця». Отак і чуємо: «Омиймо душі наші з криниць первородних і чистих, черпаймо з криниць народного розуму».\nВоді приписували магічну, чудодійну силу. Давайте пригадаємо свята та обряди, пов'язані з водою.\nПерш за все це Хрещення Господнє, свято Івана Купала, Хрестини. Воду освячують в церкві на Стрітення, Різдво. Зберігають її, бо вірять, що якщо окропити хату водою — піде з неї лихо. Дати напитись хворому, умити його — він почне одужувати. Освячена вода захистить людину і тварину від поганого ока. Хай краплі Свяченої води, Захистять тебе від лиха та біди. Отже вода — це диво, це життя, це здоров'я, це, життєдайна сила. Вона «жива» і «миттєвою» буває лише в казках? Виявляється — ні...\nГоворячи на сьогоднішньому уроці про криницю, про воду, не можна обминути екологічного питання, яке турбує весь світ.\nУчениця читає вірш Ліни Костенко «Ще, назва є, а річки вже немає»\nВ криницях немає джерел.\nВкрай тривожна ситуація сьогодні. І лише доброзичливе, розумне і свідоме спілкування людини з природою принесе радість і здоров'я нам і нашим нащадкам. То ж будемо робити все, щоб зберегти природу, її найцінніший витвір — людину і безцінний дар — підземну питну воду, щоб «журавлі — надкриничні боги» не гойдали порожніх відер над сліпими криничними очима землі.\nЗапам'ятайте! Скільки криниць на землі, стільки й зірок на небозводі. І якщо вам доводилося бачити, як падає долі зірниця, знайте — то десь замулилося джерело. Отже, юні друзі, щоб не згасали зорі, оберігайте живі криниці!\nА ще заповідаю вам берегти народні традиції, бо саме на цих засадах формується культура нашого народу. І чим більше пульсуватиме незамулених джерел народної пам'яті, тим повноводнішим буде річище духовності...\nЄ на землі українській криниці, стежки до яких поросли бур'яном, замулюються в них віконця-джерельця, ніхто не бере з них воду, обходять люди їх стороною.\nЧому ж так? Бо вода з тих криниць несе хвороби та смерть. Є такі криниці на землі, які отримали сумну і тривожну назву — «Чорнобильська зона». 26.04.86 р. сталося лихо — аварія на Чорнобильській АЕС. Атом, який служив людям добром, давав електроенергію, світло, тепло, вийшов з-під контролю, перестав слухатись і поповзла довкола нього «страшна невидима донька» — радіація. Вона зробила мертвою землю, воду, ліс. Люди змушені були залишити свої домівки, залишити все, що в них було, і їхати жити на інші землі. А люди, які зупинили вогонь та потік радіації, тяжко хворіли, багато з них померло.\nЄ на Оболоні красиві озера, на берегах яких стоять щити з написами «Купатися заборонено!» виходить, і ця вода «нежива» — шкідлива для здоров'я. Чому? Тому, що виливають в неї шкідливі хімічні відходи.\nЦе лише два приклади, а їх можна знайти багато. Це і нафта, яка вилилась в море, і річка, яку отруїв завод, і велика кількість мінеральних добрив, яку вносять в землю без міри.\nПрирода дала людині диво — живу воду.\nБез неї не виростуть рослини, не виживуть тварини, не зможе існувати людина. То ж треба берегти це диво для себе, для майбутніх поколінь.\nБЕРЕЖІТЬ ВОДУ ВІД ЗАБРУДНЕННЯ, БЕРЕЖІТЬ ДЛЯ ТОГО, ЩОБ ПРОДОВЖУВАЛОСЬ ЖИТТЯ!


БІЗНЕС : Петро Яцик\n1125 доларів у 1950 році — то були чималі гроші. Тим більше для тодішнього робітника на молочарні Петра Яцика, який пробув тільки трохи більше року на канадській землі. При його заробітках 75 центів на годину зібрати такі гроші, навіть сповідуючи режим найжорсткішої ощадливості, доволі непросто. До того ж на той час у нього вже була сім’я, мала дитина. Але Яцик твердо поклав собі: мусить мати бодай невеликі кошти, щоб укласти їх у справу, яка стане початком задуманого.\nДва його партнери — Володимир Кліпі і Степан Рошко — разом уклали чверть від суми Яцика. Так і заснували на вулиці Батерст, у районі, густозаселеному земляками, українську книгарню «Арка». То була своєрідна точка відліку в біографії підприємця Петра Яцика. До речі, вирішив заризикувати, як каже сам, у розумних межах, які можна витримати на випадок невдачі. Тобто ще якусь дещицю коштів лишив собі про запас, на чорний день. 1 якби «Арка» зазнала фіаско, він, однак, не втратив би все, що мав. («Не клади всі яйця в один кошик», — любить повторювати він).\nїм пророкували: збанкрутуєте, оскільки настали часи, коли ніхто книг не читає і не купує. Але вже від самого початку в магазині було людно. Одні просто заходили перекинутися словом із земляками, але не могли вийти без книги, яку їм нарадили, інші шукали щось почитати про Україну. Одне слово, новоявлені підприємці навіть самі подивувалися такому стартові. Незабаром зрозуміли: треба розширювати книгарню, оскільки вона вже не вміщала всіх людей.\nЗнайшли будинок, купили його на виплат. Розпочали ремонт. Робили його з таким ентузіазмом, що німець, колишній власник будинку, відразу ж побачив: це — серйозні люди, з ними можна мати справу, і подовжив термін виплати належної йому суми. Вони вірили в себе, і він повірив у них.\nРошко і Кліпі працювали безпосередньо в книгарні, Яцик — на залізниці. В магазині допомагав їм у вільний від роботи час. У всіх трьох до ентузіазму поволі долучалися досвід ведення підприємства, наука стосунків з клієнтами. Врешті настав той день, коли Яцик сказав собі: час лишати працю на залізниці й іти працювати на себе. Заявив про те спільникам. І тут виникла несподівана колізія: Кліш зауважив, що трьом у книгарні буде тіснувато. Яцик попервах образився: «Отже, ви мене не хочете?»\nОповідає сьогодні про те з доброю іронією і самокпином над своїми тодішніми почуттями. Все було правильно з боку Кліша. Тіснитися в одній книгарні втрьох просто нераціонально. Та й, зрештою, Яцик уже мав би подумати про щось для себе масштабніше. Вдалий початок зміцнив його впевненість у собі.\nВони мирно розійшлися. Яцик одержав 46 000 доларів і готовий був до нової справи.\nМинав 1954 рік.\nНа той час до Торонто переїхав з Аргентини Михайло Шафранюк, з яким Яцик вирішив відкрити меблевий магазин на вулиці Квін. Його знову застерігали: така затія приречена, оскільки на Квіні п’ятдесят три меблевих магазини, які належать кмітливим євреям; у вас, мовляв, нічого доброго з того не вийде, не витримаєте конкуренції. Яцик у відповідь заперечував: «Якщо я відтягну від тих магазинів бодай по одному клієнтові щотижня, то нам уже вистачить для того, аби мати прибуток». Він прикинув: нині тут своєрідний демографічний вибух, до Торонто звідусюд інтенсивно прибувають люди, купують будинки. Отже, їм потрібні меблі. Створюються нові сім’ї, відокремлюються від батьків. Молоді також прийдуть до меблевих магазинів. Хтось зазирне й до них. У кожному разі, це підприємство багатообіцяюче. До того ж на Квіні завжди людно. Це справді вдало вибране для такого магазину місце — усім впадатиме в око.\nВже перші місяці підтвердили точність прогнозів. Торгівля пішла настільки успішно, що вони стали продавати товару більше, аніж попервах планували. Отже, конкуренція з усіма п’ятдесятьма трьома іншими магазинами їм була не страшна. Місця в тому підприємництві вистачало всім, бо на всіх вистачало клієнтів. Яцик мав нагоду ще раз допевнитися: успіх справи здебільшого вирішується наперед скрупульозним аналізом ситуації, виявленням усіх за і проти та розумним прогнозом на майбутнє, який враховує перспективні тенденції сучасного. Це, як показала практика, мало своє важливе значення в будь-якому бізнесі.\nПо якомусь часі Михайло Шафранюк купив разом з сестрою та її чоловіком новий будинок і запропонував перенести магазин туди. Яцик почав підраховувати: в такому випадку орендну плату він має платити сам, зі свого прибутку. Звичайно ж, це було вже менш вигідно. Подумавши й повагавшися трохи, сказав спільникові: «Сплати мені, Михайле, належне, бо вирішив я відступитися. Провадь далі справу з родиною, а я пошукаю для себе щось інше…»\nНа тому спокійно порішили і мирно розійшлися. До речі, прощанню зі спільниками Яцик надає винятково важливого значення. Ніколи нікого не намагався ошукати. Сміливо може дивитися в очі кожному, з ким раніше довелося спільно вести підприємство. Я говорив з його колишніми партнерами. Вони стверджують: Яцик неухильно дотримується правил чесної гри. Зрештою, ця важлива тема вимагає окремої розмови, і я ще повернуся до неї згодом у спеціальному розділі про етику бізнесу.\nНині ж переходжу до того моменту, коли Яцик став одним із співвласників будівельної фірми «Аккурат Білдерс Лтд.» — наступний після торгівлі меблями етап його підприємницької біографії, на якому треба спинитися якнайдокладніше, оскільки він вельми важливий у його житті — з ним пов’язані не тільки головні успіхи Петра Яцика, а й найскладніші випробування. Особливо ж — на першопочатках його стосунків із «Аккурат Білдерс Лтд.». Точніше — зі співвласниками.\nЯкби вивчати той період сьогодні лише за тим, що писала преса, то в новій Яциковій справі все видалося б ідилічно-безхмарним, без будь-якого натяку на драматичні перипетії. Отже, спершу слово цій бадьорій версії.\nГазета «Вільне слово» за 1957 рік. Стаття «Обраховуйте все і не бійтеся ризику (молодий підприємець про тайну успіху своєї фірми)»:\n«Хто в Торонто не пам’ятає початки великої сьогодні української будівельної фірми «Аккурат Білдерс Лтд.», що приміщувалася чи насправді душилася в невеликих приміщеннях при вулиці Кінг Вест за залізничним мостом та не могла «зловити кінців»,— І хто був недавно на посвяченні двох великих, обладнаних машинами власних будинків цього підприємства на великій площі при 726—734 Дандес — Гайвей з доїздом залізниці,— той стає перед загадкою: щось сталося в «Аккурат Білдерс Лтд.», що за чотири останні роки фірма не тільки втрималася й розбудувалася, але й стоїть сьогодні твердо на ногах і належить до передових фірм українського та й торонтського будівельного сектора.\nЗагадка? Ні, не загадка. Як у безлічі випадків у нашому житті, рішили успіх не гроші і не кон’юнктура, а таки і як завжди,— людина тієї позитивної породи, яку так цінуємо і яка завжди вміла трудом рук і голови творити великі речі. Один її зразок ось перед нами — це секретар управи «Аккурат Білдерс Лтд.» п. Петро Яцик, молодий, у повній силі, усміхнений і зацікавлений в українським справах громадянин…\nДо речі, за нашим співрозмовником своєрідна кар’єра українського бізнесмена. Приїхавши до Канади, він став одним з трьох, що зарискували заснуванням української книгарні в Торонто, хоч усі казали, що на книжці, газеті і культурному крамі тут ніхто не доробився. Це сьогодні «Арка», яку знають у Торонто й поза ним. Чотири роки в «Арці» були першим вишколом, який Петро Яцик брав серйозно. Потім перестав бути спільником і з деяким капіталом, найшовши такого ж фанатика, як він, у Михайлові Шафранюкові, пішов у нову бражу: в меблеву. Так постала нова фірма — «Альфа Фарничер», що теж переросла межі українського Торонто. Більш як рік у цій фірмі дав Петрові Яцикові ще більш ділового й бізнесового досвіду.\nА потім Петро Яцик перейшов до «Аккурат Біндере Лтд.»…\n— В новій фірмі, в якій я став спільником,— оповідає Петро Яцик,— було все добре, але чогось бракувало. Я тижнями перевіряв рахунки, замовлення, витрати, собі-кошти… Швидко знайшлося те «щось», що гальмувало фірму. Директор був надзвичайною людиною, але набирав на себе праці, під якою вгинався і не встигав. Матеріали, куповані в малій кількості, здорожували продукт. Кредити додавали зайвих коштів. Робітники працювали, але витрачали на поодинокі роботи стільки часу, що не виплачували матеріалу. Кожний робив своє, але й не своє, не те, що міг робити краще й ефективніше.\n— / тоді я,— каже він,— поставив справу ясно: нам треба перебудуватц всю свою систему… На збори спілки майже п’ять років тому я прийшов з готовим планом. Мої цифри й факти були такі, що їх нікому було заперечувати. Я сказав, що я збираюся переставити систему і довести її до ладу, або відходжу, бо не маю охоти працювати в підприємстві, яке не має перспективи зростання…\n…Десь у тому часі «Аккурат Білдерс Лтд.» перейшов на будівництво готових будинків, і про це мені було теж цікаво послухати.\n— Ми знову перевірили все і все обрахували. Виходило, що будувати готові будинки при нашій можливості мати будівельні матеріали, обробити їх і поставити нашим власним робітником,— калькулювалося. Треба було тільки ризикнути деяким капіталом на закуп землі. Знову довелося перевірити й обрахувати. Виходило, що при невеликому ризику…\n— Значить, ви прихильник ризику в господарському житті? — запитую.\n— Я прихильник калькульованого ризику,— каже Петро Яцик.— Моя засада спирається на такій калькуляції’ чим я маю заризикувати і чи витримаю я без шкоди, якщо ризик не вдався б, а потім — що я матиму, якщо ризик вдасться. Ми почали з малого: дві хатини. Пішло. Потім п’ять. Потім…\nСьогодні ризику вже немає. «Аккурат Білдерс Лтд.» будує «серіями». Це в стилі Петра Яцика. Це його «розкалькульований ризик». Але при тій системі, яку введено, «Аккурат Білдерс Лтд.» має марку, кредит, дає прожиток більше як 25 українським родинам, і при цій системі виросли нові будинки, прийшли нові машини і нові плани.\n— На черговий рік, може, й подвоїмо людей у праці,— каже Петро Яцик, — і знаємо, що до цього прийде. Це обраховано і вміщено в «скалькульований ризик» цього молодого й активного нашого бізнесмена, одного з тих, що їх потрібно нам якнайбільше.\nСьогодні «Аккурат Білдерс Лтд.» працює двома відділами: будівельним і виробничим. Будівельний постійно будує і планує будинки, виробничий продукує найпотрібніше для своїх та чужих будов, згідно з замовленнями. Обороти: 1957 рік — коло 300 000 дол, у 1958 — більше півмільйона доларів…»\nЗ тону статті можна подумати, що в тій справі все складалося мов у казці. Була така собі фірма, яка ледь-ледь животіла, а прийшов туди Петро Яцик, окинув своїм усевидющим поглядом і відразу ж знайшов рецепт успіху, за яким усе відразу ж пішло на лад…\nПрекрасна легенда. Якщо їй повірити, то в бізнесі майже все легко й просто. До того ж у ній глухо й невиразно згадано про ті складні колізії, що виникають у підприємництві найчастіше тоді, коли до справи береться гурт наших земляків. Яцик наполягає на думці: це майже типова в тому розумінні історія.\nОтже, «прокрутимо» ще раз сюжет «Аккурат Білдерс\nЛтд.» саме того періоду, про який говорить автор статті. Але цього разу — з Яциковими акцентами.\nУ фірмі працювало чимало українців. Був там і цілий колектив (вісімнадцять душ!) співвласників. Найголовніша, прикметна ознака тогочасної «Аккурат Білдерс Лтд.» — суцільний хаос та анархія, несконцентрованість колективних зусиль та відсутність бачення стратегії і тактики колективного бізнесу. І то — ще не всі безрадісні супутники фірми. Було й нехлюйське ставлення до своїх обов’язків, загалом не властиве для Нового Світу, але вже звичне у фірмі, оскільки тут працювали українці, що його з собою і привезли. Скажімо, один із колишніх директорів мав склити вікна. Яцик його прохає: ви повинні виконати цю роботу сьогодні, оскільки завтра вранці за вікнами приїдуть, а той незворушно відповідає: о четвертій його вже чекає з вечерею дружина, він не може спізнитися.\nПішов недбалий скляр додому, а Яцик найняв людей, які до одинадцятої вечора впоралися з роботою.\nУ фірмі до приходу туди Яцика завелася традиція купувати за половину ціни, але готівкою, крадеш дошки. Яцик категорично виступив проти цього й заявив: надалі фірма зрікається такої практики. На нього напали спільники: і так кепські справи, а ти хочеш нас зовсім підкосити — це ж стільки грошей за дошки ще треба доплачувати. «Якщо я не можу жити на світі чесно, то взагалі не хотів би жити!» — різко відповів їм. Притихли, змирилися.\nВзагалі, оповідає Яцик, тодішнє розуміння українцями бізнесу було, м’яко кажучи, аж надто своєрідним. От, скажімо, один зі спільників вихвалявся:\n— Я маю в тім ділі великий досвід! Я в Старім Краю тричі банкрутував!..\nНавіщо такий сумний досвід Яцикові? Чим він його збагатить?\n— А я не хочу банкрутувати!\nТа повернемося до Яцикових стосунків зі спільниками.\nВони не переставали дивувати його своєю націленістю на банкрутство. Тобто цього вони зовсім не хотіли, але все робили для того.\nЯцик крутився, як білка в колесі, щоб залатати всі дірки бюджету фірми; і раз, і вдруге звів нарешті кінці з кінцями. Бачачи все те, спільники могли б зробити належні висновки й нарешті дечого навчитися. Однак того не сталося.\nКоли одержали якийсь прибуток, партнери відразу ж висловили бажання розподілити його й забрати, а не вкладати в розвиток підприємства. Терплячий Яцик намагався популярно пояснити: фірма — особливо ж на цьому етапі — не дійна корова, їй потрібні кошти, щоб по-справжньому стати на ноги. Теоретично погоджувалися, а практично правили своєї. В отакому перетягуванні каната й минав час. 1 все ж Яцик дедалі помітніше відвойовував позиції.\nЯкось після чергового фінансового звіту зустрівся з директором банку.\nТой уважно до нього придивлявся, а потім сказав:\n— Перед вами у фірмі було сім керівників — і жоден з них не міг дати їй ради. А вам пощастило це зробити. Ви — добрий керівник, якщо за такий короткий час опанували ситуацією.\nПетро Яцик (з інтерв’ю авторові книги):\nУ нас, в українців, кожен неодмінно хоче мати саме вирішальний голос. У родині, в громаді, в підприємстві, в державі — скрізь… Це — вбивче, руйнівне для серйозної справи, для будь-якого соціального організму бажання індивідуума. Воно несе з собою хаос, анархію, руйнацію. Кожен виставляє себе перед іншими за найбільшого авторитета й не має жодної поваги чи бодай довіри до справжніх авторитетів.\nЗовсім інше я бачив в італійських, німецьких чи єврейських організаціях. Вони — як добре відрегульовані механізми; вони функціонують, сказати б, доцентрово. Обравши до свого проводу справді компетентних людей, покладаються на їхній розсуд і сильні виконавською дисципліною. Змінюються покоління, а їхні підприємства діють і діють, примножуючи успішні сторінки своїх біографій. Так прийнято в людей, така в них норма.\nА в нас…\nПриклад із «Аккурат Білдерс Лтд.», на жаль, може бути хрестоматійним, тому я так докладно зупиняюся на ньому.\nОтже, зібралися люди в добрій вірі і з надією поліпшити свій матеріальний рівень. Повторюю, нас було тільки 18. Кожен бачив кожного щоденно при праці Все\nбуло на видноті, не мали один від одного ніяких секретів. Здається, майже ідеальний варіант: трудіться, примножуйте здобутки, збагачуйтеся…\nТа семеро керівників переді мною розписалися у власній безпорадності — витратили всі гроші, вкладені в підприємство. 1 ось вийшло так, що на чолі фірми опинився я. Якось зумів за рік зрівноважити прибутки і витрати. Уже почав виплачувати компаньйонам серйозні гроші, вже чужі люди визнали моє вміння раціонально провадити підприємство. Свої ж, незважаючи на те, що я почав робити їх багатшими, ніяк не хотіли з тим погодитися. Гроші брали, але вперто, затято стояли на своєму і з найдрібніших приводів зчиняли непотрібні дискусії. В класичних деструктивних традиціях нашої історії. В мініатюрі повторювалося те, що було з нашим народом у різні періоди його існування. Адже так часто ми і не любили, і не поважали своїх провідників, і не довіряли їм. У нас кожен сам собі — і найбільший мислитель, і тактик, і стратег. Ніхто не хоче погодитися бути бодай другим, а не першим. Усі — перші..\nМої спільники не хотіли визнавати голосу логіки, опертої на калькуляцію. В них усе було на емоціях: «хочу», «не хочу». Коли вони зі мною не погоджувалися, я спершу шукав, у чому помиляюся. Але не знаходив того й чесно їм казав. Це приводило до нових суперечок. Я не раз відчував, що наша ситуація безперспективна. З такою системою стосунків та організацією праці ми не могли претендувати на розростання і здобуття справді високих успіхів…\nНаприкінці п’ятдесятих на канадських обріях забовванів сумний привид економічного спаду. Яцикові спільники сполошилися: треба рятуватися! Вирішили негайно вибрати свої гроші. Пояснював їм: нічого страшного відбутися не може, треба лиш розумно підготуватися до складних випробувань, перебути той час з якнайменшими втратами. А після спаду неминуче настане піднесення, і тоді вони знову наздоженуть втрачене.\nНіяких його аргументів спільники і слухати не хотіли. Він сам уже добре розумів: часи невдалого альянсу скінчилися, хоча його розлучення зі спільниками ще не відбулося. І все ж спробував востаннє переконати, апелюючи\nдо тверезого глузду й до прикладів італійських, єврейських, грецьких підприємств. Тільки українських позитивних не міг підібрати.\nТут треба зазначити таку істотну — певно, не знану читачем в Україні — деталь.\nУ нас вдома усталилася традиція вважати рішення прийнятим у колективному господарстві тоді, коли за нього проголосувала більшість. Кожен має однакове право й однаковий голос. У Канаді ж усе вирішує не кількість людей, тобто рівних поміж себе голосів, а кількість уділів, яка може бути різною поміж компаньйонами.\nНайбільше уділів «Аккурат Віддере Лтд.» мали Петро Яцик і Богдан-Мирослав Бігус, який, до речі, послідовно тримався Яцикового боку, хоч і не встрявав у затяжні дискусії на зборах співвласників фірми. Просто Яцик постійно відчував його мовчазну підтримку і знав, що той — єдиний з усіх — за всіх умов залишається з ним.\nВони вдвох цілком законно могли б переголосувати всіх і утвердити своє рішення. Все було б цілком законно; ніхто не мав би ніякого права звинувачувати їх, що вони в чомусь порушили юридичні постулати. Але їхні компаньйони привезли з собою з України не тільки анархічний дух та небажання повірити в раціональність чиїхось життєвих настанов. Вони привезли з собою ще й вірність кооперативному способу ведення підприємства й такий анахронізм, як колективність прийняття рішень. Яцик з Бігусом могли наполягти на голосуванні уділами, однак свідомо не стали того робити. Добре знали довгі язики своїх земляків: підуть по світу з наріканнями, що їх безсовісно обдерли. «Хай буде по-вашому, якщо стане питання про розподіл фірми,— сказав Яцик.— Не як у людей, а по-українськи». Вирішив поступитися, аби не мати в майбутньому зайвих моральних клопотів. Не боявся самого знеславлення. Розумів, що обмови будуть не на користь його підприємству.\nРозлучення компаньйонів відбувалося так.\n— Повертай нам гроші! — категорично зажадали спільники.\nАле такої суми грошей у Яцика, звичайно ж, не було, оскільки всі кошти вкладалися в землю й будівельні матеріали.\nВін викликав спеціального чиновника, який оцінив усе\nмайно й перерахував згідно з документами, скільки кому з того належить.\nСпіввласникам фірми ті цифри категорично не сподобалися, і вони заявили:\n— Ти підкупив чиновника!\nО, якою безмежною може бути підозріливість, коли людям здається, що хтось прагне їх обдурити, зазіхає на їхні гроші. Які непривабливі риси тоді відкриваються в начебто нормальних людях. Вони то вергають громи і блискавки, інкримінують усі можливі на цьому світі гріхи (звичайно ж, тому, хто не з ними), то раптом починають апелювати до совісті, честі й милосердя. Одне слово, в такій ситуації важко занудьгувати від одноманітності…\nЯцик терпляче пояснював: я сам бачу цього чиновника вперше. Він не має ніяких симпатій чи антипатій, бо такого тут у бізнесі просто не буває; бізнес — та сфера діяльності, в якій треба забути про будь-які сантименти, тут говорять лише цифри. А вони — такі…\nНе хотіли йому вірити, а цифри вперто ігнорували.\nКоли все було поділено, обурено загули:\n— Щось тобі багато лишається!\n— Але ж і вам — не мало! Ви що, хотіли б, аби в мене було незмірно менше?!\n— Тобі можна й менше, бо ти — багатий…\n— Але ж я і вкладав більше!\n— Ми працювали важче. Отака твердолоба логіка.\nПісля виснажливої дискусії Яцик вирішив: «Добре, нехай я з вами зараз втрачу, зате матиму спокійне серце, що вам просто язик не повернеться десь мене очорнювати. Я знаю свою силу, вмію заробляти гроші чесною працею, то якось собі все те поверну…»\nЗагалом же ситуація для нього була по-своєму драматична. Втратити за один вечір 35 000 доларів (тоді це були великі гроші!) психологічно непросто. Одержати менше за свій уділ, а спільникам за їхні сплатити більше — то що після цього робити, квилити? Гордість не дозволить.\nУчорашні компаньйони повсюдно похвалялися: який, мовляв, Яцик твердий і знаючий, а ми все ж хитро обвели його докруг пальця! Дехто взагалі вважав, що тепер підприємцеві — кінець, бо він геть знекровився фінансово.\nАле енергійний та винахідливий Яцик блискуче спростував ці похмурі пророкування…\nЯ їм тоді сказав: час покаже, хто з нас помилявся. І час показав. Через рік я сам заробив п’ятдесят тисяч. А за чотири роки моє підприємство стало в чотири рази більшим і розросталося далі. Вони ж збанкрутували… Отака історія з продовженням вийшла. Отже, втрата за один вечір тридцяти п’яти тисяч — це була одна з найкращих моїх децизій. Я скинув пута зі своїх ніг і вирішив, що більше ніколи їх там не буде. Я викупився з «колгоспу».\nУсе те додало мені впевненості в собі. Коли я впевнений, що маю рацію, ніколи не поступлюся юрбі. Юрба здебільшого ніколи не думає. А якщо й подумає, то не про добро інституції, а про себе. Раніше я ще, бувало, вагався: «Не може бути, щоб більшість помилялася, а я один був такий розумний…» Все може бути. Звичайно, не за помахом пальця доходив я раціонального рішення. Я думав, виважував на терезах сумнівів та аргументів, ще й ще ревізував себе…\n– Нині, коли мені хай навіть сто душ говорять: «Те, що ти чиниш, неправильно», я скажу: «Доведіть, аргументуйте. Не бризкайте емоціями, не давіть мене морально й не звинувачуйте, що я непоступливий, а спокійно переконайте фактами, докажіть, що я помиляюся, і тоді я погоджуся з вами. Але якщо я впевнений у своєму рішенні, а в дискусії чую проти нього тільки бездумне словоливство, не відступлюся. Я в такому разі кажу: «Люди добрі, робіть ви по-своєму, а я зроблю по-своєму — вас так Бог навчив, а мене так. Побачимо, чиє вийде краще…»\nЗвичайно, бувало, що я помилявся. І все ж — менше, ніж інші. А в своїх помилках ніколи не звинувачував когось чи якісь обставини. Знаю, що цілковито залежу од себе і за свої помилки мені ж і доведеться розплачуватися.\nТа й часу не вистачає всіх вислуховувати, з усіма сперечатися й вилущувати зміст із ними сказаного. Адже нерідко буває, що говорять одне й те ж, але інтерпретація того різна. Одні, приміром, наполягають: ця\nсклянка наполовину повна, інші не погоджуються — ні, вона напівпорожня. Чи ж маю я необхідність сушити собі голову, хто з них має рацію? І чи зміниться щось од того в склянці?..\nНайкраще, коли про тебе свідчать не слова, а самі справи. Не випадково ж англійці люблять повторювати: «Говорення небагато коштує». В культурі західного світу діло цінується вище за слово. Я з цим згоден. А хто ні — то його особиста справа, і на те, як мовиться, нема ради…\nВдивляючись у це життя, повсюдно виразно бачиш у ньому раціонально виважену позицію Петра Яцика, його вміння постійно прогнозувати розвиток подій. Він володіє хистом осмислити явище і в масштабах глобальних, і в деталях, виявляючи найважливіші для справи компоненти, які, власне, і можуть визначити успіх реалізації ідеї, що має стратегічно важливе значення не тільки для самого підприємця, а й для буття багатьох інших людей чи навіть для підвищення важливості соціально- економічного статусу всієї української діаспори.\nОсь іще один тому промовистий приклад. Газета «Новий шлях» узялася активно аналізувати питання господарської активності україйців у Канаді. Звичайно ж, у першу чергу редакція запропонувала висловитися на сторінках газети беззаперечному в цьому розумінні авторитетові — Петрові Яцику. І він з властивою йому концептуальною послідовністю препарував суть проблеми на всі найголовніші складові.\nПерша — загальнішого плану, в якій підкреслюється важливість створення підприємств і зосередження їх в українських руках, що мало б великий вплив не тільки на матеріальне становище, а й на всі грані духовного й культурного життя діаспори:\n«У моєму розумінні відношення духовних цінностей до матеріальних таке, що я завжди бачив суспільство як якусь конкретну конструкцію. Можна розмалювати нутро тієї конструкції найкращими митцями світу, що, очевидно, буде доказом високого культурного рівня власника будинку, як і митця, що розмалював його. Та коли під тими гарно розмальованими стінами немає сильної матеріальної підстави, фундаментів з блоків, цегли, вбу-\nдованих солідно в землю, то високомистецькі картини потріскаються, скоро знівечаться не раз, ще заки митець устигне їх як слід виконати.\nМи бачимо, як часто такі гарні схеми нашого політичного, наукового, мистецького, навіть релігійного життя, взагалі цілої духовної творчості, не дописують тому, що нам бракує матеріальної сили; важливим складником якої є гроші\nНе маючи відповідно великих і міцних виробничих одиниць у своїх руках і під своїм контролем, велике число з нас залишається звичайною, малооплачуваною робочою силою в чужих руках, незважаючи на наші фахові і професійні кваліфікації.\nТому я, знаючи всі ті факти з власного життя і життя свого оточення, знаючи можливості і навіть привілеї, які дає будівельна ділянка, раджу молодим людям спробувати свої сили у ній. Це дуже швидка дорога до того, щоб усамостійнитися…»\nДруга, в якій відомий практик ставив конкретні питання набуття, а також утримання,— незважаючи на плин часу, який приносить у всі царини життя численні зміни й новації,— високого професіоналізму, що без нього годі й сподіватися на якийсь успіхи. Без постійного самовдосконалення безглузді будь-якї претензії на здобуття успіху. То — неодмінна аксіома в підприємництві. Не прийнявши її за основу, нічого братися до справи.\nЯк це завжди характерно для Яцика, він послідовно висвітлює всі моменти обговорюваного питання — від суто емпіричних і аж до психологічних та етичних:\n«Сьогодні кожна ділянка життя в свою чергу ділиться на багато вужчих спеціальностей. Завжди також треба передбачати зміни, які тепер приходять так скоро. Тому необхідно постійно себе дишколювати і досто-совуватися до змін, які зайшли, і до нових потреб. Скажімо, за 25 років творчого життя треба принаймні чотири рази основна перешколюватися.\nЯсно, що основне знання ділянки є передумовою успіху. Чим більші знання, тим менша небезпека втрат і невдач. На мою думку, все-таки найкраще починати з праці на будові, щоб пізнати все від основ. Рік або два будуть кожному дуже корисні. А при праці, якщо мати відкриті вуха й очі, можна побачити дуже багато на\nпрактиці, зокрема організацію і координацію праці. Комі ж уже хтось почне, мусить бути готовий в потребі переходити з однієї ділянки в іншу, в таку, що йому краще відповідає або в даному часі більше сплачувана. Всякі, але основні, а не побіжні, знання таких галузей, як архітектура, інженерія, право, книговедення, є дуже корисні.\nТа найважливіше — це вміння керувати людьми, давати їм відповідну працю і координувати її. Це все так званий менеджмент. Воно виростає з природних здібностей, плюс практика і солідна праця, в першу чергу праця над собою.\nПри цьому всьому треба пам’ятати, що в господарському житті, а особливо в будівництві, величезну ролю відіграють кредити. Кредити, базовані на довірі А довіра здобувається тільки працею, чесністю, правдомовністю. Крутійство, несловність є запорукою неуспіху й кінцевої невдачі».\nЯцик знав, що радив, бо за ним стоїть багатолітня практика, в якій кожен день — то може бути конкретний випадок, конкретне завдання, що вимагає нестандартного вирішення. Підсумовуючи уроки практики, він сфокусо-вує увагу на визначальних домінантах підприємництва у будівництві, зводячи до конкретних формул і рецептів питання професіоналізму.\nТак, він згоден з тим, що теорія має надзвичайно важливе значення. Сам активно цікавиться нею, прагне щоразу не втратити нагоди, аби ознайомитися з її найновішими досягненнями. Однак дійшов твердого переконання, що сучасний світ усе ж надто абсолютизує її, надаючи майже самодостатнього значення, часом анітрохи не переймаючись тим, чи матиме вона хоча б якийсь стосунок до практики, чи хоч у чомусь їй допоможе.\nЯцик, звичайно, цілковито позбавлений наївних ілюзій, що теорія може випродукувати універсальні відповіді на всі конкретні — часто зовсім не схожі між собою — випадки з практики. Адже реальне життя набагато складніше за науково найвиваженішу систему уявлень про нього. З повагою і цікавістю ставлячись до теорії, він далекий від намагань постійно шукати в ній суто прикладний посібник для себе. На його думку, теорія сьогодні часто невиправдано відривається від практики, шугає аж у поза-\nхмарні висоти, геть гублячи з поля зору грішну землю. Тому за такої ситуації значення реальної практики просто важко переоцінити. Теорія дає знання закономірностей найзагальнішого плану, перспективні орієнтири. Практика ж — то мистецтво щоденно творчої (в ідеалі, звичайно) поведінки в справі, вміння охопити зором конкретне й загальне, урівноважити в своїй уяві всю ту конструкцію, про яку Яцик говорив, і малопомітний аксесуар, інтуїтивно відчути наближення небезпеки чи широких перспектив, які можуть відкриватися вже на найближчому етапі діяльності.\nЯ спиняюся на цьому так докладно, бо бачу, з якою легковажністю йдуть в Україні молоді люди в бізнес, почасти анітрохи не здаючи собі справи в тому, що від них вимагається для такої складної сфери діяльності і що їх там чекає, якщо вони не готові вчитися. У багатьох панують уявлення, що бізнес — це щось подібне до екскурсії чи полювання: одягся відповідно — і йди. Про якусь же підготовку до нього, про потребу фахового опанування багатьох найнесподіваніших речей і відповідний етичний кодекс, на жаль, зовсім не йдеться. Чим це обертається, може сказати майже кожен, хто зіткнувся в Україні з нашими підприємцями.\n1981 року Яцикове підприємство зустріло своє чверть-століття.\nЗ цього приводу в пресі наголошувалося, що своєму невпинному зростанню та успіхам воно завдячує трьом визначальним чинникам: цінам, якості і чесності. «Новий шлях» писав про основні критерії діяльності Петра Яцика: «розбудувати ефективно землю й спорудити естетично приємні будівлі, які давали б практичне й функціональне оточення». «Ці напрямні здобули для нього визнання І приятелів у промислі і суспільстві…» І далі подавався реєстр фірм міжнародного значення, які й на майбутнє хочуть мати справу з Петром Яциком.\nВоднораз там підкреслювалося, що підприємство засвідчує наміри не відставати від життя, набираючи новий кваліфікований персонал, який, принісши з собою адміністративні знання й ентузіазм, творить тим надійний сплав з практичним досвідом засновника, а тому ці підприємства і на двадцять п’ятому році існування «є моло-\nдими, повними свіжої і нової енергії та бажання виконати нові завдання».\nХтось може сказати, що йому пощастило опинитися в потрібний момент на потрібному місці. Наприпочатку п’ятдесятих років у Канаді розпочався період бурхливого розвитку. Молода країна вступала в еру індустріалізації. Будівництво стало однією з найнеобхідніших галузей господарювання.\nТак, у цьому розумінні Яцикові справді пощастило. Але ж треба було зорієнтуватися, зазирнути в завтра й зрозуміти ті перспективи. Інші на його місці залишилися в руслі старого бізнесу й не переходили на новий. Він міг так само зоставатися з «Аркою». Тим паче, що справи в ній не налаштовували на песимістичний лад. Але відчув у собі поклик до значно масштабнішого розмаху діяльності, зорієнтувався, що скромна «Аккурат Білдерс Лтд.» може стати своєрідним стартовим майданчиком до нового й значно перспективнішого. Знайшов він і вельми ефективний спосіб боротьби з інфляцією. Завершивши спорудження будинків, не по- , спішає відразу ж збувати їх. Інколи, по виплаті кредитів, по двадцять-тридцять років вони лишаються власністю компанії. На ринку відбувається те, що й має відбуватися: ростуть і падають ціни на нерухомість, поволі втрачає колишню купівельну спроможність долар (зрештою, інфляція трива в усьому світі, щоправда, не такими скаженими темпами, як нині в Україні), а здані в оренду будинки стоять надійною гарантією завтрашнього Петра Яцика. Інфляція працює не проти, а на нього.\nТой спосіб боротьби Петра Яцика з інфляцією, його вміння перетворити її зі свого ворога на спільника дозволяє сказати, що він орієнтується в стихії свого бізнесу, мов риба у воді.\nТо — справді його органічна стихія.\nКожен із будинків, що їх споруджують його фірми, народжується, витворюється в його уяві, вони шикуються довгими рядами, і йому виразно бачиться весь довколишній ландшафт. А потім він шукає той ландшафт у реальності, терпляче пояснює архітекторам, якими мають бути будинки, задає тему для варіацій. Звичайно ж, усе\nце супроводжують скрупульозні розрахунки, де беруться до уваги й вигідність того місця, на якому виростуть споруди, і ціна матеріалів, і платня робітникам, і, зрештою, багато інших об’єктивних та суб’єктивних факторів, оскільки бізнес у капітальному та житловому будівництві, де така сильна конкуренція і нерідко можуть збанкрутувати найблагополучніші фірми,— справа, що вимагає і зухвалості, й інтуїції, і розрахунку. Одне слово, всього того, чого вимагає і будь-яка мистецька творчість. Тому з такою категоричністю і відстоює він тезу про бізнес саме як творчість. І з ним важко не погодитися.\nСказати про те, що бізнесмен повинен бути й добрим психологом,— це майже нічого не сказати. Адже щоденно має справу з людьми; змушений одразу визначати, кому можна вірити, чого від кого чекати, хто на що здатний. У нього немає часу на години повільного психологічного аналізу — все треба вирішувати зі швидкістю комп’ютера, на рівні інтуїтивних осяянь. Інтуїція ж, як відомо, продиктована розумом, досвідом і знаннями; вона йде попереду них.\nОкрім знання людської природи, потрібна, без перебільшення можна твердити, блискавична реакція, яка дозволяє оперативно реагувати на всі зміни кон’юнктури ринку, а також постійно тримати в полі зору справи партнерів (збанкрутують вони — збанкрутуєш і ти), а про конкурентів — то вже й нічого казати. Бажано мати уявлення про їхні справи не менш докладне, аніж про свої.\nМи захоплюємося психологією і теорією шахової творчості,— психологи й теоретики написали томи про неймовірну інтуїцію видатних майстрів, красу й оригінальність їхніх композицій,— але чомусь ніяк не можемо уявити всього того в світі бізнесу. Можливо, тому, що він видається нашій аж надто цнотливій уяві безнадійною прозою, де владарюють хиже діляцтво та ниці інстинкти (так виховали нас, учорашніх гомо совєтікусів).\nЛегко напрошуються й аналогії між бізнесовими операціями Петра Яцика і писанням картини чи книги, народженням скульптури. І там;і там зернина задуму, еволюція його, звіряння «алгеброю гармонії», тобто ретельний попередній аналіз, убезпечення від несподіванок, ризик творчої поразки. Тільки в митця вона може бути не-афішованою (інколи про неї ніхто, крім нього, не знати-\nме), а в бізнесмена відразу ж оприлюдниться, негативно вплинувши на його реноме. Як і митцеві, йому сьогодні не зарахують учорашній успіх, не дозволять жити минулими здобутками. Він щоденно мусить брати «планку», встановлену на певній, бажано щораз вищій, висоті.\nВін — рідкісний співрозмовник. Навіть коли говорить про речі серйозні, складні чи й нудні,як на мене, далекого від бізнесу гуманітарія, фонтанує дотепами, афоризмами, переходить на притчі. Яцик просто не вміє бути одноманітним і геть розвіює уявлення про ділову людину як про щось подібне до ходячого комп’ютера. Так, він може при-нагідно сипонути цифрами, але за ними відразу ж постануть ті будинки, що їх він вибудував, люди, які працюють у його фірмах, а потім непомітно підведе до думки, що ті цифри — вимір інтелектуальної і фізичної енергії, популярно розшифрує їх.\nЯ завжди боявся цифр, завжди почувався відстороненим і відчуженим од їхнього загадково- холодного світу. Вони були для мене такою ж абстракцією, як, скажімо, антисвіт чи подих неандертальця у глибині століть. А тут раптом цифри задихали майже інтимним теплом, перетворилися на матеріально зримі образи.\nЗвичайно ж, мені цікаво було глянути його очима на тих, хто займається бізнесом, почути його коментарі. Ось два повчальних випадки.\nОдин його знайомець має добрі гроші, але сподівається заробити ще більші. Для цього в нього, здається, є все: невситима жадоба для досягнення мети, вулканічна енергія, невпинна послідовність зусиль…\nАле мета втікає, мов обрій: чоловік начебто наближається до нього, а обрій віддаляється.\nЯцикового знайомця губить його фантастична скупість.\nУзявшися за скуповування нерухомості, він ганяється за всяким непотребом. Йому неймовірно шкода викласти серйозну суму за добрий будинок — і він вишукує найдешевші. Це, як правило, безнадійно старезні споруди, які стоять хтозна-де. Отож купить таке житло. Починає шукати туди квартирантів. В одному випадку вони не знаходяться, бо мало охочих жити далеко від місць роботи. А часто буває таке: знаходить якихось підозрілих суб’єктів із учорашніх емігрантів, а вони, перепившися до руч-\nки, зчинять бійку, а заодно й погром у помешканні. Коли він приїздить туди, щоб з’ясувати, чому давно не платять за житло, бачить, що будинок нагадує зруйнований римлянами Карфаген. А квартиронаймачів і слід пропав. Шукай вітра в полі. Інші ж його будинки так і стоять роками не заселені, і сумний дух пустки та тліну впевнено довершує свою руйнівну роботу. Ніщо з купленого чоловіком — усупереч його бажанню — не зростає в ціні, ніщо не дає прибутку. Отак і крутиться він, як білка в колесі; комбінує, комбінує, а в нього нічого путнього не виком-біновується.\nЗагалом позитивна риса — ощадливість — у нього перейшла в карикатуру на себе. Скнарість не дозволяє йому реально бачити стан справ, щоб приймати справді раціональні рішення. Чоловік і далі жадібно скуповує всякий непотріб, мовби вішає собі камені на шию.\nКоментуючи його наполеонівські плани, Яцик сказав:\n— Усе те дуже нагадує марення відрубаної голови!\nТочніше схарактеризувати ту ситуацію важко.\nІнший (не українець, щоправда) має цілу мережу дрібних ресторанчиків. Прагне нажитися за рахунок низь-кооплачуваних робітників зі Східної Європи. А оскільки з-поміж населення Канади чомусь не видно охочих працювати в нього за символічну плату, то шукає офіціантів, менеджерів і касирів серед тих, хто приїхав сюди погостити, а тепер правдами й неправдами намагається тут лишитися. Ці люди, як правило, не мають офіційного дозволу ставати на роботу. Отож вони згодні працювати підпільно за мінімальну винагороду і охоче приймають пропозиції власника ресторанчиків. З того, як правило, виходять дві речі. Перша: так ретельно приховувана обставина присутності нелегальних робітників рано чи пізно виходить на поверхню, таємне робиться явним, і на роботодавця сиплються штрафні санкції (досить серйозні!). Друга: дешеві робітники здебільшого не мають ні належної кваліфікації, ні відповідно високого для Канади вишколу, що панує тут у всіх сферах обслуги.\nЯ в цьому відразу ж переконався, коли ми з Яциком зайшли до такого ресторану перекусити. Сіли не в приміщенні, а біля входу знадвору, за столиками, відгородженими від хідника невисоким бар’єрчиком. До нас одразу ж підійшла офіціантка й популярно пояснила: це\nмісце коштує дорожче, тому ми повинні доплатити. А щоб було зрозуміліше й ми не забули цього зробити, наполегливо повторила те кілька разів.\nЯ розгублено глянув на Яцика, оскільки вперше зіткнувся в Канаді з таким нав’язливим і нетактовним сервісом. Він спокійно вершив трапезу, анітрохи не збентежившись од несподіванки. «Не дивуйтеся,— сказав, — це вам не англійський, китайський чи грецький ресторан, тут усе може бути»,— й усміхнувся з сумною іронією.\nПотім до нас підійшов, очевидно, адміністратор, який з погано прихованим роздратуванням знову говорив про те ж. Я відразу ж відчув себе ніби не в Торонто, а в Києві чи в Черкасах, де в цій сфері на кожному кроці виникають конфлікти такого характеру.\n— Я навмисне привів вас сюди, щоб ви зрозуміли ціну дешевої робочої сили. Дешевої і некваліфікованої,— сказав з іронічним усміхом Яцик, коли ми скінчили їсти.\nЯ подумав: дешева ціна, дешева зарплата — дешева якість роботи, дрібномасштабний бізнес, який, певно, ніколи не завоює вдячного клієнта.\nВдячний клієнт іде туди, де його зустрічають мов рідного.\nІ мені ще раз згадалися Яцикові характеристики «своєрідностей» ось такого бізнесу. На жаль, і в цьому випадку він мав рацію.\n— У бізнесі важливе все,— сказав Яцик.— І в бізнесі все треба робити з думкою та аналізом. А тут якраз цього й немає. Тому й не росте цей чоловік. Якийсь рівень — дуже невисокий — має, а перспективи масштабнішої в нього не спостерігається.\nЯ бачив власника ресторану. Молодий, енергійний чоловік. Здавалося, такому посильно дуже багато. Ще має час опанувати науку бізнесу.\nСказав про це Яцикові.\n— Теоретично воно так,— відповів він.— А практично — самі бачите… Якби він розумів значення для бізнесу так званих дрібниць. Хоча, зрештою, дрібниць тут не буває. На успіх працює все в комплексі. Успіх сам по собі не прийде. Його треба створювати самому.\nВслухаючись у те, як Петро Яцик характерним рівним глибоким голосом викладає свої думки, раптом роблю не-\nсподіване відкриття: він легко поєднує в собі два типи мислення. Перший — суто прагматичний — виявляє себе в гострій аналітичності. Він одразу схоплює серцевину проблеми і зовсім не відволікається на неістотні подробиці, в яких можна надовго загрузнути чи й заблукати. Другий — суто художній чи творчий — виражений у вмінні несподівано перевести розмову на орбіту алегорії й притчі, образних зіставлень і яскравих метафор. Тоді здається, що він мало чим нагадує того першого Яцика, який щойно ставив чіткі діагнози хворобам економіки в Україні, оперуючи сухими формулами, мов хірург скальпелем. Таким же був, коли аналізував «біжучий момент» свого бізнесу, тасуючи цифри, мов карти.\nДругий Яцик нараз одмовляється від цифр і наукових формул, а бере на озброєння художню епіку, різко змінюючи лексичний арсенал.\n— Пане Яцику, що ж, врешті, треба для того, аби Україна вийшла із затяжної смуги всіх своїх негараздів?\n— Наполеон казав: «Щоб виграти війну, треба мати три речі: гроші, гроші і ще раз гроші!» Бог милував нас од війни, але Наполеонове спостереження — абсолютно універсальне за всіх обставин і для будь-якої держави.\nВін задумується. Очевидно, щось пригадує. Очі йому вже не усміхаються, погляд стає рішучим, мов крок солдата.\nТак проступає ще одна грань його характеру.\nПід час своїх поїздок в Україну я майже не зустрічав справді практичних людей. Хоча практичні пропозиції були. Але мені не дуже вірилося в тих, хто їх висловлював. Скажімо, один із близьких Кравчукових дорадників повідомив мені: хоче організувати школу, в якій навчатиме людей мистецтва бізнесу. Припрошує вкласти в Україну капітал. Ще й дивується: чому я цього не зробив раніше? А я відповідаю: «Не роблю цього тому, що ще не зустрічав українця, який би не хотів учити інших робити те, чого сам не вміє».\nВ Україні нині чомусь дуже люблять красиво говорити, напускати рожевого туману. Послухати, звичайно, приємно. Але ж від слів — навіть найкращих — пшениця не родить.\nСкаржиться мені один із земляків: «Петре, я працюю набагато більше за тебе, а маю набагато менше!» Відповідаю йому: «Отже, я працюю з головою, а то — велика різниця».\nЩе приклад. Зайшов я в Києві до Міністерства охорони здоров’я й побачив там у приймальні суперсучасні комп’ютери, які, звичайно ж, не функціонують. І нікого не турбує, що для такої техніки тут немає відповідних приміщень з постійною температурою, немає програм, нікому її ремонтувати…\nА й справді: чи не нагадуємо ми в своїх «трудах і днях» Сізіфа. Його не звинуватиш у лінощах. Але від того — не легше.\n— Як ви гадаєте, перейде Гонконг під юрисдикцію Китаю?\nЙого запитання несподіване і зовсім далеке від теми нашої розмови.\n— Перепрошую, пане Яцику, але мене сьогодні більше цікавить тактика і стратегія вашого бізнесу…\n— Але ж на них може вплинути Гонконг!\n— Не розумію, який стосунок може мати тут Гонконг?!\n— Навіть Гонконг,— з його інтонації я зрозумів, що йдеться про щось самоочевидне, але все ще не можу збагнути зв’язку між сказаним попереду і можливою зміною геополітичної ситуації в далекому звідси регіоні.\nВиявляється, зв’язок той — на поверхні. Якщо Гонконг поміняє свій статус, це викличе інтенсивну еміграцію з нього. Куди їхатимуть його громадяни? Звичайно ж, переважна більшість — до Канади. В неї величезна і не густозаселена територія (тільки 27 мільйонів на таку площу!). Отже, збільшення кількості населення продиктує необхідність спорудження нового житла. Це на всяк випадок треба передбачити й бути готовим. Якщо така обставина заскочить бізнесмена зненацька, то поганий з нього бізнесмен, бо не вміє прогнозувати й плететься в хвості подій.\nДо речі, таку обставину має враховувати не тільки той, хто працює в будівництві, а й виробники одягу, продуктів харчування, оскільки не лише дахом над го-\nловою живе людина. Але найпильиішим повинен бути все-таки будівельник. Перевиробництво одягу чи продуктів харчування менш збиткове, ніж житла. Коли в кра’ші немає збуту, їх, врешті, можна імпортувати. Будинки ж не імпортуєш. Цей бізнес не може переміщатися у просторі, його динаміка — тільки в точності розрахунку й далекоглядності прогнозу. І знову на думку приходить аналогія з шаховою партією.\nКоли Яцик став їздити в Україну, його, як чоловіка в діаспорі авторитетного, популярного та, зрештою, і без усього того прости примітного (рослий, стрункий, з гордо посадженою на плечах сивою головою — такого відразу ж вирізниш поглядом з людського натовпу), почали атакувати наші кореспонденти. Найчастіше повторювали запитання на зразок: як можна розбагатіти? що потрібне для того, аби стати бізнесменом? чи скоро буде Україна однією з найрозвинутіших держав світу?\nБагато хто чекав од нього універсальних рецептів, з допомогою яких усе має відбутися, мов за помахом чарівної палички,— вмить і без жодних зусиль.\nУ відповідь на особливо наївні запитання він рекомендував, іронічно примружуючи молоді очі: «Найкоротший шлях здобути гроші? Пограбуйте банк, то одразу матимете їх. Якщо дурощів вистачить…» «Нічого йти в бізнесмени, якщо маєте в душі тільки мрію про багатство,— і вже зовсім серйозно додавав: — Потрібні ще совість, знання і порядність. Хочеш бути бізнесменом, то ставай добрим бізнесменом!»\nДехто був розчарований: ніяких ефективних порад, усе те, мовляв, і самі знаємо, хотілося б чогось такого, щоб багатство прийшло саме по собі, без жодних зусиль, а тут — такі неодмінні передумови й умови…\nМільйонери, як відомо, бувають різні. Щоб почути вигадливо-авантюристичний спосіб здобути гроші, таким людям треба шукати не мільйонера-трудягу на зразок Петра Яцика, а мільйонера-авантюриста. Нещодавно я прочитав про одного такого в Америці. Якийсь кмітливий і не дуже перебірливий у засобах чолов’яга подав у газеті оголошення такого характеру: «Тільки за один долар напишу кожному, як найпростіше стати мільйонером». Пропонував кожному, кого те цікавить, переслати на\nйого адресу по долару. На заклик спритника відгукнулося стільки людей, що згодом відповідь їм через газету давав уже новоспечений мільйонер: мовляв, не маю фізичної змоги листовно подякувати кожному за те, що зробили мене мільйонером; бачте, як це просто, шукайте й ви такий спосіб; знайдете — і мільйон у вас в кишені. Урок одержали цілком наочний.\nОчевидно, чогось аналогічного чекали деякі наші інтерв’юєри й від Яцика. А оскільки не відали про те, в який спосіб він здобув свої мільйони, то й не підозрювали, що звертаються зовсім не за адресою. Він міг порадити їм лише зі свого досвіду, що, звичайно ж, аж ніяк не свідчить про вбогість його фантазії. Яцик радить чесні способи заробити гроші. Шулерства не визнає. Чесно заробив — спокійно спатимеш. Ніхто на тебе не показуватиме пальцем: який пройдисвіт…\nНе випадково повсякчас Яцик наголошує на етиці. Нам, вихованим на концепції бізнесу як всуціль безжальної, антилюдяної експлуатації робітників, до цього ще треба звикати, необхідно багато дізнатися, аби ідеологічний туман у наших очах розвіявся і ми бачили все без будь-яких аберацій. Тобто таким, яким воно є. Як оповідає про те Яцик, посилаючись на власний приклад.\nУ нього є один рецепт: якщо ви трудитеся чесно, розумно й наполегливо, час стає вашим спільником, він починає працювати на вас. Треба лиш бути справді терплячим і не намагатися підганяти події. Все має свою логіку і свій розвиток. —\nОтже, минули роки після приїзду до Канади, доки я зважився на цей бізнес, почавши з будівництва житла. Будинки для проживання коштували тоді в межах 10—20 тисяч доларів. Таких грошей у мене, звичайно ж, не було. Я скористався коштами прийнятої в той час державної програми фінансування житлового будівництва. Витратив на перший дім десять тисяч, а продав його за одинадцять. Того ж літа спорудив ще чотири і загалом заробив п’ять тисяч. Наступного року продав десять будинків. Моє підприємство непомітно розросталося, я міг набирати більше робітників. Сьогодні в моїй канцелярії дев’ять спеціалістів (керівництво), решту людей\nнаймаємо згідно з потребами будівництва (їхня кількість у різні часи коливалася від двохсот до восьмисот). Я ніколи не знав проблеми робочої сили — працювати в мене бажають багато. Більше, аніж я можу дати роботи. 1 це про щось свідчить.\nЯк і три з половиною десятки років тому, коли я тільки розпочинав, головним моїм «будівельним майданчиком» лишається західна частина Торонто. Головним, але не єдиним, бо нині вже маю свою компанію і землю під забудову в інших північноамериканських містах.\n— А подих конкурентів відчуваєте?\n— Які почуття вони у вас викликають?\n— Ніяких особливих. Конкуренти як конкуренти.\n— Чи не побоюєтеся їх?\n— Не побоююсь, бо знаю своє діло і вмію його робити. Мені навіть приємно, що вони сильні. Поборювання сильних конкурентів дає мені відчуття своєї сили. Тому я го- товно приймаю чий завгодно виклик — китайців, японців, корейців, італійців, німців, англійців (усі вони працюють у будівництві, і всі сильніші в бізнесі за українців). Суперничати з ними набагато цікавіше, аніж із нашим українським братом…\nЩе 1977 року він давав інтерв’ю газеті «Новий шлях». У відповідь на традиційне запитання про плани на май-бутнє сказав так: «Для мене будівництво є не тільки засобом заробити гроші чи, як кажуть, доробитися і втекти до легшого життя. Ні, я хочу в цій ділянці чогось тривалого добитися, створити щось, що служило б цілому суспільству. Людина живе для творчости і тільки\nв тому, що вона створила, її вартість. Я збудував підприємство з нічого. Очевидно, що мої прибутки тепер значно більші, як на початках. Та це мене не задовольняє. Я хочу чогось більшого, хочу рости. У своєму плануванні я розраховую ще на десять-п’ятнадцять років творчого життя. А за такий час можна зробити ще дуже багато, для себе і для людей. Коли Бог дозволить, я збудую для Канади значно більше, як збудував дотепер. Як українець, я нічого не вимагаю для себе від нашої громади. Одиниця мусить служити громаді і давати їй. Мене глибоко вразило мотто покійного президента Дж. Ф. Кеннеді: не питай, що народ дасть тобі, а що ти даси народові,— і я прийняв його за напрямну свого життя».\nВідтоді минуло понад півтора десятиліття. До Петра Яцика прийшли нові успіхи й нові плани. Але він, як і раніше, вірний своїм життєвим настановам. Час потвердив їхню реалістичну основу, його мистецтво виразно бачити перспективу й уміння просуватися до мети раціонально виваженими маршрутами. Чи й варто нагадувати, що воно дається не багатьом?\nЦе — справді унікальний людський талант.


idtech.biz ~ Смартфон Huawei P smart 2021 з бездротовими навушниками в подарунок уже в Україні!\nНОВОСТИ / 2020 / 10 / 07 / СМАРТФОН HUAWEI P SMART 2021 З БЕЗДРОТОВИМИ НАВУШНИКАМИ В ПОДАРУНОК УЖЕ В УКРАЇНІ!\n16:32 07.10.2020 - VIDO, Олександр Ткачук\nУ Huawei P smart 2021 попередньо встановлена AppGallery, офіційна платформа поширення додатків для пристроїв Huawei. Магазин пропонує 18 категорій додатків, котрі охоплюють усі потреби користувачів - від розваг до освіти та бізнесу. Важливо: для швидшого пошуку бажаного контенту та спрощеного завантаження додатків Huawei запустила пошуковик Petal Search. Новий інструмент пошуку на базі пошукової системи Petal - це один із трьох способів, за допомогою яких користувачі Huawei можуть знаходити та завантажувати додатки на свої пристрої HMS. Інші два - магазин AppGallery та додаток Phone Clone. І все це для того, щоб надавати користувачам інноваційні, різноманітні та безпечні можливості пошуку.\nHuawei P smart 2021 представлений у трьох привабливих кольорах - "Зеленому" (Crush Green), "Золотистому" (Blush Gold) та "Чорному" (Midnight Black). З 9 жовтня смартфон буде доступний в Україні за ціною 6 499 грн (128 ГБ). Окрім того, на перших покупців, які придбають смартфон з 9 до 18 жовтня, чекає подарунок - бездротові навушники з активним шумозаглушенням Huawei Freebuds 3i.


Бритни Спирс потеряла волосы во время выступления | Зіркові новини\nЗіркові новини / Брітні Спірс втратила волосся під час виступу\nДнями співачка виступала в Лас-Вегасі і в черговий раз осоромилася перед багатотисячною аудиторією. Просто на сцені під час виконання треку «Piece Of Me» зірка позбулася частини волосся.\nБрітні з’явилася в тісному чорному комбінезоні, який підкреслював всі її принади і недоліки, і з ефектною зачіскою. Але в розпал виступу штучні локони почали відпадати, і від розкішної шевелюри майже нічого не залишилося.\nСпірс зробила вигляд, що не помітила того, що сталося, а от її шанувальники не полінувалися одразу ж викласти веселе відео в інтернет.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Мадонна прокоментувала своє падіння на BRIT Awards


Фільм Блакитна лагуна: Пробудження / Blue Lagoon: The Awakening (2012) дивитись онлайн\nДивитись онлайн українською Блакитна лагуна: Пробудження (2012)\nКінокартина «Блакитна Лагуна» є новою екранізацією захоплюючій повісті письменника Генрі Стекпул. Це нова версія давньої як світ любовної історії. Вирушаючи на осінню практику в одну з держав в карибському басейні, Емма навіть не припускала, що потрапить в дивну пригоду. Вона пливе не одна, а в супроводі маси студентів. Під час вечірки дівчині стає погано, і вона падає за борт. Все це спостерігає Дін, і природно кидається на допомогу Еммі. Так вони опинилися на маленькому покинутому острівці посеред моря, де немає ніяких людських благ. Тепер молодим людям варто пробудити всі свої інстинкти, щоб зберегти свої життя, адже час іде, а їх досі ніхто не знайшов. Дні складаються в тижні, тижні переходять у місяці, але надія на чудесний порятунок раніше жевріє в душах наших героїв. Їхні стосунки зароджуються раптово подібно яскравому полум'я. Тільки як зберегти ці тендітні стосунки? Або ж, як тільки їх знайдуть, вони підуть у забуття, як і сам цей клаптик землі?\nФільм Блакитна лагуна: Пробудження (2012) дивитись онлайн\nРейтинг: 5.6/10 (11,031 голосів)


Види зупинки серця.: Розрізняють три види зупинки серця, які можна визначити тільки - - - Медична Бібліотека на medbib.in.ua\nВиди зупинки серця.\nРозрізняють три види зупинки серця, які можна визначити лише за допомогою ЕКГ, так як клінічна картина у всіх випадках однакова. ЕКГ - обов'язковий метод при проведенні реанімації і багато в чому визначає її напрямок.\nАсистолия - на ЕКГ пряма лінія. У 90% випадків серце зупиняється в діастолі.\nАсистолия первинна, розвивається рефлекторно при подразненні вагуса, інтубації без наркозу, порушенні обміну калію.\nАсистолия вторинна при асфіксії, нелеченной фібриляції.\nФибрилляция шлуночків - некоординованими скорочення окремих м'язових волокон, при якому порушується насосна функція серця. Розрізняють мелковолновой і крупноволновая фібриляцію.\n- Первинна фібриляція при електротравми, утопленні в прісній воді, передозуванні глікозидів.\n- Вторинна - при інфаркті міокарда, порушення провідності.\nФибрилляция шлуночків - спонтанно необоротний стан!\nЗа відсутності апарату ЕКГ про фібриляції думати тоді, коли ознаки ефективного кровообігу зникають при припиненні масажу і знову з'являються при його поновленні.\nПрекардіальний удар буває ефективний, особливо, якщо немає дефібрилятора.\nЕлектромеханічна дисоціація (ідеовентрікулярний ритм, неефективне серце): на ЕКГ поодинокі шлуночкові комплекси (QRS), але скорочувальна функція міокарда відсутня і АТ не визначається, т н\n« серцево-судинний колапс »\nІнформація, релевантна "Види зупинки серця."\nхронічної обструктивної хвороби легень (ХОЗЛ) - первинно хронічне запальне захворювання легень з переважним ураженням дистальних відділів дихальних шляхів і паренхіми , формуванням емфіземи, порушенням бронхіальної прохідності з розвитком неповністю оборотної або незворотною бронхіальної обструкції, викликаної патологічної запальною реакцією. Хвороба розвивається у


Головна / Підсадка маток / Підсадка маток. Зміна статусів бджолосім'ї протягом її життя. Частина 3\nСтатус бджолосім’ї, як форма її організації.\nСтатуси, яких не буває в природі, і які можуть створюватися пасічником штучно, відмічені *.\n1. Сім’я без гнізда.\n*Певна кількість бджіл, достатня для створення бджолородини, але без гнізда, без вулика, без місцеположення вулика. Бджіл має бути достатньо багато для підтримання мікроклімату в гнізді, для заготівлі корму, захисту гнізда, відбудови щільників і т. д. Перший стимул у діяльності такої групи бджіл – визначення: чи є в них матка. Якщо матка є, така група бджіл веде себе як рій, формує гроно, згодом намагатиметься визначитися з пошуком місця для гнізда і відбудовою його, тобто переходом у наступний статус. Якщо матки немає, бджоли просто розлетяться по інших сім’ях.\n*«Ройовий ящик». Ройові бджоли, струшені в переносний ящик або вулик, – використовується, як сім’я-стартер при виводі маток.\nРій-вторак. Так само рій-третяк. Або рій з неплідною маткою. Всі рої, які виходять слідом за перваком. Ймовірно, всі вони мають однаковий статус.\nРій-первак. Рій, що виходить з вулика першим зі старою плідною маткою. Його статус відрізняється від статусу наступних роїв і є вищим по відношенню до наступних роїв.\nЗвальний рій. Рій, що виходить з вулика з багатьма матками (від 6 до 15). Або рій, що утворюється шляхом об’єднання кількох роїв з різних вуликів, і який має в своєму складі кілька маток.\n*Бджоли (рій) без гнізда і розплоду. Це може бути звичайна сім’я, у якої забрали гніздо і вулик, а бджіл струсили.\n*Бджолосім’я, оброблена вуглекислим газом. Штучний статус, створюється при об’єднанні бджолосімей або при підсадці матки.\nБродячий рій. Бджолосім’я без гнізда і домівки. Біологія бджіл дає нам мало інформації про таке явище, як бродячий рій. Ймовірно, це рій-вторак. Відомо, що такі рої можуть відлітати на значні відстані від материнського гнізда – до 100 км. Звичайно, не за один переліт. Тобто сім’я деякий час не має гнізда і вулика, при цьому на перельоти використовується мед із зобиків ройових бджіл або поповнюється збором нектару в процесі міграції. Тим не менше, це повноцінний самодостатній статус бджолосім’ї. Нам невідомо, як довго він триває, і які фактори впливають на його існування і тривалість.\nМісцеположення гнізда. Цей фактор ще називають хомінг медоносної бджоли (Левченко І.). Це самостійний фактор, який створює певний статус бджолосім’ї. Статус рою закінчується, коли бджоли обирають вулик або нішу для побудови гнізда. Набуття домівки (ще без гнізда!) - це самостійний статус. Всі безгніздові статуси закінчуються віднайденням ніші для відбудови гнізда.\nГрупа статусів – сім’я без гнізда має ряд спільних рис. Бджоли не мають гнізда, отже, і розплоду. Тут єдиним і тому абсолютним фактором, що об’єднує їх в одну сім’ю, є матка. Тому втрата матки однозначно веде до припинення існування рою або будь-якого іншого статусу із цієї групи. Втративши матку, бджоли просто розлітаються по інших сім’ях або повертаються до материнської сім’ї. Сім’я без гнізда не може струтневіти. Всі статуси з цієї групи є в деякій мірі рівнозначними. Бджолосім’ї із цієї групи статусів не можуть розвиватися. Тобто бджоли не можуть тут переходити із одного статусу в інший. Наприклад, рій-вторак не стає роєм-перваком. Всі сім’ї, які перебувають у статусі «сім’я без гнізда», мають одне намагання, один мотив для розвитку – знайти нішу для гніздування, а потім будувати гніздо, щоб перейти в групу статусів сім’я з гніздом.\n2. Сім’я з гніздом.\nГніздо бджіл. Гніздо бджіл - система щільників в ніші або в вулику. Для рою фактори 2 і 3 відсутні. Рій, чи бродячий рій, певний період не має ні гнізда, ні місцеположення.\nГніздо без розплоду.\n*Неплідна матка. Тут маємо на увазі відводок, створений пасічником на маточник з уже готовим гніздом. Після появи матки в гнізді створюється статус, коли є гніздо, є матка, яка поки що неплідна. Чи є відповідний статус у природі – невідомо. Дехто вважає, що рій-вторак – це свого роду шлюбний політ неплідної матки разом з бджолами. Чи буде такий рій залишатися в статусі бродячого рою до повного запліднення матки, а вже потім знайде домівку і відбудує гніздо, чи це станеться до повного запліднення матки – невідомо. Пасічник, який «зловив рій», садить його в гніздо з щільниками ще до того, як заплідниться матка, і такий статус рою є, очевидно, штучним, тобто таким, що не буває в природі. Правильніше було б рій-вторак садити тільки на вощину, а відбудовані рамки давати в таке гніздо, коли матка вже стане плідною.\nПлідна матка, яка ще не почала яйцекладку.\nГніздо з відкладеними яйцями.\nПлідна матка, яка відкладає яйця не більше 9 днів (відкритий розплід).\nПлідна матка, яка червить до 21 дня. Закритий розплід. Перший засів гнізда.\nПлідна матка, яка має повний цикл розплоду. Другий засів гнізда.\nОднорічна матка. Сім’я з однорічною маткою має чимало рис, які відрізняють її від сімей із старшими матками. При однорічній матці бджоли не будують трутневої вощини, не рояться, не виводять трутнів, розмноження бджіл переважає над збором меду.\nДворічна (зимувала) матка.\nБджолосім’я зі старою маткою.\nБджолосім’я зі скаліченою маткою.\n*Лише закритий розплід без бджіл. Це штучний статус, який створює пасічник з метою підсадки цінної матки.\n*Молоді (струшені на порожні щільники) нельотні бджоли, інкубовані бджоли. Такі бджоли нездатні взяти підсаджену матку в клуб і зажалити її в разі неприйняття, тому такий статус сім’ї використовується для надійного прийому особливо цінних маток.\nГрупа статусів – Сім’я з гніздом – передбачає наявність гнізда і домівки у бджолосім’ї. Тут фактором, що об’єднує бджіл у сім’ю, є матка, гніздо (щільники) і розплід, місцеположення вулика. Втрата матки в цій групі статусів не є критичною. В разі втрати матки бджолосім’я може вивести молоду з розплоду або стати трутівочною, але не припиняє своє існування з втратою старої матки. В цій групі статусів розвиток сім’ї відбувається так, що в нормі сім’я переходить із одного статусу в інший. Послідовність переходів із статусу в статус задається біологією бджіл і умовами навколишнього середовища.\n3. Ройова сім’я.\nРойова сім’я має ряд принципових відмінностей від просто сім’ї з гніздом, які стануть зрозумілими повніше після нашого аналізу. Тут ми умовно будемо вважати, що сім’я переходить у ройовий стан з появою трутнів. Згідно класичної теорії розвитку бджолосім’ї, роїння відбувається через 42 дні після безперервного виведення розплоду, або коли матка двічі засіє гніздо при постійному відкладанні яєць. Оскільки трутневий розплід появляється при другому засіві гнізда, будемо вважати, що група статусів – Ройова сім’я починається з появою трутнів у гнізді і закінчується після припинення роїння і переходом до вирощування розплоду. Ройовий стан – це вища точка розвитку, його закінчення.\nБджолосім’я з трутневим розплодом на виході.\nБджолосім’я з ройовими мисочками.\nСім'я має мисочки із засівом.\nБджолосім’я з неплідними матками, які зберігаються в маточниках і яких бджоли не випускають в гніздо.\nБджолосім’я, що відпустила рій-первак.\nБджолосім’я, що відпустила рій-вторак.\nБджолосім’я, що знищила маточники і виходить із ройового стану.\nБджолосім’я в стані тихої заміни матки. Тут ми будемо вважати, що тиха заміна матки - це теж свого роду роїння, але без відпускання рою бджолосім’єю.\nСпільна риса статусів цієї групи – великі сім’ї. В сім’ях не вистачає маточної речовини, тому появляються анатомічні, а згодом і фізіологічні трутівки. Вважається, що маточної речовини в гнізді вже не вистачає для всіх бджіл, коли розмір сім’ї досягне 50 – 60 тис. бджіл. В сім’ї, що закінчила розвиток, зростає середній вік бджіл. В ройовій сім’ї буває кілька маток (в маточниках). Навколо кожного маточника формуються групи бджіл, які і складуть основу майбутнього рою. Виникає питання: а який наступний статус після того, як сім’я виходить з роїння? Тут є два варіанти розвитку подій: сім’я може обзавестися останньою ройовою маткою і перейти до статусу сім’ї з гніздом; інший варіант – сім’я стає трутівкою. Після роїння дуже часто сімейства залишаються без маток або ж із поганими матками (Прокопович, 1854 р.).\n4. Трутівочна сім’я.\nГрупа статусів – Трутівочна сім’я є цілком природним етапом у розвитку бджолосім’ї. Небажаним він є лише для пасічника, оскільки трутівочні сім’ї – це втрата продуктивності, з точки зору пасічника. З точки зору бджіл – це просто заключний етап в житті бджолосім’ї.\nБджолосім’я без матки з анатомічними трутівками.\nБджолосім’я з фізіологічними трутівками.\nБджолосім’я з різновіковим трутневим розплодом (горбатий розплід).\nБджолосім’я з трутнями, вирощеними в трутневій сім’ї.\nСтатус бджолосім’ї можна розглядати і як біологічний рівень організації бджолосім’ї, і як штучно створену бджолосім’ю для конкретного випадку підсадки і заміни матки. Під статусом можна розуміти набір факторів і рівнів організації, які деяку кількість бджіл і роблять власне бджолородиною. Можна сказати, що не існує бджолосім’ї взагалі, є її лише певний статус в кожний поточний момент життя. Різні статуси відрізняються між собою не тільки кількісно, але обов’язково якісно, тобто новий статус – це і нова якість. В новому статусі бджолосім’ї появляється щось таке, чого не було в попередньому статусі.\nДеякі статуси можна вважати перехідними і нестабільними. Вони тривають недовго. Наприклад, бджолосім’я з відкритим маточником існує лише 5 днів, потім вона переходить у інший статус. Деякі статуси можна розглядати, як чисто штучні утворення, які не існують в природі і створюються якраз для надійного прийому матки. Наприклад, існує спосіб підсадки матки, коли особливо цінну матку підсаджують до закритого розплоду, без бджіл, очевидно, що такий статус природним способом виникнути не може.\nУявлення про статус можна трактувати досить широко. Наприклад, пасічник з метою отримання продукції намагається утримувати сім’ї бджіл штучно у деяких статусах якомога довше. Пасічник зацікавлений, щоб бджолосім’я перебувала на піку свого розвитку, але в статус ройової сім’ї не переходила.


дієта – Як Швидко Схуднути - Page 2\nСтаття. дієта для зачаття – на бебі. ру Стаття. Дієта для зачаття Ви зважилися в сер’ез зайнятися своєю фігурою і стати стрункою богинею в найкоротші терміни, неприменно до пляжного сезону. Для цього сіли на жорстку дієту і стали тренуватися в…\nPage 2 of 33«12345...102030...»Остання »


Незабудка — приватна садиба в селі Микуличин - KARPATY.UA\nІвано-Франківська область, Микуличин, вул. Фальчі, 44-а\nДвоповерховий цегляний будинок на 12 осіб (5 номера оздоблені деревом).\nЗа додаткову плату: харчування на замовлення.\nКухня — облаштована для самостійного приготування (газова плита, холодильник, мікрохвильова піч, електрочайник, посуд, великий стіл на 12 осіб, телевізор).\nВартість від 300 від 400 за домовленістю\n48.40561, 24.59776 (переглянути карту)