Більше 1600 осіб переселенців з АТО наразі перебувають на Тернопільщині - ПОГЛЯД\nБільше 1600 осіб переселенців з АТО наразі перебувають на Тернопільщині\n17:40 | 31.10.2014 10:10 | 31.10.2014 Redaktor 345 Views\nПри районних держадміністраціях, Тернопільському та Чортківському виконавчих комітетах створять комісії з розгляду питань надання грошової допомоги постраждалим та внутрішньо переміщеним особам із зони АТО. Про це повідомили на засіданні Міжвідомчого обласного координаційного штабу з питань, пов’язаних із соціальним забезпеченням громадян України, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції. Засідання 30 жовтня провів перший заступник голови Тернопільської облдержадміністрації Іван Крисак.\n«У зв’язку із потребою розподілу коштів постраждалим та внутрішньо переміщеним особам із зони АТО створять комісії, до складу яких увійдуть представники департаментів охорони здоров’я, соціального захисту населення, Державної міграційної служби», – зазначив начальник відділу управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області Ігор Греса.\nЗагалом, станом на 30 жовтня з тимчасово окупованої території та району проведення АТО до Тернопільської області прибуло 1676 осіб. Всі прибулі тимчасово розміщені в приватному секторі, об’єктах соціального захисту та готелях області, повідомив начальник управління ДСНС в області Віктор Маслей.\n«Для переселених діє спрощена система реєстрації, відтак отримуємо точні дані для ведення обліку цих осіб. Наразі адресна допомога призначена 382 сім’ям, -зазначив він. -Також тимчасово переселеним забезпечують виплати пенсій та стипендій. У вищі навчальні заклади влаштовано 49 осіб, у загальноосвітні школи області – 277 осіб. Учні забезпечені підручниками та харчуванням. Молодь активно долучається до проведення культурно-освітніх заходів у навчальних закладах».\nДиректор департаменту Державного напрямку управління ДСНС в Україні Олександр Максименко звернув увагу на проблеми із виплатами пенсій по інвалідності та наголосив на необхідності спрощення процедури її отримання.\n«Багато людей, переміщених із зони АТО, не мають відповідних довідок, які підтверджують діагноз. Тож ми працюємо над спрощення вимог для отримання пенсій по інвалідності», – зауважив він.\nДопомагають у розв’язанні проблемних питань щодо тимчасово переміщених осіб волонтерські організації області. Зокрема, Обласною організацією Товариства Червоного Хреста України надано допомогу 417 особам на загальну суму майже 240 тис. грн. А нещодавно відправили гуманітарну допомогу, а саме 44 тонни овочів у Червоноармійськ. Також волонтерські організації допомагають коштами переселенцям, які є онкохворими. Таких в області – 8 осіб.\n«Забезпечення житлом, роботою та соціальними виплатами тимчасово переселених осіб наразі є першочерговим завданням для нас, – зауважив Іван Крисак. – Ми крок за кроком знаходимо шляхи вирішення цих питань. Будемо і надалі працювати над тим, щоб ці люди відчували себе в нашій області, як удома».\nУправлінням державної міграційної служби та його територіальними підрозділами надано 495 адміністративних послуг громадянам України, які переміщаються з тимчасово окупованої території та районів проведення АТО.\nВ обласному управлінні державної міграційної служби здійснили реєстрацію місця проживання та тимчасового перебування 299 громадян.\nДо управлінь Пенсійного фонду України в області звернулось 570 осіб. Станом на 29.10.2014 року виплачено пенсій за жовтень 511 особам.\nДо базових центрів зайнятості області у пошуках роботи звернулись 182 особи. Загалом працевлаштовано 57 осіб.\n← У Кременці згоріла кухня\nУ Тернополі відбудеться свій IT-форум →


У Тернополі прийняли перших утікачів з Донеччини — 5 канал\nУ Тернополі прийняли перших утікачів з Донеччини\nПерші біженці зі сходу України обживаються у Тернополі. Жінки із дітьми приїхали зі Слов'янська. Переселенці прибули наприкінці минулого тижня, кажуть – ситуація в місті вкрай небезпечна. Тим більше, що помешкання утікачів знаходяться в центрі міста.\nОксана Нечипуренко до Тернополя приїхала разом із донькою Ганнусею. У Слов'янську залишився чоловік, який і дотепер організовує там проукраїнські мітинги. Вагітній жінці разом із дитиною залишатися в місті було небезпечно. На новому місці їх зустріли, облаштували та допомагають речами. Нині Оксана переймається двома проблемами: майбутніми пологами та тим, як домогтися спокою у рідному місті.\nЦе не проблема громади Слов'янська, це не проблема громади Донецької області чи Сходу – це загальноукраїнська проблема, вважає жінка. "Якщо ми не піднімися всі разом і не будемо чинити їм опір, то завтра прийдуть і в вашу хату. І ми повинні все це усвідомлювати", – вважає утікачка.\nЗагалом, у Тернополі нині обживаються три родини біженців зі Слов'янська. Найменші усе сприймають, як пригоду. Найближчим часом їх влаштують до школи. На Великодні свята вже встигли познайомитися з Тернополем. Дітям тут подобається навіть більше, ніж вдома.\nДопомогу у переселенні мешканці Слов'янська отримали після дзвінка на спеціальну гарячу лінію. На їхнє прохання відгукнувся громадський активіст із Тернополя Ігор Костів. У своєму будинку чоловік надав біженкам із дітьми тимчасовий притулок. А інші волонтери вже підшуковують родинам постійне житло і роботу.\nГромадські активісти нарікають: не знають, яка буде подальша доля утікачів, бо відсутня загальноукраїнська програма допомоги для таких людей. Але найголовніше – що вони у безпеці.\nТернопільські активісти не виключають, що біженців зі Сходу дедалі більшатиме. Проте обіцяють допомогти усім, хто цього потребуватиме.\nЛілія Прокопенко, Віктор Прокопенко, Тернопіль, 5 канал.\nсепаратизм Тернопіль Донеччина


Вітренко зустрічає у Севастополі американський фрегат - 20 Квітня 2010 - Інформаційно-розважальний портал "ЕХО"\nВівторок, 19.01.2021, 18:08\nГоловна »2010 » Квітень » 20 » Вітренко зустрічає у Севастополі американський фрегат\nВітренко зустрічає у Севастополі американський фрегат\nСьогодні у порт Севастополя з неофіційним візитом зайде фрегат Військово-Морських Сил США "Джон Леслі Хол". Про це ЛІГАБізнесІнформ повідомили у прес-службі Міноборони.\nАктивісти Прогресивної соціалістичної партії України з самого ранку пікетують порт. У ПСПУ переконані: Президент України Віктор Янукович порушив Конституцію, допустивши на територію України іноземних військових. "Вся влада боязко мовчить про це: коаліція, спікер Верховної Ради Володимир Литвин, Комуністична партія, - "заявила у коментарі ЛІГАБізнесІнформ лідер ПСПУ Наталія Вітренко.\nЗгідно з повідомленням Міноборони, основною метою візиту корабля ВМС США, яким командує капітан другого рангу Херман Пфефал, є відпочинок його екіпажу. Для американських моряків буде організована екскурсія по історичних і культурних місцях міста-героя.\nЯк передбачено у програмі візиту, під час перебування у Севастополі командир американського корабля і особи, що його супроводжують, зустрінуться з командувачем ВМС ВСУ віце-адміралом Віктором Максимовим і здійснять протокольний візит у Севастопольську міську державну адміністрацію.\nВранці 21 квітня на футбольному майданчику в парку на вулиці Одеській відбудеться товариський матч з футболу між командами фрегата "Джон Леслі Хол" ВМС США і корвета ВМС ВР України "Придніпров’я". Також для американських моряків будуть організовані екскурсії по історичних і культурних місцях міста-героя.\nЦього дня у військовослужбовців ВМС ВСУ, учнів і викладачів загальноосвітніх шкіл Севастополя буде змога побувати на борту корабля ВМС США з ознайомлювальною екскурсією.\nВвечері на площі Нахімова планується виступ групи військових музикантів американського корабля.\n22 квітня фрегат "Джон Леслі Хол" залишить порт Севастополь. Згідно з програмою візиту, за межами територіальних вод України екіпаж американського корабля проведе спільне тренування з вертольотом Ка-27 Сакської морської авіаційної бригади ВМС ВР України.\nПетро ШУКЛІНОВ, www.liga.net\nБраво, Наталья Михайловна! "Экскурсии" афроамериканцев в кафе и клубы Крыма нужно давно запретить законодательно.


ЗСУ перемололи "еліту" армії РФ: британська розвідка пояснила провал ВДВ | GreenPost\nНевдачею стала переправа на Луганщині.\nОльга Шевченко1 хв на прочитання26 Травня 2022, 10:44\nПовітряно-десантні війська окупантів РФ зазнали в Україні ряд великих невдач. Як йдеться у зведенні британської розвідки, яку публікує Міноборони Британії, російські десантники зазнали в Україні повного провалу.\nВідзначається, що провалом закінчився наступ РФ на Київ через Гостомель в березні, де російські десантники захопили аеродром.\nЩе однією невдачею стала переправа на Луганщині та зупинка просування під Ізюмом.


Міський голова, виконавчі органи чи депутати – хто у Чернігові працює найбільш публічно? Результати вимірювання Індексу публічності 2017\nНеділя, 9 травня, 12:35:50\n25.04.2018 11:00 — Агенцiя\nДата та час: 25 квітня, 11:00\nМісце: Прес-центр «Чернігівський вибір» (м. Чернігів, вул.. Шевченка, 5)\n25 квітня 2018 року Громадянська мережа ОПОРА у Чернігові презентуватиме результати п‘ятого вимірювання Індексу публічності органів місцевого самоврядування.\nНа прес-конференції буде представлено рейтинг публічності 24 муніципалітетів, а також окремих суб’єктів дослідження – міських голів, виконавчих органів та депутатів міських рад. Окрім цього, експерти проаналізують сильні та слабкі сторони діяльності кожного суб’єкта моніторингу й розкажуть, які зміни та нові практики сприяли підвищенню рівня публічності Чернігова у всеукраїнському рейтингу 2017 року.\nНагадаємо, що у попередні роки найвищі показники відкритості, прозорості та підзвітності демонстрували муніципалітети Івано-Франківська, Луцька, Вінниці та Києва. За підсумками вимірювання Індексу публічності 2014 та 2015 років Чернігів знаходився на 16 та 17 сходинках рейтингу. У 2016 році за підсумками дослідження наше місто зайняло 11 місце у загальноукраїнському рейтингу.\nЧи є ще в Україні непублічні муніципалітети, чи прогресують міста-лідери та яке місце у рейтингу цьогоріч визначено Чернігову, – розповімо під час прес-конференції.\n· Наталія Висіканець, координатор кампанії «Вимірювання Індексу публічності місцевого самоврядування» у Чернігові.\nКонтактна особа: Наталія Висіканець – 095 285-05-39.


Ілюзія маски Чапліна – Вагітність – про все важливе для майбутніх мам\nІлюзія маски Чапліна\nНа ілюстрації показана зворотна сторона маски – увігнуте зображення. Через відомий «глюк» в людському мозку більшість здорових людей бачать тут опукле зображення, ігноруючи очевидні ознаки світло і тіні (відео тесту дивимося внизу статті). Приблизно два роки тому вчені довели, що мозок шизофреніка обдурити не вдається – для нього маска залишається увігнутою. Це цікавий випадок, коли спотворення реальності і самообман – ознака здорової людини.\nДана оптична ілюзія не діє також на деяких людей під впливом алкоголю і наркотиків.\nПричина, по якій мозок шизофреніка відмовляється приймати оптичну ілюзію, поки до кінця не ясна. Вчені припускають, що вона пов’язана з неправильним (або правильним, але вже точно «нездоровим») способом обробки візуальної інформації та розпізнавання образів.\nШизофренією страждають приблизно 0,7% населення. Хвороба супроводжується галюцинаціями, проблемами в поведінці та емоційній сфері, депресіями, тривожними станами, підвищеним ризиком самогубства. На сьогоднішній день не існує надійного лабораторного тесту на шизофренію. У часи СРСР цей діагноз часто використовували проти дисидентів.\nЦікаво, що лише невелика частина людей здатна бачити реальність без спотворень, і це є стовідсотковою ознакою психічного захворювання. Більше того, як тоді класифікувати «галюцинації», які є одним із клінічних симптомів шизофренії?\nСимптоми шизофренії спостерігалися у математика Джона Неша (лауреат Нобелівської премії 1994 року з економіки, чия історія життя лягла в основу фільму «Ігри розуму»),\nРезультати дослідження вчених з Ганноверського медичного університету і Університетського коледжу Лондона опубліковані в науковому журналі NeuroImage під назвою «Understanding why patients with schizophrenia do not perceive the hollow-mask illusion using dynamic causal modelling».\nТеґи: галюциноціядепресіяемоціямаскасамогубствохворобаЧарлі Чапліншизофренія\nНаступна стаття Чи потрібен дитині логопед\nПопередня стаття Сольова лампа: питання та відповіді


16 Лютого 2017, 18:58 894\n«Хто хоче спасти свою душу, той її погубить; а хто погубить свою душу Мене ради та Євангелії, той її спасе».\nНе про те мова — застерігав Ципріан Каміль Норвід, — аби з Ісусовим хрестом іти за самим собою. Фальшива та побожність, коли людина переживає зворушення від Страстей Господніх, але живе згідно з тим, як їй самій хочеться. Ідеться про те, казав Норвід, аби з власним хрестом іти за Ісусом!


Як вибрати хороший відеореєстратор на Joom? | ПРО JOOM\nГоловна » JOOM » Як вибрати хороший відеореєстратор на Joom?\nЯк вибрати хороший відеореєстратор на Joom?\nБагато автолюбителів використовують відеореєстратори для фіксації порушень на дорозі.\nІнтернет-магазин Джум пропонує бюджетні варіанти даної техніки, купити які можна з безкоштовною доставкою з Китаю. Зробити це дуже просто: завантажте додаток Joom на мобільний телефон, вивчіть каталог з 5 мільйонами різних товарів і зробіть самі вигідні придбання. Якщо ж вам потрібні тільки кращі аксесуари для автомобіля, дізнайтеся, як вибрати хороший відеореєстратор в найбільшому китайському гіпермаркеті.\nГоловні критерії вибору відеореєстратора в машину\nРозглядаючи запропоновані варіанти китайських виробників, зверніть увагу на наступні моменти:\nРозрішення відео. Чим воно вище, тим краще буде проглядатися картинка.\nКут огляду. Він повинен бути не менше 100 градусів, щоб в поле зору камери потрапив потрібний об’єкт.\nНеобхідна тривалість зйомки. Якщо розмір запису не дозволить зафіксувати розмову з представником правоохоронних органів, Ви не зможете відстояти свої права при їх порушенні.\nПеред тим, як вибрати хороший відеореєстратор, уважно розгляньте тип кріплення. В ідеалі аксесуар повинен максимально швидко і просто зніматися, коли ви залишаєте авто і встановлюватися, коли ви сідаєте за кермо.\nЯк правильно вибрати відеореєстратор в каталозі Joom?\nЗамовити відповідну модель можна в розділі “Портативне аудіо та відео” або використовувати пошуковий рядок. Величезна колекція товарів включає як новинки, так і топові пристрої з відмінними відгуками. Щоб вибрати хороший апарат, визначтеся з важливими для вас характеристиками: моделі без дисплея мають більш доступну ціну і просте управління. Якщо ж ви хочете використовувати реєстратор для фотозйомки, то краще варіант з монітором.\nВрахуйте «витривалість» техніки. Почитайте відгуки і подивіться технічні характеристики, щоб купити відеореєстратор, ведучий запис і зберігаючий її під час і після аварії.\nЗапис картинки, що потрапляє в поле зору з водійського сидіння, можна доповнити, встановивши другу камеру заднього виду в салоні.\nНаявність режиму нічного бачення буде незамінною функцією для поїздок в темний час доби, що дозволить виконати запис і розглянути номера, навіть при поганому освітленні.\nОснащення додатковими функціями збільшує безпеку руху. Це відноситься до реєстраторів, що подає сигнал при критичному скороченні відстані між транспортними засобами або переході на зустрічну смугу руху.\nПри покупці на Джум потрібно знати, як вибрати хороший відеореєстратор з настройками потрібною Вам мовою. Для цього прочитайте опис і обов’язково ознайомтеся з відгуками, залишеними реальними покупцями. Більше корисної інформації про китайські пристрої для машини можна дізнатися в групах Joom в соціальних мережах.\nВ інтернет-магазині ви також знайдете інші аксесуари для автомобіля: камеру заднього виду, подвійний об’єктив, дисплей і інше за найнижчими цінами. При цьому не варто забувати, що ви отримаєте бали на Joom в досить великій кількості при купівлі автомобільного відеореєстратора в цьому інтернет магазині.


Білозор Сергій Володимирович — Вікіпедія\nБілозор Сергій Володимирович\nСергій Володимирович Білозор (* 15 липня 1979, Суми) — український футболіст, захисник, відомий насамперед виступами за одеський «Чорноморець» та донецький «Металург». Наразі захищає кольори ФК «Одеса».\nСергій Володимирович Білозор\n15 липня 1979(1979-07-15) (40 років)\n1986—1996 ДЮСШ (Суми)\nФК «Одеса» 6 (1)\nВихованець сумського футболу, займатися футболом розпочав у семирічному віці у ДЮСШ при місцевому стадіоні «Авангард». Професійні виступи розпочав у 17 років також у рідному місті — у складі команди «Агротехсервіс» (Суми), яка змагалася у другій лізі чемпіонату України. Того ж, 1996 року перейшов до першолігового футбольного клубу «Черкаси», у складі якого виступав до 2000 року.\nНа початку сезону 2000—2001 перейшов до київського ЦСКА, який 2001 року був перереєстрований під назвою «Арсенал». У складі столичного клубу дебютував в іграх вищої ліги національної першості 12 липня 2000 року у матчі проти алчевської «Сталі» (перемога 2:1). На початку 2003 році переїхав до Одеси, де продовжив професійну кар'єру у місцевому «Чорноморці». За 4,5 роки у клубі відіграв 115 матчів у чемпіонатах України, відзначився 4 забитими голами.\nВлітку 2007 року перейшов до донецького «Металурга», у якому лише протягом перших двох сезонів досить регулярно потрапляв до основного складу. Згодом втратив місце в основі і по завершенні сезону 2009—2010 залишив табір донецького клубу. Під час міжсезоння перебував на перегляді в криворізькому «Кривбасі» та луцькій «Волині», однак жодному з цих клубів не підійшов.\nУ серпні 2010 року уклав контракт з представником української першої ліги овідіопольським «Дністром».\n↑ Інтерв'ю гравця на profootball.com.ua, липень 2007 (рос.)\n↑ Білозор у «Волині» не залишився — новини на ua-football.com.(рос.)\n↑ Білозор почне грати у першій лізі Архівовано 27 червня 2012 у Wayback Machine. — новини на champion.com.ua\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Білозор_Сергій_Володимирович&oldid=25978485\nОстаннє редагування: 26 серпня 2019, 19:07


Головне управління ДСНС України Львівській області Пожежно-технічна виставка - ДСНС України Головне управління ДСНС України Львівській області\nШановні Львів'яни та гості нашого міста.\nЗапрошуємо вас завітати на постійно-діючу пожежно-технічну виставку, що розташована у самісінькому серці стародавнього Львова.\nЕкспозиція виставки, що функціонує з листопада 1986 року, ознайомить з історією пожежної справи, а зразки старовинної та сучасної спеціальної техніки дадуть змогу прослідкувати за розвитком пожежно-рятувальної служби Львівщини із сивої давнини до сьогодні.\nЕкскурсія розпочинається у залі історії розвитку пожежництва на Галичині та Західно-українських землях. Велика кількість фотографій, унікальних документів та експонатів допоможуть відвідувачам уявити той далекий час, коли боротьба з вогняною стихією розпочинається на професійних засадах.\nВідомості про історію добровільних спортивно-пожежних товариств товариств "Сокіл", "Січ", "Луг" представлені у чи не найповнішому обсязі. Не залишено поза увагою нелегку справу сажотрусів.\nЕкспозиція наступної зали дає можливість ознайомитись із основними причинами виникнення пожеж та надзвичайних ситуацій, із засобами та способами їх ліквідації, методами запобігання.\nТут вам розкажуть про найбільші надзвичайні ситуації які виникали у світі та на теренах нашої області. Макети споруд, спеціальні інструменти, цікаві експонати надають можливість скласти враження про професійну діяльність пожежно-рятувальної служби Львівщини.\nУважний екскурсовод відповість на усі запитання, а також поділиться цікавою інформацією про спеціалізовані навчальні заклади, де готують фахівців з пожежно-рятувальної справи.\nОкремий куточок одного із залів містить численні нагороди, грамоти, дипломи, що свідчать про успіхи рятувальників Львівщини у пожежно-прикладному спорті.\nДо 20-ої річниці аварії на Чорнобильській атомній станції працівники головного управління відкрили новий зал, у стінах якого зібрані різноманітні свідчення найбільшої техногенної катастрофи світу. Це і фотографії, і документи, і дитяча творчість. Особливістю зібраного масиву інформації є те, що основний акцент зроблено на постатях галичан з Львівського зведеного загону з ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС.\nУ 2006 році Пожежно-технічній виставці виповнилось 20 років з дня заснування. Сьогодні як і в продовж цього часу її двері гостинно відчинені для усіх бажаючих.\nз 13.00 – 14.00 год.\nм.Львів вул. Підвальна, 6


Міністри оборони України, Польщі та Литви підписали Технічну угоду щодо функціонування спільної литовсько-польсько-української бригади "Литполукрбриг" ← Новини кабміну ← Юридичні новини\nМіністри оборони України, Польщі та Литви підписали Технічну угоду щодо функціонування спільної литовсько-польсько-української бригади "Литполукрбриг"\n24 липня, у Львові, в Академії сухопутних військ Збройних Сил України Міністр оборони України генерал-полковник Степан Полторак, Віце-прем’єр-міністр – міністр національної оборони Республіки Польща Томаш Семоняк та Міністр охорони краю Литовської Республіки Юозас Олекас провели трьохсторонню зустріч, під час якої обговорили практичні питання діяльності багатонаціональної бригади «Литполукрбриг» та підписали відповідну Технічну угоду.\nМетою створення багатонаціональної військової частини є підвищення рівня взаємної довіри та співпраці між країнами, а також покращення безпекової ситуації у регіоні. Крім того, служба у багатонаціональній бригаді дозволить українським військовослужбовцям опанувати передові стандарти підготовки військ та досягти їх оперативної взаємосумісності.\nВіце-прем’єр-міністр – міністр національної оборони Республіки Польща Томаш Семоняк відзначив значні успіхи українського оборонного відомства в роботі щодо реформування Збройних Сил України.\n«Ми задоволені побаченим сьогодні під час спільного навчання і готові підписати текст Технічної угоди щодо функціонування спільної литовсько-польсько-української бригади. Сподіваємося вже найближчим часом відвідати її штаб», – зазначив Томаш Семоняк.\n«Одним із важливих позитивних моментів спільного проходження військової служби для нас стане вивчення досвіду українських військовослужбовців, набутого під час бойових дій. Таким чином ми досягнемо кращого взаєморозуміння не лише між військами, а й нашими суспільствами», – наголосив Міністр охорони краю Литовської Республіки Юозас Олекас.\n«Для нас це історичний момент. Нам є, чому вчитись один у одного. І у нас спільна мета – створити надійний захист громадянам наших країн та слугувати європейським цінностям та безпеці», – підкреслив Міністр оборони України генерал-полковник Степан Полторак.\nУ даний час військовослужбовці Збройних Сил України активно залучаються до спільних заходів з підготовки штабів, тренувань, навчань для підвищення рівня оперативних спроможностей підрозділів. Досвід військовослужбовців спільної литовсько-польсько-української бригади дозволить запровадити сучасні стандарти із планування, забезпечення та застосування військ у загальну систему підготовки Збройних Сил України.


Біо, еко, органік: які перспективи ринку здорової продукції в Україні? | Громадське радіо\nJuly 15, 2018, 6:15 AM 2018-08-27T20:45:07\n10 липня Верховна Рада у другому читанні ухвалила Закон про основні принципи та вимоги до органічного виробництва, обігу та маркування органічної продукції – №5448-д\nАндрій Коняшин Громадське радіо\nЯк новий закон про органічне виробництво вплине на органічний ринок України?\nРозкаже Андрій Коняшин, виконавчий директор Федерації органічного руху України.\nЄвген Павлюковський: Давайте спочатку нагадаємо, що таке – органічна продукція? І що собою являє органічний ринок?\nАндрій Коняшин: Якщо в Європейському Союзі говорять, що еко, біо і органік – це синоніми, то в Україні це не можна назвати синонімами. Тому що в нас багато на поличках представлено продукції з надписами «еко» чи «біо», але абсолютно ніякого стосунку не мають до органік.\nОрганічні продукти – це продукти, які вирощені в процесі органічного виробництва, згідно стандартів органічного виробництва. При чому у цьому виробництві заборонено використання будь-яких синтезованих мінеральних добрив, засобів захисту, генетично-модифікованих організмів, штучних консервантів тощо. І обов’язкова вимога – це сертифікація за органічними стандартами.\nЦей закон передбачає штрафні санкції, які будуть накладатися на недобросовісних виробників, або на тих виробників, які неправомірно використовують надписи «еко», «біо» чи «органік»\nСергій Стуканов: Є статистика, що на 2016-ий рік в Україні нараховувалося майже 300 господарств, які мали статус органічного виробництва, і вони займали десь 1% від загальної площі земель. Зараз статистика не змінилася?\nАндрій Коняшин: Статистика залишилася на цьому ж рівні, ми маємо лише трішечки більше господарств, їх вже близько 400, а по землях залишилася приблизно така сама цифра.\nСергій Стуканов: Але разом з тим у супермаркетах майже на кожній поличці можна побачити на продукції надписи «еко», «біо» та «органік». Після набуття чинності цього закону всі ці означення мають зникнути?\nАндрій Коняшин: У нас зараз діє закон про виробництво та обіг органічної продукції та сировини. З введенням нового закону припинить дію попередній. Але ж попередній закон також передбачав недозволеність використання надписів «еко», «біо» і «органік», якщо продукти не пройшли відповідну сертифікацію. Але закон не діяв. І люди, які неправомірно маркували так свою продукцію, не могли понести ніяких штрафних санкцій.\nЦей же закон передбачає штрафні санкції, які будуть накладатися на недобросовісних виробників, або на тих виробників, які неправомірно використовують надписи «еко», «біо» чи «органік».\nЄвген Павлюковський: Це буде контролювати держава?\nАндрій Коняшин: Це має контролювати держава, конкретно – «Держпродспоживслужба». А громадськість може показувати, який виробник використовує той чи інший елемент.\nСергій Стуканов: Згідно з законом, виробникам доведеться підтверджувати статус органічності своєї продукції кожні п’ятнадцять місяців. Це не зачасто? І чи не буде тут корупційних ризиків?\nАндрій Коняшин: Ні, це світова практика – сертифікат видається не навічно, а на один рік. І інспекції на таких господарствах проводяться кожні півроку. Тому виробники зацікавлені в тому, щоб проходити сертифікацію і підтверджувати те, що вони дотримуються органічних стандартів. Чому 15 місяців, а не 12? Дається певний період, щоб реалізувати продукцію, яка вироблялася у минулому році.\nСертифікується не сам продукт, а процес виробництва. Якщо ви хочете прийти із готовим продуктом до сертифікуючого органу і сказати, що в мене є класне яблуко, яке я виростив, в ньому немає хімії, тому я хочу, щоб ви мені дали сертифікат «органік», такого апріорі не може бути. Потрібно показати землю, засоби виробництва, які насіння ви використовували, які методи обробітку ґрунту, чи застосовували хімічні препарати тощо.\nЯкщо відповідне маркування буде нанесено на цих продуктах, кожен зможе зі смартфону його перевірити\nЄвген Павлюковський: Чи є зараз в Україні достатньо ресурсів для здійснення такого контролю?\nАндрій Коняшин: Основна ідея цього нового закону, щоб був контроль такий в Україні. Тому що в європейців завжди виникає сумнів щодо імпорту наших товарів як раз через брак механізму перевірок в Україні.\nСергій Стуканов: В мотиваційному листі до цього законопроекту стверджується, що він допоможе розвивати органічне виробництво. Яким саме чином він цьому сприятиме?\nАндрій Коняшин: Як раз виробники, які зараз займаються органічним виробництвом в Україні, – це люди, як свідомо пішли на такий крок, щоб був за ними контроль, більш жорсткіший, ніж за іншими виробниками. Вони свідомо не використовують хімічні засоби і йдуть на те, щоб продукт був реально сертифікований як органічний, і клієнт, який купує цей продукт, був упевнений в його якості. Заважають таким виробникам псевдо органічні виробники.\nЄвген Павлюковський: Тобто з набуття чинності цього закону органічна продукція стане більш захищеною?\nАндрій Коняшин: Так, але буде більш жорсткіший контроль.\nСергій Стуканов: Якщо все ж таки з поличок так і не зникнуть ці псевдо екотовари, яким чином споживачеві знати, де реальний біологічний виробник?\nАндрій Коняшин: В цьому законі як раз і передбачено, що потрібно розробити реєстр органічних операторів, реєстр сертифікаційних органів і буде реєстр насіння, яке можна застосовувати в органічному сільському господарстві. І ці три реєстри мають бути введені після того, як закон вступить в дію.\nЯ не говорю, що це одразу протягом якихось перших трьох-чотирьох місяців зробиться, але ми будемо працювати над тим, щоб ці норми закону втілювалися в життя.\nЄвген Павлюковський: А які терміни? Коли українці зможуть відчути переваги цієї органічної продукції?\nАндрій Коняшин: Українець буде вірити органічним продуктам тоді, коли в нього буде повна інформація стосовно виробників, стосовно складових цього продукту і стосовно маркування. Якщо відповідне маркування буде нанесено на цих продуктах, кожен зможе зі смартфону його перевірити.


Кардинал Йозеф Ратцінґер: Християни несуть відповідальність за те, щоб світ не випав з руки Бога. Про нігілізм, пекло і кризу в Церкві. 1999р. | Сайт парафії Преображення Господнього\nКардинал Йозеф Ратцінґер: Християни несуть відповідальність за те, щоб світ не випав з руки Бога. Про нігілізм, пекло і кризу в Церкві. 1999р.\nПн, 06/18/2018 - 12:07 |\nРозмова з кардиналом Йозефом Ратцінґером, префектом Конґреґації віровчення (нині – Папа-емерит Бенедикт XVI)\nЯкщо ми не віримо, що Христос — справді Син Живого Бога, Слово Бога, що все те, що Він нам говорить, — правда, тоді все християнство виявляється вже тільки традицією. Тоді християнство можна вважати чимось гарним та цінним з точки зору естетики, але тоді воно втрачає свою життєву силу. Бо заради релігії, котра не є насправді істинною, я не є готовий страждати. А християнство, задля якого вже не можна страждати, не має в собі остаточної цінності.\n— Ваше Високопреосвященство, Ви багато разів звертали увагу, що найважливішою проблемою Католицької Церкви став релятивізм. Щораз частіше говориться про неможливість здобути підтвердження того, яка саме релігія є істинною. У чому Ви вбачаєте причини такого стану речей? Наскільки він небезпечний?\n— Можна з впевненістю сказати, що однією з причин є поширення позитивістсько-технічного світогляду. Підтвердженням для техніки є експерименти. Експериментальний метод показує, що техніка стає чимось гідним довіри. Таким чином, цей метод, завдяки якому техніка досягає великих успіхів, виглядає взагалі єдиним, що здатний гарантувати певні висновки. Все, що неможливо довести за допомогою даного методу, виглядає непевним. З цього випливає, що ми можемо мати точні знання тільки про речі, які належать певним чином до сфери матеріального і технічного. Все інше було б тоді суб’єктивним, непевним. Тоді багато конкуруючих між собою релігій і філософій можуть виглядати тільки далеким відбитком однієї, в остаточному рахунку невловимої правди. Такий спосіб мислення є чимось, що нав’язується людині сьогоднішнім світом, де панують наукові методи і техніка. До цього додається переконання, що віра в існування істини чинить людину нетолерантною. Якщо хтось вірить, що пізнав правду і хоче її захищати, то він, так би мовити, є нетолерантним щодо інших правд. Згідно з таким розумінням християнська віра в правду Об’явлення є фактично антидемократичною. Здається, що вона робить толерантність чимось неможливим. Той, хто бажає бути демократом, мусить визнавати те, що всіляке пізнання є відносним. Так, отже, думка про існування об’єктивної правди стає чимось підозрілим і неможливим для прийняття з двох причин: з одного боку це випливає з прийняття наукового методу і нашого життя, сформованого технікою, з іншого — з нашого розуміння толерантності. Небезпека релятивізму полягає в тому, що сучасній людині він здається цілком зрозумілим і близьким. Проте його прийняття означає, що відповіді на всі важливі питання людського буття: про сенс життя, про смерть, про Бога, а також етичні питання — стають чимось арбітральним і довільним. А коли відповіді на важливі питання етики є чимось довільним, коли ці питання не знаходять єдиної відповіді, людина потрапляє у небезпеку. Таким чином, релятивізм загрожує вже не тільки нашій вірі, яка становить лише один із різновидів посеред багатьох світоглядів, але також моральним узам, які єднають людство.\n— Хотілося б поглибити це питання. Сьогодні можна часто почути, а іноді так вважають навіть деякі католицькі єпископи, що всі великі релігії є істинними, а християнська релігія є тільки найкоротшою дорогою до Бога. Що Ви, Ваше Високопреосвященство, думаєте про такий підхід?\n— У жодному разі не можна сказати, що всі релігії є істинними. Радше, у всіх релігіях, або в більшості релігій, поряд з помилковими та сумнівними аспектами наявні елементи правди. В цьому пункті релігії не тільки певним чином збігаються між собою, але також несуть у собі внутрішню динаміку до християнської віри. Повторюю: релігії не є ані повністю істинними, ані повністю фальшивими; в них наявні, дуже різною мірою, як елементи правди, так і фальшу. Адже релігії частково походять з природного об’явлення. Людина не є цілком сліпою щодо Бога; ми, католики, не вважаємо, що первородний гріх спричинив цілковиту сліпоту й абсолютне знищення. Бог і надалі говорить в людині. Так, отже, в релігіях можемо знайти це первинне «відкриття себе» Бога, хоча воно в різний спосіб затушоване. Тому в цьому сенсі, я вважаю, не можна сприймати релігії як замкнені в собі явища, їх слід розглядати як динамічну реальність. Це означає, що, з одного боку, вони походять від Творця, але з іншого чекають на більш повне Об’явлення. Ми бачимо, що крізь деформування, які походять від гріха, в релігіях певним чином відбивається правда Творця. Але також вони самі вказують, що є чимось недостатнім і приховують у собі очікування Спасителя, яке врешті є очікуванням Христа.\n— Ваше Високопреосвященство, в даний момент Ви говорите про різні релігії абстрактно. Але чи могли б Ви нам докладніше показати, як має виглядати це розпізнання істинних та помилкових елементів? Візьмемо, наприклад, індуїзм або буддизм, бо ці релігії стали популярними у багатьох європейських країнах.\n– Гаразд, візьмемо, наприклад, індуїзм, який становить збірну назву для різних релігій. Там ми знаходимо науку про аватари, про зішесття Бога. В крішнаїтських міфах ми знайдемо цілком дивовижне приготування до таємниці Христа. Це дозволяє розпізнати в них прагнення, тугу, передчуття Христа. Проте вони залишаються тільки мрією. Мрією, яка не знайшла ще свого здійснення. Таким чином можна, вважаю, дуже чітко побачити, якою мірою наявна небезпека саме в цій думці про аватари: людина вже не хоче Христа і робить з Нього наступний аватар, одну з багатьох епіфаній божественності. А отже, з одного боку — надія, туга і дорога, з другого — небезпека. Або придивімося до явища бакті (bhakti), ідеї любові, яка займає досить важливе місце у вагомих течіях індуїзму. Тут індуїсти наближаються до християнської заповіді любові, але вони можуть піддатися спокусі, уявленню, що вже не потребують Христа. Або, у випадку буддизму, зверніть увагу на прагнення подолати межі власного «Я», на прагнення поєднання з основою світу, отже, з тенденцію, через яку людина виходить з того, що є суто емпіричним. Саме тут у ній виникає туга за зустріччю з Богом. Однак тут одночасно може зникнути обличчя особистісного Бога. А ще через буддизм людина може противитися Богові як особі, так, ніби віра в Нього є антропоморфізмом, а тому – остаточною цінністю. Таким чином, шлях до Христа тут може або відкритися, або закритися. В махаяні знаходимо етику співчуття, в якій знову можемо знайти елементи, що ведуть до Христа. Думка про реінкарнацію відбирає в людського життя його вагомість Тому я вважаю, що коли ми докладніше ввійдемо в суть релігії, то побачимо щось подвійне: зранення гріхом, недолік, але також те, що позитивне: тугу, перебування в дорозі, якимсь чином ніби «передзнання» про тайну Христа.\n— Чи сьогодні ми й надалі можемо стверджувати, як це робили Отці Церкви, що все, що не веде до Христа, всі негативні елементи в різних релігіях, — справа демонів?\n— У кожному разі ми можемо сказати, що їхнім джерелом є гріх, а там, де є гріх, там також завжди є демонічні сили.\n— У книжках деяких католицьких богословів сьогодні можна прочитати, що ми повинні більшою мірою зацікавитись ідеєю реінкарнації, бо вона становить нову надію. Чи католикові можна вірити в реінкарнацію?\n— Відповідь категорична – ні. Цілком нормальним є те, що в науці про реінкарнацію наявна позитивна туга. Це свого роду модель, що служить поясненню морального характеру світу, якийсь вид теодицеї. Всіляке страждання, все, що здається несправедливістю, походить з попереднього існування, тому ніхто не страждає неслушно. Згідно з ідеєю реінкарнації все має свою причину в попередніх існуваннях. Все це цілком зрозуміле, однак у кінцевому результаті думка про реінкарнацію відбирає в людського життя його вагомість. Тоді можна собі сказати: мені не пощастило в житті, я ризикую мати інше, ще неприємніше життя, але потім розпочну ще раз і т. д. Тут зникає відповідна серйозність рішення, велич людського існування. Адже ж я не знаю, продовження якого існування я собою являю. Це нелогічно. І це неможливо погодити з особистісними відносинами між Богом і людиною, з величчю людської душі. Як я вже говорив, у цьому є спокуса обрати легший шлях.\n— Французький філософ і богослов Клод Тресмонтен докладно пояснив, що цю ідею не можна жодним чином погодити з католицизмом. Однак її популярність зростає. Чому?\n— Це правда, ідея реінкарнації стала дуже популярною. Серед християн, також серед католиків, є багато людей, які вірять в реінкарнацію. Якимсь чином люди помічають, що смерть — це не кінець усього, що людина має подальшу відповідальність. Але одночасно думка про те, що разом зі смертю «ставки вже остаточно зроблено», їм здається надто ризикованою, надто небезпечною. Тоді вони звертаються до науки про реінкарнацію, бо вона пропонує їм поєднання віри в життя після смерті та переконання про відносність людського існування. Страх перед тим, щоб не програти життя, слід усувати не за допомогою ідеї реінкарнації, а через віру в Боже милосердя. Я думаю, що можна легко побачити суперечність: як можна зберегти ідентичність особи, якщо після смерті немає пам’яті про попереднє існування, немає жодної ідентичності, яку можна ствердити? Страх перед тим, щоб не програти життя, слід усувати не за допомогою ідеї реінкарнації, а через віру в Боже милосердя.\n— Проте часто може скластися враження, що під цим явищем якраз мають на увазі милосердя, а також, що важко говорити про серйозність дочасного існування. Відомий католицький богослов, Ганс Урс фон Балтазар писав в своїх книжках («На що нам можна покладати надію» та «Короткий дискурс про пекло»): ми можемо покладати надію на те, що пекло є порожнім. Він навіть говорив про обов’язковість надії на те, що ніхто не буде засуджений. Ця думка поширюється, її також перейняли деякі польські богослови. Сьогодні часто можна почути, що засуд на вічні муки заперечує Божу доброту.\n— Передусім хочу сказати, що Балтазар неодноразово висловлювався ризиковано та однобічно. Потрібно прочитати весь його твір, щоб розмістити ці фрагменти у відповідному контексті. Наскільки я розумію Балтазара, то він хотів сказати, що існують дві помилки. З одного боку помилка Орігена, який обіцяє нам Апокатастаз, тобто: все буде владнано, наприкінці наступить поєднання всього. В Біблії немає жодного підтвердження цієї ідеї Апокатастазу. Вона не має жодної підстави. Таке пророцтво заперечує серйозність людської свободи. Бог не здобуває нас насильно, не спасає нас всупереч нашій волі. З іншого боку, згідно з Балтазаром, і св. Августин зайшов задалеко, коли вважав, що тільки частина людства була призначена Богом для спасіння і що Бог не передбачив спасіння для всіх. На таке твердження Біблія нас не уповноважує, бо говорить досить виразно: Бог хоче, щоб усі люди осягнули спасіння й пізнання правди, Христос помер за всіх. Тому Балтазар, якщо можна так сказати, намагається знайти дорогу посередині між цими двома крайнощами. Він говорить: ми не можемо і нам не дозволено вважати, що всі будуть спасенні. Але нам можна мати надію за всіх, до того ж активну надію, яка полягає в тому, що ми поєднуємося з Господом в молитві, любові та терпінні, з Господом, Який хотів умерти за всіх і Який умер за всіх. Приклад такого підходу для Балтазара становить св. Тереза з Лізьє. Вона говорила: «Моє небо полягатиме в тому, щоб творити добро на землі, а через це клопотатися про всі душі». Співтерпіння з Христом стає активною надією. Це не пророцтво, що «пекло порожнє», але певна форма духовності наслідування Христа, поєднання з Його волею, щоб бути для всіх, включитися в смерть Христа, в Його віддання усім через молитву й наше свідчення, стати знаряддям у Його руках задля добра усіх. З певністю не можна сказати, що пекло порожнє. Але разом з Христом ми мусимо прагнути спасіння усіх. Крім цього Біблія показує нам пекло як дійсність. Важливо, щоб ми не вбачали в ньому порожню гіпотезу, але дійсність, яка стосується нас у нашому житті.\n— Проте виникає запитання: навіщо прагнути спасіння душ? Інший відомий католицький богослов Карл Ранер розвинув теорію анонімного християнства, згідно з якою кожна людина, незалежно від того, чи знає про це, чи ні, вже є християнином. У сучасному богослов’ї говориться, що всі люди вже спасенні. То чому Церква взагалі має проголошувати віру, якщо всі люди вже спасенні й виправдані?\n— Христос умер за всіх, і цією мірою спасіння подароване кожному. Воно існує для всіх. Але цю пропозицію потрібно прийняти. Тут чимось надзвичайно важливим для мене є пошана Бога до людської свободи. Спасіння не прищеплене людині само по собі, Бог хоче вільної відповіді людини, Він хоче діалогу любові. Якщо людина не любить, то в ній немає спасіння. А любити можна тільки в любові. Тому моє рішення, моє спасіння не може бути чимось готовим, а любов Христа є силою, яка бажає «підтягти» мене до любові, однак без будь-якого примусу. Якщо людина не любить, то в ній немає спасіння. Тому важливо проголошувати любов Христа, а в ній правду Бога, і тоді те, що існує для всіх, зможе також і для усіх стати дійсністю. Коли ми у вірі будемо фактично обдаровані любов’ю Бога і Його правдою, то з цього обов’язково випливає, що ця правда бажає поширюватись і що вона є важливою для всіх людей. Тому ми повинні зробити так, щоб її побачили всі люди і щоб до неї дійшло кожне серце.\n— Вся Традиція Церкви завжди чітко навчає, що умовою спасіння, виправдання є віра. Це переконання ми зустрічаємо вже в найдавніших символах і визнаннях, наприклад, в атаназійському символі. Ту саму умову ми знаходимо в багатьох найважливіших формулюваннях католицького віровчення, в навчаннях Пап і соборів. Також в Lumen Gentium, одному з найважливіших документів ІІ Ватиканського Собору, знаходимо таке саме вчення. Воно говорить, що спастися не можуть ті, хто, маючи можливість розпізнати правдиву віру, не прийняв її. Проте сьогодні чимало католицьких інтелектуалів, а також єпископів, говорять про те, що ця умова віри начебто була несуттєвою. Вони воліють говорити тільки те, що людина повинна жити згідно зі своїм сумлінням. На їхню думку, визнавання об’єктивно правдивої віри не є важливим. Що Ви, Ваше Високопреосвященство, думаєте про це?\n— Важливо те, що ми розуміємо під словом «сумління». Якщо сьогодні хтось говорить про сумління, то найчастіше розуміє під цим те, що сам собі суб’єктивно вигадає, свої суб’єктивні міркування. Вважається, що у релігійних та моральних питаннях немає нічого об’єктивного, що вони належать до суб’єктивної сфери, і це називається «сумлінням». Тоді віднесення до сумління означає, що в релігійних і моральних питаннях остаточною інстанцією є суб’єктивний підмет. Тому, в остаточному рахунку, стає байдуже, який зміст моєї віри, що я думаю, що чиню. В Святому Письмі сумління є чимось зовсім іншим: тут йде мова про проникність, відкритість людини на Бога, на правду, яка є спільною для всіх. Людина, якщо вона шукає, якщо відкривається, має шанс, щоб принаймні пізнати частину дороги, яка веде до Христа. Тоді ситуація виглядає цілком інакше. В такому випадку справа послуху сумління, як сказано в Lumen Gentium, є дорогою, яка вимагає великих зусиль. Вона не означає що я маю робити те, чого суб’єктивно прагнутиму, але шукати, вирушати в дорогу, заново очищуватися, а через це отримати внутрішнє чуття слуху на голос Бога і Христа. Тільки так можна зрозуміти, у чому полягає велич і краса віри. Різні релігії можуть тільки надати елементи, які скеровують мене на дорогу, але вони також можуть передавати елементи, які мене відводять від входу на дорогу. Віра чітко показує мені, в якому напрямку Бог хоче мене вести, і надає сумлінню цілковитої ясності. Йдеться, отже, про те, щоб людина не перестала шукати Бога й добро. Тоді в ній розвивається, може, й неповне, але фундаментальне ознайомлення з правдою, бо Бог супроводжує її своєю благодаттю, бо Бог допомагає їй. Послання до Євреїв, наприклад, як мінімальний вимір віри називає віру в те, що Бог існує і що Він є Суддею. Якщо я маю ці два елементи: що Бог існує і що Він мене судитиме, — тоді внутрішньо я вже перебуваю на дорозі до Христа. В етиці багатьох релігій знаходимо основні елементи Декалогу. Хто дійсно живе цією внутрішньою правдою, того Господь вестиме так, що він навчиться дедалі краще відрізняти правдиві елементи від елементів, які перешкоджають вірі.\n— Те, що Ви, Ваше Високопреосвященство, говорите, зараз рідко можна почути. Радше можна прочитати, також у Карла Ранера в його «Основному викладі віри», що незрівнянно краще бути атеїстом або нігілістом, аніж вірити в Бога. На його думку, найважливішою цінністю є відчуття трагедії власного існування. Тепер існує багато книжок і статей католицьких мислителів, у яких панує така екзистенціалістська риторика. Єдиною темою, яку вони фактично оминають, є завжди питання визнання правдивої віри.\n— Там, де щось таке говориться, — з одного боку панує романтичне розуміння нігілізму, натомість з іншого – дуже обмежене розуміння віри. Якщо я вбачаю у вірі тільки суму тягарів, котрі мушу двигати, адже ж я католик, то тихенько бажатиму собі відходу від віри, бо тоді моє життя стане нібито легшим. Однак не слід вважати, що хтось із нігілістів живе в стані щастя, бо може робити все, що йому заманеться. Питання полягає в тому, як саме він став нігілістом. Нігілізм або переконаний атеїзм передбачають те, що хтось противиться внутрішньому заклику, що хтось духовно затвердів. Я вважаю, що неможливо протягом усього життя залишатися переконаним атеїстом або нігілістом без докорів сумління, адже голос Бога є в кожній людині. У нігілізмі та атеїзмі є так багато справ, які противляться людській сутності, що той, хто живе таким чином, всюди зустрічає питання, які неможливо розв’язати. Він не знаходить у собі нічого, що могло б його провадити. Питання про смерть або про життя після смерті не дають такій людині спокою. Її життя порожнє. Це неправда, що відсутність віри робить життя вигіднішим. Зовсім навпаки, вона робить життя понурим, безнадійним. Якщо хтось приймає віру, то бачить, що вона дає йому справжнє щастя. Йдеться про віру, яку нам показує Церква і Святе Письмо. Це не пакунок, наповнений догматами і наказами, а світло: я бачу, а отже, можу йти. Звісно, я роблю помилки, проте в світлі віри я це помічаю краще, ніж атеїст. Але мене надалі веде і вислуховує Господь, Який за мене терпів, Який мене любить і Який не дозволить мені впасти. Якщо хтось дійсно прийме віру, таку, про яку говорить Письмо і яку проголошує Церква, то, мабуть, краще, ніж інші, знає, наскільки він грішний. Але він має також радість, бо знає: остаточно я перебуваю в руках Бога, Який мене любить.\n— Якщо ми вже так багато говоримо про віру, то також мусимо торкнутися питання екуменічного діалогу. Наскільки можливий діалог з тими протестантськими деномінаціями, які в кожному пункті відійшли від християнської моральності та традиції? Зі спільнотами, які прийняли розлучення, штучну контрацепцію, які висвячують жінок? Мало того, у багатьох протестантських спільнотах на Заході — в Швеції, північній Німеччині, Норвегії — навіть приймаються гомосексуальні подружжя. В деяких шведських і норвезьких парафіях працюють, і це загальновідомо, пастори-гомосексуалісти та пасторки-лесбійки. Наскільки взагалі можливий діалог з представниками таких спільнот?\n— Так, це справді трагічна ситуація, що деякі протестантські церкви потрапили в цей глухий кут. Ми бачимо, наскільки необхідним є Віровчення Церкви. Але слід додати, що ці явища ніде не були введені без опору, хоча їх приймали керівники згаданих деномінацій. Адже це викликало сильну реакцію у вірних і деяких богословів. Ми тепер бачимо, як молоді Церкви з Африки у Всесвітній Раді Церков протистоять цим явищам. Наприклад, у Німеччині існує пієтистичний (від лат. pietas — любов до Бога, правовірність) рух, який протистоїть цим явищам. Є також видатні богослови, наприклад, Панненберг, які чинять рішучий опір цим тенденціям. Я вважаю, що екуменічний рух повинен тепер полягати в тому, щоб зміцнювати ті сили в євангелистських Церквах, які не хочуть прийняти порушення традиції. Такі сили існують, але іноді не можуть пробитися крізь церковні структури влади. Такі люди страждають і дивляться на Католицьку Церкву, як на надію для себе. У такому значенні, на мою думку, важливим є, саме в цій критичній ситуації, особливий вид екуменічної уваги, завдяки якій ми надамо підтримку силам віри і одночасно поставимо інших перед питанням про віру. Таким чином ми забезпечимо результативність Євангелія, великої християнської Традиції.\n— Інша, також важлива проблема, — це ставлення до євреїв та юдаїзму. Чимало католицьких богословів сьогодні говорять про паралельну дорогу до спасіння, якою мав би бути юдаїзм, незалежно від католицизму. Вони стверджують, що євреї не потребують Христа як посередника перед справжнім Богом, бо вже перебувають в Отця. Це означало б, що Ісус прийшов тільки до поган. Як стало можливим те, що цей погляд набув такої популярності?\n— Про цю проблему ми саме дискутували з богословами із Папської Біблійної Комісії, і за рік, якщо Бог дозволить, зможемо опублікувати в цій справі документ, в якому одночасно висловляться двадцять відомих екзегетів. Це питання стало нагальним, тому що християни відчувають сором за те, що в 1933-1945 роках у християнському світі було можливим таке велике переслідування євреїв. Озираючись назад, бачимо негідний підхід до євреїв, присутній у цілій християнській історії, й тепер робиться спроба, так би мовити, компенсації й нової пошани у ставленні до євреїв. Я хочу сказати: повага до євреїв, до їхньої участі у вірі, без сумніву, є чимось добрим і позитивним. Зусилля щодо нового розуміння єврейської місії є насправді чимось важливим. Але твердження, що вони не потребують Христа, суперечить цілому Новому Завіту. Бо християнська місія передусім звертається до євреїв. Святий Павло під час усіх своїх мандрівок, як це нам показують Діяння Апостолів, завжди йде спочатку до євреїв і хоче їх здобути для Христа. Церква має бути Церквою євреїв і християн. Він показує цілком виразно, що Христос прийшов до Євреїв, обраного народу Бога. Святий Павло пише про це дуже чітко. Нашим завданням залишається свідчити в покорі і надії, в тому числі і перед євреями, що Христос, син Авраама та Ізраїля, є також їхнім Спасителем Якщо ми розважимо фрагмент з Послання до Римлян (9-11 розділи), велику теологію Ізраїля за святим Павлом, то насправді він виражає „таємницю”, пророцтво, що наприкінці весь Ізраїль спасеться, але ніде не говорить про те, що євреї не потребують Христа. Він говорить: це таємниця Бога, який через теперішню невірність Ізраїля вводить поган всередину з тією метою, щоб наприкінці всі знайшлися в Христі. Пошана до євреїв, каяття за те, що ми неправильно вчинили, не може зводитись до того, щоб ми визнали, що євреї не потребують Христа. Це означало б зробити цілком хибний висновок.\n— Чи з того, що Ви, Ваше Високопреосвященство, говорите, випливає, що обов’язком Церкви і надалі є молитва за те, щоб євреї навернулися до Христа?\n— У Літургії годин ми сьогодні знаходимо, як і раніше, прохання про те, щоб Ізраїль впізнав у Христі свого Спасителя. Ми мусимо докладати зусиль до цього. Можна сперечатися про те, чи ведення формальної місії, спрямованої до євреїв, є сьогодні чимось показовим. Можливо, для цього тепер не відповідний момент. Але, без сумніву, нашим завданням залишається свідчити в покорі і надії, в тому числі і перед євреями, що Христос, син Авраама та Ізраїля, є також їхнім Спасителем.\n— Якщо ми тепер спробуємо всі ці проблеми зібрати докупи, тоді можемо запитати: чи правда, що кожна людина має моральний обов’язок прийняти віру в Христа? Чи це твердження істинне?\n— Так. Як вже було сказано, це не означає, що той, хто без власної провини не знає Христа, буде засуджений у пеклі. Однак кожна людина повинна жити таким чином, щоб бути на дорозі до Нього настільки, наскільки це для неї можливо. Кожний повинен мати відкрите серце для віри в Христа так, щоб, якщо Бог йому допоможе і подарує потрібну для цього благодать, навернутися до Нього.\n— Більшість наших запитань становили прохання про коментар до тверджень католицьких мислителів, неодноразово навіть єпископів. Особи, які проголошують ці погляди, — іноді це думки тільки ризиковані, а іноді просто некатолицькі, — не вважаються явними єретиками. Чи не живемо ми в епоху найбільшої кризи в історії католицизму? Відомий католицький богослов і філософ Дітріх фон Гільдебранд вважав (у своїх книжках «Троянський кінь в Божій Державі» та «Спустошений виноградник»), що сьогодні маємо справу з найбільшою кризою в історії Церкви, бо богослови-католики поставили під сумнів цінність правди. Що більше, визнані авторитети цитують таких мислителів як Карл Ранер. Його навіть називають «святим Томою ХХ століття», хоча він нерідко поширював дуже сумнівне вчення.\n— Твори Ранера — надзвичайно складні, так що практично кожен може знайти в них те, що шукає. Потрібно спробувати відрізнити те, що добре, від того, що недобре, і читати його, беручи за точку відліку віру Церкви. Від богословів можна багато навчитися, але точкою відліку залишається Віровчення Церкви. Саме коли ми придивляємось до кризи багатьох євангелистських деномінацій, бачимо, наскільки важливим є офіційне вчення Церкви про віру. Богослов’я може віднайти свою дорогу, лише виходячи з цієї науки. Історичне питання про те, чи сьогодні ми маємо справу з найбільшою кризою Церкви, я хотів би залишити без відповіді, бо важко робити таке історичне порівняння. З певністю можна сказати, що гностична криза була дуже важкою. Також криза XVI століття була дуже глибокою. Проте залишається фактом: нам загрожує те, що ми сховаємо правду під посудиною, побоюючись, щоб нас не засудили за відсутність толерантності, пиху. Це дуже велика небезпека. Цим самим ми повернулися до початку нашої розмови. Якщо ми не віримо, що Христос — справді Син Живого Бога, Слово Бога, що все те, що Він нам говорить, — правда, тоді все християнство виявляється вже тільки традицією. Тоді християнство можна вважати чимось гарним та цінним з точки зору естетики, але тоді воно втрачає свою життєву силу. Бо заради релігії, котра не є насправді істинною, я не є готовий страждати. А християнство, задля якого вже не можна страждати, не має в собі остаточної цінності. Врешті-решт виявляється, що моя вигода — важливіша від віри в Бога. Християни несуть відповідальність за те, щоб світ не випав з руки Бога, щоб були збережені принаймні великі моральні цінності Небезпека, що ми відмовимося від претензії на правду, начебто з пошани до іншого, начебто через покору, насправді означає, що ми обираємо власну вигоду, що ми вже не приймаємо величини християнства, що ми змінюємо віру. Цьому суперечать чудові слова Тертуліана, який написав: «Христос не сказав: Я — звичай, Він сказав: Я — Правда». Це речення, саме в сьогоднішній кризі віри, особливим чином стосується нас.\n— Іноді можна почути твердження, що джерелом цих проблем є також сам ІІ Ватиканський Собор і нечітке формулювання деяких його документів.\n— У зв’язку з цим я хочу сказати, що Собор сам по собі, автентичний Собор, є великою позитивною силою. Але існують фатальні спрощення, в яких великі досягнення Собору робляться банальними, а потім фальшивими і перетвореними на гасла. Ця баналізація Собору стала великою небезпекою для Церкви. Тому важливо, щоб не триматися гасел, а повернутися до цілісності Собору, розуміти його, виходячи з його власної глибини.\n— Ми розмовляли про багато проявів кризи. Де Ви, Ваше Високопреосвященство, бачите відповідні рецепти на цю хворобу?\n— Звичайно, на кризу немає готових ліків. Нам мусить допомогти Господь. І Він це чинить. Настає перелом, приходять молоді люди. Ми бачимо нову тугу за вірою, новий рух до Господа. Навіть якщо це тільки дрібні явища, — але те, що суттєве, полягає саме в цьому: в житті у любові до Христа, в житті у внутрішній єдності Церкви, дбаючи про молитву, Таїнства і духовність. Це те, що променіє й завжди притягуватиме нових і нових людей.\n— У своїй книзі «Сіль землі» Ви написали, що, можливо, в майбутньому християни будуть тільки малою частиною цілого суспільства. У зв’язку з цим виникає запитання: яким чином така меншість може відповідно впливати на публічне життя? Яким чином християни можуть захищати природне право в демократичній системі? Яким чином вони можуть гарантувати правову заборону абортів чи евтаназії, якщо суспільство стає все більше світським?\n— Природно, я не хотів сказати, що християни мають, так би мовити, сховатися в якійсь ніші й залишити інших напризволяще. Християнство від самого початку було публічною силою і, як публічна сила, було результативним навіть тоді, коли християн було ще небагато, а саме, в часи Нерона. Хоча християни дуже довго були меншістю, та повільно, будучи сіллю землі, перемінювали суспільство. Сьогодні, з одного боку, ми є свідками того, що в давніх християнських країнах поширюється поганство. В частині Німеччини більшість суспільства становлять неохрещені, як і в колишній комуністичній Німеччині. Схожу ситуацію спостерігаємо також у Франції. Але це не повинно вводити нас у розпач. Тим більше ми повинні триматися правди й духовної сили католицької віри. Ми стаємо в багатьох країнах меншістю, але нашим завданням є турбота про цілість: ми мусимо за допомогою аргументів результативно впливати на суспільство. Боротьба, яку Святіший Отець провадить проти абортів, евтаназії, проти різноманітних порушень прав людини, стосується всіх. Християни несуть відповідальність за те, щоб світ не випав з руки Бога, щоб були збережені принаймні великі моральні цінності. Якщо до цього додасться сила прикладу, жива сила правдивої віри, тоді нам можна сподіватися на навернення світу!\n— Дякуємо за розмову.\nКраків, травень 1999 р.\nРозмовляли: Павел Лісіцький, Ґжеґож Гурний,\nРафал Смочинський, «Fronda» 15/16.\nПереклад: о. Роман Терлецький\n19.07.2018 :: Роздуми владики Венедикта над сьогоднішнім Апостолом та Євангелієм\n19.07.2018 :: Преп. Сисоя Великого\n18.07.2018 :: Роздуми владики Венедикта над сьогоднішнім Апостолом та Євангелієм\n18.07.2018 :: Блаженної преподобномучениці Тарсикії Мацьків\n18.07.2018 :: Анонс: Відпуст у Гошівському монастирі


Світові ЗМІ: Україна співає в тон нової національної гордості\nСвітова преса пише про попередню згоду Міжнародного валютного фонду на відновлення фінансування України, якій дали ще два місяці для того, аби новий уряд продемонстрував рішучість у проведенні реформ. Є публікації про те, як українські олігархи – власники телеканалів – використовують їх для зведення політичних рахунків і у битвах за збільшення свого впливу. А гарвардський історик Сергій Плохій в газеті The Financial Times називає перемогу Джамали на «Євробаченні» перемогою нової української ідентичності і кристалізацією української нації, яка є багатоетнічною і багатомовною.\nГазета The Wall Street Journal пише, що МВФ дав попереднє «зелене світло» поновленню фінансової допомоги Україні. Але остаточне рішення про виділення наступних траншів Києву залежить від подальших реформ в Україні.\nСигналом для МВФ послужили обіцянки нового уряду України посилити боротьбу з корупцією та більшою бюджетною дисципліною.\nЦе рішення відкриває шлях до затвердження Радою директорів МВФ у липні виділення наступного траншу в розмірі 1,7 мільярда доларів, а також розблокує виділення фінансової допомоги Києву з боку інших міжнародних установ.\n«Але перш за все уряду потрібно втілити обіцяні реформи», – зазначає газета. Двомісячний період до остаточного рішення МВФ буде, за висловом газети, «випробувальним терміном для України».\nДля того, аби отримати транш у липні, Україна, за словами чільного представника МВФ, повинна буде посилити заходи щодо бюджетної та фінансової стабільності, рішуче посилити прозорість та верховенство права і реформувати великі, але неефективні державні підприємства, зазначає видання.\nСША та Європа бажають успіху прозахідному уряду, що допомогло б вивести колишню радянську республіку з орбіти Росії і збудувати їй тісні економічні та політичні відносини з Європою\nЗміна уряду в квітні вирішила політичну кризу, яка тривала кілька місяців, і яка заважала уряду у Києві проводити реформи, без яких неможливе було відновлення фінансування з боку МВФ та інших установ.\nГазета зазначає, що «США та Європа бажають успіху прозахідному уряду, що допомогло б вивести колишню радянську республіку з орбіти Росії і збудувати їй тісні економічні та політичні відносини з Європою».\nЯкщо МВФ дасть остаточне «добро» на новий транш, тоді це відкриває шлях до надання Вашингтоном одного мільярда доларів Україні. Транш МВФ затримується ще з кінця минулого року через брак бюджетної та пенсійної реформ та закиди, що Україна не робить достатньо для боротьби з корупцією.\nЗагалом, веде далі газета, Київ очікує на 3,4 мільярда доларів від МВФ, США та Європи, що допомогло б залатати діри в бюджеті і відвернути фінансовий колапс країни.\nСайт телекомпанії Al-Jazeera вмістив статтю під назвою «Хто володіє мас-медіа в Україні», підзаголовком якої є: «Війна відбувається в Україні, і вона розігрується на екранах телевізорів і в головах глядачів».\nЦя війна не має нічого спільного з окопами на сході України, де має місце справжня війна, а радше відбувається між олігархами та політиками в їхній боротьбі за вплив, ідеться у статті.\nУ той час як лише Порошенко є при владі, Коломойський, Фірташ, Пінчук та Ахметов втягнуті в підтримку та рекламу політичних партій чи певної політики\n«На цьому полі битви ЗМІ є зброєю, за допомогою якої власники можуть мати важелі політичного впливу, нападати на опонентів та формувати певні суспільні настрої», – пише Al-Jazeera і цитує депутата парламенту Сергія Лещенка, який каже: «Телевізійні канали використовуються для досягнення політичних цілей».\nДехто з найбагатших олігархів, включно з президентом Петром Порошенком, а також Ігор Коломойський, Дмитро Фірташ, Віктор Пінчук і Ринат Ахметов володіють медіа-групами. «У той час як лише Порошенко є при владі, Коломойський, Фірташ, Пінчук та Ахметов втягнуті в підтримку та рекламу політичних партій чи певної політики», – ідеться у статті.\nУкраїна посідає 129 місце зі 180 країн у міжнародному рейтингу свободи ЗМІ, складеному «Репортерами без кордонів».\n«Тоді як медійний ринок в Україні є великим, десять найбільш популярних телеканалів перебувають у руках бізнесменів, серед інтересів яких медіа не є головним бізнесом. І хоча уряд, фактично, зобов’язаний регулювати медіа та стежити за чесною поведінкою через Нацраду з питань телебачення і радіомовлення, однак він рідко втручається», – пише Al-Jazeera.\n«Уряд для них є ніким», – цитує стаття Романа Головенка з Інституту масової інформації.\nА керівник Національної телерадіокомпанії України Зураб Аласанія сказав Al-Jazeera: «Олігархи кажуть медіа, що робити, це для них не бізнес. Часом це їхній щит, часом це їхня зброя. По всій Україні, в усіх містах всі журналісти комусь належать. Це серйозна проблема. Немає в Україні вільної журналістики».\n«Україна співає в тон нової національної гордості» – це стаття історика з Гарварда Сергія Плохія у газеті The Financial Times про перемогу Джамали на пісенному конкурсі «Євробачення».\nПлохій пише, що дехто в Росії вважав пісню Джамали «1944» про депортацію кримських татар Сталіним політичною.\n«Політика і справді була важливою в цьому конкурсі, навіть якщо правила забороняють пісні з політичним змістом. Намагання прибрати націоналізм і таким чином усунути політику з «Євробачення» є даремним – це так само, як намагатись деполітизувати Олімпійські ігри чи Чемпіонат світу з футболу. Євробачення мобілізує національні телеаудиторії, і перетворює їх на глядачів і суддів водночас, драматично підвищуючи рівень їхньої залученості. Це особливо стосується держав колишнього Радянського Союзу та країн екс-соцтабору, які розглядають телебачення як засіб підняття престижу», – пише історик Плохій.\nДля України перемога Джамали є не лише символічною перемогою над Росією в суді «Євробачення» і в громадській думці, але також і святом нової української ідентичності\nСергій Плохій, The Financial Times\nПлохій додає, що поразка від України на «Євробаченні» була певним приниженням для Росії, а той факт, що перемогу здобула співачка, яка прихильно ставиться до забороненого в анексованому Криму кримськотатарського Меджлісу, було сильним ударом для Москви.\n«Для України перемога Джамали є не лише символічною перемогою над Росією в суді «Євробачення» і в громадській думці, але також і святом нової української ідентичності. Вона співала кримськотатарською мовою і тримала синьо-жовтий прапор, як символи нової української громадянської нації. Ця багатоетнічна та багатомовна спільнота, яке все ще в стані створення, викристалізувалася завдяки конфлікту з Росією останніх двох років. Вона об'єднує українців і російськомовних громадян, росіян, євреїв і кримських татар, які захищають свою державу від іноземної агресії…» – пише історик Плохій у газеті The Financial Times.


Серія неонацистських убивств у Німеччині - довга історія провального слідства | Політичні новини з Європи: аналітика, прогнози, коментарі | DW | 05.07.2018\nСерія неонацистських убивств у Німеччині - довга історія провального слідства\nКоли тріо NSU розкрили, слідство цим плакатом просило бодай якоїсь допомоги у населення у пошуку підозрюваних\nПерша жертва серії загадкових вбивств загинула 11 вересня 2000 року. Остання - 6 квітня 2006-го. Восьмеро чоловіків мали турецьке коріння, один походив з Греції. Усі були вбиті з однієї й тієї самої зброї. Слідчі блукали в тумані, вважали, що вбивства - наслідки мафіозних розборок, підозрювали родичів жертв. Расистський мотив, тобто правоекстремістське підґрунтя злочинів виключили буквально відразу. Ніхто не брав на себе відповідальності за вбивства, вчинені в різних куточках Німеччині. ЗМІ легковажно та безінстинктивно називали ці злочини "кебабними вбивствами".\nА потім - 26 квітня 2007 року - у Хайльбронні застрелили поліцейську Мішель Кізеветтер (Michèle Kiesewetter), але між її загибеллю та нез'ясованою серією убивств не убачали жодного зв'язку. Тільки чотири з половиною року потому раптово з'ясувалось усе - завдяки новому злочину. Після невдалого пограбування банку в центральнонімецькому Айзенаху 4 листопада 2011 року тіла ймовірних нападників знайшли у спаленому автокемпері. Їхні імена Уве Мундлос (Uwe Mundlos) та Уве Бенгардт (Uwe Bönhardt).\nСлідчі припустили, що чоловіки вкоротили собі віку, щоб не потрапити до рук поліції. Те, що обидва були членами правоекстремістського терористичного угруповання "Націонал-соціалістичне підпілля" (NSU), та були причетні до загадкових убивств, з'ясувалось завдяки відео, надісланому пізніше низці ЗМІ. Ще один запис поліцейські знайшли у розвалинах будинку, який спалахнув від вибуху того ж 4 листопада, але вже в Цвікау. Організаторкою вибуху, за версією слідства, була Беате Цшепе (Beate Zschäpe), яка з січня 1998 року переховувалась разом з Мундлосом та Бенгардтом.\nПрокуратура ФРН вимагає довічного ув'язнення для Беате Цшепе\nПроцес у справі неонацистів з NSU: що вдалося з'ясувати за п'ять років\n4 листопада 2011 року в Німеччині було викрито неонацистське угруповання NSU, на рахунку якого десятки жертв. DW - про перебіг найгучнішого в ФРН судового процесу навколо тероризму. (04.11.2016)\nПоворот в найгучнішому за останні роки судовому процесі про тероризм у ФРН - справі "Націонал-соціалістичного підпілля". Після двох років мовчання заговорила головна обвинувачена. (09.12.2015)\nЗлочиниці викрили себе самі\nПісля загибелі своїх друзів вона вкинула у поштову скриньку записи з викривальним відео, кілька днів переховувалась і 8 листопада 2011 року здалася поліції.\nНімеччину охопив шок. Як сталося так, що неонацистське угруповання NSU багато років безкарно залишало кривавий слід по всій Німеччині? З'ясувалось, що до десяти вбивств треба додати ще й два вибухи у Кельні з 20-ма пораненими та 15 розбійних нападів.\nЗа обвинуваченнями у всіх цих злочинах на лаві підсудних опинилась Цшепе та ще чевтеро пособників NSU. Процес у Вищому земельному суді в Мюнхені триває з 6 травня 2013 року. Прокуратура переконана у винуватості Цшепе та вимагає засудити її до довічного позбавлення волі, а за доведення усіх обставин, що обтяжують покарання, - ще й перебування в установі для утримання рецидивістів у випадку дострокового звільнення. Її ймовірні пособники мають отримати покарання від трьох до 12 років позбавлення волі.\n(Не)стримана обіцянка Меркель\nЯкщо колегія суддів під головуванням Манфреда Ґетцля (Manfred Götzl) засудить Цшепе до найсуворішої міри покарання, її дострокове звільнення виключається. Однак незалежно від вироку щодо головної підсудної, з точки зору жертв, які вижили, та родичів загиблих, розслідування злочинів, вчинених NSU, провалилось. Ці люди поклались на обіцянку, дану канцлеркою Анґелою Меркель (Angela Merkel) 23 лютого 2012 року під час вшанування жертв цього терористичного угруповання - виявити всіх причетних до злочинів та притягнути їх до відповідальності.\nБагато питань, однак, до цього часу залишаються без відповіді, каже Антоніа фон дер Беренс (Antonia von der Behrens). Адвокатка представляє у процесі інтереси сина вбитого у 2006 році у Дортмунді Мехмета Кубачіка. Її клієнт, схоже, ніколи не взнає, чому вбили саме його батька. Відповідь на це запитання може дати тільки Цшепе. Але вона свідчить, що про усі вбивства дізнавалась тільки після того, як їх уже вчинили. Свідчення, у які Беренс не вірить.\nЗагадкова роль спецслужб\nВона переконана, що NSU мала набагато більше спільників, ніж ті, які разом з Цшепе перебувають на лаві підсудних. І саме під час вчинення злочинів. "Звичайно, цей важливий момент треба було з'ясувати", - каже адвокатка і додає, що зробити це мало б Федеральне відомство з охорони конституції, внутрішня німецька спецслужба. Адже воно мало численних агентів, які під прикриттям працювали у колах, пов'язаних з NSU. Однак як свідки у процесі вони або свідчили обмежено, або взагалі не свідчили - через заборону з боку самих спецслужб.\nУ перший день судового процесу Цшепе показово відверталась від камер\nЦе саме правило діяло і щодо співробітників керівної ланки Федерального відомства з охорони конституції, яке займається внутрішньорозвідувальною діяльністю. Через це у адвокатській промові у грудні 2017 року Беренс зробила нищівний висновок: "Співробітники Федерального відомства систематично унеможливлювали і перешкождали розкриттю десяти вбивств, 43-х замахів на вбивство та 15-ти розбійних нападів".\nВідкриті питання мали і мають члени низки парламентських слідчих комісій, які були створені у зв'язку зі злочинами NSU. Тільки у Бундестазі таких було дві, одну з яких очолював Клеменс Біннінґер (Clemens Binninger) з Християнсько-демократичного союзу (ХДС). Він також сумнівається у достовірності версії прокуратури, що до терористичного угруповання належало лише тріо Цшепе, Бенгардта та Мундлоса. "Невже усі злочини тріо вчиняли двоє чоловіків, не залишаючи при цьому жодних слідів?" - питає між тим уже екс-депутат Біннінґер.\nВін сам - поліцейський за освітою, і також хотів би знати, хто ж таки надавав "вирішальний імпульс" для обрання місць злочину та жертв? Вбивства вчиняли по всій Німеччині: у Ростоку і Гамбурзі на півночі, у Дортмунді на заході, у Касселі у центрі, а такж у Нюрнберзі, Мюнхені та Хайльбронні на півдні Німеччини. Незважаючи на низку знаків питання, Бінніґер сподівається, що потерпілі не матимуть принаймні сумнівів у правовій державі в Німеччині.\nЇхнє ж скептичне ставлення до процесу не змінилось. Родина, яку представляє Антоніа фон дер Беренс, не має жодних ілюзій. Як і більшість приватних обвинувачів, вона скаржиться на "інституційний расизм", як називає це явище Беренс: однобоке розслідування поліції щодо кола родичів через підозри у торгівлі наркотиками чи щодо мафіозних кланів. Висновок Беренс негативний: "не було політичної волі" на з'ясування ролі Федерального відомства з охороних конституції.\nНімецький генпрокурор розслідує щодо дев'яти інших підозрюваних\nЦей закид спрямований зокрма і особливо на адресу Анґели Меркель, яка пообіціла родичам жертв повне розкриття злочинів і тим самим вселила в них надію. Це розслідування однак, каже Беренс, "абсолютно провалилось" - як у кримінально-процесуальному плані, так і в політичному. Кадрових висновків через відмову держави зроблено не було. Тільки тодішній очільник Федерального відомства з охорони конституції Гайнц Фромм (Heinz Fromm) взяв на себе відповідальність та у 2012 році подав у відставку - після того, як спецслужба, як з'ясувалося, знищила документи, які, ймовірно, мали стосунок до злочинів NSU.\nКримінально-правова робота над діяльністю NSU може продовжитись і після завершення процесу у Вищому земельному суді в Мюнхені. Адже генеральний прокурор п'ять років тому розпочав розслідування щодо дев'яти нових підозрюваних. Однак родичі жертв та потерпілі, які вижили, сумніваються, що когось з них засудять. "І це буде фатальний сигнал неонацистам, - каже депутатка Бундестагу та експертка з питань NSU Мартіна Реннер (Martina Renner). - Мовляв, ви можете підтримувати правоекстремістську групу вбивць, і вам за це нічого не буде".\nЕкспертка з питань NSU також має запитання\nСумніви у тому, що на розкриття діяльності NSU були кинуті усі сили, Мартіна Реннер має уже давно. До того, як вона стала депутаткою Бундестагу, Реннер очолювала слідчу комісію щодо NSU у земельному парламенті Тюрингії. Звідти походять Цшепе, Бенгардт та Мундлос, а також багато правоекстремістів з орбіти терористичного угруповання. Її досвід як члена парламентських комісій у Тюрингії та Берліні, а також як слухачки судового процесу у Мюнхені свідчить: акти Федерального відомства з охорони конституції - закриті. А багато з них уже чомусь і знищені.\nАвтор Марсель Фюрстенау, Олена Перепадя\nТеми Баварія, Мюнхен, Праворадикали, Німеччина (ФРН), Неонацисти, Федеральне відомство з охорони конституції\nКлючові слова правоекстремісти, неонацисти, Беате Цшепе, Федеральне відомство з охорони конституції, Мюнхен, НІмеччина\nПостійне посилання https://p.dw.com/p/30hSW\nПравоекстремісти погрожують вбивством двом німецьким політикам 02.11.2019


Чернишов прогнозує зміну Конституції в частині децентралізації 2021 року / ГОРДОН\nЧернишов прогнозує зміну Конституції в частині децентралізації 2021 року\n5 квiтня, 2021 16.07 | коментарів:\nЧернишов про децентралізацію: Цього року всі ці питання маємо закрити\nВлада очікує, що цьогоріч парламент ухвалить два закони, які стосуються децентралізації, і зміни до Конституції, повідомив міністр розвитку громад і територій України Олексій Чернишов.\nМіністр розвитку громад і територій України Олексій Чернишов вважає, що зміни до Конституції в частині децентралізації ухвалять 2021 року. Про це він сказав в інтерв'ю агентству "Інтерфакс-Україна".\nМіністр зазначив, що щоб завершити етап реформи децентралізації, необхідно внести зміни до Конституції. Над цим працює спеціальна робоча група Офісу президента, до якої входить і він сам.\n"Тому цього року такі зміни теж заплановані. Наш план – прийняти все цього року: два закони і зміни до Конституції", – сказав Чернишов.\nВін підкреслив, що ухвалення нових редакцій законопроєктів "Про місцеві державні адміністрації" (уже пройшов перше читання) і "Про місцеве самоврядування" забезпечить остаточне врегулювання всіх питань, зокрема повноважень на місцях.\n"Це має бути найближчим часом. З нашого боку законопроєкти розроблені, обговорені, пройшли відповідні консультації і слухання з органами місцевого самоврядування, профільними асоціаціями. Цього року всі ці питання маємо закрити", – вважає Чернишов.\nПісля цього, за його словами, уже можна буде говорити про ухвалення закону "Про префектів" і обговорювати необхідність закону "Про столицю".\n31 серпня 2015 року Верховна Рада ухвалила в першому читанні зміни до Конституції щодо децентралізації. Остаточне ухвалення відповідного законопроєкту заблокували через наявність у ньому норми про особливості місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей.\nРада на позачерговому засіданні 16 квітня 2020 року ухвалила законопроєкт №2653 про внесення змін до закону "Про місцеве самоврядування". Законопроєкт, зокрема, вводить поняття адміністративного центру і території територіальної громади. Після ухвалення цього закону у "Слузі народу" заявили про завершення реформи децентралізації.\nУ лютому 2021 року президент України Володимир Зеленський анонсував створення Конгресу місцевих і регіональних влад при президенті. Глава держави вважає, що цей орган допоможе поліпшити відносини між місцевими посадовцями та центральною владою.\nТакож президент заявив, що реформу децентралізації в Україні ще не завершено.\nТеги: конституція, реформи, самоврядування, децентралізація, зміни до Конституції, реформа , Олексій Чернишов\n25 лютого, 2021 17.20 |коментарів:\nНа порядку денному Ради стоять зміни до Конституції в частині децентралізації – Корнієнко\n9 лютого, 2021 18.47 |коментарів:


Дитячий садок Smile Fish у м. Київ - сайт, режим роботи, телефони, адреса вул. Гмирі, 6\nДитячий садок Smile Fish у м. Київ\nОфіційний сайт, контактні телефони, графік роботи дитячого садка Smile Fish у м. Київ за адресою вул. Гмирі, 6\nДитячий садок домашнього типу. Наші переваги: - Дбайливий догляд та дбайливе ставлення до здоров'я дитини-Мала наповнюваність груп (10-12 осіб) - Смачне домашнє харчування (враховуємо індивідуальні особливості дитини) - Індивідуальний підхід до кожного малишу- Програма розвитку, відповідна Держ. стандарту, в яку входять: * розвиток мови (навчання грамоті) * математичне розвиток * навколишній світ * ритміка * музично - танцювальні заняття * англійська мова * театралізована діяльність - Організація дозвілля: свята; виїзди на природу, в театри, бібліотеки, розважальні центри, зоопарк і т.д.- Молоді, спеціально навчені, люблячі дітей і свою справу співробітники


Головна Сутність і структура сучасного бібліотекознавства Структура бібліотекознавства\nОтже, бібліотекознавство - це системно структурована сукупність наукових знань про бібліотечну справу, що виступає в єдності двох іпостасей - власне наукової дисципліни і єдиної комплексної навчальної дисципліни, вивчення якої відкривається розділом загального бібліотекознавства.\nПід впливом бурхливих процесів прирощення нового знання, його інтеграції та диференціації в структурі сучасного бібліотекознавства поступово визрівають передумови подальших змін, причому різної спрямованості. Так, уже на сучасному етапі на стиках різних наук оформилися такі порівняно нові його підрозділи, як бібліотечна педагогіка, бібліотечна психологія, бібліотечна соціологія та ін.\nПрактично наблизився до виділення в самостійний розділ комплекс знань, пов'язаних з економікою бібліотечного дела.По міру поглиблення уявлень про сутність бібліотекознавства все виразніше проявляється тенденція до освоєння нових областей дослідження. Результати цього процесу не завжди очевидні сучасникам. Однак характер нинішньої проблемної ситуації дає підставу припускати, що структура бібліотекознавства змушена буде зазнати серйозних преобразовасвязанние з подальшою асиміляцією ідей фундаментальної інформатики.\nТаким чином, найбільш важливими характеристиками совренного бібліотекознавства є його сутність, функції та структура. За своєю сутністю бібліотекознавство - зріла наукова дисципліна громадського циклу, що вивчає теоретичні основи соціального функціонування інформації, зафіксованої у вигляді публікацій, через бібліотечну справу. Це багатофункціональна наука, що надає вплив не тільки на область бібліотечної справи, але й - опосередковано - практично на всі сфери духовного і матеріального виробництва. Бібліотекознавство - складно структурована система наукового знання, всі елементи якого служать досягненню високих соціальних, гуманних за своєю сутністю цілей бібліотечної справи. Це така система знань, яка постійно розвивається, збагачується, змінюється, переходячи від вивчення сутностей одного порядку до сутності іншого, більш високого або більш загального порядку. Момент стабільності в цій науці відносний, момент розвитку - абсолютний.


Sport Life в РЦ «Блокбастер» - це 3 500 м² для ефективних тренувань і повноцінного відпочинку:\nПреміум аквазона з плавальним і дитячими басейнами, а також панорамним джакузі та кімнатою для новонароджених (від 0 до 3 років);\nВелика тренажерна зала із сучасними тренажерами кращих світових брендів; преміум кардіотеатр з тренажерами відомої марки Technogym, зали силових і грузоблочних тренажерів, зони стретчингу, боксу та Cross training;\n4 просторих студій для 25 видів групових програм: TRX, йога, функціональний тренінг, бойові програми, танцювальні класи та ексклюзивні програми.\nТакож у Sport Life Оболонь працює дитяча фітнес-академія для дітей від 0 до 13 років. Професійні тренери проводять заняття в рамках навчальної, розвиваючої та фітнес-програм. Працюють танцювальні класи і творчі студії. Для найменших є кімната для немовлят. Під час занять у фітнес-клубі, батьки можуть довірити свою дитину професіоналам дитячої академії і бути впевненими, що дитинка отримає все, що потрібно для повноцінного розвитку.\nТакож в Sport Life Оболонь працює дитяча фітнес-академія для дітей від 0 до 13 років. Професійні тренера проводять заняття в рамках навчальної, розвиваючої, і фітнес-програм. Працюють танцювальні класи і творчі студії. Для самих маленьких є кімната для немовлят. Під час занять у фітнес-клубі, батьки можуть довірити свою дитину професіоналам дитячої академії і бути впевненими, що він отримає все, що потрібно для повноцінного розвитку.\nКлієнти мають можливість відвідувати клуб «Оболонь» при наявності карт категорії Lux&SPA , Lux&SPA ultra, Premium&SPA, Premium, Classic+b &SPA, Classic+b, Classic&SPA, Classic. Власники мережевих клубних карт категорії Classic+b & SPA і Classic+b можуть відвідувати тільки фітнес-зону.\nРЦ "Блокбастер", 4 поверх\n(для нових клієнтів)\n(для існуючих клієнтів - загальні питання)\n(для існуючих клієнтів - питання щодо відвідування клубу в Блокбастері)\n(050 ) 488-40-55


Процес. Оповідання — купити на ВсіКниги\nДо книги відомого австрійського письменника Франца Кафки (1883-1924) увійшли роман "Процес" та оповідання. У видавництві "Фоліо" також вийшли друком його романи "Замок" та "Америка". Творчість Ф. Кафки можна вважати автобіографічною. Події особистого життя письменника, його взаємовідносини з нареченою знайшли своє літературне втілення в романі "Процес", де заручини автора перетворюються на арешт героя, а "суд" над ним, тобто розрив заручин, обертається стратою. Про Франца Кафку можна говорити, як про письменника відчуження. У творах Кафки не існує зв’язку між людиною та світом. Світ ворожий людині, в ньому панує зло, влада його безмежна, і страждання є невіддільним від існування у протиприродній, антиестетичній реальності. Твори Кафки дивовижні тим, що в них всі - невільники. Ні герої, ні читачі не мають змоги виплутатися з невідступного абсурду життя.


Російсько-українська війна: Чи вдасться Росії захопити всю Україну – Військовий навігатор - Military navigator\nВоздушно-десантные войска (ВДВ) – елітні війська “братньої” Російської Федерації (держава-агресор)\nВсе йде до того, що нас чекає Кривавий Великдень. Росія (держава-агресор) з особливою цинічністю любить убивати українців — на Пасху, Різдво і День незалежності. І надходять постійні підтвердження, що початок травня буде дуже гарячим.\nЧитайте також: Вимога Муравйова звучала так: “Прігатовіться к встречє пабєданоснай краснай армії, прігатовіть абєд”\nОсь свіже повідомлення від військового кореспондента Андрія Цаплієнка:\nТанковий кумулятивний снаряд калібру 125-мму, який шостого квітня вбив Володимира Шпака, командира взводу 58 бригади\n“На фото те, що залишилось від боєприпасу, який шостого квітня вбив Володимира Шпака, командира взводу 58 бригади. За хвостовиком командування бригади ідентифікувало боєприпас як, ймовірно, танковий кумулятивний снаряд калібру 125-мм. Якщо це так, то, значить, “сепарські” танки вже на передовій. Хоча, за умовами перемир’я, мають знаходитись в боксах далеко від лінії зіткнення. І варто бути готовими, що таких обстрілів побільшає. Кремлю потрібна війна. Ось що пише родичам на підконтрольну територію жителька окупованої Макіївки (ім’я не називаю із зрозумілих причин): “Нас тут пугают, что 25 апреля начнется полномасштабная война с войсками НАТО. Знакомая работает у Пушилина, он своим сказал отдать всем трудовые книжки и быть наготове”.\nЧого варті заяви прес-секретаря російського вождя Дмитра Пєскова в унісон про те, що російські війська знаходитимуться на українських кордонах доти, поки Путін і Шойгу захочуть. А ще лякалки головного ГРУшника по українському питанню Дмитра Козака про те, що ще вам покажемо розвал України.\nЧитайте також: «Жителей не жалеть…» – хроніка російсько-української війни\nІ моє улюблене — черговий фейк “Московського комсомольця” про те, як після візиту Володимира Зеленського на Донбас — наші військові вивісили прапор Третього рейху.\nМета цього вкиду зрозуміла як два на два — треба заохотити бойових бурятів визволяти Україну від українців.\nЩо ж — укотре постає питання. А якщо дійсно всі ці пафосні заяви Козака, Гіркіна, Пєскова і решти справді завершаться реальною ескалацією на фронті? Що тоді нам робити з “п’ятою колоною”, з усіма цими Медведчуками і Мураєвим? Ну, і з РПЦ як розсадником диверсантів і мережею перевалочних баз. Де кожен диверсант може ефектно загримуватись під бомжиху як Оксана Марченко в свіжій “Паломниці”? Рішення РНБО на них щось не надто діють – як вели інформаційну війну проти України в тилу, так і ведуть. У той час, коли великі західні аналітичні центри і США кажуть про прямі загрози для Чорного моря і Одеси — на каналі Мураєва розповідають нісенітниці про те, як американці хочуть знищити Крим і ту ж Одесу. Хоча учора Сполучені Штати чітко заявили, що розглядають можливість відправки найближчими тижнями військових кораблів у Чорне море на знак підтримки України через нарощування сил Росії на сході нашої держави. Якраз заради того, щоб росіяни не змогли заблокувати порт Одеси і завадити нашій торгівлі.\nА ще — пропагандисти нагнітають щодо Маріуполя. Хоча цілком ймовірно, що після Великодня РФ вирішить перекрити Керченську протоку і заблокувати цей важливий порт. Але за версією НАШ — не РФ загроза у Маріуполі, а …україномовні касири.\nА чи готові ми до війни, спитаєте ви? На щастя, командуванням Збройних сил України ухвалено рішення про проведення навчань з тероборони на Херсонщині. Але ми чи не уперше маємо серйозно поставити питання. У разі повномасштабних бойових дій з РФ, на кого з українських олігархів може розраховувати Україна? До речі, це – надважливе питання, бо відмазка: “я плачу податки і мене нічого окрім гуманітарки не цікавить”, уже не пройде.\nА що думають наші військові? На моє прохання знайомі офіцери пояснили плани РФ на Чорному морі. Найімовірніші напрямки атаки – це Азовське і Чорноморські узбережжя (район Коблево і Очакова, щоб закрити Одесу і Миколаїв) з допоміжним ударом з Криму в район Каховки з ГЕС. У Криму стоять ударні групи – близько 25 тисяч. У цьому можуть допомогти два батальйони з Придністров’я, щоб блокувати Одесу, і пробити два коридори. Перший: море-Одеса-Кишинів і другий: Крим – Каховка – Мелітополь. У другому випадку наші ЗСУ на Донбасі можуть виявитися в оточенні, Одеса в блокаді, зупиняється наш морський експорт-імпорт з усіх портів і Путін милостиво погоджується на умовний “Мінськ-3”. А переляканий Офіс Зеленського буде змушений розповідати про те, що якщо ми не хочемо всі померти і втратити ще три області — треба виконати “Мінськ-2”. З виборами на території ОРДЛО і блокуванні всіх ініціатив щодо НАТО і ЄС. А ще з ротою бойовиків у якості депутатів ВРУ від мажоритарних округів Донбасу.\n“А що ж робити? Може здатись?” — спитаєте ви. Тим паче на проросійських ресурсах в Україні люблять набрехати, які у нас немічні військові. Та і брат судді Вовка в Службі зовнішньої розвідки теж не надихає. Мовляв – ах не Моссад, хоч і шекелі в сейфі знайдуться.\nАле чому ми не маємо боятись і бігти за памперсами? На відміну від 2014 — ми маємо мінімум мільйон людей, які пройшли війну із РФ. У нас з’явилась армія. Ми досконало вивчили логістику з нуля. Нарешті США пообіцяли нормальну підтримку — судячи з усього закрите небо і серйозну допомогу на морі. Щоб росіяни не мали змогу закрити Чорне море, як уже закрили Азовське.\nЧитайте також: Чи скоро закінчиться російсько-українська війна?\nІ ще одне. США, НАТО і персонально Джо Байден сказали Зеленському — як тільки судова система буде перебудована до кінця під необхідні європейські стандарти, то, десь через два роки ми отримаємо план дій щодо членства в НАТО. Тому “валить из этой страны” треба буде не нам, а “украинским русским” і лякливим “слугам народу”.\nTags:війна російсько-українська війна\nАналітика 28.06.2017 Військовий навігатор – Military navigator\nРосійська війна добралась до Києва


П’ята неділя після П’ятдесятниці. Публічно визнавати віру (Рим 10:1–10) – Жити Словом\n«Брати, бажання мого серця й моя молитва до Бога за них, щоб вони спаслися. 2. Я-бо їм свідчу, що вони мають ревність Божу, та вона нерозумна. 3. Не розуміючи Божої справедливости й шукаючи установити свою власну, вони не покорилися справедливості Божій. 4. Бо мета Закону – Христос на оправдання кожного, хто вірує. 5. Мойсей про праведність, що від Закону, пише: “Той, хто його виконує, буде ним жити”. 6. А справедливість, що від віри, так говорить: “Не кажи у твоїм серці: Хто зійде на небо?”, тобто Христа звести додолу, 7. або: “Хто зійде в безодню?”, тобто, щоб вивести Христа з мертвих. 8. Що, отже, вона каже? “Близько тебе слово: у твоїх устах і в твоїм серці”, тобто слово віри, що його проповідуємо. 9. Бо коли ти твоїми устами визнаватимеш Господа Ісуса й віруватимеш у твоїм серці, що Бог воскресив Його з мертвих, то спасешся, 10. бо серцем вірується на оправдання, а устами визнається на спасіння».\nЦей уривок − частина ширших роздумів апостола Павла про те, чому Ізраїль не прийняв свого Месії (Рим 9–11). Головна думка полягає в тому, що Ізраїль зосередився на виконанні Закону й не хотів визнати, що не може його сповнити, а також не потрафив зрозуміти, що спасіння можна осягнути тільки через віру в Ісуса Христа, адже саме цього апостол ревно бажав для своїх одноплемінників (в. 1). Павло сумує з приводу того, що Ізраїль скерував свою ревність у неправильному напрямку й не зміг розпізнати Божого діяння (в. 2). Євреї шукали праведности, тобто життя згідно з Божим порядком речей, через виконання Закону, але Божа праведність була об’явлена через Воплочення, Життя, Страсті та Воскресіння Ісуса Христа – саме в такий спосіб Бог захотів відновити Свій порядок у світі (в. 3). Ісус Христос сповнив увесь Закон через Страсті й Воскресіння, бо Закон приготовляв Його прихід (в. 4). Щоб пояснити співвідношення праведности з вірою, у в. 4 апостол цитує Лев 18:5: праведність, яка походить від виконання Закону, вимагає від особи продовжувати жити вимогами Закону – такий підхід виключає акт віри. Євреї, які покладалися на Закон, вважали, що без нього язичники не зможуть побудувати правильні стосунки з Богом. Проте Павло доводить, що правильні стосунки з Богом можна побудувати тільки за допомогою віри (в. 6), тому для того, щоб застерегти своїх адресатів від неправильного розуміння природи праведности, у в. 6 апостол цитує Втор 30:12; щоб пояснити доступність слова, яке пробуджує віру, у в. 8 Павло цитує Втор 30:14: як Мойсей проголошував доступність Закону, так само й Павло проголошує доступність Євангелія – це Слово особливо близьке, бо Дух пише Його в серцях і думках віруючих (Єр 31:33; 2 Кор 3:3). Християни тільки мають увірувати й проголошувати свою віру – саме в цьому полягає оправдання / праведність та спасіння (вв. 9–10).\n«Бо коли ти твоїми устами визнаватимеш Господа Ісуса й віруватимеш у твоїм серці, що Бог воскресив Його з мертвих, то спасешся, 10. бо серцем вірується на оправдання, а устами визнається на спасіння». Дуже важливо мати внутрішню довіру до Бога, але це не повинно стати лише приватною і закритою для інших справою. Апостол Павло закликає до зовнішнього виявлення нашого внутрішнього досвіду – публічного проголошення Ісуса Господом. Завдяки Воскресінню Ісуса ми оправдані перед Богом (пор. Рим 4:25; 5:1), і саме тому віра у Воскресіння дуже важлива. Воно також засвідчує, що Бог оправдав Ісуса від сорому розп’яття на Хресті (пор. Рим 9:33). Факт Воскресіння Ісуса вказує також на те, що саме Він, і ніхто інший, є єдиним Господом (Еф 1:19–22; Флп 2:9).\nУстановити правильні стосунки з Богом, тобто стати праведним, а отже, спастися, можна тільки через віру, яка є виявом абсолютної довіри до Господа і Його дарів. На означення праведности св. Павло вживає поняття «δικαιοσύνη / dikaiosyne», за яким стоїть ідея Божого порядку та задуму. Задля нашого спасіння Бог, маючи велику довіру до нас, послав Свого Сина, і хоча ми відкинули Його, Він продовжує любити нас і довіряти нам. Ця Божа любов − спасенна, її не зміг зупинити навіть наш гріх, і тому Страсті та Воскресіння Ісуса є кульмінацією цієї любови. Щоб ця любов спасла нас, нам треба відкритися на неї – почати довіряти Богові, повірити Йому.\nКоли ми переживаємо досвід цієї любови, то не повинні ховати його від інших. Важливо ділитися цим неймовірним даром спасіння в Ісусі Христі з іншими людьми, щоб вони також могли з нього користати. Бог щедрий та відкритий до людей, тому Він хоче, щоб ми були такими ж у стосунках з нашими ближніми. Тож варто навчитися коротко проголошувати керигму – радісно свідчити іншим людям про спасіння, яке ми одержали завдяки Страстям та Воскресінню Ісуса Христа.\n«Великі діла Господні, подиву гідні всім, що люблять їх» (Пс 111:2).\nПісля Французької революції віру спробували витіснити у приватну сферу. Серед культурних людей не було прийнято ділитися своєю вірою або свідчити Христа. Проте ми є особливими для Бога – центром Його діянь та любови. Усвідомлення цього факту дає нам розуміння, чому треба поставити особу Ісуса Христа в центрі свого життя, зробити наріжним каменем своєї активности. Для цього не потрібно ставати священником чи йти до монастиря. Для цього треба навчитися бути вдячним і просто проголошувати Того, у Кому є справжнє життя. Для цього треба просто бути християнином (-ою).\n Деякі думки в коментарі до тексту та розважанні основані на J. D. Barry, D. Mangum, D. R. Brown, M. S. Heiser, M. Custis, E. Ritzema, D. Bomar, Faithlife Study Bible. Bellingham, WA: Lexham Press. Electronic edition 2016. Rom 10:1–10.\n4 коментарі до “П’ята неділя після П’ятдесятниці. Публічно визнавати віру (Рим 10:1–10)”\nСвітлана 25.07.2021 о 07:37\nГосподи,поможи мені своїм життяи проголошувати Того,у Кому є справжнє життя!\nЛюдмила 25.07.2021 о 11:20\nЛюдмила Людмила 25.07.2021 о 11:22\nХристина 26.07.2021 о 12:39\nЩиро дякую за повчання♥