Ігровий автомат Keks ⋙ Грати в онлайн слот в казино PM Casino\nУсім, хто хоче повернутися в хвилини щасливого і безтурботного дитинства, варто зіграти в ігровий автомат Keks, що вже доступний в онлайн казино PM Casino. Слот нагадає вам відому казку про Колобка, який втік від усіх в пошуках пригод. Інтерфейс емулятора відмінно передає атмосферу історії, адже навіть барабани тут обертаються поруч з традиційною піччю. Під час гри гемблері також зустрінуть милу бабуню та чорного кота, випробувати удачу в багаторівневому бонусному раунді.\nОсобливості та основні характеристики слота Пічки\nФольклорні мотиви, наявністю яких може похвалитися відеослот Пічки, забезпечують швидке занурення в атмосферу казки без необхідності залишати сайт ПМ Казино. Для гри тут передбачено 5 барабанів та 9 ліній, але їх кількість можна регулювати за допомогою налаштувань слота.\nRTP (%) – 92,13 Кількість ліній – 9\nПравила гри в Keks\nЗапустити ігровий автомат можна в платному або безкоштовному демо-режимі. Гра від Igrosoft порадує звичними налаштуваннями: гравецю доступні опції встановлення кількості ліній виплат та розміру ставки. Виплати будуть нараховуватися за кожну комбінацію від трьох однакових символів на лінії.\nТематичні символи, якими переповнений популярний апарат Пічки, знайомі нам по казках. Усі вони будуть збиратися в виграшні комбінації, приносячи гравцям PM Casino призи відповідно до таблиці виплат. Виграшною стане кожен ланцюжок від трьох однакових картинок з зображенням:\nУ грі діють також спеціальні символи — Вайлд і Скаттер. Роль Дикого символу грає сам Колобок. Картинки з його зображенням підмінять будь-які інші (крім Скаттер), подарувавши ще більше оплачуваних комбінацій. Скатер у вигляді традиційної пічки розпочне бонусну гру.\nБезкоштовний режим в ігровому апараті Пічки\nКожен користувач казино може грати в слот автомат безкоштовно. Для активації цього режиму достатньо натиснути кнопку «Демо» та виконати звичні налаштування. Гра в демо-версії нічим не відрізняється від платного режиму, але вивести отримати виграші тут не вийде.\nБонусний раунд у слоті Keks\nЩоб слот онлайн Keks приніс ще більші виграші, гравцям варто взяти участь в бонусному раунді. Для його запуску вам знадобиться від трьох пічок (Скатер) на активній лінії. У призовий грі потрібно відкривати по черзі по одній з п’яти духовок. Але будьте обережні, оскільки духовка з димом завершить бонусний раунд. З кожним правильним вибором сума виграшу буде збільшуватися.\nВдале відкриття усіх духовок запустить супербонусний раунд. Ваше завдання: відшукати Колобка, спробувавши вгадати за яким із кущів він сховався. Правильна відповідь принесе вражаючий приз.\nІгровий автомат має якісну графіку та цікавий геймплей, що забезпечить яскраві емоції кожному гравцю ПМ Казино. Незважаючи на достатньо скромні бонусні можливості, слот порадує крупними виплатами.


Композиція «Зимового вечора» втрачає жорстку, непорушно-прямолінійну розчленованість, набуваючи умовний, множинний, органічний характер. Пряме і зворотний рух сенсу по всьому вірша робиться невимушеним і природним, логічний лад скрадається. Поділ згуртовує і оформляє художню єдність, простота вірші виявляється складно організованою. Подібна побудова дозволяє легко встановити механізм межстрофіческіх відносин. Строфи «Зимового вечора» виглядають внутрішньо монолітними, складеними з полустроф, як з блоків. У той же час завдяки змінним, змінному розрізу, який негайно «заживає», строфи незамкнені, вільно виникають одна з іншої, відштовхують і притягують один одного. При цьому нічого переставити не можна: все стоїть на своєму місці. Здається, наприклад, що полустрофа «Заспівай мені пісню, як синиця» (21-24) також здатна бути кінцівкою — закінчує ж вона строфу! Однак це неможливо: укорочена дистанція між повторюваними відрізками порушує домірність, звернення до няні стушевиваются, полустрофа раптом робиться дрібної для кінцівки. Вірш «не закінчується». Зате при справжній кінцівці одна тільки пара рим «подружка — кухоль» утворює композиційний пояс для двох останніх строф, підхоплюючи до того ж звуковим відповідністю мотив лачужкі.\nКомпозиційна множинність «Зимового вечора», в якій поєднуються зазначені варіанти членування (далеко, втім, не вичерпані), організує широкі смислові потенції вірші. Стають зрозумілими витоки інтерпретації НД Різдвяного: це варіанти II і III, де тузі, мороку і завивання бурі немов протистоять людське завзятість, готовність вистояти, струсивши з себе заціпеніння і почуття загубленості. Проте можна зрозуміти і основи інтерпретації С.М. Бонді. Атмосфера граничної безвиході більше залежить від варіанту 1 (основного), але тільки в тому випадку, якщо ускладненою анафорі «Вип’ємо» — «Вип’ємо з горя», що несе яскраву композиційну функцію, свідомо надати безрадісний, безнадійний сенс, якщо не приймати всерйоз, що всі -таки «Серцю буде веселіше». У той же час не можна випустити з уваги, що інтерпретацію С.М. Бонді у вищій мірі підтримує композиційна роль епітетів «ветха» і «бідна»: «ветха лачужка» та двічі «бідна юність». Мотив матеріальної і духовної знедоленості поета наполегливо звучить в «Зимовому вечорі».\nПростір існує в двох іпостасях: холодне, величезна, який виє — воно сприймається на слух, — і крихітне, закрите, ледь відмежоване від того, страшного й насідаючого. Основа змістовності вірші в цьому аспекті — вічна боротьба людини з простором, за простір. Людина мучений спрагою неосвоєного простору (Пушкін чудово показав це в кінцівці «Осені»), але часом він змушений захищатися від простору ворожого або бунтівного. У «Зимовому вечорі» тісне, замкнутий простір рятує ліричних персонажів від широкої, разомкнутого. Схематично образ простору можна представити у вигляді площини або обсягу з невизначено великими контурами (простір — ящик без стінок) і точкою в центрі. У центрі тому, що ця точка — точка зору: простір відчувається зсередини. Подібна схема простору — відношення замкнутості і разомкнутости — вельми часто зустрічається в ліриці Пушкіна, навантажуючи найширшої семантикою. Семантична свобода — загальна властивість структурних чинників, наприклад, відносини ритму і синтаксису у вірші.\nЛачужка і ліричний герой поки витримують натиск бурі і туги. Герой не один, і йому можна допомогти. Духовною підтримкою будуть пісні, які він просить заспівати. Разом з їх назвами і характеристикою, як висунуте з ящика, з’являється новий простір. У цих старовинних народних піснях воно добре і веселе. В одному випадку, казково-обширне, далеке («за морем»), в іншому — це дорога, ранок і молодість (за дівчиною «по вулиці бруківкою, по широкій стовпової» йде молодий хлопець). Сприятливий простір — нехай в уяві і ненадовго — підміняє собою темне, страшне і ревуче, протистоїть йому в свідомості героя. Тут, втім, слід зауважити, що в художньому світі будь-який простір — зображуване чи уявне — однаково «реально». Форми пісенного простору врівноважують нічний: море — площинне, вулиця — векторне.\nПісенна простір у поетичному космосі «Зимового вечора» допомагає інтерпретацій, що виключає повну безвихідь змісту. Не випадково А.Л. Слонімський, подібно НД Різдвяному, бачить у вірші «вихід з туги». «Пісні, гуртка, — продовжує дослідник, — створюють відчуття якогось домашнього затишку, на противагу бурхливої за віконцем бурі, підводять до деякого просвітління в кінцівці:« серцю буде веселіше ». У «сумною і темної халупці» точно стає світліше ».\nТим не менш неможливо вирішити до кінця, хто ж більше прав в інтерпретації «Зимового вечора» — прихильники «безпросвітності» або «просвітленості». Художній зміст виявляється недоступним для однозначного визначення. Але аналіз композиції і просторовості вірші виявляє важливі змістотворних вузли, встановлює в кожному структурному порядку зіткнення, боротьбу елементів і мотивів і в результаті відкриває той «афект, що розвивається у двох протилежних напрямках, який у завершальній точці, ніби в короткому замиканні, знаходить своє знищення ». Таким чином, «Зимовий вечір» розкриває навіть більше, ніж витоки сенсу; тут видно параметри художності, той художній механізм, який складається у конфліктності на всіх рівнях структури, в протівочувствіях, в СШИБКА простору і контрпространства. Зрештою, яким би сумним не було зміст «Зимового вечора», сприйняття естетично перетвореної почуття все одно народжує радість, нагадуючи нам про «недосяжних гармоніях».\nСподобався твір? Збережи в закладках - » Художній зміст вірша А.С. Пушкіна «Зимовий вечір». Це не складно, зате не втратиш!


– Я допоможу, але тепер у мене умова. Він мені віддає свою дочку в дружини. Або розбирайтеся самі. Амбал подзвонив господареві і передав його вимогу. Той кричав, що цей жебрак вирішив скористатися його положенням і добити до кінця. Але кричи не кричи, а час йде, він міг втратити все і тому погодився. Але про себе подумав – повернеш і зникнеш – Особлива\n– Я допоможу, але тепер у мене умова. Він мені віддає свою дочку в дружини. Або розбирайтеся самі. Амбал подзвонив господареві і передав його вимогу. Той кричав, що цей жебрак вирішив скористатися його положенням і добити до кінця. Але кричи не кричи, а час йде, він міг втратити все і тому погодився. Але про себе подумав – повернеш і зникнеш\nНа курсі Олена була найкраща студентка: грамотна, пунктуальна, вихована і до того ж дуже красива. Ідеал в сучасному світі. Багато дівчат їй заздрили, в тому числі її успіху у хлопців.\nАле вона поводила себе скромно, нікого не виділяючи з них, тому що зі школи дружила з сусідом по парті – Ігорем. Вони з дитинства були не розлий вода. Ігор в університет вступити не зміг. Але йому дуже подобалося працювати за комп’ютером, він його знав, як свої п’ять пальців.\nБатько Олени був великим бізнесменом в місті, жили вони на широку ногу. У котеджному селищі у них був найбільш примітний особняк. Але, як не дивно, елітне становище не зіпсувало характер дівчини, і це було, скоріше за все завдяки Ігорю.\nВін жив у скромній інтелігентній родині: батько автомеханік в гаражі при адміністрації міста, а мама – бухгалтер. Вони були дуже дружною і люблячою сім’єю. Ще у нього були молодші брат і сестра. Жили в центрі міста, в трикімнатній квартирі.\nУ школу, для елітних дітей він потрапив завдяки своїм знанням і тому, що батько спочатку возив главу міста, ось він і влаштував сина водія на особливих умовах. Молодші вчилися в простій школі.\nКоли батько Олени, Георгій Семенович, дізнався про стосунки дочки з цим простолюдином, на час, забувши, що він і сам син водія, наклав заборону на їх зустрічі. Але це мало допомагало, бо Олена ігнорувала всі дурні заборони батька. А у нього на дочку були свої плани.\nІгор, якось непомітно для всіх, проходячи різні курси, незабаром і сам почав вести курси з навчання в онлайн, а потім відкрив інтернет-школу програмістів. Поступово його справи пішли в гору, на нього працювала вже ціла команда і його дохід, відповідно, зростав з кожним днем.\nНезабаром Ігор купив собі окрему однокімнатну квартиру, і вони з Оленою почали зустрічатися у нього. Але всюдисущі цербери її батька вирахували їх і доповіли господареві. Він прибув з ними разом, коли Ігор допомагав Олені з її курсовою роботою.\nАмбали практично вибили двері в квартиру, і батько важливо увійшов, Олена йому крикнула, що він перейшов усі межі дозволеного. Але, його величність «грошовий мішок», бачив у дочкі тільки множення своїх капіталів, але ніяк не її щастя. Це його хвилювало найменше.\nВін її вже практично посватав, а вірніше, продав за фабрику, до якої він давно підбирався. Власником був колишній злодій, а нині еліта міста, Степанов. Його син був таємним шанувальником дочки, якому Олена дала відсіч, коли він до неї почав підкочувати. Ось татуся і домовилися, що він видасть дочку заміж за його сина Вадима. А той у подарунок їм фабрику, яку перепише на ім’я Олени.\nГеоргій Семенович сказав Ігорю:\n– Це був останній раз, коли ти залишаєшся цілим. Наступного разу, не дай бог, побачу або дізнаюся, що вона поруч з тобою, мої хлопці поламаю тебе всього. І будеш ти, потім до кінця своїх днів на відновлення свого дорогоцінного здоров’я працювати.\nОлена почала було обурюватися, але він її грубо схопив за руку і потягнув за собою. Ігорю перегородили дорогу амбали і йому нічого не залишалося, тільки з гіркотою дивитися на те, як розлючений батько веде кохану дівчину.\nМинуло кілька днів і ось пізно вночі пролунав дзвінок у двері. Ігор не питаючи – хто там, відкрив. На порозі стояла заплакана Олена. Він взяв її за руки і втягнув в квартиру.\n– Мила моя, хороша, що трапилося?\nІ Лєна йому повідала страшну для неї правду про задуми батька і цього, гидкого Степанова з його не менш гидким синочком. Вони вирішили прискорити дату весілля і призначили його через два тижні.\n– Ігор, коханий, придумай що-небудь! Якщо ти мене не врятуєш від того наркомана, я просто заподію щось собі.\n– Не говори дурниці. Я обов’язково придумаю, як нам допомогти. А ти на все погодишся?\n– Звичайно, на все.\n– А якщо я розорю твого батька? Або хакну всю його інформацію, перекачаю собі і поверну йому в обмін на тебе.\n– Є така приказка: Для милого дружка і сережка з вушка. Мені все одно, що ти зробиш з його капіталом, я давно зрозуміла, що не в кількості грошей щастя. А щастя в любові! Ось для мене любов – це захват від усвідомлення того, що саме існування тебе в цьому світі, приносить мені велику радість. А коли я поруч з тобою, мене як в кокон тепла укутує, спокійно і затишно стає.\n– Боже мій, Лєнка, рідна, ти висловила в цих словах все моє ставлення до тебе. Як же я люблю тебе. Я все зроблю для того, щоб ми були разом. А зараз давай я проводжу додому, поки тебе не спохватилися шукати.\n– Тільки про одне прошу, будь обережний.\nЗ ранку він зібрав зі своєї команди, найнадійніших хлопців і ввів їх в курс справи, відразу попередивши, що він ні на кого не образиться, якщо хтось відмовиться від цієї авантюри. Ніхто не відмовився і до вечора цього дня, вони зламали і володіли всією інформацією не тільки батька Олени, а й Степанова.\nАле вони зробили так, щоб ніхто не подумав на них, а особливо на Ігоря. У хлопця з їх команди в передмісті жила двоюрідна сестра і він поїхав до неї і звідти, з інтернет-кафе, анонімно відправив бізнесменам повідомлення про те, що він за величезну суму поверне їм всю інформацію або продасть їх конкурентам.\nНа наступний день в двері Ігоря не тільки дзвонили, але і довбали ногами. Він відкрив, на порозі стояла юрба: батько Олени, Степанов, якийсь очкарик і амбали, які відразу скрутили хлопця. Ігор крикнув:\n– У мене немає Олени, я її з того дня не бачив, можете подивитися в квартирі.\n– Андрій, он його комп’ютер шукай інформацію – звернувся Георгій Семенович до очкарика.\n– Яку інформацію, що вам від мене треба?\n– Не корч із себе дурня, це ти всю нашу інформацію вкрав? Або ти зараз її всю повернеш або прощайся з своїм життям.\n– Так про що ви взагалі говорите, я правда, не розумію.\n– Георгій Семенович, у нього нічого немає в комп’ютері.\n– По-хорошому говори, куди злив і кому?\n– Я не знаю нічого. Але якщо хочете, можу допомогти вирахувати, куди пішла ваша інформація. Тільки мені ваш комп’ютер потрібен.\n– Без тебе розберемося.\nВони розвернулися і пішли. Але розібратися вони, звичайно ж, не могли, тому що хлопці працювали за своєю програмою, яку спеціально написали. А хлопці вже з іншого передмістя відправили повідомлення, що у них залишився один день. Того ж вечора за Ігорем приїхали від Георгія Семеновича.\n– Я допоможу, але тепер у мене умова. Він мені віддає свою дочку в дружини. Або розбирайтеся самі.\nАмбал подзвонив господареві і передав його вимогу. Той кричав, що цей жебрак вирішив скористатися його положенням і добити до кінця. Але кричи не кричи, а час йде, він міг втратити все і тому погодився. Але про себе подумав – повернеш і зникнеш.\nАле цей голодранець виявився не таким вже простаком, він зателефонував знайомому нотаріусу, щоб він приїхав до будинку Георгія Семеновича. Довелося складати угоду, нотаріус її повіз із собою і тільки після цього Ігор сів за комп’ютер. Він зробив вигляд, що дуже довго не може нічого зробити і тільки ближче до вечора, як ніби вичислив хакера.\nКоли вони приїхали за адресою, то це виявилося занедбана будова, недалеко від інтернет-кафе, де можна було підключитися до вайфай. Там біля ноутбука сидів бомж, він страшно злякався. Коли його почали допитувати, він твердив одне, йому сказав мужик, натиснути ось цю кнопку о десятій вечора і за це обіцяв десять тисяч.\nІгор тут же повернув всю інформацію власникам, очистивши при цьому ноутбук від усього зайвого. До нього підійшов Степанов і запропонував сто тисяч, і він відмовляється від Олени.\n– Ви знаєте, я не торгую почуттями. На все добре, панове бізнесмени, я за нареченою.\nІгор з Оленою виїхали з цього міста, нікому не залишивши адреси. Тому що вони побоювалися помсти цих бездушних «грошових мішків».\nТаро-прогноз на з 17 по 23 травня: завдяки своєчасним порадам цього тижня вдасться взяти долю у свої руки і з легкістю залучити в життя позитивні зміни\nГороскоп на 17 травня: можливі перепади настрою і коливання самопочуття. Варто слухати свій організм


Тепло, але стильно: важливі поради, як вибрати одяг для зими і не бути схожою на «снігову бабу» — Стиль життя — | Be healthy\nТепло, але стильно: важливі поради, як вибрати одяг для зими і не бути схожою на «снігову бабу» — Стиль життя —\n0 Фото: матеріали прес-служб\nПройшли ті часи, коли символом успіху були соболині хутра або шуби до п’ят з шиншили. Сьогодні майже всі великі Будинки мод відмовилися від натурального хутра на користь штучного і модниці всіх мастей прийняли цей незаперечний факт. Ось Ірина Шейк прогулюється з донькою Леєю і Бредлі Купером у кожушку з штучного хутра по вулицях Нью-Йорка. Ось Памела Андерсон, активістка міжнародного фонду захисту тварин PETA, пересувається по Москві в своїй вишуканій еко-шубі, незважаючи на серйозний мороз. Зірка «Ігри престолів» Мейсі Вільямс ставить на еко-хутро під леопарда, а супермодель Роузі Хантінгтон-Уайтлі, яку називають іконою стилю, здається, зовсім має в своєму гардеробі еко-шуби всіх кольорів і відтінків.\nФото: матеріали прес-служб\nСаме на кольорові шуби з штучного хутра радить звернути увагу бренд Laurèl. Такі шуби дуже легко вписуються в модний сьогодні стиль «спорт-шик». Правда, з деяким нальотом жіночності, як і у всіх образах Laurèl.\nІ, звичайно, кольорова еко-шуба — відмінний варіант для святкового образу. Мабуть, немає такого вечірнього вбрання, яке б не заграло б новими фарбами завдяки такій шубці. Причому можна вибрати як сукня в підлогу, так і майже невагомі мережива.\nСкотилися з гори\nКомбінезони — справжній тренд останніх декількох сезонів. Причому з гірськолижних схилів вони давно перекочували в гардероб міських модниць. Ті, хто ще не вирішується приєднатися до армії власниць комбінезонів, зазвичай висувають такий аргумент: для подібних штучок фігура повинна бути ідеальною, інакше замість стрункої діви з дзеркала буде дивитися як мінімум телепузик.\nТак от, сумніви в даному випадку зайві. Просто потрібно підбирати правильні комбінезони з ідеальним кроєм. Саме такі можуть підкреслити достоїнства фігури і приховати деякі недоліки (у кого їх немає?).\nMisha Combearzon — найсмішніші, зі стильними і незвичайними принтами і в той же час відмінно скроєні комбінезони. Створювачки бренду, Лія Олійник та Світу Ларіна, придумали Misha Combearzon, коли стали мамами і зрозуміли, наскільки це незручно — намагатися натягнути на себе всі теплі речі відразу, коли дитина вже готовий до прогулянці і голосно вимагає нарешті на цю прогулянку потрапити. Так і з’явилися ці комбінезони — надіваються блискавично, виглядають стильно, а захищають від вітру і холоду не гірше ваших великовагових дублянок і кожухів.\nТак, до речі, Misha Combearzon — це ще і домашні затишні комбінезони, в яких можна сміливо зустрічати новорічну вечірку, якщо вона планується домашній і дуже камерної.\n«Жасмин» на снігу\nДля юних модниць теж можна підібрати відмінні комбінезони. У бренда дитячого одягу Gulliver в колекції «Жасмин» він навіть підбитий натуральним хутром єнота.\nПрикрашає комбінезон яскравий, але ніжний квітковий принт — це не лише модний тренд сезону, але і досить ефективний прийом для створення особливого настрою на вулиці в цю холодну пору року.\nКомбінезон вдало поєднується з контрастним жовтим светром грубої в’язки. Висока горловина дозволить обійтися на прогулянці без шарфа.\nВідмінно завершить цей яскравий зимовий образ шапка-вушанка з орнаментальною плащової тканини — вона зроблена в тон з комбінезоном.\n← Fashion-гороскоп на 2019 рік: рівняємося на зірок — Стиль життя —\nЯк носити аксесуари: секрети стилю Ксенії Собчак, Вікторії Бекхем, Ріанни та інших зірок — Стиль життя — →\n5 модних міні-спідниць для зими — Стиль життя —\nАпрель 8, 2019 behealthyadmin Комментарии к записи 5 модних міні-спідниць для зими — Стиль життя — отключены\nАпрель 8, 2019 behealthyadmin Комментарии к записи 5 правил прання джинсів — Стиль життя — отключены


Спогади про майбутнє. Авангард і футуризм в інтерєрі — Людина\nСпогади про майбутнє. Авангард і футуризм в інтер’єрі\nФутуристичні проекти 60-х років минулого століття відрізнялися безмежною вірою в могутність нових технологій. Сьогодні футуризм і авангард знову входить в інтер’єрну моду як символи оптимізму, віри в майбутнє і позитивного ставлення до життя.\nЗразком раціонального інтер’єру в 60-е вважалася кабіна космонавта. Кухня, нагадує скоріше орбітальну станцію, де гаджети знаходяться на відстані витягнутої руки і мають обтічну форму — щоб не поранитися в невагомості.\nФутуристичні фантазії виявилися цілком практичним і навіть комерційним винаходом. Дизайнери проектують будинки майбутнього, інтер’єри нагадують космічних станцих, жити в яких, за їх запевненням, буде зручно і приємно.\nКіберпростір з кожним днем стає все більш правдоподібним, реальні предмети все частіше нагадують тепер комп’ютерні зображення. Інтер’єри майбутнього заповнює меблі обтічних форм, психоделічні анілінові кольору, підсилюють галюцинаторний ефект.\nРечі з яскравою виворотом нагадують про шістдесятих — з їх любов’ю до контрастів. Ліжка з відкидним верхом, крісла-трансформери — ідея трансформації меблів жива і набирає силу.\nНа зміну традиційної меблів приходять багатофункціональні блоки, виконані з матеріалів космічної індустрії — поліуретану і фібергласа за усовершествованным технологій.\nЩе один напрямок — надувна меблі, пневматика. Ця дута меблі як нагадування про дитинство. Дизайнери пропонують цілі «надувні» інтер’єри.\nУ висвітленні — неонові лампи, світлодіоди і металеві світильники. У колірній гамі — сріблястий, сірий і бежевий. А на екранах моніторів, вмонтованих в стіни, як на ілюмінаторах зорельота — зоряне небо.\nЯк вважають дизайнери, будинок майбутнього буде менше за площею, обстановка в ньому буде кардинально змінюватися набагато частіше, в ньому не буде зайвих речей і антикваріату. Архітектура і технології зіллються в одне ціле, а інженерні системи в епоху цифрової революції будуть об’єднані мультимедійно.\nМеблі стає мобільніший, а форми — органичней, що міняються в залежності від потреб тих, хто нею користується, яскравих, радісних кольорів. Дивани і крісла — нижче і м’якше, ближче до форм тіла. Гострі кути майже зникнуть, а самої меблів в інтер’єрі стане менше.\nЩо стосується матеріалів, майбутнє за синтетикою, насамперед пластиком. Новими матеріалами для виготовлення меблів стануть більш екологічні уотерборн (оббивний матеріал, при виробництві якого замість органічних розчинників використовується вода), дюрат (композит на основі поліестеру), поліуретанова смола, коріан (композит з акрилу, натуральних мінералів та пігментів), карбон (надлегкий і надміцний), техногель (що прийшов на зміну каучуку і силікону).\nЩо ж, навіть якщо частина цих зухвалих фантазій залишиться мрією, вміння мріяти завжди було рушієм прогресу.\nКороткий опис статті: футуризм в інтер’єрі Футуристичні проекти 60-х років минулого століття відрізнялися безмежною вірою в могутність нових технологій. Сьогодні футуризм і авангард знову входить в інтер’єрну моду як символи оптимізм меблів, меблі, майбутнє, майбутнього, Футуристичні, обтічну форму, мають, знаходяться, орбітальну, скоріше, станцію, гаджети, щоб, відстані, зміну, стає більш нагадують\nДжерело: Спогади про майбутнє. Авангард і футуризм в інтер’єрі


Порошенко обіцяє «відразу після виборів» звільнення Криму і блакитні шоломи ООН на Донбасі - Центр журналістських розслідувань\nГоловна » Порошенко обіцяє «відразу після виборів» звільнення Криму і блакитні шоломи ООН на Донбасі\nПрезидент Петро Порошенко пообіцяв, що відразу після президентських виборів Крим буде повернутий Україні, на Донбасі будуть розміщені блакитні шоломи - місія миротворців під егідою ООН. У травні 2014 року після перемоги на виборах Порошенко також давав гучну обіцянку завершити Антитерористичну операцію на Сході країни «за години», хоча війна на Донбасі досі триває.\nПро свої першочергові кроки у разі перемоги на виборах Порошенко заявив в інтерв’ю телеканалу «Україна», повідомляє Центр журналістських розслідувань.\n«Ні на які торги, ні на які підкилимні домовленості Україна ніколи не піде. І Крим буде повернуто Україні. Ми зробимо все можливе, щоб це було зроблено якнайшвидше, одразу ж після президентських виборів. Бо ви чули неодноразові заяви Путіна, що до президентських виборів цього робитися не буде, бо він дуже сподівається, що буде обраний будь-хто, крім Порошенка, для того, щоб нова українська влада приповзла на колінах і подарувала йому Крим. Моя позиція – не дочекаються. Ми звільнило Крим», – сказав президент.\nВін додав, що для цього Україна нарощує військову потужність, зміцнює міжнародну солідарність, забезпечує економічне зростання.\n«Те саме буде з Донбасом. Я не виключаю, що одразу після виборів у нас буде прогрес по блакитним шоломам (миротворча місія під егідою ООН на окупованій частині території Донбасу – ред.). Наголошую, що юрисдикція спеціальної моніторингової місії ОБСЄ – це не тільки Донбас, але і Крим. І ми маємо абсолютно чіткий план, буквально потижнево, що ми маємо робити для цього», – повідомив Петро Порошенко.\nВін також подякував Меджлісу кримськотатарського народу за підтримку. «Окремо хотів би до них звернутися – вірте, ми будемо боротися за те, щоб звільнити Крим. Ми ніколи жодного дня не забуваємо про вас. І ми пишаємося вашою боротьбою. Разом ми точно переможемо», – сказав президент.\n26 травня 2014 року, на другий день після позачергових виборів президента Петро Порошенко заявив, що АТО на Донбасі має бути «більш ефективною і проведена в більш короткі терміни», а частини і підрозділи силовиків повинні мати краще озброєння, амуніцію. «Антитерористична операція не може і не буде тривати два-три місяці. Вона повинна і буде тривати години», – сказав він.\n23 серпня 2018 року Порошенко був змушений вибачитись за обіцянку закінчити АТО на Донбасі в лічені години, дану в травні 2014 року. «Тепер вже не так важливо, в якому контексті були сказані ті слова,не важлива і образність заяви. Люди сприйняли її як можливість завершити війну дуже і дуже швидко. Шкодую, що породив завищені очікування. Щиро перепрошую, що подав надію, яка не здійснилася», – зазначив він. За словами Порошенка, для нього це «серйозний урок обережного та відповідального ставлення до своїх слів і обіцянок».\nТеги: повернення Криму, вибори президента, Донбас, Крим, миротворці ООН, Петро Порошенко


Бульдог Драммонд - Business Law Electronic Resource\nNo Comments on Бульдог Драммонд\nБульдог Драммонд. Роман. Лондон, 1920 рік.\nHerman Cyril McNeile, MC, commonly known as Cyril McNeile and publishing under the name H. C. McNeile or the pseudonym Sapper\nБульдог Драммонд (англ. Bulldog Drummond) - літературний персонаж, створений «Сапером» (псевдонім Германа Сирила Макнейла, 1888-1937). Головний герой серії романів, вперше опублікованих в період з 1920 по 1954 роки. Вважається одним із прототипів Джеймса Бонда.\nУ грудні 1918 року і в той самий день, коли британська кавалерійська дивізія увійшла в Кельн з розгорнутими прапорами і граючими оркестрами, які зображували завойовників переможеної нації, керуючий готелю Nationale в Берні отримав лист. Зміст листа, здавалося, дещо спантеличив його, тому що, прочитавши лист двічі, він подзвонив у дзвіночок на столі, щоб викликати свою секретарку. Майже відразу ж двері відчинилися, і в кімнату увійшла молода француженка.\n“Месьє задзвонив?” Вона стояла перед робочим столом керуючого, чекаючи вказівок.\n“Чи доводилося колись зупинятися у нашому в готелі людині, яку звуть Ле Конт де Гай?” Він відкинувся на стільці і подивився на неї крізь пенсне.\nСекретарка трохи задумалася, а потім похитала головою.\n“Не наскільки я пам’ятаю”, – сказала вона.\n“Чи знаємо ми щось про нього? Чи він коли-небудь тут обідав, чи займав приватну кімнату?”\nЗнову секретарка похитала головою.\n“Я про це нічого не знаю”.\nМенеджер передав їй лист і мовчки чекав, поки вона його прочитає.\n“На перший погляд, це дивне прохання невідомої людини”, – зауважив він, коли вона поклала лист на стіл. “Вечеря на чотири персони; не шкодувати жодних витрат. Вина вказані, а якщо їх немає в готелі, то їх потрібно купити деінде. Окрема кімната рівно о пів на восьму. Гості повинні запитати номер X”.\nСекретарка згідно кивнула.\n“Це навряд чи може бути розіграш”, – зауважила вона після короткого мовчання.\n“Ні.” Менеджер задумливо постукав ручкою по зубах. “Але якби це було б так, це те виявилося б для нас задорого. Я хотів би знати, хто цей граф де Гай”.\n“Він схожий на француза”, – відповіла вона. Потім після паузи: “Вважаю, вам доведеться поставитися до цього серйозно?”.\n“Я повинен”. Він зняв пенсне і поклав його на стіл перед собою. “Чи не могли б Ви одразу покликати до мене метродотеля?”.\nЯкими б не були побоювання керуючого, їх, звичайно ж, не поділяв метрдотель, коли він залишив офіс после отримання інструкцій. Війна і скудні пайки не сприяли якомусь особливо прибутковому бізнесу в його сфері; і запропонований прийом здавався багато обіцяючим. Більше того, він був людиною, яка любила свою роботу, і підготовка прийому вже була радістю самою по собі. Поза сумнівом, він особисто зустріне трьох гостей і таємничого графа де Гай; він особисто побачить, що їм немає на що жалітися з приводу підготовки сервірованого обіду.\nОтже, близько двадцяти хвилин на восьму метрдотель кружляв навколо швейцара, керуючий – навколо метрдотеля, а секретар – навколо обох. У двадцять п’ять хвилин прийшов перший гість…\nЦе був незвичайного вигляду чоловік у великій шубі, що неймовірно нагадувала рибу тріску.\n“Я хочу, щоб мене відвели в кімнату X”. Секретарка француженка мимоволі напружилась, коли метрдотель догідливо ступив вперед. Яким би космополітичним не був готель, навіть зараз вона не могла чути німецьку мову без внутрішнього тремтіння відрази.\n“Бош”, – пробурмотіла вона з огидою до керуючого, коли перший прибувший зник за розпашними дверями в кінці холу. Сумно, що керуючий, цей гіднний чоовік, більше був стурбований тим, щоб потиснути незнайомцю руку, доводячи, що його лист був належним чином сприйнятий, ніж будь-якими міркуваннями про національність гостя.\nМайже відразу після цього прибули другий і третій учасники прийому. Вони зайшли не разом, і що здалося керуючому незвичайним, так це те, що вони явно були незнайомі один з одним.\nПерший – високий худорлявий чоловік із обскубаною бородою і парою проникливих очей – запитав гугнявим тоном, аж ніяк не нечутним, де кімната X. Коли він заговорив, другий – маленький товстий чоловік, що стояв прямо за ним, помітно здригнувся та кинув пташиний погляд на промовця. Потім на огидній французькій мові він також попросив кімнату X.\n“Він не француз”, – схвильовано сказала секретарка керуючому, коли метрдотель вивів з холу цю не підходящу пару. “Цей останній був ще одним Бошем”.\nКеруючий задумливо крутив пенсне між пальцями.\n“Двоє німців та американець”. Він виглядав трохи наляканим. “Будемо сподіватися, що вечеря сподобається всім. Інакше…”\nАле які б страхи він не мав щодо меблювання у кімнаті X, їх йому не судилося вимовити. Поки він говорив, двері знову розчинились, і ввійшов чоловік з товстим білим шарфом на шиї, загорнутим так, щоб майже повністю закрити обличчя. М’який капелюх був натягнутий на вуха, і все що керуючий міг стверджувати стосовно зовнішності прибульця – це була пара глибоко посаджених, сталево-сірих очей, які, здавалося, пронизували його наскрізь.\n“Ви отримали мого листа сьогодні вранці?”.\n“Мсьє ле Конт де Гай?” Керуючий догідливо вклонився і потер руки. – Усе готово, і Ваші гості вже прибули.\n“Добре. Я відразу пройду до кімнати”.\nМетрдотель ступив вперед, щоб зняти з нього пальто, але граф відмахнувся від нього.\n“Я зніму його пізніше”, – коротко зауважив він. “Проведіть мене в кімнату”.\nСлідуючи за своїм провідником, він окинув поглядом вітальню. За винятком двох або трьох літніх жінок сумнівної національності і чоловіка з американського Червоного Хреста, тут не було нікого; і, проходячи через розпашні двері, він повернувся до метрдотеля.\n“Непоганий бізнес?” запитав він.\nНі – бізнес напевно не був добрим. Метрдотель був балакучий. Бізнес ніколи не був таким бідним на його пам’яті …. Але слід було сподіватися, що вечеря сподобається месьє ле Конту …. Він особисто опікувався нею …. Також вина.\n“Якщо я буду задоволений, Ви не пошкодуєте про це”, – коротко сказав граф. “Але запам’ятайте одну річ. Після того, як принесуть каву, я не хочу, щоб мене турбували ні за яких обставин”. Метрдотель зупинився, коли підійшов до дверей, і граф повторив останні кілька слів. “Ні за яких обставин”.\n“Будьте впевнені, месьє ле Конт …. Я особисто подбаю про це ….”\nГоворячи це, він відчинив двері, і граф увійшов. Не можна сказати, що атмосфера в кімнаті була приємною. Троє мешканців дивилися один на одного у ворожому мовчанні, і коли граф увійшов, вони одностайно перевели на нього свої підозрілі погляди.\nЯкусь мить він стояв нерухомо, оглядаючи кожного по черзі. Потім він ступив вперед ….\n“Добрий вечір, джентльмени, – він все ще говорив по-французьки, – Ваша присутність для мене велика честь”. Він повернувся до метрдотеля. “Нехай вечерю подадуть рівно через п’ять хвилин”.\nЗ поклоном метрдотель вийшов із кімнати, і двері зачинилися.\n“Протягом цих п’яти хвилин, джентльмени, я пропоную представитися вам, а ви один одному”. Говорячи це, він зняв пальто і капелюх. “Справу, яку я хочу обговорити, ми відкладемо, з вашого дозволу, до кави, коли нас не потурбують”.\nВ мовчанні троє гостей чекали, поки він розмотає товстий білий шарф; потім, з неприхованою цікавістю, вони вивчили свого господаря. На вигляд він був вражаючим. У нього була коротка темна борода, а в профіль обличчя його було суворим і орлиним. Очі, що так вразили керуючого, тепер здавалися холодними сіро-блакитними; густе каштанові волосся, злегка поцятковані сивиною, було зачесане назад з широкого чола. Його руки були великими і білими; не жінкоподібними, але вправними і рішучими: руки чоловіка, який знав, чого він хотів, знав, як цього домогтися, і домігся цього. Навіть для самого поверхневого спостерігача організатор бенкету був людиною влади: людиною, здатним приймати миттєві рішення і виконувати їх …\nІ якщо для поверхневого спостерігача це було очевидно, то для трьох чоловіків, які стояли біля вогню і спостерігали за ним, це було більш ніж очевидно. Вони були тим, чим вони були, просто тому, що вони не були поверхневими служителями людства; і кожен з них, дивлячись на свого господаря, розумів, що він перебуває в присутності великої людини. Цього було досить: великі люди не посилають дурних запрошень на обід людям з міжнародною репутацією. Не мало значення, яку форму приймає його велич – у величі були гроші, великі гроші. А гроші були їх життям ….\nГраф спершу звернувся до американця.\n“думаю, містер Хокінг», – зауважив він по-англійськи, простягаючи руку. ” радий, що Вам вдалося приїхати”.\nАмериканець потиснув простягнуту руку, а двоє німців подивилися на нього з несподіваним інтересом. Як людина, яка очолює великий американський бавовняний фонд, статки якого в мільйони більше, ніж він міг порахувати, він мав право на їх повагу …\n“Це я, граф”, – відповів мільйонер своїм гугнявим тоном. “Мені цікаво дізнатися, чим я зобов’язаний цьому запрошенню”.\n«Все в свій час, містер Хокінг», – посміхнувся ведучий. «Я сподіваюся, що обід задовільно заповнить цей час».\nВін повернувся до більш високого з двох німців, який без шуби більше скидався на тріску, ніж будь-коли.\n“Герр Штайнеманн, чи не так?” На цей раз він говорив по-німецьки.\nЧоловік, чий інтерес до німецького вугілля був не менше відомий, ніж інтерес Хокінга до бавовни, натягнуто вклонився.\n“А, гер фон Грац?” Граф повернувся до останнього члена компанії і потиснув руку. Хоча ім’я фон Граца в сфері торгівлі сталлю в Центральній Європі було менш відомим, ніж будь-кого з двох інших, він був вартий того, щоб його можна було залучити.\n“Що ж, джентльмени, – сказав граф, – перш ніж ми сядемо за обід, мені, мабуть, буде дозволено сказати кілька вступних слів. Народи світу останнім часом зробили неперевершену дурість, можна сказати, що спектакль закінчено. Останнє, що я хотів би зробити, це обговорювати війну, за винятком того, що стосується нашої сьогоднішньої зустрічі тут. Містер Хокінг – американець, ви двоє джентльменів – німці. – Граф злегка посміхнувся, – не маю національності. Вірніше сказати, у мене все національності. Абсолютно космополітичний … Панове, війну вели ідіоти, а коли ідіоти діють у великому масштабі, то настав час втрутитися розумним людям … У цьому сенс цього маленького обіду … Я стверджую, що ми, четверо чоловіків, досить інтернаціональні, щоб ігнорувати будь-які дурні і дріб’язкові почуття до цієї країни і до тієї країни, і дивитися на світ зараз тільки з однієї точки зору, нашої власної точки зору.\nВиснажений американець хрипко посміхнувся.\n“Після обіду моєю метою буде, – продовжував граф, – спробувати довести вам, що у нас спільна точка зору. А поки – давайте просто зосередимося на благочестивій надії, що Hôtel Nationale не отруїть нас своєю їжею?”\n“Я вважаю, – зауважив американець, – що ви непогано володієте мовами, граф”.\n“Я вільно розмовляю чотирма мовами – французькою, німецькою, англійською та іспанською”, – відповів граф. “Крім того, мене можуть зрозуміти в Росії, Японії, Китаї, країнах Балканського півострова і … Америці”.\nЙого усмішка, коли він говорив, позбавляла слова будь-якої підозри в образі. В наступний момент метрдотель відкрив двері, і четверо чоловіків сіли обідати.\nТреба визнати, що середньостатистична господиня, яка прагне зробити обід вдалим, була б в таємниці перелякана загальною атмосферою в кімнаті. Американець, накопичивши свої мільйони, також накопичив травлення такого екзотичного і ніжного характеру, що сухі сухарі і вода Віші були межею його можливостей.\nГ-н Штайнеман належав до звичайного німецькому стану, для якого їжа священна. Він дуже багато їв і пив і, очевидно, вважав, що від нього більше нічого не потрібно.\nФон Грац щосили намагався утримати свій кінець, але, оскільки він, очевидно, знаходився в хронічному стані страху, що виснажений американець нападе на нього з насильством, не можна сказати, що він вніс великий внесок в веселість трапези.\nОтже, господареві слід віддати належне, що обід вдався. Не створюючи видимості монополії на розмову, він говорив безперервно і добре. Більш того, він говорив блискуче. Здавалося, що не було такого куточка земної кулі, де б він не побував; в той час як з більшістю місць він був так само знайомий, як лондонець з площею Пікаділлі.\nАле навіть для самих блискучих співрозмовників напруга розмови з іпохондричним американцем і двома німцями – один жадібний, а інший наляканий – є значною; і граф зітхнув з полегшенням, коли кава була подана і двері за офіціантом зачинилися.\nЗ цього моменту тема була простою – з його боку не було потрібно ніяких зусиль, щоб тримати аудиторію. Це була тема грошей – загальна пристрасть трьох його гостей. І все ж, коли він обережно відрізав кінчик своєї сигари і зрозумів, що очі інших трьох спрямовані на нього вичікувально, він знав, що найважча частина вечора попереду.\nВеликі фінансисти, як і всі інші люди, більше люблять класти гроші в кишені, ніж виймати їх. І саме це граф запропонував зробити – у великій кількості…\n“Джентльмени, – зауважив він, із задоволенням розпалюючи сигару, – ми всі бізнесмени. Тому я не збираюся бродити навкруги тієї справи, яку я повинен вам представити, але хочу відразу перейти до суті. Я сказав перед обідом, що вважаю нас досить великими, щоб викинути з голови будь-які дрібні довільні національні відмінності. Як люди, чиї інтереси є міжнародними, такі речі нижче нас. Тепер я хочу трохи уточнити це зауваження “. Він повернувся до американця справа, який з напівзакритими очима задумливо колупав в зубах. “На даному етапі, сер, я звертаюся саме до вас”.\n“Вперед,” – протягнув містер Хокінг.\n“Я не хочу торкатися війни – або її результату; але, хоча Центральні держави були перможені Америкою, Францією та Англією, я думаю, що можу висловитись за вас, джнтльмени” – він вклонився двом німцям – “коли я скажу, що ні Франція, ні Америка не хочуть іншого раунду. Англія – головний ворог Німеччини; вона ним завжди була, вона ним завжди буде “.\nОбидва німця схвально гмикнули, а очі американця ще трохи прикрилися.\n“У мене є підстави вважати, містере Хокінг, що Ви особисто не любите англійців?”\n“Здається, я не розумію, яке відношення мають до цього мої приватні почуття. Але якщо це цікавить компанію, ви правильно вважаєте”. Добре. Граф кивнув головою, ніби задоволений. “Тоді я вважаю, що ви не проти побачити Англію поваленою”.\n“Ну, – зауважив американець, – Ви можете припускати все, що захочете. Давайте выдкриємо карти”.\nГраф ще раз кивнув головою; тоді він звернувся до двох німців.\n“Тепер ви, два джентльмена, повинні визнати, що ваші плани в якійсь мірі провалилися. У вашу первісну програму не входило заняття британської армією Кельна …”\n“Війна була актом дурості”, – прогарчав герр Штайнеманн. “Ще б кілька років миру і ми б перемогли цих свиней …”\n«А тепер – вони вас побили». Граф злегка посміхнувся. “Давайте визнаємо, що війна була актом дурості, якщо хочете, але як люди бізнесу ми можемо мати справу тільки з результатом … з результатом, джентльмени, який стосується особисто нас. Обидва ви, джентльмени, досить патріотичні, щоб обурюватися присутністю англійської армії в Кельні я не сумніваюся. А Вам, містере Хокінг, не подобаються англійці з особистих причин … Але я не збирався апелювати до фінансистів вашій репутації за підтримкою мого плану на таких підставах … Досить того, що ваші особисті пристрасті збігаються з тим, що я збираюся запропонувати вам – поразкою Англії … ураженням цідковитим і повним, більшим ніж якби вона програла війну … ..”\nЙого голос трохи знизився, і троє слухачів інстинктивно нахилились до нього.\n“Не думайте, що я пропоную це просто з міркувань помсти. Ми – бізнесмени, і помста варта того, щоб витратити час на неї. Це окупиться. Я не можу назвати вам цифр, але ми не з тих які працюють з тисячами або навіть сотнями тисяч. в Англії є сила, яка, якщо її правильно використовувати і направити, призведе до того, що до вас прийдуть мільйони … Зараз вона присутня в кожній країні – скована, невиразна, неузгоджена … Частково це результат війни – війни, яку розв’язали ідіоти … використовуйте цю силу, панове, координуйте її і використовуйте в своїх цілях … це моя пропозиція, ви не тільки втопчете цю прокляту країну в багнюку, але ви відчуєте смак сили, який мало хто пробував раніше … ” Граф встав, його очі горіли. “І я … я зроблю це для Вас”.\nВін повернувся на своє місце, а його ліва рука, зісковзнула зі столу і почала вистукувати барабанний дріб на коліні.\n“Це наша можливість – можливість розумних людей. У мене немає необхідних грошей: у вас є … ” Він нахилився вперед в своєму кріслі і глянув на зосереджені обличчя аудиторії. Потім він почав говорити …\nДесять хвилин по тому він відсунув стілець.\n“От моя пропозиція, панове, в двох словах. Непередбачені події, безсумнівно, відбудуться; а я все життя долав несподіване. Яка ваша відповідь?”.\nВін встав і стояв спиною до них біля вогню, і кілька хвилин ніхто не розмовляв. Кожен був зайнятий своїми думками і виявляв їх по-своєму. Американець, закривши очі, повільно і методично катав зубочистку взад і вперед у роті; Штайнеман дивився на вогонь, важко дихаючи після обіду: фон Грац ходив взад і вперед, заклавши руки за спину, насвистуючи собі під ніс. Тільки граф де Гай байдуже дивився на вогонь, як ніби йому були байдужі їхні думки. У своєму ставленні до цього моменту він дійсно висловив своє ставлення до життя. Звиклий грати з великими ставками, він тільки що роздав карти для самої грандіозної гри в своєму житті … Що до трьох чоловіків, які дивилися на руки, коли він їм сдавав, то тільки професійний злочинець міг мати задумали таку гру? Єдине питання, яке займало їх уми, полягало в тому, чи зможе він довести це до кінця. І в цьому питанні вони могли покладатися тільки на свою думку про його особистість.\nРаптом американець вийняв зубочистку з рота і витягнув ноги.\n“Є питання, яке приходить мені в голову, граф, перш ніж я прийму рішення по цій справі. Думаю, Ви зібрали всю можливу інформацію про нас, і Ви знаєте, хто ми такі, чого ми варті, і багато чого іншого. Ви збираєтесь розповісти нам трохи більше про себе? Якщо ми погодимося брати участь в цій справі, це буде коштувати нам великих грошей. Розпорядження цими грошима буде лежати на Вас. Тому – хто Ви?”\nФон Грац застиг на пів кроці і згідно кивнув; навіть Штайнеман з величезним зусиллям підняв очі на обличчя графа, коли той повернувся до них …\n«Дуже справедливе питання питання, джентльмени, і все ж це питання, на яке, на жаль, я не можу відповісти. Я не буду ображати ваш інтелект, давши вам вигадану адресу – фіктивного графа. Досить того, що я людина, чиї кошти до існування залежать від інших людей. Як ви говорите, містере Хокінг, це буде коштувати великих грошей, але в порівнянні з результатами витрати будуть укусами бліх … Я впевнений, що Ви розумієте людську природу, тому я запитую – Я що схожий на людину, яка вкрала б дитячу скарбничку, що лежить на камінній полиці , чи я більше схожий на людину яка бере перли відкриваючи сейф … Вам доведеться довіряти мені, як і мені доведеться довіряти Вам .. Вам доведеться повірити в те, що я не буду красти гроші, які Ви дасте мені в якості експлуатаційних витрат … Я повинен буду довіряти Вам в тому, що Ви заплатити мені, коли робота буде закінчена …\n“І цей платіж буде – скільки?” Гортанний голос Штайнеманна порушив тишу.\n«100 мільйонів фунтів стерлінгів – можете розділити між вами в будь-якій пропорції, на Ваш розсуд, і я отримаю оплату протягом одного місяця після завершення моєї роботи. Після цього справа перейде у ваші руки … і Ви можете залишити це прокляту країни, плазуючою в болоті … » Його очі засвітилися мстивої люттю; а потім, немов змінивши на мить зісковзнувшу маску, граф знову став чемним і ввічливим господарем. Він виклав свої умови відверто і просто: сформулював їх так, як одна достойна людина заявляє їх іншій, що має таку саму вдачу, для якої час – це гроші, а нерішучість їй невідома.\n«Погоджуйтеся або не погоджуйтеся, – альтернативи не існує». Все або нічого: і ніяка інша пропозиція не могла бути більш привабливою для трьох чоловіків, від яких залежало рішення …\n«Можливо, граф, ви будете настільки люб’язні, щоб залишити нас на кілька хвилин». Фон Грац нарешті заговорив. «Рішення складне і …»\n“А чого ж, звичайно, панове”. Граф рушив до дверей. «Я повернусь через десять хвилин. На той час ви приймете рішення – так чи інакше ».\nОпинившись у вітальні, він сів і закурив. В готелі нікого не було, за винятком однієї товстої жінок, що спала в кріслі навпроти, і граф задумався. Геній в тому, щодо читання людських умів, він відчував, що знає результат цих десяти хвилин роздумів … А потім … Що тоді? …\nУ своїй уяві він вже бачив, як його плани ростуть і поширюються, його щупальця проникають у кожен куточок великого народу – поки, нарешті, все не було готове. Він бачив себе верховним у владі, розбещеним нею – королем, самодержцем, якому досить буде поворухнути пальцем, щоб занурити своє королівство в руйнування і знищення …\nІ коли він це зробить, і країна, яку він ненавидів, виявиться в руїнах, тоді він забере свої десять мільйонів і насолоджуватиметься ними, як велика людина, що отримала велику нагороду …\nТаким чином, протягом десяти хвилин граф бачив видіння і поринув у мрії. Те, що його план принесе загибель, а можливо, і смерть, тисячам безневинних чоловіків і жінок, не викликало у нього ніяких сумнівів: він був егоїстом найвищого ступеню.\nЙого приваблювало лише те, що він побачив можливість, яка існувала, і що у нього вистачило сміливості і розуму повернути цю можливість на свою користь. Не вистачало тільки необхідних грошей … і … Швидким рухом він витягнув годинник. У них було десять хвилин … Справа була вирішена, жереб був кинутий …\nВін встав і пройшов через хол. У розсувних дверей сидів метрдотель, улесливо кланяючись …\nЗалишається сподіватися, що обід припав до душі пану Ле Конту … все вина, які він міг побажати … що він відчував себе комфортно і повернувся знову …\n“Це неймовірно”. Граф дістав гаманець. “Але ніхто ніколи не знає, можливо, я і повернуся”. Він дав офіціантові записку. «Нехай мій рахунок буде готовий відразу і переданий мені, коли я буду проходити через хол».\nБез будь-яких видимих турбот, граф пройшов по коридору в свою приватну кімнату, а метрдотель самовдоволено розглядав незвичайного виду англійську пятифунтову купюру.\nНа якусь мить граф зупинився біля дверей, і ледь помітна посмішка виникла на його вустах. Потім він відкрив їх і зайшов до кімнати ….\nАмериканець все ще жував зубочистку; Штайнеман все ще важко дихав. Тільки фон Грац змінив заняття, і він сидів за столом, курячи довгу тонку сигару. Граф зачинив двері і підійшов до каміна ….\nНу, панове, – сказав він тихо, – що ви вирішили?\nВідповів саме американець.\n“Проходить. З однією поправкою. Гроші занадто великі для нас трьох: повинен бути четвертий. Це буде двадцять п’ять мільйонів кожному”.\n“Чи маєте ви пропозиції щодо того, хто повинен бути четвертий?”\n“Так”, – коротко відповів американець. “Ці двоє джентльменів погоджуються зі мною, що це повинен бути ще один із моїх співвітчизників – щоб ми отримали однаково рівні частки.\nЧоловік, якого ми обрали, приїде до Англії через кілька тижнів – Хірам К. Поттс. Якщо ви залучите його, ви може на нас розрахувати. Якщо ні, то угода розірвана “.\nГраф кивнув, і якщо він відчув якусь досаду з цього несподіваного розвитку подій, він не подав і виду. Я знаю про містера Поттса, – тихо відповів він. “Ваш великий судновласник, чи не так?\nДобре, – сказав американець. “Давайте обговоримо деякі деталі”.\nБез сліду емоцій на обличчі граф підсунув стілець до столу. Лише коли він сів, він почав вигравати пальцями лівою руки марш на лівому коліні ….\nЧерез півгодини він увійшов в свої розкішні апартаменти в готелі «Магніфісент».\nДівчина, яка лежала біля вогню і читала французький роман, підняла очі на звук дверей. Вона нічого не сказала, тому що вираз його обличчя сказало їй все, що вона хотіла знати.\nВін підійшов до дивана і посміхнувся їй.\n«Успішно … на наших умовах. Завтра Ірма, граф де Гай вмирає, і Карл Петерсон з дочкою їде в Англію. Я думаю, він сільський джентльмен – цей Карл Петерсон. Він міг би тримати курей і, можливо, свиней. “\nДівчина на канапі піднялася, позіхаючи.\n«Mon Dieu! Яка перспектива! Свині і кури – і в Англії! Скільки часу це займе?”\nГраф задумливо подивився в вогонь.\n«Може, рік, а може, шість місяців … Це на колінах у богів …»\nВ ЯКІЙ ВІН ОТРИМУЄ ЗАПРОШЕННЯ НА ЧАЙ У CARLTON\nКапітан Х’ю Драммонд, кавалер ордену “За Видатні заслуги”, нагороджений Воєнним Хрестом колишній офіцер “Королівського Лоамширського полку”, свистів приймаючи ранкову ванну. Будучи за своєю природою веселим, цей симптом не здивував його слугу, колишнього рядового того ж знаменитого полку, який накривав сніданок в сусідній кімнаті.\nЧерез деякий час свист припинився, а музичне дзюрчання витікаючої води оголосило про завершення концерту. Це був сигнал для Джеймса Денні – колишнього денщика з квадратною щелепою – зникнути в глибині і отримати від своєї дружини нирки і бекон, які ця пречудова жінка засмажила до відказу. Але того ранку незмінний розпорядок дня був порушений. Джеймс Денні здавався стурбованим та розгубленим.\nПару раз він почухав потилицю і спантеличено подивився у вікно. І кожен раз, після короткого огляду іншого боку Хаф-Мун-стріт, він знову з усмішкою повертався до столу для сніданку.\n“Що ти виглядаєшь, Джеймс Денні?” Розгніваний голос дружини в дверях змусив його винувато обернутися. «Їх нирки готові і чекають уже п’ять хвилин”.\nЇї погляд упав на стіл, і вона увійшла в кімнату, витираючи руки об фартух.\n“Ти коли-небудь бачив таку купу листів?” сказала вона.\n“Сорок п’ять, – похмуро відповів її чоловік, – і прийде ще більше”. Він взяв газету, що лежала поруч зі стільцем, і розгорнув її.\n“Листи є результатом цього”, – загадково продовжив він, вказуючи квадратним пальцем на абзац і сунувши газету дружині під ніс.\n«Демобілізований офіцер, – повільно читала вона, – знаходячи світ неймовірно стомлюючим і нудним, вітав би відволікання уваги і розвагу. Якщо можливо, законні; але він н заперечує і проти деякого злочину, якщо він буде мати має порівняно гумористичний характер. Істотною є необхідність отримання хвилювання. Готовий розглянути питання про постійну роботу, якщо на нього справить належне враження заявник на його послуги. Дайте відповідь відразу – Box X10.”\nВона поклала газету на стілець і подивилася спочатку на чоловіка, а потім на акуратно розкладені на столі ряди листів.\n“Я називаю це аморальним”, – оголосила вона нарешті. “Справедливий політ перед обличчям Провидіння. Злочин, Денні, злочин. Не заперечуй, що ти не мав нічого спільного з такими божевільними розіграшами, мій друг, інакше ми з тобою поговоримо”.\nВона застережливо погрозила йому пальцем і повільно пішла на кухню. У дні своєї юності Джеймс Денні був трохи божевільним, і цього ранку в його очах було вираз – підозрілий блиск – який викликав старі спогади.\nЧерез мить увійшов Х’ю Драммонд. Трохи менше шести футів на зріст, він був широкий в пропорції. Його кращий друг не назвав би його красивим, але він був щасливим володарем того життєрадісного каліцтва, яке відразу вселяє довіру до нього.\nЙого ніс так і не відновився після останнього року у важкій атлетиці державної школи; його рот не був маленьким. Насправді, якщо бути точним, тільки очі рятували його обличчя від того, що в побуті відомо як “середньостатистичний”.\nГлибоко посаджені і рівні, з віями, яким позаздрили б багато жінок, вони показували чоловікові, ким він був – спортсменом і джентльменом. І поєднання цих двох речей – неперевершене виробництво.\nВін зупинився, коли підійшов до столу, і глянув на ряди листів. Його слуга, що прикинувся зайнятим в іншому кінці кімнати, крадькома спостерігав за ним і помітив посмішку, яка повільно розпливалася по обличчю Драммонда, коли він взяв два або три конверти і став переглядати листи.\n“Хто б міг подумати, Джеймс?” – зауважив він нарешті. «Боже мій! Мені потрібно буде знайти партнера”.\nЗ несхваленням в кожній зморшці її обличчя, місіс Денні увійшла в кімнату, несучи нирки, і Драммонд глянув на неї з усмішкою.\n“Доброго ранку, місіс Денні”, – сказав він. «Звідки така турбота на твоєму обличчі? Невже цей мерзотник Джеймс поводився погано?”.\nГідна жінка фиркнула. «Ні, сер – поки що, принаймні. А якщо так воно і є », – її очі бігали вгору і вниз по спині нещасного Денні, який без будь-якої на те необхідності знімав книги з полиць і складав їх назад, – то нехай він знає, – похмуро продовжила вона, – ми з ним поговоримо – як я вже сказав йому сьогодні вранці.\nВона вийшла з кімнати, пильно дивлячись на листи в руці Драммонда, і двоє чоловіків подивилися один на одного.\n“Справа в тому, що там говориться про злочин, сер, ось і все”, – сказав Денні хрипким шепотом.\n“Думає, що я збираюся збити тебе з правильного шляху, чи не так, Джеймс?”.\nTags бульдог драммонд\n← Boosting Offshore Renewable Energy for a Climate Neutral Europe → Підтримка бізнесу під час карантину (законопроекти)


Кредитний важіль – поняття, яке має на увазі співвідношення позикових коштів до власних активів, іншими словами – це пропорційне співвідношення власного і позикового капіталу. Альтернативними назвами терміна також виступають: фінансовий важіль або ливеридж, кредитне плече і т. д. Наявність кредитного плеча дає специфічний ефект – ефект використання отриманого капіталу для збільшення числа комерційних операцій при фактичній відсутності власних коштів. Результатом стає зростання прибутку особи, що скористався фінансовим важелем.\nКредитний важіль в маржинальної торгівлі\nКредитний важіль виникає лише за потреби торговцем позикового капіталу\nКредитний важіль виникає лише за потреби торговцем позикового капіталу. Фінансовий важіль трансформується в маржинальну вимогу. Воно передбачає процентне співвідношення капіталу, яким повинен володіти торговець для проведення угоди до загальної вартості проведеної операції.\nУ маржинальної торгівлі кредитний важіль має вигляд пропорції – вона показує співвідношення застави до розміру конкретного контракту. На прикладі це виглядає наступним чином: маржинальнп вимога в 20% еквівалентно плечу в розмірі 1: 5 – в цьому випадку учасник біржі може оформити контракт в 5 разів більше, ніж розмір його депозиту.\nРозрахунок ефекту кредитного важеля для підприємств\nКредитне плече не пов’язане виключно з торгівлею – підприємства також використовують інструмент фінансового важеля. В даному випадку він являє собою співвідношення позикового капіталу до активів підприємства. Будь-якому підприємству необхідно враховувати це співвідношення, щоб оцінити рентабельність і ефективність. Для цього вдаються до розрахунку ефекту кредитного важеля за такою формулою:\nЕФР = ((1 – Т) (ЕР – 1,8 * СР) – (СРСП – 1,8 * СР)) * ЗК / СК\nЕФР – показник ефекту кредитного плеча / фінансового важеля;\nТ – ставка, яка обкладає прибуток організації (розраховується як співвідношення податкових внесків до прибутку до оподаткування);\nЕР – рентабельність наявних активів;\nСРСП – середній показник розрахункової ставки відсотка по відшкодованих кредитами;\nСР – середня ставка рефінансування (за рік).\nПри розрахунку ефекту кредитного важеля в контексті діяльності підприємства враховується інфляція – це дозволяє отримати точні дані про прибуток.\nКредитний важіль Посилання на основну публікацію\nБізнес проект: визначення


Поетична спадщина Олександра Олеся – ОЛЕКСАНДР ОЛЕСЬ (1878-1944) – Українська література кінця XIX – початку XX ст ❤ - Навчання\nHome ⇒ 👍Навчання ⇒ Поетична спадщина Олександра Олеся – ОЛЕКСАНДР ОЛЕСЬ (1878-1944) – Українська література кінця XIX – початку XX ст\nПоетична спадщина Олександра Олеся – ОЛЕКСАНДР ОЛЕСЬ (1878-1944) – Українська література кінця XIX – початку XX ст\nТворчий шлях Олександра Олеся тривав понад сорок років. Літературознавці виокремлюють два періоди творчості. У перший період (1905-1921) з’явилися збірки “З журбою радість обнялась” (1907), “Поезії. Книга II” (1909), “Поезії. Книга III” (1911), якими Олесь утвердився як поет-символіст.\nНа формування естетичних смаків Олександра Олеся великий вплив мала західноєвропейська поезія, зокрема лірика таких символістів, як Стефан Малларме, Поль Верлен. Гасла з вірша “Поетичне мистецтво” П. Верлена імпонували українському поетові: “Найперше – музика у слові! // Бери із розмірів такий, / Що плине, млистий і легкий, / А не тяжить, немов закови… // Такт музики всякчас і знов! / Щоб вірш твій завше був крилатий, / Щоб душу поривав – шукати / Нову блакить, нову любов”1. Акцент на милозвучності поезії відіграв важливу роль і в художніх пошуках Олеся-символіста.\nПроте його поезія не була настільки аполітичною, як верленівська. Із французьким поетом Олександра Олеся поєднували настрої смутку і зажури. Відбувалося самовизначення митця, який власне покликання вбачав у тому, щоб відтворити чутливу душу людини, красу її помислів, утверджуючи гуманістичні ідеали. Поет відгукувався на злободенні питання часу, жив національною ідеєю, вірою у відродження України. Революційні події 1905 і 1917 рр. не залишили його байдужим. Національне відродження і проголошення Української Народної Республіки Олександр Олесь оспівав у поезіях “Воля!? Воля!?”, “Ранок, ранок! Час світання”, “Живи, Україно”. Критик Володимир Коряк писав: “Вплив поезії Олеся в часи революції був величезний. Це, власне, саме він організував свідомість тієї інтелігенції, що потім активно боролася у війську УНР проти більшовиків”.\nДругий період творчості охоплює 1921-1944 рр., які Олександр Олесь прожив у еміграції. Митця непокоїла втрата Україною державності, проблема вимушеної еміграції найкращих представників українського народу. Це засвідчують поетичні збірки “Перезва” (1921), “Минуле України в піснях. Княжі часи”, “Поезії. Книга X” (1930), “Кому повім печаль мою” (1931), “Цвіте трояндами” (1939), пройняті історіософським осмисленням долі рідного краю, ностальгією за рідною землею, патріотичним пафосом.\nТуга за Україною, роздуми про роль інтелігенції у житті народу, проблема впливу влади на митця лягли в основу цих віршів поета. Прикладом є громадянська лірика, зокрема вірш “Яка краса – відродження країни”. Це своєрідний “поклик до братів-слов’ян”, що породжує літературні перегуки з посланням Тараса Шевченка “І мертвим, і живим…”. Олександр Олесь присвятив Кобзареві поезію “В роковини Шевченка”. Митець намагається уявити, яким було б життя Т. Шевченка, якщо би він став його сучасником: “Які б вінки він сплів героям,/В як уславив би їх чин?// Він грав би в сурму перед боєм. / Боровся б сам серед руїн”. Олександр Олесь створює символічний образ Кобзаря, який у нових політичних умовах може знову опинитися на засланні, стати одним із вимушених емігрантів: “І де б він був?!.. // Чи на засланні, / Серед неораних степів, / Чи разом з нами на вигнанні / Ділив би сльози і терпів?”. Поет використовує романтичний символ орла, який неодноразово зустрічався в доробку Т. Шевченка в різних конотаціях.\nПоезія “З журбою радість обнялась” (1906) побудована на контрастах (журба/ радість, ніч/ранок, летить/спиня, спів/мовчання, мить/вічність) і передає почуття кохання й захоплення. Принцип паралелізму допомагає передати опоетизований образ коханої: “Коли цвіте весь Божий світ, / Зацвів небесною красою / Очей твоїх небесний цвіт”. Уста коханої порівнюються з “першим цвітом кохання”, “хмаркою ніжнозолотою”, а її сльози – це перли.\nПочуття ліричного героя розквітають так швидко, як природа навесні. У вірші зображено героя-мрійника, у якого душа співає. Милозвучність поезії твориться за допомогою анафор, алітерацій та асонансів ([у], [о], [а], [і], [с], [н]), недомовленості через схвильованість, що передають три крапки, риторичні запитання, вигуки: “В обіймах з радістю журба. / Одна летить, друга спиня… //І йде між ними боротьба, / І дужчий хто – не знаю я…”. На щирість почуттів указує епітет “лебединий спів”. Він символізує вірність і справжність почуттів, які непідвладні часові. Оксиморонне поєднання “З журбою радість обнялась” дало назву першій збірці митця.\nОксиморон – літературно-поетичний прийом, що полягає в поєднанні протилежних за змістом, контрастних понять, які спільно дають нове уявлення.\nВершиною інтимної лірики поета став його вірш “Чари ночі” (1904), відомий як романс (автор музики – Василь Безкоровайний). “Сміються, плачуть солов’ї /І б’ють піснями в груди: / “Цілуй, цілуй, цілуй її – / Знов молодість не буде!”. Ці рядки, повторюючись на початку та наприкінці твору, творять кільцеву композицію вірша.\nПоезія закликає цінувати кожну мить життя, берегти почуття. Вона сповнена вітаїстичними (vita – життя) нотами, хоча душу поета охоплює жаль за невпинним і завжди безповоротним летом часу. Невипадково з’являється образ Фауста, як у Гете: “І схочеш ти вернуть собі, / Як Фауст, дні минулі… / Та знай: над нас – боги скупі, / Над нас – глухі й нечулі”.\n1 Гедонізм – за визначенням античного філософа Епікура, вміння отримувати радість від фізичного життя.\nУ поезії “Чари ночі” особи автора та ліричного героя – нерозривні. Із цієї причини у вірші вжито наказові форми дієслів: “Гори!”, “Лови летючу мить життя, / Чаруйсь, хмелій, впивайся…”, “Налагодь струни золоті”.\nОбраз весни персоніфікований: “весна іде назустріч нам”, “весна бенкет справляє”. На це також вказують метафори: “ллються пахощі”, “сміються, плачуть солов’ї і б’ють піснями в груди”, “земля тремтить”.\nВажливу роль у переданні почуттів відіграє принцип паралелізму: змальовується буяння природи і сплески почуттів героя: “Поглянь, уся земля тремтить / В палких обіймах ночі, / Лист квітці рвійно шелестить, / Траві струмок воркоче”. Опис гармонії у природі надихає до ідеалу в особистому житті.\nУ XX ст. вірш “Чари ночі” став дуже популярним у виконанні народної артистки України Ніни Матвієнко.\nПоезія “О слово рідне! Орле скутий!” (1909) належить до громадянської лірики. Олександр Олесь як патріот власного діяльністю долучився до національного відродження, продовжуючи традиції Тараса Шевченка і Лесі Українки. Поет був переконаний, що слово може пробудити історичну пам’ять нації.\nВірш складається з трьох частин, які поєднуються між собою як теза, антитеза і синтез. Монолог-звертання передає біль і образу національно свідомого ліричного героя через зневажливе ставлення до української мови та байдужість співвітчизників, які рідне слово “чужинцям кинули на сміх”. Поет використовує символічні образи, поєднуючи їх із промовистими епітетами: “скутий орел”, “співочий грім”. Особливо вдалими є поєднання зорових і слухових образів: шум дерев, ревіння Дніпра, музика зір, спів степів.\nЗаклик “О слово! Будь мечем моїм! / Ні, сонцем стань!” вказує на готовність до самопожертви. Образ меча доволі часто зустрічається як у літературі (у Євгена Маланюка “Стилет чи стилос”1), так і в образотворчому мистецтві, наприклад, на іконах архангела Михаїла, як херувимів, зображують із полум’яними мечами в руках; меч є емблемою апостола Павла. Саме це слово-зброя стало символом змагання за правду, добро, поєднало в собі як матеріальну, так і духовну сфери буття.\n1 Стилет – це зброя (різновид кинджала), стилос – це перо (загострена паличка для писання на вкритій воском дощечці). Стилет – символ боротьби за волю, стилос – символ мистецтва.\n4. Який художній прийом передає настрій вірша “З журбою радість обнялась”?\n5. Визначте основну ідею поезії “Чари ночі”? За допомогою яких художніх засобів поет її виражає?\n7. Назвіть відомі вам вірші Олександра Олеся, які належать до громадянської лірики. Які проблеми вони порушують? Використовуючи метод “вільного мікрофона”, висловіться про вірші цього поета про мову.\n11. Об’єднавшись у “малі” творчі групи (3-5 осіб), підготуйте лаконічний проект “Проблема національної самосвідомості в громадянській ліриці Олександра Олеся”.\n1. Пригадайте, які символічні втілення здобуло поняття “слово” у творах відомих вам письменників. Чому Олександр Олесь порівнює слово зі скутим орлом? Чи близька поетові аналогія Лесі Українки: “слово – зброя”?\n2. Як ви розумієте вислів “пейзаж душі”? Що спільного в “пейзажі душі” ліричного героя Олександра Олеся і французького поета Поля Верлена?\nДраматичний етюд “По дорозі в Казку”\nНоваторство Олександра Олеся проявилося й у драматичних творах. Митець поєднав символістську поетику з неоромантичним змалюванням героя, що засвідчують його “Драматичні етюди” (1914).\nДраматичний етюд (фр. etude – вивчення, нарис) – невеликий, як правило, одноактний віршовий або прозовий драматичний твір, в якому представлено епізод чи фрагменти життя, а дійові особи зображуються лаконічно, пунктирно, стаючи образами-символами.\nДраматична мініатюра “По дорозі в Казку” звучить як палкий заклик до народу не зневірюватися навіть у найтяжчі моменти своєї історії, а твердо обстоювати ідеали волі та свободи. Митець актуалізував проблеми поводиря і юрби, пошуку ідеалу в символічному шуканні стежки в глухому лісі, передавши таким чином протистояння між мрією і дійсністю, сильною особистістю і натовпом. Науковці проводять паралелі між драматичним етюдом “По дорозі в Казку” та поемою “Мойсей” Івана Франка, у якій ізраїльський народ, долаючи шлях до Землі Обітованої, зневірюється у своєму поводирі й бунтує. Ні біблійний пророк, ні Франків, ні Олесів герой, на жаль, не потрапляють до омріяного краю.\nТвір Олександра Олеся “По дорозі в Казку” містить багато перегуків із творами європейських літератур, наприклад, із п’єсою “Бранд” Генріка Ібсена, в якій змальовано образ безкомпромісного державця. Ці твори об’єднує ідея, що лише віра в торжество духу і добра, стійкість очільника є запорукою поступу. Драматичний етюд Олеся своїм символізмом споріднений із драмою “Затоплений дзвін” Гергарта Гауптмана, у якій показано взаємини героїчної особистості з юрбою. Проблема “сліпоти” об’єднує драматичний етюд “По дорозі в Казку” з драмами “Сліпці”, “Синій птах” Моріса Метерлінка.\nПроблематика твору. У драматичному етюді поет порушив проблему лідера і мас, які не здатні збагнути високих ідей. Водночас автор уводить філософські мотиви, змальовуючи складний шлях людства до Казки, яку кожен уявляє по-своєму. Герої етюду Він, Дівчина, Юрба, Хлопчик – це символічні носії певних рис.\nНа це вказують і ремарки: “Убрання не має ознак нації й часу”. За допомогою прийомів художньої дифузності драматург досяг широких узагальнень, філософського трактування ролі та місця людини у світі.\nСвоєрідність побудови. Композиція драматичного етюду фрагментарна: представлено три символічні картини. У першій змальовано убоге та жалюгідне життя людей, які заблукали у лісі й живуть без сонця. Серед Юрби знайшовся Юнак, який мріє знайти дорогу до світла, тому асоціативно поєднується з образом орла: “Орли з-під хмар клекочуть і, наче дзвоном, клекотом до себе кличуть. Одних з землі здіймають, другим запалюють серця, на третіх жах наводять”.\nУ другій частині твору Юнак намагається знайти дорогу до Казки – символічної країни краси, братерства і свободи. Йому вдається зацікавити юрбу своєю ідеєю. Так починається важкий шлях народу до мрії, на підтекстовому рівні – до державності.\nТретя картина показує безсилля, втому і розчарування хисткого у своїх настроях натовпу, втрату віри і надії. Юрба відчуває ненависть до поводиря, озвіріння, що призводить до розправи над ним. Розгнівані люди залишають напризволяще побитого і знесиленого Юнака і повертаються до свого колишнього існування. Діалоги і полілоги персонажів передають змінність настроїв, адже герої уособлюють певні почуття і переживання – страх, зневіру, мрію, надію.\nОбраз Юрби в драматичному етюді Олеся змальовано як гурт безсловесних істот, це – пасивна маса без обличчя: “їм очі зав’яжи на цілий рік, вони мовчатимуть, аби їм хліб дістати можна вільною рукою. Удар їх батогом, – вони не закричать від гніву. У очі плюнь і дай їм шеляг – вони тобі устами припадуть до рук”.\nАморфна1 юрба не вірить у майбутнє, у Казку, бо цікавиться тільки матеріальними речами, живе корисливими інтересами: “Ти сам йди, а ми і тут свій вік як-небудь доживем”. Натовп лише існує, а не реалізує себе як люди по-справжньому.\nОбраз Юнака. У центрі драматичного етюду – Юнак-ідеаліст, який сповідує гуманістичний ідеал, сподівається здолати зло, розбивши закостенілість душ людей довкола і знищивши неволю. Герой має відповідне походження: син кобзаря, наділений здатністю сіяти духовність і добро, захоплювати маси натхненним словом, віщувати майбутнє. В уявленні примітивної Юрби такий психотип неспроможний принести жодної користі громаді, проте герой реалізує своє покликання, старається духовно підносити загал, вселяти в інших віру в ясний день, що настане у Казці, до якої потрібно прямувати.\nОлександр Олесь подає головного героя у різних ситуаціях: у стосунках із Дівчиною, яка першою повірила в Його визвольну місію; у взаєминах із Юрбою, з боку якої Він відчуває недовіру до себе, отримуючи лише насмішки і кпини. Драматург показує героя не тільки емоційним, а й іронічним, що проявилося у суперечці про шевця – коханого дівчини. Дівчина – це образ-символ людських вагань між “синицею у жмені” і “журавлем у небі”.\nГоловний герой готовий пройти найважчі випробування на шляху до Казки: “Я поведу вас, я йтиму перший. Ви візьміть кілки, а я розкрию груди і вільними руками терени колючі буду розгортать. Там день, блискучий день, я бачу, і ви, ви всі мене не зможете спинить”. Такою самопожертвою герой нагадує образ легендарного Данка з твору російського письменника-неоромантика і символіста Максима Горького “Стара Ізергіль”. Данко вирвав своє серце з грудей, і воно засяяло як факел, освітлюючи народу шлях. В образі головного героя етюду зримо втілена символістська та неоромантична естетика.\n1 Аморфний – тут: нестійкий у своїх бажаннях, легкодухий.\nНеоромантичний герой – це непересічна сильна особистість, яка може бути наділена рисами “надлюдини”, вигнанець, що протистоїть суспільній більшості, шукач романтики та пригод. Неоромантики оспівували мужність, подвиг, обираючи тлом для своїх сюжетів екзотичні країни.\nІдеал Юнака передають слова: “Згоріть у житті – єдине щастя!”. Юрба кепкує з головного героя і цим породжує його зневіру: “Так ви не люде, а страховища якісь?! Я вас… боюсь”, хоча не лякався “ні грому, ні вітрів”.\nОбраз Хлопчика. Хлопчик, який сходить у білому вбранні з небес, – це символ Божого провидіння, духовної чистоти, здійснення мрії Юнака. Почувши стогін людини, Хлопчик поспішає їй на допомогу. Він повідомляє пораненому, що прийшов з узлісся, з Казки і має намір зірвати квітку розквітлої папороті. В українській міфології папороть символізує щастя, навіть безсмертя. Головний герой, прийшовши до тями після розправи над ним Юрби, вражений звісткою, що Казка таки існує, тому намагається докричатися до натовпу: “Люде! Брати мої! Я вас довів! Ще два-три кроки!” На жаль, його голосу ніхто не чує, проте залишається віра, що Хлопчик донесе цю вістку до людей.\n2. Схарактеризуйте дійових осіб драматичного етюду “По дорозі в Казку”. У чому їхній символізм?\n« Пеларгонія зональна\nРізниця між людиною і твариною »


В СБУ прокоментували аварію Ту-154 - Терористичний акт або якась несправність літака, я гадаю, говорити ще рано, зазначає голова СБУ | СЬОГОДНІ\nЧерез нещодавню загибель російського посла в Туреччині Андрія Карлова, а тепер і крах літака Ту-154 над Чорним морем, можуть бути певні наслідки для світової спільноти. Про це розповів в ефірі телеканалу "112 Україна" голова СБУ Василь Грицак.\nЗа його словами, йому не подобається, що за короткий проміжок часу сталися дві трагедії за участю росіян, що може мати наслідки для світової спільноти.\n"Чи був це терористичний акт або якась несправність літака, я гадаю, говорити ще рано. У будь-якому випадку, мені не подобається тільки той факт, що, дійсно, нещодавно загинув посол Росії в Туреччині при відомих всім обставинах, і сьогодні літак. Це може мати певні наслідки для світової спільноти ", – сказав Грицак.\nВін також висловив думку, що одночасна загибель такої кількості людей – це трагедія для держави.\n"У мене дуже мало даних, щоб робити якісь об'єктивні висновки, тим більше ми не розслідуємо цю справу і доступу до тих матеріалів у нас немає", – зазначив голова СБУ і додав, що планується аналіз як загальнодоступних, так і закритих даних.\nВерсія теракту на борту Ту-154 не є основною. За попередніми даними, катастрофа літака сталася через те, що під час набору висоти виникла технічна несправність, яку не вдалося швидко усунути. Розглядається версія про помилку пілотування.\nСБУ літак посол Ту-154 авіакатастрофа василь грицак


Надя Дорофєєва в яскравому образі засвітила стрункі ніжки | РБК-Україна\n"Як вам спека?" Яскрава Надя Дорофєєва оголила стрункі ніжки\nLite » Новини шоу-бізнесу 21.09.2019 - 17:27 Новость на русском\nСпівачка показала бекстейдж зі зйомок\nНадя Дорофєєва змінює яскраві образи для кліпів і фотосетів як рукавички і в кожному з них вона виглядає гармонійно, викликаючи у шанувальників бажання повторювати її зухвалий лук і макіяж та не боятися експериментувати. Надя вже постала перед фанами в ефектному образі з кольоровими пасмами в волоссі. Тепер же вона вирішила показати сміливий аутфіт, позуючи в незвичайному місці. Свіжий знімок зірка опублікувала в Instagram.\nСудячи з усього, дія в кадрі відбувається на зйомках кліпу, фотоосету або віджеїнгу. Надя розташувалася в "золотий ванні", на ній – рожевий суцільний купальник і строката коротка куртка, у волоссі – шовкова різнокольорова хустка. Поруч з дівчиною стоїть стиліст, яка поправляє зачіску зірки. У кадрі можна розглянути довгі стрункі ніжки дівчини.\n"Як вам спека у Києві?" – іронічно поцікавилася Надя, натякаючи на холодну погоду за вікном.\nШанувальники відразу стали гадати, де знаходиться Надя – на зйомках кліпу або чергового фотосету? Також вони оцінили образ дівчини.\nЯк завжди красуня\nВиглядає як лялька!\nО, вони, напевно, знімають кліп: ззаду хромакей, це гример і там ще рожевий фон. Все сходиться\nРаніше Надя Дорофєєва показала обличчя без макіяжу. Вона повідомила, що вирішила провести день без косметики.\nНагадаємо, що Надя Дорофєєва збентежила мережу оригінальним фото з Дантесом. Співачка залишила інтригуючий коментар до пікантного знімку: "Ой, що буде!"\n"Дівчинка – чупа-чупс": Надя Дорофєєва спокусила зухвалим образом Надя Дорофєєва підкорила глибоким декольте у відвертому образі з "порваними" штанами


Як артилерія ЗСУ захищає Харків (ВІДЕО)\nСитуація навколо Харкова дуже складна. Це єдине велике місто України, до якого ворог може дотягнутися артилерію. Регулярні обстріли міста — це помста за програш в облозі та намагання почати новий штурм. Але на заваді цих планів стоїть 92-га окрема механізована бригада імені Івана Сірка.\n— У них САУ ті ж самі, що і ми використовували. Кардинальних відмінностей немає. Для нас позитив, що у них досі "совок". Поки вони розставлять свої машини, виходить хвилин 30-40. Ми ж обрали тактику маневреності. Виїхали двома машинами, підняли безпілотник, кинули кілька снарядів і точно вразили ціль, — розповів артилерист бригади.\nНаші артилеристи добре знають тактичне мистецтво. Проте досі не розуміють деяких рішень російського ворога.\n— Є поняття — воювати з армією професіоналів. А є ще поняття — воювати з армією дурнів. Насправді вони не менш небезпечніші, ніж професіонали. Від професіоналів ти очікуєш методів обстрілів, способів, як він вестиме вогневе ураження. А якщо з тобою воюють дурні, хоча це певна недооцінка противника, вони стріляють куди завгодно, — зазначив артилерист.\nМатеріал Військового телебачення.


Переможцем конкурсу на мовлення у цифровій телемережі МХ-5 у Білій Церкві став телеканал «ПРАВДА ТУТ Біла Церква» - Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення\n20 грудня регулятор підбив підсумки конкурсу на одну програму в багатоканальній телемережі МХ-5 стандарту DVB–T2 (MPEG 4) у Білій Церкві. За результатами голосування членів Національної ради мовлення здійснюватиме «ПРАВДА ТУТ Біла Церква».\nЗаяви на участь у цьому конкурсі, оголошеному 4 жовтня 2019 року, подавали дві компанії – ТОВ «Білоцерківська Медіа Компанія», м. Вишневе Київської обл. (логотип «ПРАВДА ТУТ Біла Церква»), і ТОВ «ДНІ-ПРО», м. Українка Київської обл. (логотип «ДП»). Під час розгляду цього питання заступник голови Національної ради Уляна Фещук повідомила, що ТОВ «ДНІ-ПРО» не виконало конкурсних вимог у повному обсязі і не подало інформації про структуру власності. Тому, власне, компанії і відмовлено у видачі ліцензії.\nВідповідно до вимог програмної концепції, переможець конкурсу взяв на себе зобов’язання обовʼязково розміщувати соціально важливі програми місцевої тематики, здійснювати мовлення без ретрансляції програм інших мовників. Обсяг ведення передач українською мовою має відповідати вимогам чинного законодавства, а також в ефірі мовника повинні розміщуватися дитячі передачі.


Чи вважають рівняни пиво алкогольним напоєм? [ВІДЕО] (переглядів: 1527)\n// У Рівному 12.02.2015\nВ одному з районів Рівненщини розпочалась епідемія грипу (переглядів: 1527)\nЕпідемія грипу почалася в Кузнецовську. Там буквально за тиждень кількість хворих перетнула епідпоріг\n// У Рівному 03.06.2014\nЧим італійський тірамісу від українського відрізняється? [ВІДЕО] (переглядів: 1527)\n// Бізнес 05.03.2014\nПодатківці Рівненщини наштрафували підприємців на 38 тисяч (переглядів: 1527)\nтеги: штраф, податкова\n// Євромайдан. Хроніка подій 27.02.2014\nМайданівці й досі поступають на лікування та обстеження в медзаклади Рівненщини [ВІДЕО] (переглядів: 1527)\nМайданівці й досі поступають на лікування та обстеження в медзаклади Рівненщини. Тільки у Рівненській обласній клінічній лікарню, зокрема в центрі мікрохірургії вуха та сурдоневрології, перебуває троє потерпілих з Майдану.\n// Новини сусіда 01.12.2013\nДо цукрового заводу на Волині утворилась черга у кілька кілометрів (переглядів: 1527)\nУ Луцьку черга автомобілів довжиною більше двох кілометрів. Колона вантажівок, біля Гнідавського цукрового заводу з кожним днем збільшується. Фермери, які приїхали за жомом, змушенні днювати та ночувати біля переробного підприємства.Їм повідомили - аби отримати корм для худоби доведеться просидіти в заторі далеко не день та не два. А в людей вже закінчуються запаси їжі та води, а від'їхати на обід, означає вилетіти з черги.\n// У Рівному 02.11.2013\nКапітальний ремонт потрібен 364 дахам у Рівному (переглядів: 1527)\nКапітальний ремонт 20 дахів планує здійснити до кінця року начальник міського управління житлово-комунального господарства В'ячеслав Бережнюк.\n// Бізнес 15.10.2012\nНе міняти роботу до виборів - радять українцям експерти (переглядів: 1527)\nШукати нового роботодавця ліпше тоді, коли ситуація в країні стабілізується.\nтеги: працевлаштування, зайнятість\n// Бізнес 09.08.2012\nВ області подорожчали солодощі та фрукти (переглядів: 1527)\nТаку тенденцію помітили у обласному управління статистики.\nтеги: ціна, продукти\n// Спорт 09.06.2012\nНовини спорту від 09.06.12 (переглядів: 1527)


Архивы Новини світу - Shablin Consulting юридический аутсорсинг\nCategory Archives: Новини світу\n5 Грудня, 2021 Новини, Новини світуevgeniy\nНаша стаття є для дуже популярного серед IT-індустрії ресурсу.\nМентальна та територіальна близькість, відсутність мовного бар’єру, простота ведення бізнесу – мала частина переваг, які позитивно впливають на переїзд та адаптацію IT-фахівців із країн ближнього зарубіжжя до України.\nНе варто забувати і про фінансову сторону питання. Життя в Україні дешевше, ніж в інших країнах колишнього СНД, а якість життя (інфраструктура, нерухомість, харчування, сервіс тощо) якщо не краща, то точно не поступаються сусідам.\n10 Лютого, 2021 Новини, Новини світуevgeniy\nОсновні моменти успадкування (землі, будинку, квартири).\nПроцедура спадкування землі і нерухомості (будинки, квартири) для іноземців в Україні не відрізняються. Вона аналогічна процедурі встановленої для громадян України. Однак має деяку специфіку.\nІснують вимоги щодо обов’язкового відчуження іноземцями земель сільськогосподарського призначення протягом одного року після прийняття спадщини (про це нижче).\nПідстави для наслідування.\nСпадкування за законом. Настає в тому випадку, якщо спадкоємець є родичем спадкодавця. Законом встановлено певна черговість прийняття спадщини.\nСпадкування за заповітом. Спадщина отримує той, кого вказав спадкодавець.\nДля кожного з цих підстав встановлені певні особливості і правові обговори. Це краще обговорювати з юристом.\nПроцедура отримання спадщини громадянами іноземних держав. Поетапно.\nПерший. Іноземець може займатися оформлення спадщини самостійно або через представника (якщо немає можливості приїхати в Україну).\nЯкщо спадщиною займатиметься представник, то необхідно йому оформити довіреність.\nВажливо! У деяких випадках необхідно апостилювати довіреність (наприклад, для Білорусії) або провести процедуру її консульської легалізації.\nДля таких країн як Росія, Вірменія, Грузії (не є вичерпним перелік) досить тільки перекладу довіреності на українську мову.\nДругий. Необхідно отримати ІПН (індивідуального податкового номера) в Україні.\nБез цього документи вступити у спадок неможливо. Про те, як оформити зазначений номер, ми писали –тут.\nТретій. Подача заяви про прийняття спадщини.\nЦе необхідно зробити протягом 6 місяців після смерті спадкодавця.\nЗаяву можна подати як державному, так і приватному нотаріусу. З урахуванням того, що приватні нотаріуси, є більш досвідченими, краще звертатися до них.\nЯкщо пропустити цей термін, то подати заяву можна буде тільки після судової процедури. Суддя по Вашому позовом повинен визнати, що строк пропущено з поважної причини і відновить його.\nЗаява подається за місцем проживання померлого або знаходження нерухомого майна (землі, будинку, квартири і т.д.). Це робиться за вибором спадкоємця.\nЧетвертий. Ведення нотаріусом спадкової справи.\nПротягом 6 місяців після відкриття спадщини, нотаріус буде приймати всі заяву від спадкоємців і від осіб, які вважають, що можуть претендувати на спадщину. Розглядати їх, приймати по ним рішення.\nП’ятий. Отримання свідоцтва про спадщину.\nЯкщо всі необхідні документи складені правильно і подані нотаріусу, через 6 місяців іноземець отримує свідоцтво про право на спадщину.\nЦей документ засвідчує право власності на нерухоме майно (землю, будинок квартиру). На підставі нього, відповідна інформація вноситься в необхідні державні реєстри.\nОсобливості спадкування іноземцями в Україні (складні питання).\nВідзначимо найбільш типові проблем, які виникають при спадкуванні майна. Приклади наведені виходячи з нашої практики роботи з іноземними клієнтами.\nПроблема №1. У спадкодавця був державний акт на земельну ділянку, а кадастровий номер земельній ділянці не було надано.\nВихід. Необхідно пройти процедуру присвоєння кадастрового номера для земельної ділянки. Термін від 1 до 3 місяців.\nПроблема № 2. Спадкоємець не встиг за життя завершити процедуру оформлення земельної ділянки у власність. Як правило це стосується випадків безкоштовної отримана землі (кожен громадянин України має право на безкоштовну приватизацію).\nВихід. Звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкування такої земельної ділянки.\nПроблема № 3. Згідно із заповітом спадкоємець успадкував будинок, а щодо землі, на якій він розташований, в заповіті не було нічого вказано.\nВихід. Згідно із законом в разі успадкування будинку, право на земельну ділянку під ним переходить до спадкоємця автоматично. Якщо нотаріус відмовляєте оформити право на землю, то необхідно звертати до суду.\nОднак краще відразу вибирати компетентного нотаріуса або довірити це своєму юристу.\nОбмеження для іноземних громадян пов’язані зі спадкуванням землі.\nІснує землі, якими іноземні громадяни не можуть володіти в Україні. Про це ми докладно писали в цій статті.\nВ основному це землі сільськогосподарського призначення.\nЯкщо такі землі іноземний громадянин отримав у спадок, то протягом одного року він повинен продати / подарувати / передати таку землю будь-якій особі, яка є громадянином України.\nЯкщо цього не зробити, то землю конфіскують за рішенням суду.\nЯкі податки зі спадщини (землі, будинку, квартири) іноземці повинні сплатити.\n18% – ПДФО. Обчислюється від вартості земельної ділянки, будинку, квартири. Вартість визначається сертифікованим оцінювачем.\n1,5% – військовий збір. Також розраховується від ціни нерухомості.\nІснують випадки, коли можна зменшити розмір податків, що сплачуються при отриманні спадщини. Для цього необхідно вивчити Вашу ситуацію зі спадщиною. Після цього ми допоможемо Вам уникнути сплати податків.\nЗалишилися запитання? Зв’яжіться з нами і наші юристи нададуть Вам кваліфіковану консультацію. Наші контакти – тут.\n20 Серпня, 2020 Новини, Новини світуevgeniy\n5 Травня, 2020 Новини, Новини світуІТ, ПДВ, податкові спори, податковий адвокатevgeniy


Погода в Рулево на два тижні. Прогноз погоди на два тижні в Рулево, Куявсько-Поморське | METEOPROG\nОгляд погоди у Рулево\nПогода в Рулево\n/ Погода в Рулево\nПогода Рулево - прогноз на сьогодні, на завтра, на тиждень, на місяць.\nПогода в Рулево сьогодні допоможе визначити температуру повітря, ймовірність опадів, дізнатися інформацію про швидкість і напрям вітру, атмосферному тиску і вологості, і як ці дані будуть змінюватися протягом дня.\nПогода в Рулево на тиждень, на 10 днів або на місяць показує тенденцію зміни погоди протягом декількох днів. Графіки температури, ймовірності опадів і атмосферний тиск покажуть повну картину погоди на 3, 10, 14 днів або на місяць. Великий спектр даних на сайті - Температура повітря, напрям і сила вітру, хмарність, види опадів і їх інтенсивність в Рулево - допоможе вам розібратися в погодної ситуації. Так само ви можете дізнатися час сходу і заходу сонця, тривалість дня, і в якій фазі знаходиться Місяць.\nЗавдяки аватарки на сайті ви зможете швидко вирішити проблему «що вдягнути», чи брати з собою парасольку чи окуляри в залежності від прогнозу погоди. Щоденний прогноз погоди в Рулево допоможе вам не застудитися, якщо раптом до вечора буде різке похолодання, або посилиться вітер.\nМетеопрогноз Рулево - найточніший і стабільний прогноз на сьогодні, завтра і два тижні. Так само є функція погода в Рулево тільки на вихідні, щоб вдало спланувати свій відпочинок. Дані про погоду з метеостанцій обробляються щогодини - це дає можливість надавати найточніший прогноз, аж до погодинної погоди.\nПоділитися погодою в Рулево:\n53° 33′ 7″ пн.ш. 18° 36′ 29″ с.д.\nPogoda w Rulewie


Пам'ять родоводу. Дослідження однієї радивилівської родини | РАДИВИЛІВ.info\nby Адміністратор · Published Лютий 11, 2014 · Updated Грудень 16, 2014\nРано чи пізно на певному етапі життя кожна людина питає себе, хто вона і звідки. Внутрішнє прагнення до самопізнання спонукає її до дослідження свого генеалогічного дерева. Першим кроком під час дослідження родоводу є опитування родичів, а потім і старожилів, які могли б пам’ятати про деякі деталі, яких не вистачає для відображення повної картини родоводу. Народна пам’ять добре фіксує лише останні 100 років, тобто свідчення про три покоління, тому слід продовжувати дослідження в архівах. Для найбільш повного формування архівного запиту треба звернути увагу на переселення, шлюби, дати народження дітей, точне місце проживання тощо. Це підвищить вірогідність знайдення свідчень про минуле. Великий внесок до дослідження мають старі документи, які стосуються предків родини. Також не можна залишати без уваги край, звідки походять родичі, історію окремих сіл, місцеву пресу. Люди, які вирішили дослідити своє генеалогічне дерево, звертаються за інформацією до музеїв, у тому числі до Радивилівського. Вивчати власний родовід надзвичайно цікаво, і труднощі, що виникають, лише спонукають глибше досліджувати своє коріння.\nМалюжкевич Анатолій Борисович є одним із постійних відвідувачів районного історичного музею. Поспілкувавшись з ним можна багато дізнатись з історії літератури, етнографії. Він і знавець історії свого рідного краю. Багато цікавих фото можна знайти в його сімейному архіві. Це світлини старих будівель Радивилова, жителів міста, родичів, церковних діячів. В альбомах прослідковується життя району в сфері культури. А от однією із цікавинок домашнього архіву є пісенник, в якому датовані записи ще з 1901року.\n“Необхідно дослідити мій родовід” – це основна мету, яку поставив перед собою Анатолій Борисович. Разом з родичкою Марією Білоус зі Львова було опрацьовано багато архівних джерел України. Ось що ми дізнаємось з історії роду Малюжковичів.\nПоріднилися Волосевичі з Малюжковичами через заміжжя Віри Тимофіївни Волосевич (13.03.1887р.н.) з Орестом Володимировичем Малюжковичом (23.03.1879р.н.) в с.Башуки Кременецького повіту Волинської губернії. За сімейною легендою, рід Малюжковичів своїми коренями історично пов’язаний із родом Петра Могили. Як мовиться в легенді, на певному історичному етапі предки нинішніх Малюжкевичів мали подвійне прізвище Могила-Малюжкович. Незадовго до революції один із братів Ореста Малюжковича – Микола, базуючись на архівних матеріалах, документально довів цей факт і навіть звернувся у відповідні інстанції з клопотанням про відновлення історично подвійного прізвища – Могила–Малюжкович. Але невдовзі вибухнула революція, всі зібрані документи десь загубилися, а потім настали такі трагічні події, що вже було не до цього. Вимагає перевірки ще одна родовідна лінія. У книзі «Мартирологія Українських Церков», розділ «Мученики за віру», виданій у Канаді, згадано архієпископа Костянтина Малюжкевича (цілком імовірно, це фонетичний варіант прізвища Малюжкович), який народився в селі Жилинцях на Волині і в 1927р. був обраний другим заступником Митрополита Київського і всієї України, а в 1937р. був арештований і розстріляний чи загинув на засланні. Олег Бакальчук , внук Ореста Малюжковича , згадує, що колись Віталій Малюжкович розповів йому по секрету про загиблого «дядю Костю».\nПоки що, на основі даних журналу «Волинські Єпархіальні відомості» (1795- 1884) установлено такі факти. Дід Ореста Малюжковича – Сильвестр Констянтинович у 1839р. закінчив Волинську духовну семінарію, був священиком у селі Башуках Кременецького повіту Волинської губернії ( тепер Тернопільська обл.), де помер 1874р. Доти був настоятелем парафії в с.Хотовиці Кременецького повіту від 1860р. до грудня 1861р. Очевидно, у 1861р. його перевели в село Башуки. По його смерті парафію перейняв його син Володимир у 1874р., яий по закінченні духовної семінарії служив священиком в с. Лосятин . До вступу в духовну семінарію Володимир Малюжкович був директором Лаврського наукового-ремісничого училища.\nДругий син Сильвестра – Никанор від 1875р. був дяком у с. Башуках. Володимир Сильвестрович Малюжкович у 1871р. закінчив Волинську духовну семінарію, був одружений з Пульхерією – дівоче призвіще, за словами Марії Маляри (дочки Ореста Малюжковича), фон Крейц. У «Волинських єпархіальних відомостях» згадано про нагородження орденом Святого Володимира 3 ступеня священика Олександра Крейца , який проживав у с.Тростянці Дубенського повіту. Крім того, згадуються в 1871р. вихованки Волинського духовного училища Крейц Ольга і Крейц Домінікія.\nУ Володимира Малюжковича було троє синів: Андронік, Микола , Орест і дочка Анна. Усі сини були православними священиками й закінчили своє життя в сані протоієреїв, як їхній батько. Вивчаючи родовід, дальше ми дізнаємося що Микола Малюжкович був дідом Анатолію Борисовичу який мав парафію в с.Ванжулів Лановецького повіту (тепер Тернопільська обл.). Помер 4 листопада 1911р., похований біля церкви в с.Ванжулів. Його дружина Цецілія Олександрівна, дочка священика О.В.Дашкевича, народилася 21 вересня 1884р., закінчила Волинське єпархіальне училище в 1901р., померла 1959р. Микола і Цецілія мали двох дітей: сина Бориса (12.08.1908- 13.12.1990) і дочку Зою (померла 2.12.1987р.).\nБатько Анатолія Малюжкевича до 1923р. проживав у Луцьку, пізніше переїхав у Батьків. Він закінчив загальноосвітню 7-літню школу, дальше продовжував навчання в Брідській гімназії. Перебував на службі у Польській армії. В 1944р. воював в складі другого Прибалтійського фронту, мінометником, 6 квітня 1945р. при штурмі Кенінсберга двічі поранений. По виписці з госпіталю повернувся додому. Працював бригадиром в комунальному господарстві. Мама після закінчення 7-ми класної школи працювала в Рівному в фешенебельному ресторані, касиром до 1938р., коли розпочалися розмови про війну. Пізніше турки, які були власниками ресторану, продають його і виїжджають за кордон. Батьки одружились в 1946р. Зоя Миколаївна Малюжкович сестра Бориса Миколайовича народилась в 1910р. Навчалась в Бродівській гімназії. За часів окупації працювала вчителькою Немирівської школи. По закінченню війни працювала завідуючою будинком культури, а потім директором будинку піонерів, який знаходився на місці нашого музею. Вона досить гарно співала, танцювала і вела багато гуртків.\nНаш відвідувач музею та дослідник свого родоводу Малюжковичів – Малюжкевичів Анатолій Борисович народився в нашому місті і працював електрослюсарем на електростанції. Одружений з Анною має двох дочок Антоніну і Олену. Антоніна закінчила духовну семінарію в Луцьку, одружена зі священиком в с.Батькові, має трьох синів. Олена після закінчення гуманітарного університету, проживає в м. Радивилові, одружена, має дочку. Сестра Валя народилася в 1946р., проживала в м. Радивилові. Після закінчення школи працювала у військкоматі, пізніше білетним касиром, померла в 2005р.\nІз автобіографії Малюжковичів відомо, що рід їхній пов’язаний з покликанням бути священнослужителями. Адже в їхньому роді нараховується більше десятка духівників. Існувала традиція, що дочок священиків видавали заміж за дияконів чи священнослужителів. І така традиція в їхньому родоводі існує й донині. Адже дочка Бориса Анатолійовича – дружина священика в с. Батькові.\nЗнати свій родовід, зберігати про нього нетлінну пам’ять, означає любити свою Батьківщину. Це не просто красиві слова, це обов’язок не тільки перед минулими але й майбутніми поколіннями.\nСаме такий обов’язок Анатолій Борисович Малюжкевич виконав для своїх нащадків і пам’ять його родоводу житиме!\nАліна ДУЗІНСЬКА, науковий працівник Радивилівського районного історичного музею.\n(З сайту Радивилівського районного історичного музею).\nРадивилівець Анатолій заглянув у 400-річну глибінь свого роду | Радивилів .info\nNext story Уродженець Радивилова Антон Кушнір став олімпійським чемпіоном\nPrevious story «Згадав свою Волинь святую І волю-долю молодую…» (Тарас Шевченко)