Я пам'ятаю, як тата в дитинстві називала "Міша". У мене мабуть не було до нього тих почуттів, які мала би мати до батька дитина. І я за це себе картала. Все життя.\nКолись я його любила. Я дуже його любила - пам'ятаю, як цілувала його руки, а вони були м'якесенькі, білі, із синіми жилками, і я ті руки цілувала, ще малесенькою. Потім пам'ятаю, як вірила, що він все може. Десь так у 13-14. І коли він мені казав, що неможливо првести до нас додому телефон, я в це щиро вірила. Коли він казав, що неможливо жити інакше, ніж ми жили - а жили тоді без світла. У моїй кімнаті не було світла. Татові майстри роздовбали мені стіни, шукаючи те світло, а світла всеодно не було. Я так і жила - при настольній лампі, із роздовбаними стінами, дірки на яких я намагалась завісити своїми картинами - в художку все ж ходила. А потім його авторитет безповоротно впав, коли після однієї істерики - я сиділа на підлозі, плакала і рвала папірці з відчаю - тато за півроку провів телефон. А потім приїхав мій дядько, поколупався викруткою у дротах і з'явилося світло. І ніяких стін розбивати не треба було.\nКоли тепер старі люди городять всяку єресь про те, що сьогодні нема робітничих спеціальностей, а в радянському союзі були чудові електрики, столярі, сантехніки і так далі - я чомусь завжди згадую ті роздовбані стіни у моїй кімнаті, роздовбані чудовими представниками робітничих професій. Ну і ще вічно протікаючий кран. І газ. І абсолютну безвихідь, коли тато їх, представників робітничих спеціальностей, приводив додому зграями, мама їй варила вареники, поїла їх і кормила, а після них лишалися роздовбані стіни, труби, запхані войлоком і смолою, ще якійсь дива дизайнерські...\nЗагалом, хотілося вішатись... у ті часи, коли замість того, щоб купити нову резинову прокладку, майстри змочували у смолі чи салідолі, вже не знаю в чому, всяке клоччя і заліплювали місце, що протікає.\nАвторитет мого тата впав разом із першим нормальним ремонтом у нас вдома. Не знаю чому, бо ремонт робився за ним же ж зароблені гроші, просто чомусь у новій квартирі із рівними стінами і новою сантехнікою я почала сумніватися у татовій всесильності.\nА в дитинстві я жила без нього. До трьох років я жила без тата. Ні, не тому, що він нас покинув - тато нас не покинув би ніколи, бо він нас з мамою любив. А тому, що моя мама вирішила - краще жити в селі, за двісті кілометрів від чоловіка, аніж у сімейному гуртожитку. І повезла мене в село.\nЗ того всього я пам'ятаю лише те, що тата татом не називала - він для мене був "Мішкою", який приїздить раз в тиждень і мама з ним свариться.\nХоча і маму я в ранньому дитинстві не пам'ятаю. Коли мені було півтора роки, мама поїхала до Львова на роботу, а оскільки в дитсадок брали з трьох років, я лишилася в селі.\nІ мене виховувала бабуся. Одного разу мама приїхала після моря - вона на місяць їздила на море сама - я її не впізнала. Коли спросонку я відчула, що мене цілує якась жіночка, то почала плакати і кричати, і моя бабуся ще довго мене заспокоювала, все казала - це ж твоя мама, це твоя мама... Як ти могла її не впізнати?\nМені цим дорікали. Тим що я бабусю любила більше за батьків. І сама ж бабуся мені цим дорікала, і всі родичі казали - вона не любить маму з татом, вона любить бабусю...\nТільки я любила маму з татом. Я це мам'ятаю. Пам'ятаю ту безвихідь дитинства, коли я плакала і ходила до траси їх виглядати, а їх не було. Пам'ятаю, як казала собі - ще тиждень витерпіти, ще один тиждень витерпіти без них... Згадувала картинки свого щастя у Львові - тато читає журнал на кухні вголос - він виписував російські і українські літературні журнали - "Жовтень", "Нева", "Мир"... Мама готує їсти. І десь я сиджу біля журнального столика на маленькій табуреточці і розмальовую розмальовки.\nЯ пам'ятаю цю безвихідь. Це був абсольтний відчай - моя перша невзаємна любов до батьків. Вони мене забирали у дитсадок, але щоразу відвозили назад до бабусі, або до тітки - тітка бездітна, дитину з притулку брати не хотіла, бо це занадто великий клопіт, але час від часу побавитися мною була не проти. Це називалося "перевоспітаніє". Мене тітка привчала вчасно лягати спати, вчасно їсти, мити руки перед їжею ну і так далі. Мама з татом посварилися - мене відвезли до тітки, перелякав собака - відвезли до бабусі, бо я вночі кричала і боялася спати, захворіла на ангіну - візвезли в село, бо мамі більше не давали лікарняного...\nМама каже - інакше не можна було. Каже - така була система, або з роботи звільняйся, або дитину тримай в селі, то що мені з роботи треба було звільнятися?\nМені завжди хочеться їй сказати - так, мамо, треба було звільнитися з роботи. Але я цього не кажу, бо знаю, для моїх батьків робота була чимось святим. Це була священна установа, якої слід було триматися навіть тоді, коли вони нічого не заробляли, заради якої треба було жертвувати всім, навіть своїм економічним успіхом...\nХа, вони жертвували можливістю заробити гроші заради того, щоб втриматися на роботі!!!\nБула така сторінка з життя моїх батьків, яку вони згадують із соромом. Кінець дев'яностих, я влітку в селі, а їм треба до мене приїхати і нема за що. Тому мама смажила пироги, і вони ці пироги продавали в поїзді. Для моєї мами і тата це був героїчний вчинок - вони, інженери з вищою освітою, які тримаються роботи, продають пироги!!! І заробляють на цьому більше ніж на роботі.\nБуло таке. Мама про це старається не згадувати досі, і досі не розповідає історії з пирогами своїй сестрі - тій самій, щоб брала мене на "перевоспітаніє". Мамі стидно це згадувати.\nМама каже - в усьому винна була система. Декретна відпустка тривала рік, а в дитсадок брали з трьох, то як тут будеш поруч із дитиною. Вона й так за свій рахунок ще півроку зі мною сиділа після декретної відпустки, бо ще годувала мене грудьми.\nТато писав щоденник. В ті часи, коли сам жив у сімейному гуртожитку, а я сиділа з мамою в селі. Писав у щоденнику - моя ріднесенька Павліночка, сиджу на роботі, а як згадаю мою дівчинку - аж тепло на душі стає... От їздив я до неї в гості, два місяці не бачив, а вона не змінилася - це що, моя дівчинка заповільнено розвивається?\nМама, вже потім, переїхавши до Львова, казала, що просиналася серед ночі і кричала - де наша Павлінка? І кидалася мене шукати - шукала під ліжком, на підлозі, думала, що я з колиски виповзла... А потім пригадувала - я ж живу не з ними, а в селі...\nА я пам'ятаю свою першу велику невзаємну любов - з істериками, докорами, бажанням бути поруч з тими, кого люблю, і абсолютною неможливістю бути поруч з тими, кого люблю, бо інакше не можна, донечко, у нас робота!!! І це було відчуття абсолютного відчаю, абсолютної нездатності щось змінити, і абсолютної любові до тих, кого нема поруч.\nЯ їх розлюбила з часом, я звикла, що їх нема, що вони на роботі, або в селі, або на дачі, а в неділю треба відіспатися... Я звикла, що вони це все роблять виключно заради мене, а я невдячна тварь, яка постійно на них свариться і ображає. Я була невдячна дитина і як кожна невдячна дитина я розлюбила батьків. Навчилася читати, полюбила Толстого - я з тих божевільних, які "Війну і мир" перечитували вісім разів. Полюбила Бальзака. Бальзак дуже багато писав, його можна було читати роками і я це робила.\nПотім полюбила хлопця, якого ніколи поруч зі мною не було, бо йому треба було працювати. І він мені писав повідомлення - ти моя ріднесенька Павліночка, я коли згадаю тебе на роботі, мені на душі тепліше стає... А я влаштовувала йому істерики і думала - звідки мені знайоме це відчуття абсолютного відчаю, абсолютного безсилля щось змінити? Я дихати без нього не могла, він жив за кілька кілометрів від мене, в тому самому місті, навіть в тому самому районі, і ми не могли зустрітися місяцями, і це було нездоланно, непереможно - ти що, Павліно, хочеш щоб я звільнився з роботи і проводив увесь час із тобою?\nТак, я хотіла. Щоб він звільнився з роботи. Я ненавиділа його роботу так само, як ненавиділа роботу своїх батьків, і я хотіла, щоб він з неї звільнився. Я ніколи не слухаю радіо, і ніколи не слухаю його радіо. Його радіо заважало йому бути поруч зі мною.\nПотім я його розлюбила. Полюбила бути одна, пити одна каву в кав'ярні, гуляти одна парками, полюбила громадські бібліотеки і Салмана Рушді - він пише дуже довгі книжки, які можна дуже довго читати і ні про що не думати.\nУсе своє дитинство любила осінь. Мене забирали в дитсадок, потім - у школу, восени. Восени я жила вдома. А на вихідні ми з татом і мамою їздили в село, рвали яблука спеціальними тичками, на верху такої тички був малесенький кошичок, і в той кошичок потрапляло яблучко, і те яблучко тато давав мені, я виймала його з малесенького кошечка на кінці тички і клала у ящик, де яблучко мало пролежати всю зиму.\nВосени мене відівчили називати тата "Мішкою". Всі в родині стали звертатися до нього "тато". Татом його називала бабуся, дідусь, тітка і моя мама. Я ще якийсь час пручалася проти тиску середовища і запекло повторювала - Міша, Міша, Міша... Але таки зламалася і сказала вперше в житті - тато.\nВ селі кімнати пахли яблуками, подвір'я пахло яблуками. Мені мерзли пальці на руках і я натягувала на них пальто. Тато пояснював мені принцими лазання по деревах - виявляється, лазити на дерево треба босою, щоб не пошкодити кори, і не ставати на сухі гілки, на яких нема листя, бо вони можуть обвалитися в пасти. Ми завжди з ним гребли листя - вздовж хати стояли вже наготовлені дідусем засіки, в які треба було засипати сухе листя, аж до підвіконня. Це щоб взимку було тепліше. Дідусь завжди з тата підсміхався, казав, що мій тато "грамотний дурак". Тато в селі завжди робив із себе сільського хлопця - носив якісь старі лахи, брався за всяку роботу, щоб "влитися у сім'ю". Тільки мій дідусь всеодно любив більше іншого зятя, чоловіка бездітної тітки. Інший зять не допомагав у селі, але мав машину і всіх завжди кудись підвозив.\nА довгими осінніми вечорами тато мені розповідав про Робінзона Крузо. Ми з ним лежали в ліжку, біля ікон горіла лампадка, на вікнах біли вимережені на білих фіранках квіти і я дивилася, як ці квіти спершу стають синіми, потім темно-фіолетвими і врешті чорними. Мама до нас ще не йшла, вона збирала сумки, щоб завтра їхати до Львова. І ми з татом боролися - хто кого... Він старався мене приспати, щоб піти і допомогти мамі готуватися до від'їзду, а я старалася не заснути, поки не прийшла мама, а вже тоді, коли вона прийде і ляже поруч зі мною, засунути їй голову під шию і заснути, вдихаючи рідний солодкий запах щастя.\nМоя покійна найстарша тітка - двоюрідна - у чотирнадцять років полізла в глибоку сибірську шахту добувати вугілля. Щоб не вмерти з голоду. Бо її вивезли на Сибір. А перед тим повісили її батька - комуністи. Німці вбили маму, а комуністи - батька. У шахті вона потрапила в аварію, її контузило і вона повністю припинила дорослішати - підлітком, без грудей і без місячних, вона прожила до 21 року. Лише потім процес дорослішання відновився.\nКоли їй було 20 років помер Сталін. Вона часто не мала чого їсти - замість їжі підсолювала теплу воду і пила. Вона щодня спускалася в шахту добувати вугілля. Вона жила в шахтарському бараці в Сибіру. Вона лежала на своєму ліжку і плакала за Сталіном.\nВона ридала навзрид. Вона думала, що без нього пропаде. Що зупиниться робота, світ завмре, що навіть солоної води більше не буде, навіть мороз висохне, навіть барак, у якому вона живе - розвалиться.\nМоя тітка так думала ще якийсь час. Зовсім серйозно вона переконувала мою бабусю, що Сталін їх усіх врятував і приніс культуру. Бабуся сперечалася до сліз - ну яку культуру приніс Сталін? За Польщі на бабусиному весіллі випили літру горілки - все село гуділо, що весілля розкішне. Бо горілку пили спеціальними склянками - "наперстками". А після війни горілку стали пити стограмівками, і вже ні літри, ні двох, ні трьох, ні навіть п'яти на весілля не вистачало.\nДо війни усі ходили у кожухах і сап'янцях, а після війни - у гумаках і куфайках. До війни збиралися вечорами ткати полотно, прясти вовну в хату-читальню, і слухали, як хтось грамотний їм читає вголос "про Чіпку і про Катерину", а після війни стали збиратися до клуба грати в карти і пити. То яку культуру приніс Сталін? До війни моя тітка вчилася в польській школі, а після війни - полізла в шахту вугіля добувати і вже далеко за двадцять, коли вийшла заміж, мала час закінчити вечірню школу. То яку культуру?\nВже потім в часи перебудови, до моєї тітки раптом дішла страшна правда - її позбавили і батьків, і дитинства, і батьківщини... Але найгірше, чого її позбавили у тій клятій шахті - можливості нороджувати своїх дітей. Десь в ті часи вона стала запеклою ненависницею комунізму.\nАле коли мала 20 років, лежала на своєму ліжку в шахтарському бараку і плакала... за Сталіном.\nОдній моїй знайомій у фейсбуку пишуть погрози - стоїть у неї обкладина із нецензурщиною про Путіна. Їй пишуть погрози, кажуть - Путін країну врятував, кажуть, російський народ пропаде без Путіна... Кажуть - ми вам культуру принесли, а ви нашого президента ненавидите. Кажуть - без нього нам кришка.\nВона ці епістолярні шедеври виставляє собі на стіночку і народ змагається у тому, щоб якнайпринизливіше назвати путінофілів. А мені що казати - моя тітка за Сталіном плакала.\nПам'ятаю свою незабутню подорож по Росії. Гадаєте, на Галичині і Волині п'ють? А там валяються п'яні на узбіччях доріг. Там зупинишся дорогу запитати - тебе трьохповеховим матом... Там у будній день з гармошкою і горілкою сідають усією сім'єю біля дороги, пиячать і танцюють до упаду. Ну уявіть собі мирну галицьку жінку, яка у будній день біля свого власного непрополеного городу напивається до істерики... Там багатоповерхові будинки без каналізації, з туалетом на дворі, а воду після миття посуду просто на дорогу виливають. Там... думають, що Путін їх врятував і вони нам принесли культуру. Там вагітні жіночки біля ларька збираються увечері, щоб пиво пити...\nА винні в усьому - модвіни. Бо вони їздять у електричках і на своїй мові щось собі говорять. А що говорять? Де гарантія, що вони тебе зараз не матюкають і не моляться Сатані, бо вони сектанти.\nУ Москві, коли ми розмовляли між собою українською, до нас приплив дідок. Він сказав, що ми молдавани, а молдавани ровалили СРСР, бо їх купили американці. Бо американці завжди заздрили тій роскоші життя, яка була в союзі. У Ярославлі нам сказали, що винні в усьому чувахи. Побожний дядечко з Дівєєво сказав, що без сумніву винні "бєси". А дівчина, що за кілька кілометрів під Москвою живе, вважає, що це все через Україну, б ми в них газ крадемо і їхні серіали дивимося. А президент в них супер, всім би мати такого, в нього "сталеві яйця". Тут я хотіла було заперечити, що цього добресного чоловічого органу він взагалі не має з огляду на розмір грудей, відсутність волосся на торсі та жіночий голос - саме так я собі завжди уявляла євнухів.\nАле потім подумала про Гітлера - цього маленького страшненького чоловічка жінки і чоловіки завалювали тоннами любовних листів. Жінки дуріли за ним. Він так легко завойовував світ, бо в кожній країні мав повно прихильників. Тільки в Росії під сучасним триколором воювало на стороні Гітлера 800 000 росіян, і батько сучасного російського президента, якщо вірити всяким інтернет-припущенням. Досі на могилі батьків Гітлера завжди стоять квіти. І жоден агрумент у цій любові не діяв і не діє досі.\nІ зрештою - моя тітка плакала за Сталіном...\nКолись Сталін вивіз усю родину моєї бабусі на Сибір. Задля високої ідеї розкуркулення. Куркулі - це значило, що спали на пухових подушках, а не на соломі - гусей на пух вирощували самі, між іншим. Одягалися у ллянні сорочки, вовняні шкарпетки, овечі кожухи, а голови обмотували шерстяними хустками. І все це самі ж і виготовляли. Бо родина моєї бабусі повністю складалася з ремісників.\nПотім, коли режим послабшав і їм дозволили пересуватися по СРСР, вся родина переїхала у Слов'янськ - бабусин брат і сестра із сім'ями. Інша сестра із сім'єю опинилася у Макіївці. Чомусь на Західну Україну їм повертатися не дозволяли. Дозволяли тільки іноді, в гості. І не надовго, бо коли засиджувалися, то приходила міліція і перевіряла прописку. Одного разу гості приїхали, коли бабуся збиралася фарбувати хату - синім і жовтим.\n- Та ви що? Не можна!!! Посадять!!! - перелякано накричав на бабусю її брат. І вже в хаті, один на один, показав на папірці, як виглядає тризуб, пояснив, що то значить і чому синій та жовтий - це настільки заборонені кольори. Тоді моя бабуся взяла жовту фарбу під пахву та й виміняла її на зелену. А папірець бабусин брат тут-таки спалив. Нікому не довіряв, навіть сестрі.\nЇхні діти розмовляли російською. Коли бабуся питалась, чому вони не навчать діток "по-нашому" говорити, вони пояснювали:\n- Щоб мали нормальне життя. Ми нормально не жили, то хай хоч вони поживуть.\nНормальне життя не вийшло в жодної дитини. Всі порозлучалися. Один хлопець покінчив життя самогубством. Одна жіночка спилася і померла кілька років тому від раку. Її доньки також поодружувалися, порозлучалися і тепер потихеньку спиваються - в Слов'янску. Мої троюрідні сестри.\nЮщенко підвищив пенсії для репресованих - був такий момент. Вони це знають. Розповідали моїй мамі - по секрету, коли навідувалися в гості. Але ніхто, жодна людна не пішла ту пенсію собі оформляти.\n- На мєня потом будут сматрєть как на врага народа - мнє ето нада? І так нармально живьом, - пояснювала мамі її двоюрідна розлучена сестра, єдина, яка не спилася. До нас вона їздить на медичні обсеження і лікуватися. Коли місцеві лікарі залікують до смерті, то вона перед смертю таки приїде до западенців. Українською не вміє говорити взагалі, жодного слова не скаже правильно.\n- Ну ти паймі, - каже мамі, - у мєня такоє прошлоє, єщє начну по-украінскі разговарівать... Ето же опасно! І зачєм? Я вєдь русскій человєк, я чюствую ето.\nВчора кинули в інтернет відео, де "русскі" люди в Слов'янську вийшли на проросіський мітинг. Впевнена - мої родичі йшли в перших рядах.\nА я чомусь пригадала бабусиного брата, покійного жителя Слов'янська, який з хитрою усмішкою та лукавими бісиками в очах, в другій половині вісімдесятих, малював на папірці тризуб - такий заборонений і такий привабливий. І як поспішно він його спалював. І як затято приховував від своїх дітей таку заборонену і таку привабливу українську мову, знадливу мову своєї юності. Робив це з найкращих міркувань - щоб його діти так само, як і він, не загриміли на Сибір.\nМинулого року маминій подрузі С. виповнилося шістдесят. Вона пішла на пенсію, записалася на якусь-там китайську гімнатику для старших людей в надії познайомитися із чоловіком своєї мрії. Шістдесят років вона чекала на такого чоловіка.\nМинулого року С. зробила карту успіху - вже на пенсії. На тій карті був казковий принц, весільна сукня, червоний автомобіль і заміський будинок.\nЯ пам'ятаю її з дитинства - татова коліжанка, з тих, до яких не ревнують дружини. Її кухня завжди була дуже світлою і затишною, і навіть у часи кризових дев'яностих вона елегантно вдягалася, робила домашнє капучіно й морозиво і ми розмішували в ньому цукор срібними ложечками. Я і мама.\nМи з мамусею ходили часто в гості до С. Стригти мені гривку, бо вона непогано стригла. Або щось перешивати - моя мама вміє шити, але С. шиє краще. Тоді, коли усі носили старі пальта та темний похмурий одяг - дев'яності!!! - вона вдягала світле кашемірове пальтечко, світлі пастельні спідниці - така собі супер-леді у світі невдоволених життям, приголомшених безгрошів'ям, затюканих у переповних трамваях, загнаних під ковдри диким холодом через невчасно увімкнене опалення... Так вирізнялася з-поміж них.\nС. належала до однієї з протестанських церков. Віддавала щоразу десятину із отриманих грошей - так вона прочитала у Біблії і так робила все життя. Працювала у лікарні й завжди знаходила якусь стареньку бабусечку, носила їй їсти, прала їй спіднє і доглядала до видужування або до смерті. В дитинстві С. мені здавалася кольоровою феєю. Я не розуміла, чому друг мого тата не захотів з нею зустрічатися, пояснивши все тим, що його квартира - не будинок для інвалідів. Лише згодом, підростаючи, я зауважила одну прикру деталь - ця жінка горбата. Настільки горбата, що з одного боку її тазобедерна кістка зрослася з ребром.\nЦього літа вона вийшла заміж.\nЩодня, двадцять п'ять років поспіль, вона прокидалася о шостій, випивала два літри води, одягала лосіни, спортивний закритий купальник, і дві години робила вправи на хребет. Вправи з м'ячиком, вправи на розтяжки. У школі її звільняли з фізкультури через інвалідність. Сьогодні вона сідає на повний шпагат. Носить короткі спідниці і має дуже гарні ноги.\nПротягом життя вона двічі закохувалася. Чоловіки, яких вона любила, засипали її компліментами, захоплювалися тим, як гарно в неї в хаті, як смачно вона готує, які дивовижні має очі, а потім одружувалися з іншими, без проблем зі здоров'ям. С. плакала, хворіла, занепадала духом, не приходила до нас по півроку. А потім оговтувалася і жила далі.\nНа минуле Різдво подруга дитинства запросила її до себе в Німеччину в гості й познайомила з одним дуже милим і спортивним вдівцем, який має червоний автомобіль і шукає хорошу дружину.\nС. вивчила за зиму німецьку, оформила всі необхідні документи, а влітку вони одружилися. Це було її маленьке власне диво, яке вона собі створила. Придбала дуже гарну золотисту сукню, яка повністю облягала фігуру. Маленький капелюшок з вуалькою. І відсвяткувала своє весілля. Того дня вони фотографувалися у Старому Львові, й так гарно обоє виглядали, що туристи думали - ця пара заробляє собі на життя, фотографуючись.\n- Сьогодні люди не хочуть ні до чого докладати зусиль, хочуть висмоктати усе з пальця. Сучасна людина - лінивий споживач, який хоче їсти що попало, не рухатися, нічого не робити, а потім каже - за які такі гріхи мені не щастить? - казала якось С. - Коли я тільки почала займатися, і вже у зрілому віці, не дитиною - мені страшенно боліла спина. Але я раділа, бо думала - вона болить, значить рівняється. А сьогодні у мого племінника скалка в пальці була - він ходив до хірурга, робив перев'язку і пив анальгетик.\nС. сама собі вирівняла хребет. Вже після тридцяти п'яти, коли всі лікарі їй сказали, що це неможливо, і навіть операцію в такому віці робити ризиковано. Старші матрони осудливо хитали головами - у її віці про душу треба думати, а не про тіло. І зневажливо дивилячись на її короткі спідниці, ковтали таблетки. І заздрили - артеріальний тиск має як молоденька, ніякого тобі каміння в жовчному, ніякого тобі ожиріння печінки і цукрового діабету. І ноги без набряклих вен.\nЯ пам'ятаю, як ми, продираючись крізь туман, йшли з кошиками збирати слимаків. Вони жили далеко, біля рова, на верболозах - смугасті, круглі, подовгасті... Найбільше було з великими круглими мушлями. Вони гуляли сім'ями в траві, і ми приземлялися біля них, зарошувалися до вух у високій траві, і збирали.\nЦе були наші діти і жили на пеньках в саду. Ми з подружкою Альонкою таких дітей зносили в садок багато - різнокольорових жаб з болота, польову руду мишку, про яку дідусь казав, що то ласка. Ласка жила в банці у веранді, ми її годували морквою і пшеницею, а одного разу банка перевернулася і ласка зникла.\nПотім бабуся зробила розгон, бо по дворі не можна було пройти, щоб не наступити на жабу чи слимака. Найбільше бабусю дратували миші - вона казала, що власних мишей, хатніх, їй вистачає, тому нема чого зносити з полів. І так грізно, як тільки могла, заборонила приносити у двір різних тварин. Ми старалися як могли не приносити. Але одного разу, коли комбайн жав пшеницю на колгоспному полі, він вирив нору із мишенятками. "Ах, які гарнюні!" - подумали ми, позбирали їх у сумку, а мишеняток було десь штук із двадцять, і сумку поставили у моєму ляльковому куточку в хаті. Там ми своє господарство підгодовували, поїли водичкою з консервної банки з-під шпротів. Аж одного разу бабуся, коли прибирала в хаті, їх знайшла. Вона взяла сумку в одну руку, кота в іншу, понесла усіх за дорогу і висипала миші на поле перед котячим носом. Вона подумала, що йому мало б смакувати. Кіт, коли побачив таку мишину зграю, перелякався і втік.\nПам'ятаю, як ми з Альонкою одного разу принесли додому здохлу пташку. Я сказала, що від холоду тваринки лише засинають, тому коли їх добре зігріти, вони прокинуться. На дворі дійсно було холодно - дощовий полуничний червень - тому все виглядало цілком логічно. Ми постелили пташці у кошичку і поставили кошичок на грубку. І забули. А коли з кошичка почали вилітати велетенські чорні мухи і в хаті постійно смерділо чимось здохлим, бабуся зазирнула в кошик і знайшла нашу пташку. Точніше, те, що від неї залишилось.\nМинулого літа приїхала Альонка з Італії. Худесенька, височезна. Вона пробувала влаштувати своє життя в Україні, пробувала-пробувала, але коли її мама в Італії захворіла на рак, Альонка зібрала речі й поїхала. Ми сиділи у тій веранді, де ласка жила в банці, мололи кавові боби у ручній старовинній кавомолці і варили каву із лимонною цедрою. Вона сказала, що це такий супер-рецепт якогось там італійського регіону. Сказала, що їй добре там. Щоправда тут вона працювала перекладачем англійської, а там - у супермаркеті товари фасує. Але там сонце, море і мама. Я сказала, що мені добре тут. Мало сонця, все більше дощ і туман. Нема моря. Але є мама. І більше в нас не було про що говорити. Ми усміхалися одна одній. І така глибока ніжність перетискала горло. Я колись так любила її усмішку. З цієї усмішки починалося літо й усі літні пригоди. З цієї усмішки починалися канікули.\nА потім ми пішли в садок, і на яблуні, яка виросла з пенька, купчилися слимаки.\n- Вони досі у вас живуть? - здивувалася Альонка.\nМоя мама працювала у центрі Львова. Такий високий будинок, з одинадцятого поверху якого видно всі львівскі дахи. Вона завжди працювала. Вона працювала так, як я ніколи в житті не буду працювати. Сьогодні, звільняючись з наступної роботи, я це роблю, щоб "не засмоктало" так, як мою маму.\nБо маму засмоктало. Так засмоктало, що усі свої дитсадочківські вечори я сиділа на резинових колесах із вихователькою дитсадка, бо дитсадок закривали, і ми чекали на вулиці, коли за мною прийдуть батьки. Вихователька курила, до неї приходив залицяльник і вони шепотілися про те, які тепер батьки безвідповідальні, і як тепер батьки залишають дітей на призволяще. А я уявляла собі замок, в якому колись буду жити і всі повмирають від заздрощів.\nМаму "засмоктало". Тата "засмоктало". Пізній соціалізм, який розвалювався на очах. Польські кольорові лахи, які де-не-де з'являлися на дітках тих підприємливих батьків, які починали їздити в Польшу, або до яких приїжджали поляки, що вважалося найкрутішим зі всього. Пізні вечори під зорями, шепіт закоханої виховательки і її хлопця, у виховательки сині тіні над очима і яскраво рожева помада - як же це гарно... У її хлопця - джінси. Модний хлопець.\nНе любила я дитсадка. А любила коли мене мама брала на роботу, у той високий будинок, з якого видно було усі дахи старого Львова. У мами на роботі було багато кольорових олівців, бо вона працювала землеупорядником і вручну малювала карти. А ще була друкарська машинка, на якій можна було друкувати букви. Я ще не вивчила букв, але мені дозволяли друкувати і потім забрати додому листок із тими надрукованими буквами. Коли я їздила до бабусі в село, я везла із собою свої друковані листки, читала з них бабусі несусвітні історії, які буцім-то там написані і бабуся казала: "Хороше".\nЛюбила я ті дахи. Все росла і любила. І дахи, і мамин кабінет, у який ми приходили з подружками з універу їсти і ксерити конспекти. Туди ми приходили набирати на компі перші курсові та перші статті. У тому кабінеті пахло жінками, духами, лаками для волосся, лаками для манікюру, шерстю, з якої вони собі в'язали светри. Фруктовими і трав'яними чаями, кавою... Тут завжди про когось пліткували, залицялися до начальника, обговорювали рецепти закруток.\nА з велетенських вікон, на яких згодом штори поміняли на жалюзі, на яких стояли зарості китайських роз, кактусів та в'юнких рослин, видно було усі львівські дахи старого міста.\nПам'ятаю, після залікової сесії і перед початком екзаменаційної ми з найкращою подружкою М. Х. зажди їздили до мене в село позасмагати на озері. Вода ще була холодною, бази відпочинку порожніми. Навколо баз відпочинку спалювали прорубаний ліс, воду чистили від осоки. Рибалили рибалки у високих гумових чоботах. Нам поміж ногами плавали мальки, яких ніхто ще не сполохав. І ми - білосніжки в купальниках з минулого сезону - попискуючи від холоду, швидко забігали у воду, хвилин десять натхненно плавали, бо як зупинишся хоч на хвилину, то задубієш. А потім, розбризкуючи навколо себе сміх і холод, вибігали на сонце.\nДо озера ми йшли пішки сім кілометрів через сосновий ліс. Колись у нас в селі були велосипеди, але коли помер дідусь, а бабусю ми забрали на зиму до Львова, велосипеди пороздавали. Один - моїй племінниці, інший забрав дядько собі. Чомусь вважали, що за зиму їх вкрадуть. Тому до озера ходили ми пішки. І це було в кайф. Навіть не так озеро, як ці пахучі прогулянки, коли ми, двоє дівчат у панджі з рушників, щоб нас не з'їли комарі, йшли через сосновий ліс і обговорювали звісно ж хлопців, які нам не дзвонили, або дзвонили, або підморгували, або ми їм морочили голову задля самоствердження.\nМ. Х. їздила до мене в село щоб схуднути. Вона мала схильність до зайвої ваги. А щоденні прогулянки до озера і назад, а також пісна їжа двічі на тиждень - моя бабуся постила - робили свою справу. Я їздила, щоб бабуся хоч трохи побула в селі. Її саму не пускали, бо мало там що з нею станеться. А з нами пускали. Такі собі вакації на трьох.\nМи просушували на дворі постіль, протоплювали і провітрювали кімнати, щоб не було сирості. Бабуся готувала свої пісні супчики з фасолі або щавлю. А вечорами ми читали дамські дитективи Платової. Тоді саме був пік моди на російські дитективи, з'явилася Донцова. Але Донцова нам ніколи не подобалася, подобалася Платова. Пам'ятаю, вона писала гарно, з настроєм.\nДвічі ми попали на сезон дощів. Увесь тиждень замість того, щоб засмагати, ми палили дрова, куталися у шерстяні коци і читали Набокова. Його книжечки були маленького формату, коштували дуже дешево, чотири гривні, і ми купували їх серійно. Бабуся читала Євангеліє біля вікна, щоб краще було видно. А щоб очі не втомлювалися, вона їх промивала час від часу медом. Потім лежала горілиць, очі їй пекли і мед витікав впереміш зі сльозами на щоки. А через якийсь час бабуся знову читала, притуливши книжку до вікна у сутінках безпробудного дощу.\nА потім бабуся померла, М. Х. вийшла заміж і переїхала в Карпати займатися туристичним бізнесом. Я ще кілька разів пробувала повторити такий травневий відпочинок заради засмаги на початку літа. Аж поки минулого року не захворіла на запалення легень.\nА сьогодні сиджу, перед моїм носом кишенькова книжечка "Захист Лужина". І кавуся пахне. І дощ безпробудний за вікном.\nВідколи я себе пам'ятаю, відтоді сова. З раннього дитинства не було для мене важчого завдання, як лягти спати вчасно. А в моєму ранньому дитинстві рекомендації батькам від фахівців-дітоводів звучали категорично - дитина має спати в дев'ять, снідати багато, вечеряти мало і головне - їсти моркву та добре проварену вівсяну кашу.\nКоли я жила в місті, з батьками, я відразу худнула. Вранці мені ніщо не смакувало, а у вечері, саме тоді, коли мій апетит зростав до шалених розмірів і хотілося з'їсти корову, я валялася в ліжку, слухала казки і намагалася заснути. Годинами я сумлінно намагалася заснути. З усієї сили. Тільки що більше я намагалася, то гірше в мене виходило. Мама казала, що треба просто очі заплющити. Але варто було заплющити очі, і казки, які мені розповідали, відразу екранізувалися. Замість того, щоб заснути, ляскала маму по руці й кричала - не так має бути у казочці. Я все бачу інакше.\nА вранці, коли я, вже вмита, одягнена, заплакана-засопляна сиділа перед тарілкою перевареної вівсянки і їла ложечку за зайчика, мені здавалося - як чудово жилося людям у голодомор. Про голодомор мені вже не раз розповідали - для порівняння, щоб я зрозуміла, що для когось моє життя це казка. Мені здавалося - лише дуже щасливі люди можуть не їсти і їх за це не сварять.\nНа літо мене привозили в село - злу, нервову, голодну, дуже худу і дуже проблемну дитину, яка майже не спить.\nМоя бабуся не знала тодішніх рекомендацій для виховання дітей. Вона дітей виховувала так само, як вирощувала розсаду - давала те, від чого росте розсада добре, і усувала все, від чого вона жовтіє. У бабусі мені дозволяли лягати опівночі, бо поки вона все зробить, нагодує тварин, прибере, розстелить - вже й пізно. Мене не змушували їсти вранці. Я вешталася по луках і болотах, слідом за жабами, котами, собаками, аж доки сама не прибігала з криком "Їсти!". І тоді бабуся мене годувала. З часом виявилося, що я люблю вівсянку, тільки сиру. І моркву люблю, але з цукром. І навіть молоко люблю, якщо воно холодне і не жирне.\nКоли батьки приїздили за мною, щоб забрати у місто, виявлялося, що я їм, поправляюся, і навіть добре сплю.\nВже старенькою, у нас вдома, коли рознервована мама сварилася на мене через те, що не роблю уроки, бабуся казала:\n- Дай їй спокій, зайде сонце і все вона зробить.\nЗаходило сонце і я все робила.\nВін мав завжди гарний настрій і запах. Носив модний одяг і замшеве взуття. Ніколи не намагався справити враження, але завжди усі залишалися під враженням. Усі мої тодішні подружки. Мені було вісімнадцять, а йому двадцять один. Він зовні нагадував Джейка Джилленхола і я, під враженням фільму "Горбата гора", підозрювала, що він прихований гей. Мав машину і їздив зі мною по озерах. А. А. був моїм другом. Мабуть тому, що так і не зміг справити на мене враження. Чогось не вистачало мені для того, щоб закохатися, якоїсь дрібнички, маленької детальки, чогось такого, що я завжди шукаю в людях і за що люблю.\nА. А. руйнував жіночі мрії і розбивав серця. Він якось так невимушено приходив у життя дівчини - такий трохи несміливий, трохи ніжний, трохи відчужений, дивився завжди в очі, не відводячи погляду, а потім ішов з життя дівчини, застібаючи байдуже ремінь на штанах, обтріпуючи пух зі свого чорного пальто і чорного волосся. І вони за ним плакали, закохані по вуха студентки на своїх тринадцятисантиметрових шпильких. Іноді ці студентки дзвонили мені - думали, раз я з ним вожуся, значить я його дівчина.\nПотім, на три роки пізніше, А. А. плакав. Він поклав голову мені на спідницю - ха, вельветову світло-голубу спідницю з мереживом, яку я сама собі пошила - і плакав. Одна з його дівчат, яку він мав так, для "фітнесу", залетіла, а в неї мама - декан факультету, на якому вчився А. А. Тато - спортсмен. Брат - боксер. Коротше, запросив мене на весілля. Я теж плакала, але не через його весілля. В ті часи хтось інший ухитрився розбити мені серце, навіть про це не здогадуючись. Така була плаксива з нас пара. Він обіцяв, що розлучиться з нею, бо інакше не зможе жити і бути щасливим.\nПам'ятаю, як палко вона його любила. Як збитий вершовий крем у десерті. Як гарячий чай взимку. Дуже любила. Вона закуповувалась заварними тістечками і постійно їла в коридорах універу, пильнуючи, коли він буде проходити мимо, щоб сказати недбало, простягаючи мішок із солодощами: "Будеш?" У цьому слові полягав сенс її тодішнього життя. Він трохи з неї піджартовував - скромна сільська дівчина, яка вирішила стати неформалкою, та в неї не зовсім вийшло - вона стала схожа на Флорісьєнту з підліткового серіалу. Хаотичне нагромадження кольорів, аксесуарів і каша в голові від нових думок, які вона почерпнула з тодішнього модного літературного журналу "Четвер", з Павіча та Ірени Карпи.\nВона затоновувала прищі дитячою присипкою - так їй хтось порадив. Логіка полягала в тому, що в дитячій присипці є цинк, а цинк корисний для шкіри. Фарбувала волосся рудою хною. Вирізала дірки в джінсах.\nОдного разу він сказав Флорісьєнті, жартома звичайно, що він бомж і збирає пляшки. І вона вирішила - жартома теж, зробити йому презент. Назбирала на смітнику пляшок з-під пива і подарувала цей цінний подарунок при всіх на лекції.\nПісля цього він її уникав. Бо відколи зрозумів, що вона також може з нього пожартувати - оминав, переходив у інший коридор, на інші сходи...\nЛюбов Флорісьєнти від цього розгоралась ще більше. Вона не могла стримуватися - кидалась йому в обійми, коли він менше за все на це чекав. Писала хамські смс, у яких обіцяла облити його смолою і підпалити, прикувати до батареї і відшмагати... Ходила на КВН, бо він грав у команді нашого факультету. Коли вона його бачила, шаленіла, червоніла і сміялася дивним тонким сміхом.\nДалі - останнє літо, випускний і все - Флорісьєнта вирішила зробити рішучий крок і освідчитися в коханні. Вона вистежила, коли його група співатиме у місцевому клубі - а, точно, він же мав ще й свою рок-групу, в університетські часи це здавалося вершиною крутості. А на концерті зрозуміла, що ноги її не несуть. Для сміливості випила горілки, потім пива, а потім подружка замовила велетенську тарілку оселедця з цибулею і Флорісьєнта сама незчулась, як все з'їла - від стресу.\nВже добре не пам'ятаю що до чого, знаю тільки що хлопець її відшив, навіть розмовляти не хотів, і потім я довго втішала Флорісьєнту, що вся справа у тих ароматах, які линули з її рота після оселедця, цибулі, пива і горілки. Якби вона пахла краще, то й результат був би іншим.\nТого літа у Флорісьєнти була депресія. Вона лікувалась від усіх вигаданих і реальних хвороб, робила собі безглузді операції, наприклад, вирівнювала перетинку всередині носа. І врешті, десь у серпні, закохалася в іншого.\nТістечка з сирим горохом\nПам'ятаю, моя бабуся дуже любила каву. Навіть коли була зовсім хворою, і нічого не їла, і лежала беззсило на ліжку. Все, чого вона хотіла - то померти і кави. Я їй запарю, а вона втягує ніздрями запах, вилазить з-під ковдри - така малесенька, крихка, як перецвіла кульбабка, і, усміхаючись на увесь свій щербатий рот, йде на кухню.\nКолись давно, коли вона жила у глибокому поліському селі, а в повоєнні роки у такій глибинці кави не можна було знайти, вона підпалювала шкірку із житнього хліба, заливала її окропом і виходила гаряча духмяна кавуся. Такого напою ще й я напилась у дитинстві, коли мені не дозволяли кофеїнових напоїв, бо після них ставала буйною і не хотіла йти в садочок.\nНасправді я не лише після кави не хотіла йти в садочок, а взагалі. Краще було б, думала собі, якби мама з татом сиділи цілими днями вдома і по черзі читали казки. Оце було б добре.\nІноді зі мною сиділа цілими днями бабуся. Вона приїздила зимою до міста, вишивала килим і пекла тістечка з сирим горохом. Найсмачніші тістечка в світі. Горох вона розквашувала у воді, терла, а потім перемішувала із джемом. Це все накладала у корзинку з тіста, або у відкритий пиріжок, або на печенько, і ставила в духовку. На смак воно здавалося горіховим.\nВже коли я виросла, у мене з'явилась В. В. і багато інших подруг, ми залітали веселою юрбою до мене в гості - продимлені цигарками. Ми всі тоді курили, а потім всі разом кинули - чи то мода перейшла, чи так подорослішали. Ми, захмелілі від власної шаленої весни, загрузали у теплому затишку бабусиної випічки. Вона тихесенько, як мишка, виходила з кухні, залишаючи нам велику миску горохових тістечок. Я варила каву - вже справжню, із мелених кавових бобів, з духмяним перцем і гвоздикою, і ми сиділи до темряви на кухні. Я нікому не розповідала, що смачні горіхові тістечка, які вони їдять, насправді з сирого гороху. Бабуся теж не розповідала. Це була наша з нею таємниця.\nУ нас із нею було дуже багато таємниць, про які ми нікому не розповідали.\nБула в мене колись подружка В. В. А я - П. П. Ідеальна пара з нас вийшла, не дарма увесь університет вважав, що ми лесбіянки. Це нас надихало на творчість, на подвиги, ми ходили за ручку, ніжно цілувалися в губки і дуже раділи, коли старші викладачі, витираючи спітніле чоло і ласолюбно облизуючи губи, шепотіли:\n- Може той-во, на каву?\nУ кожної з нас був свій старший шанувальник зі спітнілим чолом, бо ми дві протилежності - я тендітна русявка, вона нетендітна брюнетка ізчервоними губами - леді-фреш і леді-вамп.\nУ нас було безліч спільних проектів - стриптиз на парі з історії, коли ми з голими торсами скромно конспектували лекції, а один із тих спітнілих викладачів, у ліжку якого побувала не одна студентка, тремтячими руками перегортав свої нотатки, а на перерві пив валер'янку. Ще був спільний проект боротьби із не-знаю-чим, коли ми дивними гаслами пообклеювали стіни нашого факультету. Потім нас змусили те все познімати і написали догану. Були спільні пиятики, коли В. В. зі шкіри лізла, щоб показати людям, яка вона пиячка, а я потім сунула цю пиячку додому босу і просила:\n- Ти тільки відчувай, як камінчики колються, тільки відчувай.\nІ вона відповідала:\n- Колються камінчики...\nА іноді відповідала:\n- Ні, не колються.\nІ падала на тротуар.\nА потім ми закінчили університет, В. В. пішла вчитися далі, а я отримала свій перший гонорар за статтю. Ми ще бачилися, іноді спільно ходили на побачення до мого хлопця, бо у В. В. із хлопцями не складалося. Іноді я викидала сім-картку у смітник десь на іншому кінці міста, щоб хлопець не додзвонився, а вночі, так годинці о третій, починала ридати, і В. В. казала:\n- Йдемо, пошукаємо картку.\nІ ми йшли шукати картку. У піжамах, пішки. І ці нічні прогулянки - найкраще, що в нас було із В. В. Ми розмовляли про все, що завгодно, випадкові подорожні питалися, чи ми з лікарні втекли, і ми казали, що втекли. І сміялися. І любили. І жили.\nА потім стали помирати мої родичі. Спершу тато. В. В. підтримувала. Ми з нею варили макарони, і їли їх із соусами, запиваючи солодкою виноградною водою. Потім померла моя тітка. Тоді В. В. погодилася поїхати зі мною на озеро! - а для неї це суцільна катастрофа. По-перше вона не вміє плавати, по-друге вона кілька разів топилася, і по-третє, вона завжди вхитриться знайти якусь скляху на дні й порізати собі ногу. Але вона поїхала заради мене. Вона пила зелений чай - мій спосіб засмагати з зеленим чаєм, шкіра чомусь так не обгорає. Ми бавилися надувним м'ячиком у воді. Мені завжди здавалося, що вона відчуває половину того, що й я, і тому було лекше з нею.\nА потім померла моя бабуся і В. В. не витримала. Вона просто зникла. Безслідно. Так, ніби й не було.\nПобилися горнятка із того сервізу, який вона мені подарувала. Загубилися її смішні статті про шмарклі депутатів, які вона колись писала в університеті, а я зберігала. Мені вони подобалися. Нещодавно, риючись у дивані, знайшла її курсову про Горгія, і замотала у листки цієї курсової варені яйця мамі в дорогу.\nУ одній із соцмереж є її сторінка. Відколи ми розійшлися, вона закінчила ще два університети, носить досі короткі спіднички і червоні губи. Має єдиного друга.\nВбийся об стінку\nІноді мені радили таке зробити, коли я розбалакаюся\nКолись я була напрочуд говіркою, вважала за потрібне повідомляти цей світ не лише про свої думки, а й про найменші вібрації емоцій, які ще навіть не виникли. Пам'ятаю, була у нас із подружкою звичка розповідати геть усім про свою любов. Наприклад, випадковим знайомим біля пам'ятника Шевченку. Геть усі - це двоє хлопців, які приїхали працювати до Львова будівельниками, Миша - дівчина, у якої на спині була витатуювана велетенська сіра миш, і Бодя. Хто він такий - вже й не пам'ятаю. Пам'ятаю лише, що моя подруга, Флорісьєнта, вирішила поділитися своїми почуттями до місцевого неформала. Більше нічого вона про нього вона і незнала, тільки те, що любить його і що він неформал, а значить її брат його замочить. Брат не те, щоб когось мочив, але виріс у глибокій провінції (село за пару метрів від Львова), слухав шансон і вважав для себе справою честі ненавидіти неформалів.\nМиша, яка вважа себе українською націоналісткою, але розмовляла російською, бо вона не винна, що ходила три роки в російську школу, сказала, що вона його знає. Класний чувак - сказала. Один із будівельників, який принципово не мив довгого білявого волосся і вважав себе творчою людиною, пояснив, що він зазнає утисків так само, як і той неформал, якого любить Флорісьєнта. Він зазнає утисків і пише книжку - сказав.\nА Бодя... Із великим карими очима, ніжними білими щоками, сором'язливо просив дати йому номер телефону. Тільки я не давала, бо також глибоко страждала, і також через хлопця, про якого не знала нічого іншого, тільке те, що він носить червоні кеди, має на голові косички і ніколи не дивиться мені в очі. І цього було достатньо, щоб страждати.\nІ ми всі так страждали, і так сміялися, і пили бір-мікс, і смак ягід із пивом понуджував і ми думали, що нудить нас від повноти почуттів і ще чогось. І не страждав з нас усіх тільки другий будівельник - його не гнобили, він не писав книжок і вчився на юриста. Йому подобалося його життя. Флорісьєнта шепнула мені на вухо, що він якийсь самовдоволений і поверховий. Я взяла його дуже худу руку - так, за звичкою, бо руки вміють розповідати про людей, і з жахом подивилася на поколені голкою зап'ястки.\n- Все нормально, - сказав, хлопець, - це в мене лейкимія була. Але зараз все нормально.\nУлюблена осінь (10)\nПро Слов'янськ (6)\nЕнергія темряви (5)\nКохання Флорісьєнти (0)\nТістечка з сирим горохом (0)\nВ. В. (5)\nВбийся об стінку (4)


четвер, 20 січня 2022, 01:52\n“За 2020-2021 роки держава фактично отримала 8,1 млрд грн від приватизації. Якщо брати попередні, з 2012 по 2019 роки, то усього 6,5 млрд грн було отримано. Тобто, фактично це демонструє темп приватизаційних процесів. Я це називаю приватизаційною реформою”, - сказав Шмигаль.\nЗа його словами, влада минулого року активізувала процес приватизації. Тобто, додав глава уряду, окрім малої приватизації, ведеться й велика приватизація. “Більшість українських бізнесменів знають, що є вдалі приклади сьогодні. Приватизація відбувається на відкритих аукціонах через інтернет. Неможливо домовлятися, неможливо якось корупційно стимулювати ці речі. Дійсно все дуже відкрито”, - наголосив він.\nПрем’єр-міністр запросив міжнародних інвесторів, і особливо інвесторів з Хорватії, брати участь у процесах приватизації в Україні.


III тур Відкритого чемпіонату Чернівців з футзалу – SportBuk.com\nАвтор Спортбук\t Оновлено Січ 5, 2021\nЗіграно матчі третього туру відкритого чемпіонату Чернівців з футзалу.\nПеремогу в III турі святкували команди «Урожай», «ЧОЕК», «Чернівецький рятувальник», ФК «Волока» та «TOM. Studio».\n«Урожай» розгромив «Маккабі». Гравці «Урожай» вразили ворота суперників аж 10 разів! У першому таймі «Урожай» забив суперникові лише два голи, а ось у другій половині зустрічі гравці «Урожаю» розійшлись на повну. Підсумковий рахунок зустрічі – 10:1 на користь «Урожаю».\n«Урожай» – «Маккабі» – 10:1 (2:0)\n«Урожай»: Денис Купчанко, Андрій Онуфрієв, Сергій Янчик, Віталій Гончар, Олег Керчу, Андрій Савчук, Максим Ілюк, Тарас Таріца, Сергій Рибак, Денис Хандій, Ярослав Гаталяк, Юрій Головачук, Михайло Рябий.\n«Маккабі»: Юрій Генцар, Дмитро Макаренко, Вадим Лучик, Микола Таріца, Володимир Смола, Богдан Унгурян, Дмитро Дучак, Вячеслав Пантя.\nГоли: Богдан Унгурян (26) – Тарас Таріца (8,23,30), Сергій Рибак (13,27), Ярослав Гаталяк (21), Андрій Савчук (24), Максим Ілюк (30,38,40).\nПереможець в матчі «Арена» – «ЧОЕК» був зрозумілий після першого тайму.-«ЧОЕК» вирішив ще у першому таймі забила чотири голи у ворота своїх суперників. А вже у другому таймі дубль оформив Віктор Сорочан.\n«Арена» – «ЧОЕК» – 2:6 (1:4)\n«Арена»: Владислав Мельников, Дмитро Бараняк, Михайло Гураль, Дмитро Волощук, Олександр Шевчук, Дмитро Сосновський, Дмитро Унгурян, Назар Гливка, Ярослав Глущак.\n«ЧОЕК»: Ігор Стефанишин, Григорій Іванчук, Михайло Лазоряк, Ілля Сорока, Андрій Лесік, Віктор Сорочан, Віталій Сорочан, Василь Луцик, Руслан Гунчак, Віталій Ткачук, Віталій Длужанський, Олег Демидовський.\nГоли: Ярослав Глущак (14), Михайло Гураль (38) – Віктор Сорочан (5,40), Руслан Гунчак (10), Михайло Лазоряк (16), Віталій Ткачук (17), Василь Луцик (37).\nНайбільш цікавим виявився матч «ВНВ-Group» – «Чернівецький рятувальник». В першому таймі «Рятувальники» забили суперникові шість голів. Але другий тайм став справжнім сюрпризом. «ВНВ-Group» навіть мала шанс врятувати матч. У другій половині гри гравці «ВНВ-Group» вразили ворота свого суперника чотири рази. Зрештою, «Чернівецький рятувальник» зуміли втримати перевагу – 7:6.\n«ВНВ-Group» – «Чернівецький рятувальник» – 6:7 (1:6)\n«Чернівецький рятувальник»: Сергій Урсуляк, Михайло Парменов, Олександр Баланецький, Юрій Масікевич, Сергій Самборський, Вадим Українець, Вадим Попович, Юрій Гумен, Павло Головко.\n«ВНВ-Group»: Віталій Вістовський, Вадим Вістовський, Максим Беслюбняк, Андрій Філіпчук, Володимир Шородок, Віктор Ягнич, Олександр Гащук, Влад Базелюк, Максим Пенюк, Олег Савосік, Павло Віщук.\nГоли: Влад Базелюк (11,31), Андрій Філіпчук (25,35), Олександр Баланецький (34, автогол), Володимир Шородок (39) – Юрій Масікевич (4,9,17), Олександр Баланецький (7), Вадим Попович (14,27), Юрій Гумен (18).\nФК «Волока» без особливих труднощів переграв команду «Vel-team». Щоправда, «Vel-team» відкрив рахунок в матчі. Але фарту не вистачило – 5:1.\n«Vel-team» – ФК «Волока» – 1:5 (1:3)\n«Vel-team»: Олександр Карапка, Вадим Кікарош, Вадим Бута, Олег Клевчук, Віктор Молдован, Денис Бульба, Віталій Чебан, Віталій Абрамяк.\nФК «Волока»: Віталій Мотреску, Сергій Париський, Олександр Тодорович, Андрій Гордей, Геннадій Куляк, Олександр Темерівський, Вадим Пислар, Іван Молофій, Володимир Найко, Степан Маковійчук, Олександр Дележа.\nГоли: Вадим Бута (11) – Олександр Дележа (14,30), Андрій Гордей (15), Олександр Темерівський (16), Олександр Тодорович (24).\nПісля офіційного нагородження за сезон 2019/20. Срібний призер («TOM. Studio») довів, що справедливо посів торік своє місце і переграв свого опонента з рахунком – 5:2.\n«TOM. Studio» – ФК «Чернівці» – 5:2 (3:1)\n«TOM. Studio»: Ростислав Храпко, Олег Молдован, Юрій Антонюк, Сергій Максимчук, Павло Бабій, Олексій Бакалярик, Олександр Бакалярик, Денис Зачиковський, Микола Липчук.\nФК «Чернівці»: Леонід Львов, Микола Цепа, Артем Єлов, Олег Циганчук, Ігор Дончак, Роман Блажко, Сергій Купріч, Олександр Боднарчук, Артур Новотрясов.\nГоли: Сергій Максимчук (4,18,32), Микола Липчук (18), Павло Бабій (40) – Сергій Пантєєв (2), Олег Циганчук (33).\nЧемпіонат області з міні-футболу: в зонах «А», «B», «C» груповий етап завершився, зона «D» ще дограватиме


Реферат виконала: студентка гр. 331 Атанасова В.О. Національний університет “Києво-Могилянська Академія” Миколаїв – 2000 Вступ. Політична реклама являє особливу складність для розробок через свій інтенсивний характер: в її межах необхідним є досягнення цілком конкретних результатів у стислі строки. Політична реклама є також максимально вільною в плані форми і змісту, отже, політична комунікація знаходиться в особливих умовах. Виборчі технології являють собою найбільш ефективні шляхи розв’язання завдань, що існують в сучасному світі. Тому звернення до них є невідворотним – бо усі хочуть вирішувати поставлені проблеми найвдалішим способом. Додамо до цього досить агресивну форму впливу, яка зазвичай практикується під час виборів. Не менш важливим є і креативний аспект подібних повідомлень для того, щоб вони могли увійти в масову свідомість і закріпитися у ній. Особливі умови спілкування в такому ключі потребують вивчення подібного роду диркурсу як такого, що функціонує за своїми власними законами. Роль і значення впливу політичної реклами досліджується вже протягом тривалого часу. В західних джерелах (праці Е. Семпсона., М. Спілмена., Р. Фішера) дослідники звертаються здебільшого до шляхів побудови позитивного іміджу. В розробках радянських науковців (В. Житенєва, І. Мащенка) переважає дослідження політичної агітації і критика буржуазного інформаційного бізнесу. Останнім часом, щоправда, розробки проблем політичної реклами породжують нові публікації, в яких дана тема освітлюється глибоко і різнобічно. Заторкуються проблеми як побудови позитивного іміджу, так і політичної антиреклами, стратегії виборчої кампанії та маніпуювання масовою свідомістю. Показовими в цьому плані є праці Г. Почепцова. Вони подають в основному розробки проблем побудови іміджу політичного лідера, стратегій і тактики виборчих кампаній, політичної реклами та антиреклами. Антиреклама є вагомою складовою політичної, і , зокрема, виборчої боротьби. Адже, за словами Г. Почепцова, кожна виборча кампанія тільки тоді добра, коли має гідного супротивника. Політичні цінності і політичний символізм як основа впливу на масову свідомість. 1.Політичні цінності. Дослідження проблеми, пов’язаної з політичними цінностями є досить актуальним, оскільки цілком очевидно,що цінності здійснюють значний вплив на політичний процес, виступають інтегративною основою для малої і великої соціальної групи, нації. Поняття “цінність” у цьому у цьому ключі змальовує особливу реальність, що не виводиться з потреб. Потреби людей в політиці являють в структурі мотивації актуальний життєвий світ людини, вони динамічні, змінюючись відповідно до стану життєвих відносин суб’єкта. Політичні цінность представляють внутрішній світ людини. Вони відбивають не стільки динамічні аспекти індивідуального досвіду, скільки інваріантні аспекти політичного досвіду, що засвоюється індивідом. Цінність має особливий статус. “Наділяючи певний об’єкт статусом цінності, - зазначає В. Малахов, - людина ніби суб’єктивує його, визнає за ним право на власниий голос” Понадіндивідуальний характер політичних цінностей виражає таке поняття як “політична традиція” Серцевина політичної традиції – це найбільш стійкі і “живучі” політичні цінності, що передаються з покоління в покоління.\nСила традицій дуже велика, бо, вочевидь, цінності, що стали традицією, володіють умами людей на рівні несвідомого. Словами К.Г. Юнга – це колективне несвідоме. Але цей факт, безумовно, не заперечує існування свідомих переконань чи уявлень суб’єкта про цінне власне для нього, щовиражене в понятті “цінніна орієнтація”. цінніна орієнтація відноситься до тих аспектів орієнтації діяча, які пов’язують його з дотриманням певних норм, стандартів, критеріїв відбору. Специфічною рисою сучасних пострадянських суспільств є деактуалізація цінностей, коли цінності дійсного часу не витримують конкуренції з цінностями “світлого минулого”. Дані соціологічного опитування, проведеного Санкт-Петербурзьким НДІ свідяачь – до 60% респондентів розцінюють пріоритети іціннісні установки радянської доби як кращі порівняно з сучаснісними. Так само і риси “класичн” радянської людини зразка 50х – 70х років у громадськійдумці помітно виграють у порівнянні з портретом “сучасника”. Цим і користуються активно поліики лівого спрямування, обіяючи повернути радянське минуле. Під політичними цінностями розуміються не лише ідеали, але й чітко змальовані норми, узаконенні установлення, яких слід дотримуватись. При усій своїй значимості політичні цінності не можуть бути пізнаними безпосередньо. Вираженням політичних ідеалів і цінностей з різним ступенем адекватності слугують зафіксовані с політичній сфері життя предметні втілення – політичні символи. 2.Політична символіка Політичний символізм - невід’ємна частина ідеології, політики, культури. Під політичною символікою здебільшого розуміються символи, о існують і використовуються в політиці. Докладне визначення подає словник “Політологія”: “Політична символіка – це сукупність виразних засобів, що надають політичному життю,політичній дії, різним формама матеріальної політики явний, особливо очевидний або навпаки, прихований сенс.” Існує декільна класифікацій політичної символіки, проте доречно було б навести лише ті її різновиди, які використовуються найчастіше в політичній рекламі і антирекламі зокрема: Наглядно-агітаційна символіка (засоби наглядної агітації, що стосуються політичної реклами: гасла, плакати мітингуючих, передвиборчі листівки,спалювання опудал і прапорів, портрети і карикатури тощо; Політико музична символіка (гімни, революційні і народні пісні). Так, в Україні на виборах “98 використовувались популярні в радянсікий час пісні у роликах “лівих” партій, і вони ж – як в Україні, так і в Росії - для супроводу кадрів зі “злочинами комунізму” як можливими наслідками “червоного реваншу”; Люди – політичні символи (політичні лідери – Ленін, Сталін, Лінкольн, Гітлер; легендарні герої: Ілля Муромець, Робін Гуд чи навіть вигадані – дядько Сем, Петрович). В своїй президентській кампанії Єльцин активно включав проти Зюганова жупел концтаборів, розстрілів, порожніх полиць в магазинах, пов’язуючи їх з комунізмом. Хоча, суворо логічно, Зюганов мав до цього таке ж відношення, як і сам Єльцин. Але емоційно вдалося ввімкнути необхідні типи “картинок”, які зрослися саме з постаттю Зюганова. Утворився, словами нейролінгвістичних психологів (так, в політичну боротьбу долучається й НЛП) “якір”, що пов’язував появу Зюганова з певним типом інформації.\nСобі ж Єльцин забрав “картинку” реформ, прогресу, створивши поділ світу на два класи: реформістів та антиреформістів. Зюганов в результаті опинився в ролі представника менш прогресивної частини людства. А, як відомо, кожен прагне відчути себе поряд з кращими, з переможцями. Так, зіставлення “червоного кандидата” скажімо, зі Сталіним викличе здебільшого негативну реакцію, але може мати й протилежний наслідок – за умов існування у переважної більшості суспільства очікувань “твердої руки” і жорсткого порядку; Умовно-графічні символи (всілякі зірки, хрести, леви - істотна складова політичної символіки. Їх можна зустріти в поєднанні з іншими символами.) Наприклад,неповороткий російський ведмідь в замальовках західних ЗМІ; використання символічної бджілки ПРП чи зображення слона як символа однойменного передвиборчого блоку у карикатурах напередодні парламентських виборів 1998 р. в Україні; Політична мова (різноманітні мовні звороти, що використовуються в політичній сфері, зокрема, звертання: “панове”, “товарищі” чи “панове-товарищі” – з іронією); Політична мода (особливості висловлювання чи поведінки, характерні для прихильників певної політичної ідеології чи окремого політичного діяча часто використовуються у карикатурах, пародіях, сатиричних програмах, таких як «Куклы» на каналі НТВ); Символи місця і часу (звороти, такі як “сталінська епоха”, “радянські часи” тощо – як з позитивним, так і з негативним відтінком). Особливість політичної символіки – в тому, що її символи не належать до якоїсь однієї категорії. Вони не є лише природніми (хоча подібні види наявні – “ленінські місця” наприклад) і не є лише образними, за присутності іконічних моментів – у портретах, листівках, тощо. Засвоєння особистістю політичної символіки відбувається поступово – від найпростіших іконічних моментів до більш складної політичної мови. Цим також вміло користуються політичні ділки для “ідеологічної обробки”. Маніпулятивні технології. Найбільшою ж небезпекою для масової свідомості є політичне маніпулювання. Основою будь-якого маніпулювання масовою свідомістю є соціальний міф – твердження чи ідей, які сприймаються переважно на віру, без будь-якого критичного осмислення. В кожному суспільстві наявні міфи, які активно підтримуються і правлячими колами, зокрема, за допомогою ЗМІ. Так, у комуністичній системі існували такі міфи: про приватну власність як джерело зла; про обов’язковий крах капіталізму і перемогу комунізму; про провідну роль робітничого класу і комуністичної партії; про марксизм як єдино вірне вчення. З крахом комуністичної системи почали формуватися нові соціальні міфи: про капіталізм як “світле майбутнє”; про обов’язкові жертви в перехідний період; про правлячі кола і номенклатуру як уособлення демократів та реформаторів. Навіть США, які так пишаються тим, що буцімто в їх суспільстві немає ідеології мають і підтримують свої соціальні міфи, визначені Г.Шиллером: про індивідуальну свободу і особистий вибір громадян; про нейтралітет основних політичних інститутів: Конгресу, судів, ЗМІ зокрема тощо; про незмінно егоїстичну природу людини, її егоїзм і схильність до споживацтва; про відсутність в суспільстві соціальних конфліктів, експлуатації і гноблення; про плюралізм ЗМІ, які насправді контролююються великими рекламодавцями і урядом.\nТому-то українці з „Малопольскі Всходнєй” повинні, не тільки з почуття програної війни 1918 Року, але й з реальної оцінки становища як у цій дільниці, так і міжнароднього, а насамперед в ім'я рації буття українського народу як цілости, — щиро стати на становищі громадян польської держави, велич і сила якої лежать і в їхньому національному інтересі”. І точнісінько таке саме писав Голуфко в своїй статті, що її опублікувало „Слово Польске” через два тижні після його смерти: „Не дасться заперечити, що вживання українською молоддю у Східній Галичині таких злочинних засобів політичної боротьби, як убивства, напади, підпали, є подиктоване умовами ідеологічного характеру, що випливає з бажання звільнити край з-під „польської окупації”. Одначе, вся біда в тому, що окупації немає. Не можна говорити про окупацію в країні, що 600 років зв'язана з польською культурою і державою, яка не попала в татарське ярмо, а відтак не стала московською провінцією тільки завдяки кривавим оборонним змаганням усього польського народу. І сьогодні не може бути мови про окупацію в країні, де „окупанти” становлять 50 відсотків населення, складеного з усіх прошарків, починаючи від селянства, а кінчаючи на містах, в яких промисловість, торгівля, фахові знання є переважно в руках польського населення”. Таким, отже, „приятелем українського народу й української державности” був польський державно-політичний діяч Тадеуш Голуфко в світлі його власних заяв і свідчень польської преси про його погляди на українську проблему\n2. Суспільно-політичні фактори змін у складі селян УСРР у 1927-1932 рр.\n3. Марксизм-ленінізм як політична ідеологія\n5. Популізм як специфічна політична технологія\n13. Політичний іслам\n15. Суспільно-політична діяльність Костомарова\n16. "Українське питання" у політичних дискусіях 1910-1914 рр.\n47. Симон Петлюра – політичний діяч\n55. Застосування поліграфічної продукції у політичній рекламі\n56. Політичне співробітництво України та Болгарії у 1991-2006 роках\n57. Блок Юлії Тимошенко: розвиток та еволюція політичних орієнтирів\n58. Держава – головний інститут політичної системи суспільства\n59. Етапи розвитку теорії соціально-політичного конфлікту\n68. Політичні режими\n69. Політичні технології


Прогноз погоди в Харкові і Харківській області на 7 серпня | Коментарі.Харків\nЯкою буде погода в Харкові 7 серпня: дощ, гроза і шквали\n6 серпня 2021, 16:12 • Даниил Петров 5577\nУ Харківській області піде дощ\nУ Харківській області 7 серпня буде панувати малорухливий холодний фронт. Погода буде нестійка, але спекотна. Подробиці розповіли в Харківському регіональному центрі з гідрометеорології.\nУ регіоні буде мінлива хмарність і місцями короткочасний дощ з грозою. При цьому днем буде град і шквал підніметься до 15-20 м/с. Вітер південно-східний, 5-10 м/с. Температура повітря вночі протримається на температурі від 18 до 23 градусів, а вдень від 30-35 градусів.\nУ місті теж буде короткочасний дощ, гроза град і місцями шквал теж до 15-20 м/с. Температура повітря вночі від 20 до 22 градусів, а вдень від 30 до 32.\nПри цьому 7-8 серпня в лісах області переважатиме надзвичайна (5 клас) пожежна небезпека. Радіаційний стан навколишнього середовища в Харкові на 6 серпня складає 13 мкР / год.\nУ Карпатах 29 липня блискавка влучила в групу туристів. Постраждали жителі Харкова, Львова, Києва та Закарпатської області. Відзначається, що вісім туристів йшли біля гори Кругла Боржавського хребта і в якийсь момент у них вдарила блискавка. Всього постраждали чотири людини. Рятувальники швидко приїхали на місце, допомогли людям, спустили їх вниз і передали медикам.


Отримати кредит приватним підприємцям у Сімферополі, в Автономній Республіці Крим та в Україні, Ви можете через цю систему онлайн замовлення кредитів «В КРЕДИТ УКРАЇНА», в тому випадку, якщо цілком безкоштовно подати замовлення через інтернет з правого контейнера сайту. Після відправки online заявки протягом часу годин двох, дізнаєтеся про попереднє погодження по кредиту приватному підприємцю в Сімферополі і в Україні, в мить з тридцяти трьох українських банків партнерів.\nПриватні підприємці форм СПД, ФОП, ПП у Сімферополі, в Криму і в Україні, можуть взяти кредит на суму до двохсот п'ятдесяти тисяч і від п'яти тисяч гривень на будь-які цілі.\nВзяти кредити приватним підприємцям в Сімферополі і в Україні, можна у вигляді кредитної картки, споживчого кредиту, автокредитування та кредиту готівкою.\nПроцентна на місяць ставка за кредитами приватним підприємцям в партнерах банках Сімферополя та України від 1,3% до 3-х, а отримати кредит дозволяється на час від 6 місяців до 60 місяців.\nДля того щоб отримати кредити приватним підприємцям у Сімферополі, в АР Крим і в Україні, Вам буде потрібно відіслати заявку онлайн з правого блоку сайту кредитного центру . Перед тим як розіслати замовлення перевірте правильність і вірність зазначених даних і тільки потім натиснути на кнопку, тобто на якій напис «відправити заявку на кредит». Коли відіслали заявки онлайн на кредити приватним підприємцям, буде потрібно очікувати від 15 хвилин до 2 годин в робочий час, після цього наберуть оператори банків в Україні, які повідомлять відмову або згоду з кредитування. Коли банк партнер погодився дати кредит, то клієнта покличуть у найближче приміщення банку в Сімферополі і в Україні, для отримання кредиту та підписання договору на кредит.\nОнлайн кредитний центр «В КРЕДИТ УКРАЇНА» безкоштовно перенаправляє онлайн заявки на кредити приватним підприємцям в Сімферополі, в Автономній Республіці Крим та в Україні, автоматично на тридцять три українські банки. Всі наші витрати за послугами фінансують партнери банки та інші фінансові організації Сімферополя та України.\nКатегория: Кредитування у Сімферополі | (11.12.2013)


Від 3 до 6 тисяч доларів за мерця: у Києві з-під поли продавали місця на закритих кладовищах (відео)\nУ столиці викрили схему продажу місць та організації поховань на закритих кладовищах. Суми становили від 3 до 6 тисяч доларів за місце. Про це повідомили в СБУ.\n"СБУ викрила масштабні оборудки у ритуальній службі спеціалізованого КП "Спецкомбінат ПКПО". Зловмисники вимагали хабарі за виділення місць для поховання на кладовищах Києва. Суми становили від 3 до 6 тисяч доларів США за місце", - йдеться у повідомленні.\nВстановлено, що до протиправної діяльності її організатори залучили двох посередників, які представлялися працівниками столичних кладовищ, і вимагали гроші за "послуги". Задокументовано факт отримання зловмисниками 3 і 5 тисяч доларів за виділення двох місць на Лісовому кладовищі. Правоохоронці затримали одного з посередників під час одержання 6 тисяч доларів США за виділення ще одного місця для поховання.\nНаразі першому затриманому повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 27 та ч. 3 ст. 368 (прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою) Кримінального кодексу України.\nВ Офісі Генпрокурора додали, що було встановлено, що підозрюваний, виступаючи в ролі пособника посадовців КП, займався організацією поховань. За даними слідства, раніше він одержав неправомірну вигоду у сумі 8 тисяч доларів за надання послуг з організації поховання. Наразі підозрюваному обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту.\nПроводяться першочергові слідчі дії, встановлюються інші особи, причетні до вчинення кримінальних правопорушень.\nКиїв кладовище похорон хабар


Готель Ірена, Львів, Україна, Бронювання онлайн готелів у Львові, спеціальні пропозиції, Знижки в апартаментах Ірена, забронювати номер в Ірена Готелі, фото і опис номерів готеля Ірена\nГоловна - Україна - Львів - Готелі Львова - Готель Ірена\nГотель Ірена, Львів, Україна\nГотель Ірена у Львові.\nГотель Ірена розташований в затишному куточку історичної частини Львова. Будівлю готеля було відновлено і відреставровано із збереженням архітектури та стилю «сецесія», характерного для кінця 19 ст. Гармонійне поєднання висококласного сервісу, домашнього затишку і вишуканого смаку надають апартаментам неповторний стиль.\nЗупинившись у готелі Львова - Ірена Ви відчуєте затишок, який забезпечить Вам інтер'єр кімнат, витриманий у характерному для тих часів стилі. Ваш сон буде спокійним, оскільки будинок розташований у тихому районі.\nНомери готелю Ірена у Львові.\nОдномісний стандартний номер в готелі Ірена.\nУ номері: ліжко «queen», або розсувний диван з можливістю додаткового місця, телефон, телевізор із супутниковим та ефірним телебаченням, Інтернет, санвузол з душовою кабіною, туалетні аксесуари. Всі номери добре мебльовані.\nДвомісний стандартний номер в готелі Ірена.\nУ номері: ліжко «king», телефон, телевізор із супутниковим та ефірним телебаченням, інтернет, санвузол з душовою кабіною, туалетні аксесуари. Всі номери добре мебльовані.\nАпартаменти двомісні в готелі Ірена.\nНомер складається із передпокою і кімнати, ліжко «king» або два окремі ліжка «Twin» обладнана кухня (холодильник, мікрохвильова піч, електричний чайник і посуд), телефон, телевізори із супутниковим та ефірним телебаченням, інтернет, міні-бар, санвузол з душовою кабіною, туалетні аксесуари. Всі кімнати добре мебльовані.\nАпартаменти Напівлюкс в готелі Ірена.\nНомери складаються із передпокою і кімнати, ліжко «king», обладнана кухня з посудом, телефон, телевізори із супутниковим та ефірним телебаченням, інтернет, міні-бар, фен, санвузол з душовою кабіною, туалетні аксесуари. Всі кімнати добре мебльовані.\nБар в готелі Ірена.\nУ готелі Ірена працює кафе. Вам завжди можуть запропонувати страви європейської та української кухні.


Ювелірні тренди 2020: головні тенденції сезону, останні новинки, фото | Мода і стиль\nЮвелірні тренди 2020: головні тенденції сезону, останні новинки, фото\nТренди 2020 року в сегменті ювелірних виробів дуже цікаві і можна навіть сказати, що незвичайні. Далі в статті ми вам це доведемо.\nТенденції ювелірної моди\nПровідні ювелірні будинки вже представили колекції прикрас, які будуть актуальними в 2020 році.\nЗ перлами. Стилісти рекомендують не зациклюватися над загальноприйнятою думкою про те, що перли — це привілей дам постарше. Тепер його можуть носити абсолютно все. Причому підходить цей мінерал не тільки для вечірньої шкарпетки, але і повсякденному. Ви можете сміливо комбінувати сережки або кільця з перлами з рваними джинсами і укороченими кроп-топами. Сам перли може мати, як стандартні розміри, так і бути досить масивним. Форма мінералу теж зазнала змін. Ювеліри в цьому сезоні надали перлинам обриси еліпса, барок, краплі, груші, гудзики і т. д.\nЦікаво! Жіночі хустки й шарфи на весну 2020: тренди та новинки\nЗ білого золота. Свою перевагу ви можете віддати, як вишуканим прикрасам у мінімалістичному стилі, так і варіантів, декорованим стразами і фіанітами. Також можна побалувати себе і виробами з діамантами.\nЦікаво! Біле золото привертає увагу до недоліків статури. Тому, носити такі прикраси, як ланцюжка або браслети можуть дозволити собі лише худорляві дівчата. Сережок це правило не стосується.\nОб’єднані. Якщо ви не готові відмовитися від прикрас із жовтого золота, але при цьому хочете бути в тренді, рекомендуємо звернути погляд на комбіновані варіанти. Їх родзинка в тому, що для виготовлення таких виробів ювеліри використовували відразу два різних металу. Що стосується дизайну, це можуть бути прикраси з вишуканим і складним плетінням, так і варіанти з дорогоцінною інкрустацією.\nКолекція Діор 2020: що буде в тренді, тенденції моди, фото\nІдея! Ви також можете носити в одному образі відразу кілька виробів, виготовлених з різних металів. Потрібно лише грамотно підібрати прикраси, щоб разом вони виглядали гармонійно.\nЗ синіми каменями. Ще одним трендом 2020 року в сегменті ювелірних прикрас стали вироби з каменями синього і блакитного кольору. Це можуть бути прості стрази, інкрустовані в золоту чи срібну оправу. Але ось особливою популярністю будуть користуватися більш дорогі оздоби з напівкоштовним та коштовним камінням. До таких належить: азурит, апатит, аквамарин, хризоколла, флюорит, сапфір і звичайно ж блакитний діамант.\nМасивні. Зробити простий лук більш цікавим вам допоможе об’ємне прикраса. Це може бути кільце з масивними елементами декору, великі сережки або ланцюжок з незвичайним кулоном. З допомогою таких виробів ви зможете не тільки розставити акценти, але і підкреслити свій витончений смак.\nВ мінімалістичному стилі. На противагу попереднього тренду ювеліри запропонували сучасним модницям вироби з простим і лаконічним дизайном. В оформленні таких прикрас відсутні занадто яскраві деталі, що привертають увагу. Так як вони повинні виконувати функцію лише доповнює елемента способу.\nЗ елементами геометрії. У 2020 році в моді будуть і геометричні фігури, які провідні ювелірні будинки використовували для створення різних прикрас. Це можуть бути сережки з квадратними або круглими підвісками, кулон у вигляді еліпса, трикутника або сфери. Носити такі вироби слід виключно з простою однотонний одяг, щоб не перевантажити образ.\nУ вигляді тварин. Незвичайні прикраси, виконані у вигляді тигра, метелики, жучка і т. д., вже точно привернуть увагу оточуючих. Це можуть бути звичайні вироби, виготовлені зі сплаву благородних металів, так і більш ошатні варіанти з дорогоцінною інкрустацією.\nМоделі суконь для повних жінок на торжество — 20 модних фасонів [фото новинки 2016]\nЗ квітами. Шанувальниці прикрас у вигляді всіляких листків, бутонів квітів і гілочок теж не залишилися без уваги. В цьому році вони можуть побалувати себе прикрасами, для виготовлення яких використовувалися камені різних кольорів і способів огранювання. Що стосується розміру таких виробів, вони обов’язково повинні бути масивними.\nУ Z-стилі. Новомодне явище, яке включає в себе мікс відразу декількох стилів. Це може бути поєднання в одному виробі дерева і дорогоцінних металів. Також можна зустріти тканинні прикраси, декоровані діамантами та рубінами.\nВ етнічному стилі. Ювелірні прикраси, виконані в етно-тематики, не здають свої позиції вже протягом декількох років. Як стверджують стилісти, вироби, прикрашені такими орнаментами і візерунками, допомагають створити дивовижний і навіть містичний образ.\nЗ мікроелементами. Прикраси, в яких присутні невеликі елементи декору теж будуть на піку популярності. Хочемо відразу зауважити, що для виготовлення цих виробів, потрібно чимало зусиль. А більшість з них і зовсім створюються вручну. Тому, будьте готові до того, що ціна таких сережок, кулонів або браслетів буде не з дешевих.\nПершість стилісти в цьому році віддали масивних сережок. Це можуть об’ємні кліпси або підвіски, які по довжині можуть заходити аж за лінію плечей. Носити такі вироби стилісти рекомендують, як в парі, так і окремо. Також великі сережки можна комбінувати з мініатюрними моделями, тим самим створюючи трендову нині асиметрію.\nНе варто обходити стороною і сережки-кільця, які знову будуть актуальними. Допустимі будуть, як і раніше, стандартні моделі з мінімалістичним дизайном, виготовлені з благородних металів Не меншою популярністю будуть користуватися і вироби, декоровані камінням або підвісками. Розмір круглих сережок теж може бути різним.\nЯк зшити плаття на Новий рік своїми руками: ідеї і покрокове керівництво\nЯк і в минулому році, провідне місце в сегменті ювелірних прикрас зайняли вишукані тонкі ланцюжки. Вони можуть мати просте плетіння, так і досить складне. По довжині такі прикраси повинні доходити до рівня ямочки на шиї. Носити тонкі ланцюжки можна самостійно. Однак, найбільш виграшно вони будуть виглядати з невеликим кулоном.\nА ось любителькам більш креативних рішень ювеліри запропонували масивні моделі ланцюжків. В основному їх виготовляють зі срібла. Але можна зустріти і варіанти з білого або жовтого золота.\nЦікаво! Сукні 2020: новинки і тренди\nЩо стосується кольє, ви можете сміливо купувати собі моделі з штучними каменями в золотій або срібній оправі. Також можете звернути свою увагу і на варіанти з перлами і діамантами. Не заборонені і моделі з напівкоштовним камінням.\nУ 2020 році модними будуть масивні кільця, більше за зовнішнім виглядом нагадують персні. Це можуть бути вироби, декоровані камінням, перлами або об’ємним литтям. Також можна звернути увагу і на варіанти з емаллю, які виглядають не менш цікаво.\nЯкщо ж ви хочете прикупити собі більш лаконічне виріб, рекомендуємо зупинити вибір на багатошарових кільцях. Вони настільки універсальні, що легко впишуться навіть в строгий офісний дрес-код.\nТут особливих обмежень немає і ви можете обзавестися, як простий золотим ланцюжком на руку, так і об’ємним виробом, рясно прикрашеним каменями.\nВ образі такі прикраси можуть бути виконувати роль головного акценту, так і бути лише другорядним елементом.


До Дніпра з Києва прибув розмальований поїзд – Дніро News\nДо Дніпра з Києва прибув розмальований поїзд\nДо Дніпра завітав артпоїзд ГогольTRAIN.\nДо Дніпра з Києва прибув поїзд, який привіз учасників фестивалю DniPro ГогольFest. Цього року фестиваль відбудеться на трьох локаціях: на річковому вокзалі, в Dnipro Center for Contemporary Culture і на колишньому заводі К. Лібкнехта.\nГогольTRAIN складається з вагонів, які розмальовували художники зі всієї країни. У трьох фестивальних вагонах під час руху виступали музиканти та dj. Він незвичайний не тільки зовні: всередині є сцена для виступів, бар, і кінотеатр.\nНазадГрузія виключає загострення відносин з Україною через арешт Саакашвілі\nВперед“Слуги народу” у Трускавці зібрали понад 150 підписів за відставку Разумкова


Фермери Сумщини розповіли секрет вирощування високоолеїнового соняшника — КУРКУЛЬ\nФермери Сумщини розповіли секрет вирощування високоолеїнового соняшника\n24 червня 2020 115 0\nВ агрофірмі Zerne на Сумщині поступово збільшують площу під високоолеїновим соняшником — у цьому сезоні ним зайнято 730 га. Усього соняшник вирощують тут на майже 2,2 тис. га.\nПро це в ексклюзивному коментарі Kurkul.com розповів головний агроном підприємства Віктор Фаєр.\n«Технологія вирощування високоолеїнового і звичайного соняшнику в нашій компанії відрізняється, в принципі, незначною мірою. Можливо різниця буде лише в більш потужному фунгіцидному захисту. Також на посівах високоолеїнового соняшнику з осені ми не вносили комплексні добрива, натомість давали рідкі стартові добрива. Решта операцій однакова», — розповів головний агроном.\nЧитати за темою: Олег Шульгін: Маркетинг і реклама перетворюються в економічну вигоду для агрофірми\nЗа словами Віктора Фаєра, високоолеїновий соняшник більш до ураження хворобами, зокрема, білою, сірою гниллю, а також вимагає дотримання оптимальних умов сівби.\n«Важливий правильний підбір термінів посіву, адже високоолеїновий соняшник завдяки своїй генетиці любить швидше зійти. Якщо ви починаєте сіяти звичайний соняшник при прогрітті грунту до +8°С, то для цього соняшника треба чекати +12°С. Це дозволить рослинам швидко вийти і не хворіти в грунті», — пояснив Віктор Фаєр.\nКрім того, головний агроном Zerne зауважив: особливість технології живлення високоолеїнового соняшника — не «перегодувати» його стартовими добривами та дотримуватися норм азотного живлення.\n«Високоолеїновий соняшник на полях господарства ми сіяли 17 квітня. Вносили тільки карбамід із розрахунку 100 кг на 1 га або 46 кг діючої речовини та стартове рідке добриво Реаком 9:18:9 з розрахунку 30 л/га або 24 кг», — зазначив Віктор Фаєр.\nВосени на полях провели глибоке рихлення, навесні виконали ще один обробіток, закрили вологу на початку фізичної стиглості ґрунту і посіяли соняшник.\nНаприкінці травня тут провели гербіцидну обробку. У фазі 6-8 листків буде обробіток стробілуріновою групою, а у фазі зірочки — простий традиційний фунгіцид із нестробілурінової групи.\n«Стробілуріни використовуємо, щоб «розігнати» соняшник, дати йому старт. Він має розвивати кореневу систему і почне «хотіти їсти», поки будуть якісь запаси вологи в грунті. А у фазі зірочки є ризик високої засухи, високих температур і це може погано вплинути в подальшому на майбутній урожай», — поділився Віктор Фаєр.\nЩе однією гарантією високого вмісту олеїну буде дотримання просторової ізоляції від простого соняшника: відстань між посівами має бути не менше 250 м.\nЗагалом, цього року планували посіяти близько 1,2 тис. високоолеїнового соняшнику, однак, за словами виконавчого директора Zerne Олега Шульгіна, в умовах карантину через коронавірус виникли ускладнення з укладенням форвардних контрактів на цю культуру. На момент сівби на початку квітня фермери мали домовленості на майбутній урожай лише на половині запланованих площ.\nТакож у господарстві були складнощі з купівлею насіннєвого матеріалу. Виконавчий директор Олег Шульгін пояснює це тим, що все більше аграріїв регіону обирають саме високоолеїновий соняшник і відтак постачальники насіння не встигають задовольнити цей попит.\nШульгін Олег Миколайович\n2020-06-22 16:07:162020-02-10 12:47:02


Літак зламався прямо в повітрі: нова катастрофа потрясла світ, вижити не вдалося нікому | znaj.ua\nЛітак зламався прямо в повітрі: нова катастрофа потрясла світ, вижити не вдалося нікому\nПричиною катастрофи могла бути поломка, яка виникла прямо під час польоту\nЛегкий літак марки Cessna розбився в штаті Кінтана-Роо, який розташований на південному сході Мексики. При цьому на його борту знаходилося двоє людей, вижити їм не вдалося, про що повідомив телеканал Televisa.\nПовітряне судно прямувало за маршрутом з міста Плайя-дель-Кармен в Канкун, але через нетривалий час після зльоту воно впало неподалік від муніципалітету Отон-Бланко. Згідно з попередньою інформацією, причиною катастрофи могла бути поломка, яка виникла прямо під час польоту. На даний час розслідуванням трагічної події займається місцева прокуратура.\nРаніше ми писали про катастрофу за участю пасажирського літака, що сталася в аеропорту М'янми. Згідно з попередніми даними, повітряне судно з'їхало з посадкової смуги в Міжнародному аеропорту Янгона і надалі розвалилося на три частини. Як стало відомо, на момент аварії на борту були присутні 33 пасажири. В результаті події 30 осіб отримали травми різного ступеня тяжкості, при цьому 15 з них - госпіталізовані. В якості причини трагедії називають погану погоду.\nНагадаємо, раніше наголошувалося, що в Австралії стався вельми тривожний випадок. Так, студент однієї з льотних шкіл знепритомнів під час навчального польоту, катастрофи вдалося уникнути завдяки системі автоматичного пілотування. Пілот-стажер відчув головний біль і включив автопілот. Потім він знепритомнів - протягом 40 хвилин з ним не могли встановити зв'язок.\nЯк повідомляв портал "Знай.ua": на україно-румунському кордоні виявили вертоліт, що розбився. Відзначається, що скоріше за все повітряне судно перевозило контрабанду. На місці також знайшли тіло пілота. Румунська поліція висунула теорію, що вертоліт летів на низькій висоті, зачепив дерева і розбився.\nТакож "Знай.ua" писав, що авіалайнер Embraer 190 Національної авіакомпанії М'янми в міжнародному аеропорту Мандалая зробив досить жорстку посадку. За інформацією журналістів, перед посадкою пілот повідомив, що у літака не відкрилися передні шасі. Пілотові довелося зробити жорстку посадку літака використовуючи тільки задні шасі.\nОпубліковано: 14.05 07:57\nТеги: самолет, авікатастрофа, смерть, Мексика


правосуб'єктності трудового колективу, його правові можливості, конкретні права та обов'язки у галузі трудових відносин.\nСеред них участь трудових колективів у розробці колективних договорів, обговоренню їх та прийняттю по ним рішень, уповноважують профкоми підприємств підписувати ці договори; здійснювати заходи по їх виконанню, заслуховувати звіти адміністрації тапрокомів про виконання колективних договорів та т.д.\nЯк вже відмічалося громадяни можуть реалізувати своє право на працю у різних фомах й тому відповідно будуть мати дещо різний правовий статус. Але будучі стороною трудового договору, виступаючи як робітник, громадянин має


Маленькі діти дуже люблять спати з м'якими іграшками. Також вони просто обожнюють спати з великою кількістю подушок. Можна поєднати всі дитячі бажання і зшити подушку, яку прозвали котик-сплюшка. А якщо у вас є можливість пошити кілька таких подушок ваша дитина буде просто щасливий. Тим більше це бюджетний варіант іграшки. Можна навіть не витратити на це ні копійки, якщо у вас вдома є тканину і будь-який наповнювач для іграшок (це може бути поролон або синтепон від старих іграшок або подушок).\nШити буде зручно на швейній машинці, але можна зшити котика і вручну.\nЗробимо викрійку, для дрібних деталей (вушка, ніжки, ручки і хвіст) Тулуб буде досить великим, тому малюємо його прямо на тканини (на виворітній стороні, склавши тканину вдвічі). Щоб намалювати тулуб рівним потрібно намалювати половинку овалу, потім скласти тканину навпіл і вирізати. Потім вирізаємо вушка. Щоб вони виглядали симпатичніше можна зробити лицьову частину з яскравої тканини. Так само з іншої тканини вирізам деталі для ручок.\nЗшиваємо всі деталі. Ручки і ніжки зшиваємо повністю. Коли будете зшивати тулуб, залиште не шитий ділянку в районі хвоста.\nЩоб вивернути ніжки і руки ззаду робимо невеликі розрізи. Потім вивертаємо і наповнюємо синтепоном.\nВушка також трохи наповнюємо синтепоном, потім в тулуб робимо два розрізи і вставляємо туди вушка як показано на фотографії і прокладаємо строчку. Потім вивертаємо тулуб і наповнюємо синтепоном. Не потрібно набивати щільно, тулуб має бути м'яке.\nЗашиваємо розрізи на ручках і ніжках. Трохи наповнюємо синтепоном.\nБеремо дві великі гудзики і з їх допомогою пришиваємо ручки.\nНавіщо пришиваємо ніжки. Хвостик вставляємо в отвір і прокладаємо строчку.\nЗалишилося тільки зробити котику очі і ніс. Якщо ви вмієте вишивати, можна вишити оченята. Або просто намалювати чорною ручкою або маркером.\nДля прикраси можна зав'язати бантик на вушко.\nПодушка іграшка готова.


Декор для дому | МАГАЗИН\nГоловна Декор для дому\nДомашній затишок створюють деталі. Ми приготували для вас новинку сезону! Мапа світу з підсвічуванням, яка створює індивідуальність і тепло завдяки своєму світлу. Оригінальний подарунок на новосілля друзям мандрівникам, на річницю рідним, а так само для керівника від колективу. Мапа чудово доповнить будь-який інтер’єр, буде прекрасно виглядати в офісі, спальні або привертатиме увагу всіх у вашому …\nНова мапа з кріпленням на акрилі. Зовнішність, яка вдосконалена. За допомогою акрилу візуально вона вийшла більш об’ємною і набула нового, реалістичного вигляду. Доповнюючи різноманітний сучасний інтер’єр, вона буде лаконічно виглядати при будь-якому дизайні приміщення, як в одношаровому, так і в багатошаровому її типі. Прикрасить будь-який офіс, конференц-хол, ресепшн, кабінет, або ваш декор в будинку. Завдяки …\nКухня – місце затишку та тепла. Ми п’ємо чай, готуємо смачну вечерю, ведемо тихі задушевні вечірні бесіди саме на кухні. Так, чому б не зробити місце сімейних зустрічей ще більш зручним і прекрасним. Цікаві кухонні девайси роблять життя більш насиченим. Хочеться готувати, творити й експериментувати. У кожному з нас живе кулінарний геній, просто його потрібно …\nДуже гарна і зручна качалка для тіста з різними візерунками та малюнками, яка зможе зробити вашу випічку не тільки апетитною, а до того ж вишуканою при подачі. Зроблена з натурального дерева, тому ваші вироби будуть унікальні. А персоналізоване гравіювання перетворить скалку в дивовижний подарунок для мами, бабусі, подруги або колеги. Характеристики: • матеріал: береза, яка …\nКухня – місце затишку та тепла. Ми п’ємо чай, готуємо смачну вечерю, ведемо тихі задушевні вечірні бесіди, саме, на кухні. Так, чому б не зробити місце сімейних зустрічей ще більш зручним і прекрасним? Цікаві кухонні девайси роблять життя більш насиченим. Хочеться готувати, творити й експериментувати. У кожному з нас живе кулінарний геній, просто його потрібно …\nНайкраще, що ми можемо приймати і дарувати – це емоції. Мапа світу на стіну з дерева залишає тільки приємні враження в її власника. Ідеальний подарунок на новосілля, друзям-мандрівникам або річницю рідним, не банальний подарунок керівнику від колективу. Мапа чудово доповнює будь-який інтер’єр, буде привабливо виглядати в офісі, спальні або привертатиме увагу всіх у вашій вітальні. …\nСкатертина 140х220 Прованс\nСкатертина з 100% бавовни від бренду Прованс. Склад: Бавовна – 100% Ширина: 140 см Довжина: 220 см Сезон: мульти Колір: мультиколор Візерунок: квітковий Країна виробництва: Україна Вам також можуть сподобатисьПостільна білизна дитяча Cosas36Дитячий постільний комплект виконаний з натуральної преміум бавовни без додавання синтетичних волокон. Тканина не викликає алергії, добре переться і легко прасується. Розмір: простирадло …\nІкосаедр синього кольору\nДекоративний глобус в синьому кольорі на основі коркової кори дуба. Він унікальний, і атмосфера в вашому приміщенні відповідатиме йому. Такий аксесуар підійде до будь-якого дизайну та інтер’єру. Він може стати хорошим помічником у вивченні прапорів, якими ви будете відзначати країни, або свої подорожі. Також він стане хорошим подарунком для сім’ї, друзів, колег і керівництва. Характеристики: …\nДитяча коркова мапа світу\nДитяча мапа світу на корковій основі, в яку закохуються всі діти. Приємна на дотик, яскрава і дуже незвична. Різні тварини та морські жителі не залишать байдужими жодну дитину. Мапа допоможе весело вивчати географію. Ідеально пасуватиме для декору дитячої кімнати чи садочку. Оригінальний подарунок на день народження, новосілля чи Baby Shower. Характеристики: • матеріал: корка + …


На КПП "Зайцеве" вранці в автомобільній черзі чоловік помер від інфаркту (оновлено) - 112 Україна\nНа КПП "Зайцеве" вранці в автомобільній черзі чоловік помер від інфаркту (оновлено)\nЗа словами очевидців, чоловік залишився ночувати біля пункту пропуску\nНа контрольно-пропускному пункті "Зайцеве" (в напрямку окупованій території, - ред.), що поблизу Артемівська Донецької області, рано вранці сьогодні, 20 листопада, в автомобільній черзі 64-річний чоловік помер від інфаркту. Про це 112.ua повідомила прес-секретар Національної поліції в Донецькій області.\nНагадаємо, що за словами очевидців, трагедія сталася близько 4:00-6:00.\nЗгідно з повідомленням чоловік прямував з Краматорська в Донецьк. З якихось причин йому не вдалося проїхати 19 листопада через пункт пропуску і він залишився "ночувати" в черзі. Чоловік їхав у машині як пасажир. До цього чоловік переніс два інфаркти. Медики, які прибули на місце, констатували смерть.\nЗа словами очевидців, біля "Зайцевого" останнім часом збираються великі черги. У той же час, згідно з повідомленням Держприкордонслужби, за 19 листопада через "Зайцеве" пройшло 7 739 осіб та 1 291 транспортний засіб. Згідно з повідомленням, за минулу добу відзначається деяке збільшення пасажиро-транспортного потоку на окремих напрямках у порівнянні з попереднім днем. "Сьогодні вранці на КПВВ "Зайцеве" і "Георгіївка" на оформлення чекало близько 400 і 150 транспортних засобів відповідно, наступних на виїзд до неконтрольованої території. Черги автомобілів спостерігаються на КПВВ "Новотроїцьке" і "Гнутово" - 120 і 30 транспортних засобів на виїзд і 150 і 100 на в'їзд відповідно. На КПВВ "Станично-Луганське" перебувало 230 пішоходів", - йдеться в повідомленні.\nНовини за темою: Бойовики обстріляли Зайцеве з великокаліберних кулеметів і стрілецької зброї, - Матюхін\nТакож, згідно з повідомленням Держприкордонслужби за 18 листопада, вранці на КПВВ "Зайцеве" і "Георгіївка" оформлення чекали близько 500 та 200 транспортних засобів відповідно, наступних на виїзд до неконтрольованої території, чергу в зворотному напрямку становила 70 і 150 автомобілів. "Черги автомобілів спостерігаються на КПВВ "Новотроїцьке" і "Гнутово": відсутній на в'їзд і 20 на виїзд, 70 на в'їзд і 15 на виїзд відповідно. На КПВВ "Станично-Луганське" знаходилися 200 пішоходів", - наголошувалося в повідомленні.\nНовини за темою: У Зайцевому Донецької обл. знайдено вбитими двох жінок та чоловіка\n#чергу #смерть #прикордонники #автомобіль #пункт пропуску #Зайцево


Водія, який збив на смерть 29-річного тернополянина на пішохідному переході, взяли під варту : 03:01:2019 - 20 хвилин Тернопіль\nЧоловіка, який збив 29-річного тернополянина на пішохідному переході, взяли під варту без права внесення застави, повідомляють у Головному управлінні нацполіції в області.\nНагадаємо, що аварія трапилася 29 грудня близько опівночі на проспекті Злуки. Водій автомобіля Toyota Rav 4 збив тернополянина, 1991 року народження. Потерпілий переходив проїжджу частину дороги в межах пішохідного переходу. Його з травмами доправили в реанімаційне відділення. Проте врятувати життя чоловікові не вдалося.\nКермувальник іномарки також звернувся до лікарні зі скаргами на болі в районі серця. Запобіжний захід суд обрав підозрюваному 31 грудня.\nУ водія взяли кров для перевірки на вміст алкоголю та наркотичних речовин. Батьки загиблого визнані потерпілою стороною, а тому мають доступ до будь-якої інформації, що стосується розслідування.


Прокат авто Лукас-ду-Риу-Верди - Оренда авто Лукас-ду-Риу-Верди\nПрокат авто Лукас-ду-Риу-Верди\nПрокат авто у Лукас-ду-Риу-Верди\nДешевий прокат авто у Лукас-ду-Риу-Верди\nОренда авто Лукас-ду-Риу-Верди\nЗнижка в прокат автомобілів Лукас-ду-Риу-Верди можлива, якщо ви забронювали прокат автомобіля якомога швидше. Звичайно, в автомобілі все ще набагато більше вибору, тому ви можете заощадити до 15-40% ціни на прокат авто. Порівняйте оренда авто в Лукас-ду-Риу-Верди та оберіть правильний транспортний засіб для вас та замовте он-лайн. Зробіть це зручно з дому.\nБільшість компаній, що пропонують оренди автомобілів, пропонують прокат авто в Лукас-ду-Риу-Верди, щоб місце розташування автомобіля та доставка автомобіля могли бути різними. Очевидно, це слід мати на увазі, і перед бронюванням необхідно вказати, чи хочете ви взяти в оренду авто у іншій країні.\nПропонуємо оренда машин в Лукас-ду-Риу-Верди в містах, аеропортах, залізнична станція: величезний асортимент, гарантовані найкращі ціни, якісні орендовані автомобілі. За допомогою зручного та безпечного онлайн-прокату автомобіля ви можете вибрати додаткове додаткове обладнання, таке як дитяче сидіння, GPS, стійка для даху та інше. сніжні ланцюги, що підтримують зимовий транспорт.\nПрокат авто в Лукас-ду-Риу-Верди\nОренда автомобілів Лукас-ду-Риу-Верди - Оренда авто в аеропорту Бразилія\nУ Бразилія існує багато міст, які можуть орендувати автомобіль в аеропорту або навіть вибрати аеропорт для доставки автомобіля. Звичайно, у Лукас-ду-Риу-Верди ми також маємо можливість позначити місце відправлення, відмінне від місця, де знаходиться автомобіль. Так що якщо оренда авто у Лукас-ду-Риу-Верди, то Бразилія не перебуває в аеропорту, але припускаєш, що покинувши країну, ми будемо літати на повітрі, то в будь-якому випадку ви можете вибрати аеропорт призначення на прокат автомобіля в Бразилія.\nЗабронюйте онлайн-автомобіль зараз і вибирайте з кількох сайтів прокат авто в Лукас-ду-Риу-Верди, або якщо ви прибуваєте на літаку, то оренда авто Бразилія можливий в таких аеропортах, як прокат аеропортів: Іл'єус, Аракажу, Белем, Белу-Оризонті, Віторія, Гояна, Жуазейру-ду-Норті, Жуан-Пессоа, Кампу-Гранді, Кампінас, Курітіба, Куяба, Лондріна, Манаус, Масейо, Навегантіс, Натал, Петроліна, Порту-Алегрі, Порту-Велью, Ресіфі, Сальвадор, Сан-Луїс, Сан-Паулу, Флоріанополіс, Форталеза.