Один з розробників «антибандерівського» закону - родом із Волині | Волинь 24 - новини Волині та Луцька\n17 березень, 2018, 16:47\nІсторик, доктор історичних наук, професор Католицького університету в Любліні Володимир Осадчий, який надавав консультації при розробці змін до закону про польський Інститут національної пам’яті (ІНП), – уродженець Волині.\nУ підготовці змін до закону брали участь два історики – окрім Володимира Осадчого, ще доктор Войцех Мушинський, відомий своїми контроверсійними заявами та націоналістичними поглядами, - пишуть "Волинські новини".\nНагадаємо, що 6 лютого президент Польщі Анджей Дуда підписав скандальний закон, який у ЗМІ отримав назву "антибандерівський". Він вчергове поляризував україно-польські відносини. Цим законом передбачена відповідальність – від штрафу до трьох років ув’язнення – за «заперечення злочинів українських націоналістів».\nВолодимир Осадчий має українське походження – історик, який уже отримав польське громадянство, родом із Волині. Свого часу Володимир був директором Інституту церковних досліджень, основаного в Луцьку, брав участь у численних наукових студіях, зустрічах, організованих на базі Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки, та низці проектів, пов’язаних із темою українсько-польських стосунків.\nЗараз він викладає в Католицькому університеті в Любліні, при якому очолював «Центр східноєвропейських досліджень – Ucrainicum», створений із метою підтримки європейських цінностей в Україні. Також професор був канцлером Європейського колегіуму польських та українських університетів.\nІсторик відомий своїми висловлюваннями про «бандеризацію» України та коментарями для прокремлівського радіо «Супутник», у яких нарікав на «велику зухвалість бандерівських середовищ» в Україні. Також він заявляв, що зростання кількості українців у Польщі становить загрозу для поляків, адже вони «привозять на територію Польщі небезпечну антипольську ідеологію».\nОкрім того, професор підтримував ініціативу МВС Польщі щодо нового оформлення польських паспортів. Ішлося, зокрема, про розміщення на сторінках документів зображень важливих для Польщі історичних об’єктів, зокрема й Меморіалу орлят у Львові чи Гострої брами у Вільно. При обговорення доцільності такого кроку історик заявив, що «Львів та Вільно – це символи відродження польської держави».\nВолодимир Осадчий «відзначився» і під час нещодавнього інциденту щодо заходу із вшанування пам’яті загиблих українців у Сагрині (Люблінське воєводство, Польща).\nНагадаємо, у ЗМІ поширилася інформація про те, що поліція та прокуратура Польщі перевірятиме факти стосовно «прославляння фашизму» та «підбурювання до ненависті», буцімто присутні у виступі депутата, першого заступника голови Волинської обласної ради Олександра Пирожика.\n«Так, як не можна публічно прославляти Гітлера та нацистів, так само має бути з Бандерою та ОУН-УПА. Проблема полягає в тому, що бандерівська ідеологія стала в Україні універсальною та обов’язковою до виконання ідеологією», – так Володимир Осадчий прокоментував польському виданню чутки про перевірку. І додав, що необхідно завжди належно реагувати на порушення законодавства, зокрема положень зміненого закону про польський Інститут національної пам’яті.\nВодночас історик неодноразово заявляв, що не має антиукраїнських поглядів, адже, наприклад, долучається до проведення десятків зустрічей, конференцій, спрямованих на польське-українське порозуміння в історичних питаннях.\nТеги: володимир осадчий, волинь, антибандерівський закон\n123 17 березень, 2018, 17:01\nЦе добре, значить є ще на Волині - адекватні люди.\nТор 17 березень, 2018, 17:31\nСтепан Бандера велика людина. Скільки часу його немає, а поляки і комуняки ще досі бояться його.\n123 17 березень, 2018, 19:00\nЧого ж ти до досі до ПАНА їздиш і радієш з цього?\nТор 17 березень, 2018, 19:26\nУ мене немає закордонного паспорта, так що якби й хотів ДО ПШЕКА ПОЇХАТИ НЕ ЗМОЖУ.\n123 17 березень, 2018, 21:40\nдо москалів їздиш?\nТор 17 березень, 2018, 22:11\nА в тебе не виникає думка що гроші можна заробити тут в Україні хай і меньші ніж батракуючи на поляків чи кацапів. Хоч і тих хто їздить туди я не засуджую. Вони вимушені це робити дякуючи нашій владі.\nволиняка 18 березень, 2018, 23:38\nКолаборанти завжди були... Осадчий - не виняток.


Чи варто дивитися фільм «Останній богатир»: відгуки критиків | Kindly house\nДругий фільм російського підрозділу студії Disney – «Останній богатир» виходить в обмежений прокат 19 жовтня, а через тиждень його можна буде побачити у всіх кінотеатрах. У цьому матеріалі ми зібрали яскраві і цікаві відгуки вітчизняних кінокритиків, вже встигли оцінити картину.\nСергій Сичов: «Фільм для дітей, і вони таких Кащея, Бабу Ягу і навіть Ваню-Світозара надовго запам’ятають і полюблять»\nЗвичайно, це не діснеївські мульт — або кіноблокбастери з США. Це саме спроба намацати спосіб працювати в Росії і для Росії, за невеликі гроші, але з національними зірками і якісними сюжетами. І тим, що російському «Діснею», як виявилося, найкраще вдалася ця спроба, ми зобов’язані появі, можливо, першою за кілька десятиліть якісної вітчизняної кіноказки. Такої, яка не претендує на те, щоб бути художнім твором або просто чудовим фільмом, а залишається тим, чим були згадані радянські хіти: російською казкою на екрані. Нехай дорослій людині потім буде кілька ніяково за те, що йому це подобалося: це станеться лише багато років потому. Це зроблено для дітей, і вони таких Кащея, Бабу Ягу і навіть Ваню-Світозара надовго запам’ятають і полюблять».\nЄвген Нефедов: «Пародійний характер казки не виключає видовищності»\nБорис Іванов: «»Останній богатир» перетворює традиційних героїв лиходіїв, а лиходіїв – в героїв»\n«Останній богатир» серйозніше, ніж «Шрек», але він використовує той же постмодерністський оповідний прийом – перетворює традиційних героїв лиходіїв, а лиходіїв – героїв. Замість того щоб битися з Кощієм і Бабою-ягою, Ваня стає їх соратником у боротьбі з тиранією Добра. У той час як княжна Варвара («Варвара-краса, довга коса»?) з її стражниками і чарівними заклинаннями перетворює Білогір’я в тоталітарний край, де є місце лише для одного богатиря і однієї чародійки. Від Варвари страждають не тільки монстри і богатирі, але і прості люди на зразок сільської красуні Василини, яку ревнива чарівниця разом з сім’єю перетворила в жаб. Тепер Василина частково перевертень, почасти ніндзя, і спочатку вона куди героичнее, ніж Ваня. Недобогатырь потрібен Кощія та іншим лише тому, що тільки нащадок Іллі Муромця може знайти меч-кладенець, необхідний для перемоги над Варварою».\nПавло Соломатін: «З казки вийшло цілком сучасне фентезі»\nЗ казки вийшло цілком сучасне фентезі, зняте за голлівудським лекалами. Орієнтація на молодіжну аудиторію, хороша візуальна складова, спецефекти, комп’ютерна графіка – все красиво і без надмірностей. Лекала простежуються досить чітко – навіть постер «Останнього богатиря» дивно нагадує про «Зоряних війнах». Загалом, Disney в своєму репертуарі».\nВероніка Покровська: «Сюжет картини одночасно простий і надміру складний»\nФільм будується за перевіреною не раз схемою: герой потрапляє в незвичну обстановку, виявляється обраним, відправляється в шлях, знаходить «чарівних помічників», видобуває артефакт, бореться зі злом і так далі. У використанні такого каркаса немає нічого поганого, але для запам’ятовується і виділяється на тлі своїх побратимів по жанру історії цього недостатньо, адже на нього можна нанизувати цікаві деталі й подробиці. У випадку «Останнього богатиря» цією основою вирішили обмежитися, додавши лише ряд нібито несподіваних поворотів з зрадою, які нічим не мотивуються і абсолютно не впливають на загальний розвиток сюжету».


Острів якого нема: Путін створив офшор на неіснуючому острові - ІНВЕСТОР-ЮА\n11.09.2018 Yuriy 439 Переглядів 0 коментарів Калінінград, офшор, Путін\nБуквально місяць назад з’явилась інформація про створення офшорних територій в Російській федерації на двох островах. Експерти тоді зауважили, що ці дії спрямовані, щоб допомогти російським бізнесменам, що потрапили під санкції. Однак нещодавно стало відомо що один із островів не існує як фізичного об’єкту, повідомляє “Інвестор”.\nОдин із двох новостворених російських офшорів – на острові Октябрський у Калінінграді – не може функціонувати.\nЗа повідомленням газети “Ведомости”:\n“Минуло більше місяця відтоді, як президент РФ Володимир Путін підписав закон про створення спеціальних адміністративних районів (САР) – офшорів на островах Російський у Примор’ї і Октябрський у Калінінграді… Але виявилося, що острова Октябрський у Калінінграді немає”.\nЗа словами одного із заступників міністра фінансів Іллі Труніна “у калінінградських колег проблема базового рівня”. Оскільки за словами чиновника такого географічного об’єкту в Калінінградській області немає.\nКолишній віце-прем’єр Калінінградської області Олександр Шендерюк-Жидков зазначив, що названий президентом РФ острів Октябрський – це не, що інше як історичний район в центрі міста. В цьому ж районі розташований стадіон “Калінінград”, який приймав чотири матчі чемпіонату світу з футболу.\nЗараз ця територія належить до Московського району Калінінграда. Цю незручну проблему будуть вирішувати на засіданні міської ради, зокрема про офіційне присвоєння району назви “Острів Октябрський” .\nОстров которого нет: Путин создал офшор на несуществующем острове →\nВ Україні стрімко дорожчає масло: прогноз цін\nЯк відрізнити справжню 200-гривневу купюру від фальшивої – НБУ


ТАМ, де нас нема | Огляди | Коридор\nТамара Злобіна: Тиждень актуального мистецтва (20 – 29.08.2010), який уже втретє проводять у Львові, відбувається за ініціативи інтелектуального лобі «Інститут актуального мистецтва», до складу якого входять художники, галеристи, куратори, а також дослідники і дослідниці: Василь Бажай, Олесь Дзиндра, Маркіян Іващишин, Влодко Кауфман, Андрій Лінік, Альфред Максименко, Віта Сусак, Богдан Шумилович. Метою Інституту і Тижня є розвиток і пропагування актуального мистецтва у Львові. Організаційним двигуном працює мистецьке об’єднання «Дзиґа», гроші – свої: Львівської міської ради і нечисленних спонсорів.\nБогдан Шумилович розповідає, що актив Інституту вирішив зробити «хоч щось» - адже нічого сучасного у Львові не робилось і, вочевидь, не робилось би ще багато років, враховуючи інерцію державних інституцій. Організаторам ТАМ слід вклонитись – утретє проведений фестиваль свідчить, що і «один у полі воїн». Однак три роки – достатній вік для події, щоби «щось» почало рости у «щось більше». А для цього необхідно критикувати, і, сподіваюсь, реагувати на критику.\nЦьогоріч організатори нарікають, що подали мало нормальних проектів і не було з чого обирати. Тому думають про формат бієнале. Враховуючи особливості української освіти, сподіватись, що за два роки назбирається більше якісних робіт - наївно; особливо коли працювати з художниками на рівні «ми ж вам надіслали, чого не подалися». Сирі, безглузді й просто погані проекти, яких було чимало, попри кураторський відбір, свідчать: така модель роботи не працює, особливо, коли Тиждень має певну тему. Єдиного куратора, який/яка би продумували увесь фестиваль як цілісність - немає, і це помітно. Основні події існують як речі в собі, з темою, власне, не особливо пов’язані. Зрештою, їх і організовують різні люди – Влодко Кауфман підбирає авторські проекти, Дні мистецтва перформансу курує Вальдек Татарчук, МедіаДепо займається Богдан Шумилович.\nОсновне питання, яке викликає Тиждень як цілісна подія: «що хотів сказати автор», окрім «зробити хоч щось» і показати, що «щось актуальне у нас все ж таки є»?\nКатерина Ботанова: Питання справедливе, але цілком риторичне. Адже не можна тлумачити висловлювання, якого не має. А в нашому випадку мені видається, що «автор» нічого сказати-таки не хотів. Тобто головна проблема ТАМу – відсутність розуміння у організаторів і кураторів, що будь-яка подія – від виставки до фестивалю – це, передовсім, висловлювання, акт комунікації поміж художниками і аудиторією. І це не тема фестивалю, і не назва виставки, а ряд питань і проблем, які проект ставить перед глядачем на різних рівнях: чуттєвому, естетичному, формальному, інтелектуальному. Але, чесно кажучи, це проблема не тільки ТАМу, а й, приміром, ГОГОЛЬFESTу – єдиного співставного за масштабом з ТАМом фестивалю, вже не кажучи про більшість галерейних виставок.\nВічні розмови про нестачу грошей і брак добрих художників заступають важливіші питання: «чому» і «навіщо» робити «щось». Бо може – жахливе припущення! – інколи краще не робити нічого або ж робити геть по-іншому?\nУкраїна одержима виставково-фестивальними проектами. Явище зрозуміле і під кутом зору (пост)радянських рефлексів, і з огляду на те, під що легше отримати гроші. Однак, навіть якщо гроші, нехай невеликі, даються на фестиваль – на Тиждень актуального мистецтва, – чи обов’язково всі вони мають піти на події показові?\nЦьогорічний ТАМ складався з:\nвиставок – головної виставки Сільваші/Бажай; індивідуальних, непов’язаних між собою проектів у Палаці мистецтв; індивідуальних проектів на Фабриці повидла, однаково непов’язаних; окремих сателітних виставок в галереях;\nпольсько-української Школи перформансу і низки преформансів у ТЮЗі і в місті;\nпольсько-українського симпозіуму «Сила мистецтва», присвяченого колекціонуванню сучасного мистецтва в Польщі та Україні;\nпрограма медіа-показів «Медіа-депо»;\nа також альманаху №3 «Абстрактне vs Реальне» і газети «Тиждень актуального мистецтва»\n(сподіваюсь, я нічого важливого не пропустила).\nЯ щиро і глибоко поважаю організаторів за те, що вони, маючи обмежені ресурси, змогли випродукувати стільки подій. Але висловлю майже єретичне припущення: а може не варто було? Може прийшов уже час із героїчної кількості перейти на якість? Навіть кілька місяців резиденцій тих самих молодих художників (може меншої кількості) та роботи хоч би з одним куратором дали б незрівнянно кращий і артикульованіший результат. А може - серію воркшопів зі старшими і визнанішими художниками (а може й з критиками): Бажаєм, Турянською, Кауфманом, Сагайдаковським, Яновичем, Жуком. Бо скільки ж можна говорити про розрив між поколіннями? А в результаті може постати потрібна спонсорам і публіці виставка…\nВаріантів існує чимало і не потрібно навіть винаходити велосипед – адаптувати й модифікувати одну з моделей, за якими працюють європейські бієнале, приміром, Маніфеста, яка три роки працює над освітніми програмами для художників, для критиків, для викладачів, для ширшої аудиторії, щоби потім мати лише 100 днів виставок.\nТільки – секундочку! – для того, аби щось адаптувати, треба ж розуміти для чого. І коло замикається. Навіщо робиться ТАМ? Для кого? З якими проблемами він працює? Чому вважається, що обраний формат роботи найкраще артикулює саме ці проблеми?\nТ.З.: Думаю, проблема в тому, що хто б не намагався працювати з сучасним мистецтвом в Україні, змушений чи змушена вирішувати одразу кілька питань. У розвинутішому контексті, де є консенсус стосовно явища "сучасне мистецтво" та його ролі у суспільстві, досить професійних художників, готових пропонувати якісні роботи, і не менше професійних кураторів, здатних вибудовувати наративи, тематична організація Тижня могла би спрацювати. У нас виходить, що ТАМ намагається показувати актуальне мистецтво, орієнтуючись на експерименти молоді, намагаючись сформувати уявлення публіки про нього , виховати толерантність до експериментальних практик (ще раз доземний уклін організаторам), але при цьому не піднімаючи засадничі питання про мистецтво як таке, питання, які ще не були нормально проговорені у нашому суспільстві.\nСаме цього мені найбільш бракує у Тижні та подібних подіях – гострої теоретичної дискусії стосовно ролі мистецтва сьогодні. Без романтичних сентиментів. Без декадентських ілюзій про богемного Творця, "який шукає відповіді у собі" чи націоналістичних пошуків Пророка. Без пафосу подвижництва. Я б хотіла, щоб усі розуміли, яке саме класове замовлення виконує мистецтво. Це, попри українську звичку вважати лівацьку критику культури вульгарною, справжнісіньке ключове питання, яке прояснює цілу низку дотичних нюансів: де, за чиї гроші, з чиєї ініціативи і для кого тощо, мистецтво має відбуватись. Вибір насправді простий – або, за висловом Марти Рослер, "робити ексклюзивні речі для багатих людей", або продукувати нові знання і досвіди для себе і громади (відповідно, власним і громадським коштом).\nБо коли ми обираємо між контемпорарі й академією, ми вибираємо лише між різними типами "декорованих поверхонь" – справді, яка різниця, чи купує український олігарх "олію на полотні" чи "відео у золотій рамці"? З другого боку, я не бачу інших соціальних інститутів, здатних так добре, як мистецтво, працювати спільною совістю. І хтось має нарешті сказати молодим митцям і мисткиням, що робити те, що вчора приснилось чи "по приколу", – це, будь ласка, в дизайні.\nЯк на мене, вартує забути про Велику Опозицію між сучасним мистецтвом та академією і поводитись так, ніби її не існує, натомість концентруючи всі сили на нагальній дискусії про суспільну роль мистецтва. Питання якості також має сенс – навіть якщо ми зійдемося на баченні мистецтва як інтелектуальної, соціально ангажованої практики, твори усе одно будуть добрі й погані. Багатство засобів, які мають сучасні художники, передбачає крицеву відповідальність у поводженні з ними, а агентурна роль – обережне конструювання смислів, базоване на дослідженні і дискусії.\nНа ТАМ була дуже показова робота – "Чінвазія" Ольги Пильник. Формально – дуже "актуально". Художниця поставила керамічні голови «китайців» на бокси з м’якими іграшками і включила звуки цих іграшок . Вузькоока "армія", яка говорить синтетичними голосами, мала б викликати страх перед вторгненням (інвазія-чінвазія) китайців у наше буття і, таким чином, позбавити споживацьку дійсність комфорту. Висловлювання просто феєричне: "споживацтво це погано, бо товари роблять китайці, і скоро їх армія прийде у ваші домівки услід за побутовою технікою". Дивовижно – мистецтво страждає від ксенофобії (згадаємо підпал Я-галереї), і за неї ж дають мистецькі премії (заохочувальний приз від ПАЦ Олексій Салманов отримав за фотосерію "Китайське затемнення", за висловом Бориса Михайлова, "бо втілив страх, який відчувають у всьому світі").\nПовертаючись безпосередньо до заявленої теми Тижня "Абстрактне versus Реальне", дуже шкода, що в Україні, попри розрив поколінь, про який ти, Катю, слушно говориш, немає конфлікту між ними. Оця набридла боротьба між академічним кічом і контемпорарі відвертає увагу від набагато важливіших моментів, від того, що стається з будь-яким мистецтвом, коли воно перестає ставити під запитання власні можливості та влягається в якесь русло. Про це я думала під час «Китайської лекції» Академії руху з Варшави, за участі викладача Школи перформансу Януша Балдиґи. Нічого не можу сказати про історичну роль колективу, заснованого у 1973 році, який працює на межі театру, перформансу та візуального мистецтва, однак львівський виступ був зразком дивовижно не-політичного арту на політичну тему – передбачуваного, нудного, символічно-пафосного дійства. Цей символізм і театралізація, використання якихось знакових предметів, чого було багато і в інших перформансах Тижня, до болю нагадує рідну Спілку художників. Тієї приголомшливої тілесності, відчуття межі та виходу за межі, яке і робить перформанс одним із найсильніших сучасних жанрів, не було і близько. Я вже не кажу про спосіб контакту з публікою, коли перформерів оточує щільне, озброєне фотоапаратами, кільце – художник чи художниця моментально перетворюються на звичайні об’єкти, які розглядають із захищеної вуаєристської позиції.\nЦей же момент спрацював і у випадку хедлайнерів – глибокі, філософські роботи Сільваші (які говорять про абстрактні категорії кольору та часу через фізичні відчуття і, зазвичай, опираються об’єктивації), навішані на стіни Палацу мистецтв без продуманого концептуального зв’язку із середовищем, так легко перетворились на красиві картинки, що стало моторошно.\nУ альманасі до ТАМ-2010 Віта Сусак побіжно згадує цікаву колізію, яка могла б стати основою для розкриття заявленої теми: історично абстракція та реалізм перебували на різних боках барикад, а зараз опиняються в одному таборі застарілої олійної мазанини. Коли порівнювати роботи Сільваші, Бажая і Жука з добрими авторськими проектами від молоді, стає помітно, наскільки безглуздим може стати сучасне мистецтво без міцної соціальної прив’язки. Попри відсутній концептуальний контекст Тижня як цілісності, окремі роботи напрочуд добре влучили у тему, розкриваючи нюанси, про які організатори може й не думали. Згадуючи "Дихання" Сергія Петлюка, хочеться поговорити про лаканівське "реальне", маючи на думці роботи херсонського "Тотему" - про достовірність таких "реалістичних" медій, як фото та відео, а фото Кості Смолянінова цікаво показують, як красиві формальні абстракції можуть бути соціально ангажованими…\nК.Б.: На жаль, мені не вдалося подивитись «Китайську лекцію» Академії Руху: у Львові була лише 3 дні. Але перший їхній перформанс у вівторок у сквері біля Домініканів справив дивне враження. Він був дуже романтичний і розслабляючий після перевантаженого об’єктами і людьми мистецтва дня – щось середнє між «Фабрикою зірок» і «Гаррі Поттером». Але навіщо? Про що говорили ці люди з мітлами? Це, здається, було моїм нав’язливим питанням впродовж цілого ТАМу.\nЯ би посперечалась із тобою, Тамаро, чи повинен би ТАМ концентруватись на гострій теоретичній дискусії про соціальну роль мистецтва і чи кожен мистецькій твір мав би її артикулювати. Дуже тонкий перформанс Юрія Онуха «Останній такий сеанс літа», який, здається, залишив із відкритим ротом всю ТАМівську публіку, геть не стосувався соціальної ролі мистецтва: ані говорив він про межі, ані провокував тілесні відчуття. Про ці речі, радше, говорив перформанс CLINAMEN III від TanzLaboratorium – інше моє сильне враження ТАМу (для чого, щоправда, не треба було їхати до Львова, можна було подивитись і в Києві, де, ніде правди діти, своєю чергою, не було би неповторної львівської реакції – обуреного демонстративного гепання дверима, категоричного виходу із зали із перелізанням через ряди і людей).\nНесподіваний сеанс дитячого кіно в кінотеатрі для публіки, яка чекала «чогось такого», - це радше історія про те, що мистецтво – це не завжди те, як ми його собі уявляємо, як ми його виписали, вимислили і сформували в своїх очікуваннях не профанної, ні, цілком «втаємниченої» публіки. «Залиште життя самому собі, нехай собі йде» - було написано на картках, які одягнений у білий капітанський костюм Онух роздавав глядачам на вході до кінотеатру. Чи не занадто буквально ми намагаємось прив’язати мистецтво до життя, а ті, хто позиціюють себе в опозиції до «контемпорарі», категорично «відв’язати»? Може час згадати, що мистецтво – це питання, це збиття з пантелику, неочікуваність, вихід із наїждженої колії та, як ти справедливо кажеш, готового русла. А ще – хоч деколи – задоволення і диво переміщення в інший світ, у досвід, недоступний жодним іншим шляхом, шпаринка у потойбіччя, як написав Онух в останньому своєму українському проекті «Porta Aurea».\nДля мене такими шпаринками в усій програмі ТАМу стали хіба TanzLaboratorium, Онух та інсталяція «Культура» Олени Турянської та Андрія Сагайдаковського на Фабриці повидла (хоч тут через брак загального контексту можна було радше здогадуватися, чим би цей проект міг бути).\nСоціальна роль мистецтва артикулюється й дискутується цілим контекстом: академією (як навчальною системою), системою інституцій і різними завданнями, які вони перед собою ставлять; полем публічної дискусії та критики, творами художників тощо. І ти абсолютно права: ситуація в сучасному мистецтві в Україні сьогодні – це необхідність розв’язувати всі питання одночасно. Може тому і хочеться, щоб фактично єдина велика подія в Україні, цілком присвячена сучасному мистецтву, мала і якісний продукт, і актуальну тему, і гостру теоретичну дискусію, і належну міжнародну частину і… багато всього іншого. Але чи можливо це? І чи потрібно? Можливо, коли б в Україні кожен проект – і великий, і невеликий – замість намагатися бути всім одразу ставив конкретні цілі для конкретних аудиторій, то в загальному підсумку контекст мінявся б динамічніше.\nЛабораторія, чи місячна резиденція, чи певна форма літньої школи з гостьовими викладачами – навіть суто внутрішня, українська – перед початком Тижня актуального мистецтва дали б у підсумку значно якіснішу, ціліснішу й гострішу виставку, ніж те, що врешті-решт, показав цьогорічний ТАМ. І дискусії про роль мистецтва, зокрема, й соціальну в рамках такої школи, а в ідеалі також і зі студентами студентського міста Львова, не дали би відповідей на питання про політичну заангажованість і соціальну відповідальність мистецтва, про мистецтво і життя, про абстрактне vs реальне. Але вони б ці питання артикулювали. І мені це видається надзвичайно важливим.\nТ.З.: "Артикулювати соціальну роль мистецтва" і "бути соціально ангажованим" - дещо різні речі. Як на мене, той таки перформанс Онуха мав соціальну прив’язку – справа не лише в тому, щоб зруйнувати очікування і подивитись дитячий фільм замість епатажного сучарту, але й в тому, що таких фільмів в українських кінотеатрах не показують. \nТакою своєрідною, опосередкованою через естетику, соціальністю привертають увагу ще кілька робіт Тижня. "2" Кості Смолянінова і "Сихів мальовничий" Дениса Сидоровича граються з абстракцією, модулюючи її з життєвих блоків: стін, парканів, білбордів, дерев. У Смолянінова впізнавані самі матеріали – вагонка, штукатурка. Ці фактури з євроремонтним флером настільки місцеві, що їхня "портретність" привертає увагу більше, ніж красивий приглушений колорит чи струнка мінімалістична композиція. Але як вони виглядають для не-місцевого глядача? Просто гарні картинки?\nПро це ж я думала і на виставці Сидоровича у фотоклубі «ЧБ. 5x5». "Сихів мальовничий" зацікавив у першу чергу назвою – великий інший "стародавнього Львова", цей спальний район має імідж нецікавого, сірого і непривітного місця. Місцеві заперечують (найяскравіше, либонь, Вова-зі-Львова). Формально ці фото також складаються в яскраві абстракції – якщо Смолянінов більше "кандінський", то Сидорович – "соня делоне". Ця яскравість створена самими мешканцями району, які утеплюють стіни будинків, кожен навколо своєї квартири. В результаті - фасади перетворюються на клаптикові ковдри. Фотограф це добре обігрує, використовуючи голі зимові дерева як центральний елемент композиції. Сихів, відтак, виходить із присмаком холодної відчуженої краси, відстороненим і безлюдним, але з надією на швидку весну.\nЯ б хотіла трохи порівняти роботи на ТАМ з іншими нещодавніми виставками. Кураторський проект Наталі Філоненко "Abstract Vision Test" у "Я Галереї" також працював із абстрактністю у сучасному мистецтві. Мені ані експозиція, ані більшість робіт не сподобались, вони надто легко (вирвані з концептуального контексту й інстальовані кураторкою у формалістичний) перетворювались на естетичні картинки. Заінтригувала лише одна серія – "Площини" Нікіти Кадана. Графічні аркуші зображали міські вулиці, перенасичені рекламою. Вулицю намальовано сірим олівцем, а рекламні площини – заповнено яскравими кольорами. Здалеку здається, що ці роботи складаються з кольорових прямокутників, окрім яких більше нічого немає, – цілком в дусі супрематичних композицій Малевича. Справжній світ блякне на тлі реклами. Забрати цей сюжет – і естетично красива робота перетвориться на дизайн.\nДумаю, варто сказати, чим саме не сподобалось те, що не сподобалось. Цікавій за задумом інсталяції "Добрий дядя міліціонер" харків'янина Тараса Камінного («Камю») бракувало виразності – вона потребувала якогось доповнення до настінного розпису після того, як художник закінчив кидати у нього цеглою, бо сам малюнок моментально злився з занедбаною територією "Фабрики повидла". "Дівчата задумали погане" Аліни Клейтман здивувала не лише дохлою рибою, а недопрацьованістю загальної ідеї та її формального втілення. Якщо це про болючий процес дорослішання, про пошуки себе через агресію і жорстокість (викликані зовнішнім тиском), то в інсталяції забагато візуальних "завітушок" – і препарована іграшка, і живопис з ножами і кров’ю, і ванночка, і естетське відео. Подібна "ґендерна" робота була на МУХах – фото Марини Шевченко "Андрогінність: пересичення", де авторка констатувала "рівноправ’я, яке усе більше перетворюється на однаковість" й ілюструвала це геніальне спостереження чоловіком у гінекологічному кріслі, який тримає в руках різні атрибути "протилежної статі". Зрозуміло, що молоді художниці не можуть не помічати обставин формування власного ґендеру, але така легковажна гра смислами, явно без жодного попереднього дослідження, а, отже, поверхова і часто неадекватна сучасності (консервативна, навіть реакційна!), не має нічого спільного з інтелектуальною якістю в мистецтві.\nЯ подумала, що може неправильно інтерпретую "Чінвазію" Ольги Пильник, але ось у звіті про ТАМ про неї так і пишуть: "представила інсталяцію, складену із керамічних голів китайців і китайських же музичних іграшок, що пропонує відчути експансію "Чайни" в білий світ" (виділення моє). Щось подібне говорив Арсен Савадов у інтерв’ю альманаху "Кінець кінцем" – про українців як "білу расу" і "православних". Це завдає удару по уявленнях про сучмитців як прогресивних інтелектуалів – занепокоєння долею світу цілком може полягати у расистській ксенофобії.\nТому повертаючись до структурної організації фестивалю, я бачу необхідність кураторського підбору і неодноразових критичних обговорень проектів щодо змісту і форми, форми щодо середовища, форми у контексті концепту виставки тощо. Адже загалом ТАМівські роботи не були гіршими за аналогічні з "Abstract Vision Test" чи МУХ. Що ставить у ряд проблем-які-треба-вирішити-усі-відразу нагальну необхідність публічної та головне частої критики.\nК.Б.: Не можу не поважати тебе, Тамаро. Ти справді відданий критик – переглядаєш і «вчитуєшся» абсолютно в усе. Я, вочевидь, критик значно менш відданий. І мушу чесно зізнатись, що не можу змусити себе вдивлятися і вдумуватись у проекти чи в роботи, які абсолютно мене не чіпляють.\nКолись давно мудрий редактор часопису «Критика» Андрій Мокроусов учив мене, молодого критика, що читати (і, відповідно, рецензувати) треба не тільки те, що подобається, а все, бо тільки так можна об’єктивно побачити весь процес. І раціонально я з ним і дотепер погоджуюсь, але вірю все-таки в те, що мистецтво – не останньою чергою, працює з відчуттями людини. Своє «навіщо» і «заради чого» воно доносить до глядача не тільки через раціональний аналіз та усвідомлення , а, значною мірою, через відчуття і почуття – від тілесних до емоційних: захоплення, огида, страх, подив, зачудування. Мені дуже заімпонував Онухів образ воріт, «щілини, через яку можемо проникнути на інший бік буття», про який я вже згадувала. Мені видається, що це – найважливіше, що є в мистецтві. І це те – про що мистецтво сьогодні часто забуває. Зокрема, молоде українське мистецтво, яке навпомацки рухаючись у просторі світових мистецьких процесів, так чи так може вловити напрямок руху і форми, яких цей рух може набувати, але здебільшого губить його причину і сенс.\nЦе я все до того, дискутуючи з тобою, я зрозуміла, що не пам’ятаю левової частки проектів, про які ти говориш. Цьогорічний ТАМ майже нічого не залишив по собі в моїй пам’яті, бо головне переживання, яке я мала від перегляду проектів: «Люди, хто ж вам сказав, що мистецтво сьогодні має бути таким?!» Таким формальним, таким недбалим, таким поверховим і нецікавим, здається, навіть, тим, хто його робить. І ще більш нецікавим тим, хто його виставляє. (Бо одна справа, коли «Чінвазія» Ольги Пильник або «Дівчата задумали погане» Аліни Клейтман дивують передовсім максимально лобовим підходом до проблеми, а вже потім логістичними огріхами, на кшталт здохлої риби чи відсутності звуку, але «Політика страху» Олега Воронка та Олекси Фурдіяка могла би бути цілком непоганим проектом, особливо в контексті занедбаної Фабрики повидла, але без запаху газу – ароматизатора, який мав заповнювати вогкий старий підвал на Повидлярці та який, після відкриття, ніхто не подбав час від часу підпускати – проект просто не мав сенсу.)\nТому, так – ТАМу як повітря потрібний куратор (не просто менеджер, а саме куратор). Так – критика і дискусії як інструмент відточування сприйняття процесу. Але також і школа, адже критика дає можливість змінювати зовні, а тільки навчання може змінити мистецький процес із середини. Коли необхідної освіти не дає академія – є багато інших форм і форматів: семінари, літні школи, вишколи, лекції. Тільки не формальні, як у ПАЦ. А реальні. Цікаво, що у цьому напрямку почали рухатися МУХі: побачивши рівень робіт-фіналістів, вони вирішили влаштувати цикл лекцій для молодих художників. Проблема була хіба в тому, що на самих лекціях художників майже не було (на нашій із Тетяною Філевською лекцією про інституції художників було аж 4 із понад 30 слухачів). І як на мене – це дуже показово. Адже молоді художники почали розуміти, що за всього багатства вибору – іншої альтернативи немає. І коли наступний раз постане питання про «щось для молодих художників» - чи будуть це МУХі, чи ТАМ, чи новий проект у Гудімова – все одно прийдуть до них, бо молодих художників сьогодні в Україні дуже і дуже мало. Тому можна не вчитись – і так візьмуть.\n«Тиждень актуального мистецтва» - проект унікальний. І тим, що він дійсно єдиний в цілій країні, і тим, що тримається він, переважно, на ентузіазмі. І тим, що щороку з обмеженими ресурсами і в непростих умовах йому вдається тимчасово об’єднати складне і суперечливе львівське мистецьке середовище, створити подію, яка має резонанс у мистецькому середовищі цілої країни. Але цьогорічний ТАМ дуже яскраво продемонстрував, що час ентузіастичних подій минув. І для того, щоб сьогоднішня ситуація в мистецтві змінювалась, щоб художники, куратори, аудиторія (і не лише внутрішньоукраїнська) знаходили нові мови і нові шляхи комунікації, ентузіазм має бути підкріплений професіоналізмом. І відповідальністю. Бо якщо не змінювати ситуацію – навіщо тоді все це?\n Про звуки писало в експлікації. Доглядачка Палацу мистецтв ствердила - "на відкритті були, хлопець включав, а зараз навіть не знаю, тут же ні шнура, ні вимикача немає..."\n «Чарівне дерево», режисер Анджей Малешка, Польща, 2009.


Тарас Сич врятував у Дебальцево донецького. Той їде у Вінницю подякувати рідним за порятунок : 13:03:2016 - vn.20minut.ua\nТарас Сич врятував у Дебальцево донецького. Той їде у Вінницю подякувати рідним за порятунок\nМеханік-водій БМП з батальйону «Київська Русь» 23-річний Дмитро з Донеччини розшукав через журналіста «20 хвилин» контакти рідних загиблого в АТО батальйонного кухаря Тараса Сича - у Дебальцевському пеклі той повернув його до життя.\n- Навіть під час обстрілів Тарас Степанович вибігав з укриття, - розповідає його побратим Дмитро. – Казав, йду супчик, чи кашку помішати. Наш «бункер» був у підвалі якогось складського приміщення. В одній половині лежали мішки з міндобривами, а іншу ми облаштували для себе. При виході з підвалу праворуч стояв котел, в якому постійно щось варилося. У повара був позивний «Дід». Коли він повертався, ми полегшено зітхали, а він на радощах потирав руки і повторював: «Голод – не тітка…»\nМіна вибухнула поруч з кухнею. Кухар в цей час був біля котла. Його тіло посікло осколками. Розшукати й ідентифікувати його вдалося більш як через місяць.\n- Сам я не бачив, як це сталося, - продовжує пан Дмитро. – У той час знаходився в Артемівську. БМП зламалася і мене відправили на базу ремонтувати машину. Перед від’їздом обійнялися із Степановичем. Пам’ятаю, він сказав: «Може, сину, воно й на краще, що їдеш подалі від цього котла. Не від мого, кухонного, а від Дебальцевського. Ти ж серед нас наймолодший. У тебе ще все життя попереду, а тут бачиш, що завертілося!..» Дмитрові на той час було тільки 22, молодшого від нього в батальйоні не було нікого.\nПісля від’їзду механіка з Дебальцевого бойовики «перерізали» дорогу життя. Так бійці назвали трасу на Артемівськ. З оточення виходили групами. На той час, у лютому 2015-го, Дебальцево стало найгарячішою точку в АТО. Тих, кому вдавалося вирватися з пекла, насамперед запитували про близьких побратимів. Так само зробив Дмитро, коли зустрів одного із своїх.\n- Запитав, чи всі живі? - розповідає Дмитро. - Він каже: «Ні!» - «Хто?» - «Тарас» У нас було двоє з таким ім’ям. Кажу: «Який Тарас?» Відповідає: «Дід», наш повар». Я тоді плакав, як мала дитина…\nНа лінію оборони у шість кілометрів поставили 37 бійців\n- Тарас Степанович не тримав у руках зброю, навіть у критичні моменти не торкався її, - згадує співрозмовник. – Він був пацифістом, Про це всі знали ще з Майдану. В батальйоні процентів 70 були «майданів ці». Коли формувалася «Київська Русь», він сказав хлопцям: «Ви ж знаєте, що стріляти не буду. Але куховарити можу. Якщо мої здібності знадобляться, готовий їхати з вами,…» Так Тарас Степанович опинився у батальйоні. Захистив він мене не зброєю. Молодого, зеленого врятував морально. Якби не він, не знаю, чи залишився б живий.\nВ АТО Дмитро потрапив з чернігівського навчального центру ЗСУ «Десна». Родом він з Костянтинівки Донецької області. Коли почалися події на Донбасі, на той час уже рік відслужив строкову службу. В той час його підрозділ на Донбас не відправляли. Він попросився, щоб перевели в «Київську Русь». Знав, що цей батальйон після підготовкив «Десні» вирушить у зону бойових дій. Заяву молодого бійця командування задовольнило.\nЗ вінничанином Сичем познайомився ще в «Десні». Каже, на таку колоритну постать не міг не звернути увагу. Так сталося, що вони щоразу все більше часу відводили на спілкування. Поєднувало спільне захоплення подорожувати. Згадували, хто і де бував до війни.\n- На війні у мене стався нервовий зрив, - розповідає Дмитро. – Загибель хлопців викликала неоднозначну реакцію. Коли бачиш, що боєць загинув через, вибачте, дурний наказ тих, хто сидить десь у штабі і звідти керує не по ситуації, а так, як йому здається правильно, і через це гинуть побратими, то сприймати це спокійно не було сил. Я зривався! Інколи переставав себе контролювати.\nЇх опорний пункт знаходився біля добре знаного Дебальцевського «хреста». Це місце, де пересікаються дороги, що ведуть у російський Ростов, Донецьк та Луганськ. Неподалік звідси у напрямку Вуглегірська базувався пункт «Київської Русі». У ньому знаходилося 37 бійців, включаючи кухаря. З техніки – дві БМП і один танк. Каже, ось цими силами командування «згори» доручило їм тримати оборону на ділянці у шість кілометрів.\nМісиво з людської крові, правди і брехні\n- Оборона Дебальцево – це такий кошмар, в якому правду треба збирати у кожного, хто вийшов живий, і навіть тоді не все можна буде дізнатися, - розповідає боєць. – Це місиво з людської крові, правди і брехні. Це сила волі одних і розпач інших. Думаю, що про багато-чого з тих подій ми ніколи так і не дізнаємося.\nПсихіка молодого механіка-водія почала давати збої, як зіпсований двигун у «беемпешці». Дмитро каже, що до його психологічного стану на той час нікому не було діла. Першим це помітив батальйонний кухар. Якби не Тарас Степанович, не знає, чим усе б закінчилося. Він був єдиний, кому молодий солдат довірився, відкрив душу.\n- Тарас Степанович у два рази старший від мене, - продовжує Дмитро. – Називав мене сином. Знав, що я одружений. Що дома, крім батьків, на мене чекає дружина. Він казав: «Дивися на мене. Думаєш, у мене замість серця – камінь? Чи я не розумію, що робиться? Ситуацію не зміниш ні ти, ні я. Зміни ставлення до неї. Пам’ятаєш, як ми в «Десні» згадували про свої подорожі. Ти був у Вінниці? Ні? Обіцяй, що після війни це буде перше місто, куди приїдеш до мене з дружиною. Можеш ще й батьків взяти. Повір, місто сподобається усім вам. От я де тільки не бував, а кращого міста, як Вінниця, не зустрічав. Ні, трохи не так. Красивіші міста, звичайно, є. Але найбільш комфортно я почуваюся тільки на березі Бугу, який протікає через наше місто. Тут так любо, як малій дитині у маминій колисці.\nТарасові надзвичайно запали в душу спогади про Таллін. Говорив, що після війни дуже хотілося б ще раз навідатися у це чарівне для нього місто. За його словами, там багато чудових людей. Раптом він замовк на хвилину і каже: «А давай разом махнемо у Таллін!». Дмитро зізнається, що тепер планує побувати у цьому прибалтійському місті. Побувати у тих місцях, про які чув від Тараса Степановича.\nСтарший побратим рятував мене словом. Як тільки з’являлася можливість, йшов до нього. Щоб не сидіти без діла, просив яку-небудь роботу. Він відповідав, що сам справиться з чищенням картоплі, моркви, чи цибулі. «Якщо хочеш поговорити, будь ласка, залишайся на кухні, а робота це мій клопіт». Дмитро каже, що кухар йшов відпочивати пізніше за всіх, а прокидався раніше від усіх. Харчі для бійців готував три рази на день. Один. Для 37-ми чоловіків.\n- Мені найбільше смакував борщ Тараса Степановича, - згадує боєць. – Всі харчі були смачні. Завжди готував із запасом. Кожного запитував, чи не хоче добавки. Не забував про тих, кому вчасно не вдавалося прийти на обід. Для таких на дні казана завжди був запас. Всі наїдки були, як домашні, а не такі, як солдатська баланда. Він залишися у моїй пам’яті світлою, чистою Людиною. Саме його підтримка повернула у мені віру в життя. Про це хочу розповісти доньці, рідним Тараса Степановича, разом з ними вклонитися на могилі його світлій пам’яті.\nНині колишній боєць «Київської Русі» Дмитро навчається в Києві в одному з вищих навчальних закладів, здобуває фах політолога.\nЯ чула про близького побратима батька, але не знала , хто він\nДонька Тараса Сича пані Осенія під час розмови з журналістом «20 хвилин» повідомила, що чула про те, що з батьком на фронті найчастіше спілкувався молодий хлопець.\n- Мені розповідали бійці батальйону, що у батька був близький товариш, молодий солдат, - каже пані Осенія. – Не раз хотілося знайти цю людину, поговорити з нею. Дізнатися хоча б про що думав батько на війні, про що мріяв. Найменша інформація була б цікава. Для мене і рідних кожен спогад про нього дуже дорогий. Тому з радістю зустрінемося з Дмитром, коли приїде у Вінницю.\nЗа словами пані Осенії, на 50-у річницю з дня народження батька планується відкриття меморіальної дошки. У такий спосіб дирекція Вінницької загальноосвітньої школи №11 має намір увіковічнити пам'ять свого колишнього випускника, учасника Революції Гідності, чи не єдиної в АТО людини, яка захищала рідну землю без зброї у руках. 30 березня у Тараса Сича був би золотий, 50-річний ювілей.\nНагадаємо, Тарас Сич, який служив у батальйоні «Київська Русь», загинув під Дебальцево 13 лютого 2015-го. Похований на Алеї Слави на центральному кладовищі у Вінниці. У червні минулого року у Центральному парку культури у Вінниці на його честь провели фестиваль польової кухні.\nТерористам «ДНР» виплачували українські пенсії. Чим закінчилася операція СБУ? В НСЗУ розказали, як пацієнтам із захворюваннями нервової системи отримати безкоштовну допомогу За емоціями та інтонацією: провідні ІТ-компанії світу оцінили додаток, який розробили вінничани Дім, який не зміг «поглинути» ТЦ, тепер зносять. Що там буде?


Львівщина Archives - Page 17 of 896 - Пустомитівська районна державна адміністрація\nУже цього четверга, 23 липня, правління НБУ може вчергове знизити облікову ставку, цього разу – до рекордних 5%, повідомляє НВ Бізнес з посиланням на аналітиків Goldman Sachs. Останнє падіння цього показника відбулося 12 червня — з 8% до 6% річних. Новий глава НБУ Кирило Шевченко підтверджує, що Нацбанку слід продовжити політику зниження облікової ставки, яка в підсумку призведе до здешевлення кредитів для кінцевого споживача. Про це він повідомив під час свого представлення на посаді глави НБУ президентом Володимиром Зеленським.\n“Мандруй Україною”: для представників ЗМІ організували прес-тур\nУ межах прес-туру представники засобів масової інформації ознайомилися з туристичними та курортними ресурсами Львівщини. Делегація за чотири дні відвідає Львів, Трускавець, Урич, Волосянку, Плав`я, Климець і Дрогобич. Спільно з головою Львівської обласної державної адміністрації Максимом Козицьким присутні відвідали еко-ферму «Плай». На фермі вирощують буйволів, корів і кіз. Є молокозавод, де обробляють 1200 л молока на день. З нього виготовляють сири – до 5 тонн на місяць.\nСторінка 17 з 896« ПочатокПопередня...10...1516171819...304050...НаступнаКінець »


Тетяна Горобець (MERSEDES): Пригадалась наша осінь ( слова до пісні) - ВІРШ, Вірші, поезія. Клуб поезії\nСайт поезії, вірші, поздоровлення у віршах :: Тетяна Горобець (MERSEDES): Пригадалась наша осінь ( слова до пісні) - ВІРШ\nПригадалась наша осінь ( слова до пісні)\nПригадалася коханий наша осінь, Наша осінь пригадалась золота. Листопад трусив нам листя на волосся, Вітерець косички вербам заплітав... Не було для нас тоді, днів щасливіших, Коли ми з тобою поруч, я і ти. Я писала лиш тобі коханий вірші, І просила в них кохання берегти. Посміхався ти і пригортав до себе, Стукіт серця в твоїх грудях шаленів. Промовляла:" Я щаслива! Чуєш, небо!" Кожен з нас коханням дорожити вмів... То чому ж скажи в життя ввірвалась злива, Захолонули враз почуття твої. Громовицею взяла їх спопелила, Текли сльози по щоках гіркі мої... Витирали їх тихенько вітер й осінь, Не журись прохав мрійливий, листопад. Стрінеш щастя ти своє, ще на порозі, Коли буде танцювати снігопад... Автор Тетяна Горобець\nдата надходження: 29.10.2021 13:36:10\n© дата внесення змiн: 22.11.2021 13:24:35\nВ Обране додали: Lana P., Любов Вишневецька, Надія Башинська, Ніна Незламна, Світлая (Світлана Пирогова), Амадей, Наталі Косенко - Пурик, Родвін, Дривко Люба\nНаталі Косенко - Пурик, Амадей, Не Тарас, Ніна Незламна, Микола Максимович, Чайківчанка, Родвін, Валентина Ярошенко, Lana P., Рунельо Вахейко, Рунельо Вахейко, Райка, Світлая (Світлана Пирогова), Дривко Люба, Надія Башинська, Любов Вишневецька, Людмила Григорівна, геометрія\nгеометрія, 22.11.2021 - 00:06\nДякую,Танюшо, за такий чудовий вірш,коли читала, то й своє пригадала, щоправда не осінь, а весну...\nТетяна Горобець (MERSEDES) відповів на коментар геометрія, 22.11.2021 - 14:18\nІ вам велике спасибі Валечко, рада, що ви завітали на мою сторіночку!!! Приємно читати ваш коментар!!!\nАмадей, 21.11.2021 - 23:59\nТакі вірші нагадують часто,\nПро оті найщасливіші дні,\nКоли поруч було наше щастя,\nНагадали вони і мені.\nСпасибі,Танечко за вірш.\nЩастя Вам, натхнення, радості і любові!\nТетяна Горобець (MERSEDES) відповів на коментар Амадей, 22.11.2021 - 14:17\nЩиросердечно дякую вам Андрію за підтримку, добре слово і розуміння!!! Нехай вам завжди щастить, здоров*я вам міцного і всіх земних благ!!!\nЛюдмила Григорівна, 17.11.2021 - 10:03\nДуже пронизливо, щемно... Так непросто складаються долі. А спогади залишаються, і все життя тривожать серце і душу.\nТетяна Горобець (MERSEDES) відповів на коментар Людмила Григорівна, 18.11.2021 - 12:59\nЩиросердечно дякую Людочко!!! Кожен має свою долю і якщо вона вже дана, то її не перепишеш!!! Гарного вам дня дорогенька!!!\nНадія Башинська, 06.11.2021 - 09:22\nЩастя знає, коли і до кого приходити.\nТетяна Горобець (MERSEDES) відповів на коментар Надія Башинська, 09.11.2021 - 11:24\nТак воно і є!!! Щиро дякую Надійко, завжди радію нашим зустрічам!!!\nСвітлая (Світлана Пирогова), 30.10.2021 - 18:49\nВ житті по-всякому буває, але лиш справжнє не зникає. Щастя і любові ЛГ і тобі, дорога Тетяночко! Чудовий вірш.\nТетяна Горобець (MERSEDES) відповів на коментар Світлая (Світлана Пирогова), 04.11.2021 - 15:25\nСердечно дякую дорога Світланочко за такі теплі слова!!! Ось захотілося написати про такі відносини... Написала і подала на розсуд читачів... Завжди рада тобі, сонечко! Щастя та любові тобі, красуне!!!\nРунельо Вахейко, 30.10.2021 - 00:21\nПройде все - і злива,й снігопад,\nТа я вірю, - буде все гаразд...\nПо-жіночому сміливо і відверто...\nТетяна Горобець (MERSEDES) відповів на коментар Рунельо Вахейко, 04.11.2021 - 15:22\nЩиросердечно дякую за підтримку і розуміння!!!\nРайка, 30.10.2021 - 00:04\nТетяна Горобець (MERSEDES) відповів на коментар Райка, 04.11.2021 - 15:20\nВеликеспасибі, що завітали!!! Дуже приємно!!!\nLana P., 29.10.2021 - 22:43\nТетяна Горобець (MERSEDES) відповів на коментар Lana P., 04.11.2021 - 15:20\nВалентина Ярошенко, 29.10.2021 - 22:34\nХоч і смуток є у цьому вірші,\nТа з любов'ю писані слова.\nВони бувають тобі втішні,\nХоч у те не віриш ти сама.\nЩемно та зворушливо, дорога Танюшко!\nАле на жаль, той час уже не повернути...\nПробач йому і почни своє життя із нової сторінки... Бажаю тобі, моя дорогенька зустріти справжнє кохання та взаємну любов!\nТетяна Горобець (MERSEDES) відповів на коментар Валентина Ярошенко, 04.11.2021 - 15:19\nЩиросердечно дякую мила Валюшко, твої коментарі просто суперові!!! У вірші історія не моя, це просто надуманий літературний герой, інколи хочеться віршем відтворити такі відносини!Ось і пишеться... Дякую дорогенька, що не забуваєш мене і завжди заходиш у гості!!! Любові тобі вірної і щирої!!!\nРодвін, 29.10.2021 - 20:04\nНадзвичайно щира, щемна лірика.\nДуже емоційно передані гіркі почуття.\nТак передані, що защеміло серце\nІ, промінцем - останні рядочки, світлі, обнадійливі.\nЧудовий, прекрасний, майстерно складений вірш.\nТетяна Горобець (MERSEDES) відповів на коментар Родвін, 04.11.2021 - 15:14\nВелике спасибі п. Миколо за розуміння і підтримку!!! Інколи на папір лягають і сумні рядочки, тут вже нікуди не дітися, коли диктує звише, то потрібно писати... Рада, що ви завжди читаєте мою поезію!!! Це так приємно!!!\nНіна Незламна, 29.10.2021 - 18:48\nЧудова поезія,хоч трохи й сумна...\nТетяна Горобець (MERSEDES) відповів на коментар Ніна Незламна, 04.11.2021 - 15:08\nЩиро дякую Ніночко, завжди дуже приємно читати ваші теплі коментарі!!!\nНе Тарас, 29.10.2021 - 18:31\nЛюбов івіра нас тримають на плаву\nТетяна Горобець (MERSEDES) відповів на коментар Не Тарас, 04.11.2021 - 15:06\nЦілком з вами згідна!!! Любові вам і всіх земних благ!!!\nНаталі Косенко - Пурик, 29.10.2021 - 14:01\nЧарівно, чуттєво і так люблячо. Так може писати серденько, яке вміє кохати. Дякую, Тетянко. Любові тобі взаємної.\nТетяна Горобець (MERSEDES) відповів на коментар Наталі Косенко - Пурик, 04.11.2021 - 15:05\nВелике спасибі люба Наталочко!!! Завжди рада твоєму візиту, сонечко!!! Щастя тобі, любові і Божої ласки!!!


«Я купую квартиру, але хто сплачує податки?»\nПодатки – неодмінна частина будь-якої угоди.\nЗдійснюючи операції з нерухомістю, потрібно бути готовим до того, що податки сплачуються в будь-якому разі.\nХто за що платить при укладенні договору – це «внутрішня» домовленість сторін. Але здійснюються такі оплати все одно від вказаних у переліку нижче платників, визначених законом.\n• податок з доходів фізичних осіб (коротко «ПДФО») – 5%;\n• військовий збір – 1,5%;\n• держмито – 1%;\n• збір до Пенсійного фонду – 1%;\n• послуги нотаріуса – за домовленістю.\nА знайти нерухомість мрії – ви можете на сайті https://neryhome.com/


Лідер більшості в Сенаті, сенатор від Демократичної партії США Чак Шумер спілкується з пресою після голосування за пакет економічних стимулів\nПісля більш ніж доби розгляду, Сенат США затвердив запропонований президентом Джо Байденом пакет заходів, що мають стимулювати економіку США та допомогти американцям у часи пандемії.\nЗа законопроект проголосувало 50 сенаторів від Демократичної партії, проти проголосувало 49 сенаторів-республіканців.\nЛідер демократів у Сенаті Чак Шумер заявив, що говорив з Байденом одразу після голосування. «Він склав чудовий план, - сказав Шумер пресі після прийняття законопроекту, - потужний та глибокий, але також і дуже популярний, тому ми мали наснагу його затвердити, навіть якщо це потрібно було зробити лише нашими 50 голосами».\nРозгляд законопроекту почався в п’ятницю і тривав до суботнього ранку. Процес голосування зайняв більше 12 годин, зокрема, через те, що демократам знадобився час, щоб заручитись підтримкою сенатора від своєї ж партії Джо Менчіна, який виступив за обмеження доплат із страхування, передбачених в законопроекті.\nКоординатор республіканців у Сенаті сенатор Джон Тун розкритикував Шумера за неорганізованість голосування. «Ці минулі 24 години були справді хаотичні, і якщо це був важливий тест, скоріш за все, він його провалив».\nМасштабний пакет стимулів обсягом 1,9 трильйона доларів, зокрема передбачає прямі виплати $1400 американцям, які заробляють до 80 000 доларів на рік до податків. Також передбачені доплати обсягом $300 до виплат за безробіттям, збільшення харчової допомоги нужденним, надання допомоги на виплати за оренду житла, запроваждення пільгового кредитування для малого бізнесу, який постраждав від пандемії, тощо.\nСенатори відхилили пропозицію сенатора Берні Сандерса щодо збільшення мінімальної заробітньої плати до 15 доларів на годину, починаючи з 2025 року.\nДля того, щоб набути дії закону, законопроект має отримати схвалення Палати представників США та підпис президента.\nДивіться також: Державний Департамент США вніс до санкційного списку українського олігарха Ігоря Коломойського та членів його родини. Відео


Спонділолістез, лістез | Медичний центр "Меднеан"\nЦя категорія розповість вам про таке захворювання, як спонділолістез. Цей термін мало кому відомий, адже він має грецьке походження і складається із двох слів: "spóndylos" — хребець, "lísthesis" — зміщення, зісковзування. Тобто, це зміщення одного хребця стосовно іншого із зміною вісі хребетного стовпа.\nСпотворення вісі хребта приводить до змін навантаження на самі хребці та, що важливо, на міжхребцеві диски. Це не лише виснажує резервні можливості та амортизаційні властивості диску, але й провокує розвиток дегенеративних та дистрофічних процесів в його хрящовій тканині. Це, в свою чергу, провокує спондильоз, а також такі стани, як протрузія та міжхребцева грижа.\nСпонділолістез сприяє посиленню чи зменшенню фізіологічного лордозу в шийному та поперековому відділах, або фізіологічного кіфозу в грудному. Окрім цього, може розвиватися бокове викривлення хребта, яке по-науковому називається сколіоз.\nВарто сказати, що зміни вісі хребта, це не єдиний процес, який при цьому відбувається. При спонділолістезі може зменшуватися просвіт корінцевого каналу, який утворений заглибленнями в тілах суміжних хребців. При цьому компресія нервового корінця у вузькому каналі є основною причиною, яка викликає біль в спині, а також різноманітну неврологічну симптоматику.\nВиходячи із клінічного досвіду та загальної статистики, спонділолістез є найбільш частою причиною больового синдрому у пацієнтів, які звертаються за допомогою. Це вказує частіше всього на наявність важких фізичних навантажень, особливо неправильного їх виконання.\nБільш детально про спонділолістез та його прояви, а також причини та методи лікування, ви можете дізнатись із публікацій із цієї категорії та із інших статей, розміщених на сайті медичного центру "Меднеан".\nЦе захворювання являє собою патологічний стан, який супроводжується спонділолістезом та ненормальною, підвищеною рухливістю хребців. Тобто, за впливу певних причин, хребці починають досить часто зміщуватись один відносного одного при різноманітних рухах, після сну, фізичних навантажень. Але особливістю є те, що хребці після зміщення не залишаються в цьому положення, а постійно зміщуються при рухах. Читайте про причини та методи лікування цього недугу.\nЧитати далі про Нестабільність хребців\nЗміщення хребців - симптоми та лікування\nЩо таке спонділолістез та які причини його виникнення? Чому багато лікарів не визнають такого стану, як зміщення хребців і, відповідно, забороняють використання мануальної терапії в якості основного лікування? Про ці нюанси ви можете прочитати в цій статті, а також вибрати бік, до якого ви пристанете. Приємного пізнання та просвітлення!\nЧитати далі про Зміщення хребців - симптоми та лікування


Зигмунд Фрейд та розвиток психоаналізу\nСкачати 166.63 Kb.\nРозмір 166.63 Kb.\nтема «Зигмунд Фрейд та розвиток психоаналізу»\nЄрьоменко Вікторії Георгіївни\nгрупа 10 ПС\nРевякіна Ірина Миколаївна\nРозділ 1. Народження психоаналізу\nРозділ 2. Загальні засади психоаналізу\n2.2. Структурна модель психіки\n2.3. Етика психоаналізу\nРозділ 3. Фрейдизм\n3.1. Комплекс Едипа\n3.2. Захисні механізми психіки\nРозділ 4. Філософія історії та культури Зигмунда Фрейда\nЗигмунд Фрейд — австрійський психолог і невролог, який вивчав людське несвідоме. Він розвинув методику вільних асоціацій та тлумачення сновидінь, яку було покладено в основу психоаналізу, і сформулював концепцію структури психіки.\nЗ.Фрейд, жартуючи, називав себе Мойсеєм психоаналізу. У цьому зобразилося його життєве кредо: антагоніст Риму Ганнібалмріяв про завоювання Риму, а Фройд — про інтелектуальне завоювання світу.\nВ часи Фрейда у психології панувало сприйняття людини, як розумної істоти, котра усвідомлює свою поведінку та керує нею. Теорія Фрейда пропонувала іншу картину, згідно з якою людина перебуває у стані неперервного конфлікту, джерела якого лежать у сфері неусвідомлюваних статевих та агресивних спрямувань.\nПсихоаналіз називають психодинамічною теорією: він уважає поведінку людини детермінованою складною взаємодією конкуруючих психічних сил.\nПсихоаналіз спирається на клінічні спостереження та дослідження, а також на ідеї щодо структури психічного апарату, динаміки ментальних процесів, придушення,супротив, перенесення тощо.\nІсторія психоаналізу бере свій початок в 1880-тих роках у Відні, коли Зиґмунд Фрейд працював над розробкою ефективнішого способу лікування неврологічних та істеричних захворювань. Дещо раніше Фрейд зіткнувся з тим фактом, що частину розумових процесів він не усвідомлював як результат його неврологічних консультацій у дитячій лікарні, і при цьому він виявив, що у багатьох дітей, які мають розлади мовних функцій, відсутні органічні причини для виникнення таких симптомів. Пізніше у 1885 році Фрейд проходив стажування в клініці Сальпетрієр під керівництвом французького невролога та психіатра Жана-Мартена Шарко, який справив на нього дуже сильний вплив. Шарко звернув увагу на те, що його пацієнтки часто страждали такими соматичними захворюваннями, як параліч, сліпота, пухлини, не маючи при цьому ніяких характерних в таких випадках органічних порушень. До роботи Шарко вважалось, що жінки з істеричними ознаками мали блукаючу матку, але Фройд встановив, що у чоловіків також могли виникати подібні психосоматичні симптоми. Фройд також ознайомився з експериментами в галузі лікування істерії, які проводив його наставник та колега Йозеф Бреєр. Це лікування було поєднанням гіпнозу та катарсису, пізніше у цьому методі процеси розрядки емоцій отримали назву «абреакція».\nПопри те, що більшість вчених вважала сновидіння або набором механічних спогадів про минулий день, або безглуздим набором фантастичних образів, Фройд розвивав точку зору інших дослідників про те, що сновидіння є зашифрованими повідомленнями. Аналізуючи асоціації, які виникали у хворих у зв'язку з тією чи іншою частиною сновидіння, Фройд робив висновки про етіологію розладів. Усвідомлюючи виникнення свого захворювання, пацієнти, як правило, виліковувались.\nУ молоді роки Фройд зацікавився гіпнозом та його використанням для допомоги душевнохворим. Пізніше він відмовився від гіпнозу, надаючи перевагу своєму власному методу вільних асоціацій та аналізу сновидінь. Ці методи стали основою психоаналізу. Фройд також цікавився тим, що називали істерією, а зараз відомо нам як конверсійний синдром.\nУперше термін «психоаналіз» Фройд використав французькою мовою 30 березня 1896 року в опублікованій ним статті про етіологію неврозів у «Неврологічному Журналі». В 1900 році він видав свою першу самостійну роботу «Тлумачення сновидінь», яка присвячувалась аналізу неврозів з допомогою вивчення сновидінь аналізанта (пацієнта). Здійснюючи дослідження з використанням методу вільних асоціацій, він дійшов висновку, що джерелом неврозу більшості аналізантів є пригнічені сексуальні бажання (лібідо). При порушеннях розвитку лібідо (наприклад при фіксації на матері — едіпів комплекс) воно не може бути вдоволене і проявляється у вигляді симптомів психічного захворювання. Також невгамований потяг може бути перенаправлено на несексуальні цілі (сублімація). Відповідно, у цій концепції прояви заглушених сексуальних бажань можуть бути знайдені не тільки в снах та неврозах, але й в літературі та мистецтві (а також і в інших породженнях людської свідомості).\nУ своїх ранніх роботах (до 1920 року) Фройд у якості джерела неврозів розглядає конфлікт несвідомого стану (який керується «принципом задоволення») та свідомості, яка прагне до самозбереження («принцип реальності»). Внаслідок цього головна увага зосереджується на конфлікті всередині психічної інстанції, яка керується принципом реальності. У праці «Я та Воно» Фройд виділяє в структурі психіки три компоненти — «Воно»(ід), «Я» (его) та «Над-Я» (супер-его). «Воно» відповідає за позасвідомий потяг, «Я» — принцип реальності. «Над-Я» формується в процесі засвоєння людиною соціальних норм, панування над психікою стає неусвідомленим, приводить до виникнення так званої «совісті» і неусвідомленого почуття провини.\nБільша частина сучасних психоаналітиків не визнає пригнічену сексуальність джерелом всіх психічних розладів, переважно сексуальне трактування образів у снах також викликає сумніви. Водночас запроваджене Фройдом поняття несвідомого, метод пророблення прихованих причин симптомів та «економічний» розгляд психічних процесів, як взаємодії відособлених інстанцій, лежить в основі більшості шкіл сучасного психоаналізу, психотерапії та теорії особистості. Ідея в тому, що твори мистецтва можна розглядати як результат невротичних переживань творця та прояву неусвідомленого. Таке тлумачення мало величезний вплив на культуру ХХ століття. Теорії Фройда та його методи лікування викликали полеміку у Відні у XX столітті і досі залишаються предметом гарячих суперечок. Ідеї Фройда часто обговорюють та аналізують в літературних та філософських роботах на додачу до неспинних дискусій в наукових та медичних роботах. Його часто називають «батьком психоаналізу».\nФрейд зводив інстинкти до двох груп:\n– інстинкти, що підтримують життя (сексуальні);\n– інстинкти, що руйнують життя (деструктивні).\nНа думку З.Фрейда, кожний із цих двох узагальнених інстинктів (сексуальний і деструктивний) мають і своє джерело енергії.\nВоно – це первинна, основна, центральна і разом із тим архаїчна частина особистості. З.Фрейд: "Воно містить все унікальне, все, що є при народженні, що закладено в конструкції – крім всього іншого, таким чином, ті інстинкти, які виникають в соматичній (нервовій) організації і які у Воно знаходять перший психічний вираз у формі, що нам невідома". Воно служить джерелом енергії для всієї особистості, і разом з тим Воно – цілком підсвідоме. Думки або почуття, які витіснені зі свідомості в підсвідоме Воно, як і раніше, продовжують впливати на психічне життя людини, причому з часом сила цього впливу не зменшується. Воно можна порівняти зі сліпим і глухим диктатором, влада якого необмежена, але володарювати він може лише за допомогою посередників.\nЗа допомогою накопичення досвіду (в пам'яті) Я позбувається небезпечних, адаптується до помірних подразників і, усвідомлюючи світ шляхом активної діяльності, здатне перебудовувати його собі на користь. Розвиваючись, Я поступово контролює вимоги Воно.\nВоно реагує на потреби, Я – на можливості. Я перебуває під постійним впливом зовнішніх (середовище) і внутрішніх (Воно) імпульсів. Зростання цих імпульсів супроводжується напругою, почуттям "невдоволення", зменшенням почуття "задоволення". "Я, – вважає З.Фрейд, – прагне до вдоволення і намагається уникнути невдоволення".\nНад-Я розвивається з Я і є суддею та цензором його діяльності й думок. Це сховище моральних настанов і норм поведінки, які виробило людство. Фрейд вказує на три функції над-Я: совість, самоспостереження, формування ідеалів.\nОсновна мета взаємодії всіх трьох систем Воно, Я і над-Я – підтримувати або відновлювати (при порушенні) оптимальний рівень динамічного розвитку душевного життя, збільшуючи задоволення і зводячи до мінімуму невдоволення.\nЕтика 3.Фройда вибудовувалася на положенні про вроджені психічні комплекси людини. Структуру і мотиви поведінки індивіда він виводив з його несвідомих, передусім сексуальних (лібідо), потягів. Первинним елементом внутрішнього світу людини філософ вважав несвідоме (Воно), що діє як неспрямована енергія, устремління і набуває спрямування у "принципі втіхи". У чоловіків це проявляється в суперечливому комплексі сексуальних потягів до матері й агресивних імпульсах у ставленні до батька ("комплекс Едіпа"). Властиві такі потяги й жіночій статі ("комплекс Електри"). Вони домінували ще у бутті первісної людини. Однак суспільство розвивається, виникають моральні норми поведінки, які обмежують і пригнічують відкриті прояви несвідомих потягів, тому в свідомості людини ще на ранніх етапах суспільного розвитку розвивається і передається спадково особлива інстанція ("Ідеал-Я"), що є результатом засвоєння індивідом моральних норм. За Фройдом, будь-яка цивілізація ворожа людині, оскільки зумовлює придушення її потягів, наслідком чого є перетворення (сублімація) психічної енергії на різноманітні види культурної діяльності. Потяги, які не сублімувалися, проявляються у формі психічних хвороб й аморальних вчинків людей. Психоаналіз як конкретна теорія і метод психотерапії суттєво відрізняється від фрейдизму, який підніс положення психоаналізу на рівень філософсько-антропологічних принципів.\nФрейдизм — сукупність шкіл, представники яких витлумачували різноманітні процеси і явища, що стосуються людини і суспільства, на основі психоаналізу. Згідно з Фрейдом, початком та основою психічного життя людини є різноманітні біологічні механізми. Так, він вважав, що у кожній людині закладені потяги до інцесту,канібалізму та жага вбивства. Фрейд наполягав на тому, що духовний онтогенез людини скорочено повторює хід розвитку людства в силу того, що у своїх психічних структурах кожна людина несе тягар переживань віддалених предків.\nВкрай важливу роль у формуванні людини відіграють два глобальних космічних інстинкти: Ерос (сексуальний інстинкт, інстинкт життя, самозбереження) і Танатос(інстинкт смерті, агресії, деструкції). Людська життєдіяльність, за Фрейдом, — це боротьба цих двох вічних сил, і саме вони є двигунами прогресу.\nНосієм статевого інстинкту є психічна енергія з сексуальним забарвленням (лібідо). Несвідомі (в першу чергу, сексуальні) прагнення особистості складають її потенціал і основне джерело активності, дають мотивацію для дій. В силу неможливості задоволення інстинктивних потреб в їх природній формі через соціальні нормативні обмеження, людина шукає компроміс між глибинним потягом та суспільно прийнятною формою його реалізації.\nФрейд надавав важливої ролі в формуванні та життєдіяльності особистості також едиповому комплексу. Досліджуючи сновидіння своїх паціентів, Фрейд звернув увагу на те, що значна частина них з обуренням розповідали йому сновидіння, основним мотивом яких був статевий зв'язок з матір'ю (інцест). Виділивши це в деяку тенденцію, Фрейд робить висновок, що найперше соціальне прагнення людини спрямовано на матір, в той час як найперше насильницьке бажання і ненависть спрямовані на батька.\nВ комплексі Едипа, як вважав Фрейд, «завершується інфантильна сексуальність, яка справляє вирішальний вплив своєю дією на сексуальність дорослих. Перед кожним новонародженим стоїть завдання подолати едипів комплекс, хто не в змозі це зробити, хворіє на невроз».\nНа основі фрейдизму сформувався неофрейдизм, який, зберігши властиву психоаналізу логіку міркувань, відмовився бачити у поведінці людини сексуальні мотиви. Одним із найталановитіших представників неофройдизму був Е. Фромм, який досліджував взаємозв'язки психіки, поведінки індивіда із соціальною структурою суспільства.\nОтже, людина не уявлялася Фрейду сердечною і люблячою істотою, оскільки серед її інстинктивних потягів є вроджена схильність до руйнування і пристрасть до мучення себе та інших. Саме через ці внутрішньо-психічні ознаки людини культура і цивілізація постійно перебувають під загрозою знищення.\nПсихоаналіз у всіх його напрямах є найпоширенішим і всесвітньо визнаним видом психотерапії. Психоаналітиків об'єднують національні і міжнародні професійні асоціації, які здійснюють навчання і атестацію спеціалістів. Ця професія належить до вільних професій, а кваліфіковані психоаналітики є високооплачуваними спеціалістами і мають високий соціальний статус.\nМенжулін В. І. Українські корені Зигмунда Фрейда// Інтерв'ю газеті «Україна молода». — № 81 (05.05.2006)\nРоманов А. «Модель психическгого аппарата в работе З. Фрейда «Я и Оно»\nЛейбин В. М. Фрейд, психоанализ и современная западная философия. — М.: Политиздат, 1990.\nФрейд З. Психопатология обыденной жизни // Фрейд З. Психология бессознательного. — М.: Просвещение, 1989.


Марія Ципльонкова, автор на Marketer\nСьогодні Hugo Boss позиціонує себе як преміальний бренд, костюми якого носять голівудські зірки і відомі спортсмени. Як компанія прийшла до цієї стратегії? Навіщо співпрацює і з футбольними клубами, і з музеєм Гуггенхайма? За рахунок чого бренд «злетів» в Китаї? Пропонуємо дізнатися про те, що не завжди видно за лацканами модних костюмів. 1. Співпраця з нацистами […]\nВідмовити в знижці президенту США, змусити чоловіків купувати спеціальну каблучку на заручини, перетворити звичайну блакитну коробочку на культову річ — це ще не все, чим відомий бренд Tiffany. Протягом усієї історії компанія позиціонувала себе як преміальну. І домоглася того, що люди готові платити за прикраси з написом Tiffany на порядок більше, ніж за товари без […]


29 листопада, 2018 13:55\nКанцлер Австрії вважає, що конфлікт в Азовському морі "не має військового вирішення".\nКанцлер Австрії Себастьян Курц закликав Росію звільнити українських моряків та повернути Україні захоплені кораблі. Про це повідомляє австрійське агентство APA.\nЗазначається, що Курц також застеріг від подальшої ескалації конфлікту.\n"Важливо дотримуватися міжнародного права, зберігати свободу судноплавства та суверенітет і територіальну цілісність України, тому ми як і раніше не визнаємо незаконну анексію Криму" - зауважив він.\n"Єдина річ, яка має бути зрозуміла всім, що цей конфлікт не має військового вирішення" - вважає австрійський канцлер.\nЗа його словами, Австрія має підвищений інтерес до стабільності і позитивного розвитку в Україні через близьке розташування.\nСебастьян Курц, Австрія, канцлер, Україна, Атака Росії в Азовському морі, Росія, РФ, Керченська протока


У США на вечірки запрошують людей із COVID-19, щоб інші могли інфікуватися - novostigood.top\nВ місті Тускалуса, штат Алабама, молодь проводить вечірки, на які запрошують людей з підтвердженим COVID-19.\nВ місті Тускалуса, штат Алабама, молодь проводить вечірки, на які запрошують людей з підтвердженим COVID-19. Організатори вечірок обіцяють грошову винагороду тому, хто перший з відвідувачів інфікується та надасть підтвердження від лікаря про це. Місцева влада обіцяє припинити такі заходи.\nПро це повідомляє CNN, пише "Громадське".\nОрганізатори спеціально запрошують пацієнтів із COVID-19 приходити на вечірки, щоб інші могли навмисно заразитися вірусом. У місцевій владі заявляють, що за останні декілька тижнів у місті та прилеглих районах відбулося "декілька" таких вечірок. Чиновники впевнені, що більшість заходів вони ще не виявили.\nПерша людина, яка принесе підтвердження від лікаря про наявність COVID-19, виграє гроші, зібрані від продажу квитків на вечірку.\n"Я розлючена, бо така серйозна та смертельна річ сприймається як належне. Це не лише безвідповідально, але ви можете інфікувати вірусом своїх батьків чи дідусів та бабусь", - сказала членкиня міської ради Тускалуса Соня Маккінстрі.\nНаразі міська влада працює над тим, як припинити такі вечірки. Крім того, на цьому тижні у місті ухвалили постанову, яка зобов’язує носити захисні маски.\nНаразі ні вакцини, ні ліків проти коронавірусу немає. Щоб уповільнити поширення вірусу, у Всесвітній організації охорони здоров’я рекомендують носити захисні маски у великому скупченні людей та дотримуватися соціальної дистанції.\nКонтекст: сшакоронавирусэпидемия коронавирусаCovid19алабама\nВ США коронавирус опередил рак и болезни сердца по количеству смертей, - СМИ\nТрупы складывают друг на друга: звезда НХЛ рассказал об ужасах коронавируса в США\nАмериканцы начали массово травиться чистящими средствами после слов Трампа о том, что они убивают коронавирус\nЛюди будут в шоке: бывший стратег Трампа заявил о биологическом Чернобыле в Ухане\nУ США здійснили успішну пересадку легень пацієнтам, які перехворіли на коронавірус


Всесвітній день прибирання «World Cleanup Day» | Крижопільська селищна рада Тульчинський район, Вінницька область\nДата: 20.09.2021 17:07\nВсесвітній день прибирання «World Cleanup Day», міжнародна соціально-екологічна акція з прибирання зелених зон та благоустрою територій розпочинає свою підготовку.\nАкція відбудеться в населених пунктах Крижопільської територіальної громади 25, 26 вересня 2021 року.\nЦентральна локація – стадіон «Колос» та парк культури та відпочинку селища Крижопіль о 10 год 25 вересня 2021 року. Локації по населених пунктах громади – збір біля адмінбудівель органів місцевого самоврядування.\nДо уваги населення, закладів освіти, культури, охорони здоров’я, учнівської молоді, громадських організацій, керівників підприємств та установ просимо всіх долучитись до проведення акції та впорядкувати прилеглу територію.\nДолучитися до акції може кожен - навівши лад біля своїх домівок.\nБеріть з собою рукавички, одягайте маски та дотримуйтесь дистанції. Запрошуйте родину та друзів!


Департамент у справах молоді та спорту Харківської обласної державної адміністрації — Головна\nХарківські лучники перемогли у фіналі Кубка України\nСтворено: Четвер, 08 жовтня 2020, 13:43\nОдну золоту та дві бронзові нагороди завоювали спортсмени Харківщини на фінальному етапі Кубку України зі стрільби з лука, який відбувся з 2 по 7 жовтня 2020 року в місті Нова Каховка Херсонської області. Участь в змаганнях приймали понад 150 спортсменів з 12 областей країни. Збірна Харківської області переможно виступила в чоловічих командних змаганнях зі стрільби з блочного лука. Олександр Соколов, Юрій Дорошенко та Вадим Головко у фіналі з рахунком 224:222 перемогли суперників з Києва.\nХарківські кікбоксери ударно виступили в Черкасах\nСтворено: Середа, 07 жовтня 2020, 13:34\nЗ 1 по 4 жовтня 2020 року в Черкасах відбувся Кубок України серед дорослих та Всеукраїнський турнір пам’яті Павла Орла з кікбоксингу WAKO, на яких збірна Харківської області здобула 148 медалей, в тому числі 56 золотих. Участь в змаганнях приймали спортсмени з усіх областей країни. В Кубку України збірна Харківської області впевнено посіла перше загальнокомандне місце, завоював 15 золотих, 16 срібних та 11 бронзових нагород.\nЮні харківські фехтувальники з медалями повернулися з Києва\nСтворено: Середа, 07 жовтня 2020, 11:25\nНа Всеукраїнському турнірі з фехтування на шпагах серед кадетів пам’яті майстра спорту Володимира Козицького, який минулими вихідними відбувся в столиці України, харків’яни завоювали срібну та дві бронзові нагороди.\nХарківські ватерполісти – призери Кубку України\nСтворено: Середа, 07 жовтня 2020, 11:24\nСрібну та бронзову медалі здобули клуби Харківщини на національному Кубку, матчі якого пройшли з 2 по 4 жовтня в місті Кам'янське Дніпропетровської області. Збірна Харківської області у фіналі з рахунком 7:10 (3:1, 3:4, 1:3, 0:2) поступилася суперникам з львівського «Динамо», та посіла друге місце.\nУ Харкові пройшов перший етап чемпіонату України зі спортивного боулінгу\nСтворено: Вівторок, 06 жовтня 2020, 12:06\nЗ 02 по 04 жовтня у Харкові пройшов перший етап чемпіонату України зі спортивного боулінгу нового сезону 2020-2021 участь у яких взяли кращі спортсмени країни. За результатами першого етапу переможцями стали:\nХарків’янки здобули перемоги на домашньому чемпіонаті України з боксу\nСтворено: Вівторок, 06 жовтня 2020, 07:54\nЗ 29 вересня по 3 жовтня у Харкові відбулися Кубок України з боксу серед жінок та чемпіонат України з боксу серед жінок-молоді, юніорок та дівчат, на яких спортсменки Харківської області завоювали 20 медалей, в тому числі 9 золотих. Участь в змаганнях приймали понад 250 спортсменок з усієї країни, а за їх підсумками на рахунку харківських боксерок були 9 золотих, 5 срібних та 6 бронзових медалей.\nХарків’яни зібрали врожай медалей на чемпіонаті України з козацького двобою\nСтворено: Вівторок, 06 жовтня 2020, 07:52\n136 нагород, майже половина з яких золоті. З таким здобутком повернулася збірна Харківської області з чемпіонату України з козацького двобою, який з 2 по 4 жовтня 2020 року відбувся у Києві. Участь в змаганнях приймали 650 спортсменів з 16 регіонів країни, які розіграли медалі в усіх вікових категоріях. За підсумками чемпіонату на рахунку збірної Харківської області були 63 золоті, 45 срібних та 28 бронзових медалей, а також перше місце в загальнокомандному заліку.\nСтворено: Понеділок, 05 жовтня 2020, 16:47\nСьогодні, 5 вересня, День народження святкує срібний призер Юнацьких Олміпійських ігор-2012 з фігурного катання в танцах на льду Максим Нікітін.\nВід щирого серця вітаємо іменинника та бажаємо міцного здоров'я, гарного настрою, незабутніх вражень та успіхів у всьому. Нехай кожен день буде наповнений позитивними емоціями, приємними новинами та цікавими зустрічами.\nСторінка 3 з 457\nДо Олімпійських ігор залишилось\nДо XXХII літніх Олімпійських ігор


Вплив домашніх тварин на людину. SHKOLYAR.INFO\nБрати наші менші, що частіше з'являються в наших квартирах і будинках. Вони дарують нам багато позитивних і радісних емоцій. Ці створіння стають нашими друзями і членами сім'ї. У сучасному світі багато любителів домашніх тварин запевняють, що домашні вихованці не тільки приємне проведення часу, або прикраса для дому, але ще й велика користь для здоров'я людини. Науково доведено, що спілкування з тваринами благотворно впливає на психологічне і навіть фізичне здоров'я людей. І до того ж, ці милі створіння роблять життя трішки щасливішим, а це вже велика користь. Ще один доведений факт – люди, які тримають домашніх тварин, за статистикою, живуть довше за інших.\nНайбільш широко поширеними домашніми вихованцями є, безперечно, собаки і кішки. Деякі заводять таких звіряток парами, а хтось обзаводиться великою кількістю (наскільки можуть дозволити собі господарі). До того ж, домашні тварини, особливо кішки і собаки, можуть відчувати емоційний стан господаря, виконувати роль розрядки, заспокоювати або, навпаки, веселити. Ні для кого не секрет, що емоційний стан впливає на фізичний стан і загальне здоров'я. Домашні тварини виконують багато функцій: це наші друзі, члени сім'ї, наші домашні «ліки».\nГрунтуючись на цих даних, було розроблено безліч систем і прийомів по лікуванню і реабілітації людей за допомогою тварин. У цій благій справі брали участь не тільки звичні нам домашні тварини, але й інші представники фауни, такі як дельфіни, коні, домашні качки та інші тварини. В деяких випадках тварини не тільки благотворно впливали на стан хворої людини, але і повністю позбавляли її від недуги. Це не може не радувати або залишати байдужим.\nЄ історії, в яких розповідається про те, що деякі тварини, після лікування хворих, гинули самі, тим самим рятуючи життя людини, жертвуючи своїм життям. Натомість, на всю ту користь, яку дають нам наші домашні улюбленці, люди зобов'язані піклуватися про братів наших менших. Ні в якому разі не забувати, що це не іграшка, а жива істота, яка потребує турботи, опіки, догляду і, звичайно ж, кохання.


Згоріла жінка: у столичному магазині спалахнула масштабна пожежа (фото)\nУ Києві під час пожежі в павільйоні у Дарницькому районі загинула жінка. Про це повідомляє прес-служба ДСНС міста.\nЗазначається, що вночі на вулиці Ревуцького, 7-В біля житлового будинку в продуктовому павільйоні спалахнула пожежа, яка перекинулася на сусідній металевий павільйон з прийому вторсировини.\n"О другій годині ночі пожежу вогнеборцям вдалося ліквідувати. На жаль, під час гасіння пожежі, в павільйоні з продажу овочів було виявлено тіло жіночої статі без ознак життя", - йдеться в повідомленні.\nУ результаті пожежі були пошкоджені товари та особисті речі в овочевому павільйоні, а також вторинна сировина в сусідньому павільйоні. Причина виникнення пожежі встановлюється правоохоронними органами.\nНагадаємо, що у столичному гуртожитку сталася масштабна пожежа: полум'я виривалося з вікон. Вночі за адресою Ломоносова, 55 спалахнула кімната на 7-поверсі гуртожитку. Всі мешканці вийшли, окрім однієї дівчини яка писала СМС своїм друзям.


Сезонні осінні букети\nГоловна\tФлористика\tПодійна\tОсінні букети\nБукет з амарилісом і трояндою Пенні Лейн\nБукет з антуріумом і декоративним ананасом\nКомпозиція з гортензією і півонією\nКомпозиція з гортензією і орхідеєю\nБукет з артишоком\nБукет з лотосом\nОсінній букет з хризантемами\nБукет "Осіння феєрія"\nБукет з трояндами Девіда Остіна\nБукет XL з королівською протеєю\nБукет "Бузкова фантазія"\nУнікальні букети на перше вересня від експертів флористики магазину Камелія\nДень знань - свято, яке викликає хвилювання у учнів, їх батьків та вчителів. Всім хочеться, щоб в день знань все виглядало просто чудово. Особливо це відноситься до першокласникам, які вперше сядуть за парту. Напередодні цього дня велика частина турбот випаде саме батькам. Мабуть, найголовнішим питанням стає покупка букета на перше вересня. За традицією тата і мами 31 серпня або 1 вересня біжать в квіткові ларьки або ринки, щоб придбати букет для вчителя по неймовірно влетіла ціною. Наш магазин пропонує вирішити це питання зовсім інакше. У нас ви маєте можливість замовити гарний і барвисті букети на 1 вересня і до Дня вчителя, які педагоги безсумнівно запам'ятають і оцінять. Адже значно приємніше приймати в дар оригінальну композиції з квітів, ніж банальні рослини, загорнуті в ліпшу під руку упаковку.\nРекомендації по вибору букетів вчителю\nРозмір. Варто віддати перевагу компактним букетів, так як величезна оберемок просто закриє обличчя дитини і квіти буде важко тримати.\nСмаки педагога. Подбайте заздалегідь дізнатися, які квіти краще учитель і скомпонувати букет саме з них.\nБукет повинен бути безпечним. Тому композиції з колючками і всілякі аксесуари з дроту краще виключити.\nОригінальний букет від усього клас може виявитися вибором вдаліше, ніж різноманітність від десятка учнів.\nЯкі квіти переважніше подарувати в День знань і на День вчителя\nБезпрограшним варіантом вважаються традиційні жоржини, гладіолуси та айстри. Але казково красиво виглядають композиції з соняшників і гербер.\nЯкщо їх оригінально задекорувати і обернути, то букет стане ексклюзивним варіантом. А знайомі всім хризантеми дають політ фантазії для творчості. До того ж вони досить бюджетні. Ще одним безпрограшним варіантом може виявитися кошик з квітами з піафлор (губкою, яка підтримує вологу).\nІндивідуальний вибір букета для педагогів\nВік і стать вчителя теж має значення при виборі букетів на 1 вересня\nв презент для молодого педагога повинні переважати квіти світлих або пастельних тонів. Тюльпани, ромашка, агапантус будуть ідеальним поєднанням в такому букеті. Можливе використання малої кількості кремових або білих троянд;\nвчителям трохи постарше краще дарувати квіткові композиції темніших, насичених відтінків (червоний, бордовий або фіолетовий);\nвчителю-чоловіку найкраще підійдуть букети з строгих кольорів, таких як гладіолуси, жоржини, кали. Візьміть на озброєння, що жінці вибирають букети круглої форми, а чоловікам дарують подовжені квіти.\nЯкі квіти краще включити в букет для першокласника\nНа святкову лінійку, присвячену Дню знань батькам, слід підібрати букет з розряду не химерно. Варто уникати великих оберемків, які закриють вашу дитину від усього святкового дійства на лінійці. Дивовижні композиції з декоративних соняшників в поєднанні з розмарином і альстромерій безсумнівно здивують і порадують першу вчительку сина або дочки.\nПрекрасним рішенням для школярів і їх батьків стане наш інтернет-магазин Камелія. Тут ви знайдете широкий вибір кольорів до 1 вересня і стильні букети на День вчителя. Прийнятні ціни на весь асортимент товару приємно вас здивують і істотно заощадить сімейний бюджет.\nНаші досвідчені флористи нададуть всіляку допомогу в створенні авторських букетів саме для вас. Доставка здійснюється по всій території України. Вам знадобиться найменшу кількість часу, щоб підібрати своїй дитині унікальний осінній букет в школу.


США, Європа чи Корея: на яких іноземних майданчиках вигідніше купувати авто. | OPEN NEWS\nдодому Cтатті США, Європа чи Корея: на яких іноземних майданчиках вигідніше купувати авто.\nСША, Європа чи Корея: на яких іноземних майданчиках вигідніше купувати авто.\nСтаття «Економічна Правда», автор Володимир Рихліцький, передрук без змін.\nУкраїнці все більше віддають перевагу купівлі вживаних авто з-за кордону. Де вигідніше купувати автівки, які плюси, мінуси у різних ринків, умови та які непередбачені витрати можуть виникнути у покупця.\nЗа 11 місяців 2020 року в Україні поставили на облік майже в чотири рази більше вживаних автомобілів, ніж нових.\nТак, на українські номери перейшли більше 313,3 тисяч ввезених з-за кордону вживаних легкових авто.\nЗа даними Асоціації автовиробників України, найпопулярнішою маркою серед вживаних авто минулого року стала Volkswagen. На другому місці за популярністю – Ford, а на третьому – Skoda. Щодо моделей, то найчастіше з-за кордону приганяли Volkswagen Passat. Лише за листопад в Україні зареєстрували 1731 автомобіль цієї марки.\nЕП вже писала про те, як придбати автомобіль в США та як самостійно пригнати автомобіль з Європи.\nВ цій статті спробуємо з’ясувати, де вигідніше купувати вживані автомобілі та які особливості на аукціонах в трьох частинах світу: Азія, Америка та Європа.\nУсі автомобілі, які українці замовляють зі США – після ДТП та потребують ремонту. На аукціони їх виставляють страхові компанії для яких продаж – це єдиний спосіб повернути частину страхової виплати автовласнику.\nНайбільш популярні аукціони – Copart, IAA, Mannheim. Купувати не битий автомобіль в США не вигідно через високу вартість.\n“Ремонтувати автомобілі в США дуже дорого. Година роботи майстра, в середньому, коштує 100 доларів. Якщо додати вартість запчастин, то ремонт обійдеться в космічну суму. Страховій компанії простіше продати битий автомобіль на аукціоні та купити клієнту новий, доклавши необхідну суму”, – каже представник однієї з фірм, яка займається пригоном автомобілів зі США.\nВ Україні вартість ремонту машин зі США, в залежності від ушкоджень, обходиться в середньому в 1-2 тис. дол. Можливо, звісно, і більше – залежить від самих ушкоджень. Тож, купувати їх вигідніше, навіть з урахуванням недешевої доставки кораблем та розмитнення.\nВартість автомобіля в США залежить не тільки від року випуску, моделі та технічних характеристик, а насамперед від характеру пошкоджень. Повну історію автомобіля можна відстежити через Carfax, де вказується інформація про ДТП з описом пошкоджень та історією проходжень технічного обслуговування.\nЯкщо автомобіль сильно пошкоджений і ремонт обійдеться дорожче 2 тис. дол, то, як правило, фірми не рекомендують його купувати.\nВартість послуг компаній, які допомагають купувати та доставляти автомобілі зі США – від 500 до 1000 дол.\nМожна спробувати придбати самостійно, але немає гарантії, що в підсумку це вийде дешевше, ніж через посередника. По-перше, потрібно добре розбиратися в автомобілях, щоб оцінити вартість ремонту по фото, вчасно сплатити всі аукціонні платежі, самостійно організувати логістику до порту.\nЗа помилки доведеться платити. Наприклад, якщо ви придбали автомобіль на аукціоні, але не своєчасно (протягом трьох днів) перерахували кошти (включно з аукціонним збором) додаткова комісія становитиме 50 дол. За простій на майданчику, в залежності від локації, щодня стягується 5-15 дол.\nНаприклад, на майданчику Copart, покупці розділені на 4 категорії. Для кожної з них аукціонний збір буде різним. Скажімо, при вартості автомобіля 3 тис. дол аукціонний збір становить від 400 до 755 дол.\nКрок аукціону залежить від оціночної вартості лоту та аукціону та становить 25-50 дол. Представник компанії рекомендує нам визначитися із максимальною сумою, до якої можна підвищувати ставку на аукціоні.\nОбираємо автомобіль на аукціоні IAA. В автомобіля пошкоджений задній бампер та фари, є кілька вм’ятин на задній лівій дверці, кришці багажника та даху. Пробіг автомобіля – майже 40 тис. миль (64 тис. км).\nВ фірмі розраховують приблизну вартість ремонту в Україні, орієнтуючись на фото та опис пошкоджень. Сума – 1500 дол. Представник фірми уточнює – це не точна сума. Кінцева вартість ремонту коливатиметься в межах 10% від очікуваної, адже в автомобіля можуть бути приховані дефекти, яких не видно на фото.\n“У США більше 500 майданчиків, де продають автомобілі, тому оглянути авто перед купівлею майже неможливо”, – каже консультант.\nСам автомобіль на аукціоні оцінений у 13 458 дол, проте це не означає, що він буде проданий саме за таку суму. Виграє найвища ставка, яка зазвичай є набагато нижчою від оціночної.\nОскільки автомобіль після аукціону не можна транспортувати своїм ходом, то доведеться скористатися послугами логістичних компаній. У нашому випадку вартість доставки з майданчика в Провіденсі (штат Род-Айленд) до порту New York cтановитиме 400 дол. Звідти в Одесу транспортування обійдеться ще в 1000 дол.\n“Доставка седана, в середньому, коштує 1200-1300 доларів, в залежності від узбережжя. Якщо це буде західне узбережжя, то ціна буде вищою – до 1500 доларів. Якщо східне — 1000”, – каже представник однієї з компаній, що доставляє автомобілі зі США.\nПісля придбання автомобіля на аукціоні клієнт повинен оплатити його вартість. Сюди входить ціна автомобіля на аукціоні, аукціонний збір, доставка автомобіля по території США до найближчого порту, доставка до порту в Одесі, а також послуги компанії.\nДоставка морем зі США до одеського порту займає від 3 тижнів до 3 місяців. За два тижні до того, як контейнер прибуде до пункту призначення клієнту виставлять рахунок для сплати послуг брокера і експедитора – 200-300 дол. Портові збори – 350 дол.\nПрипустимо, що наш Volkswagen Passat придбали на аукціоні за 5,5 тис. дол. Вартість розмитнення розраховуватиметься від суми 7025 дол. Скористаємося калькулятором розмитнення на сайті Державної митної служби та отримаємо 2700 дол.\nЦя сума приблизна, бо на митниці її розраховують для кожного автомобіля індивідуально (може коливатись в межах 50 дол як в одну так і в іншу сторону).\nВартість адресної доставки автомобіля з одеського порту до Києва евакуатором обійдеться у 200-250 дол.\n“Ми можемо виконати ремонт. У всіх великих містах є свої та партнерські СТО, з якими укладені угоди. Але оскільки автомобілів привозимо багато, то є черга”, – кажуть в компанії.\nАвтомобіль при купівлі “під ключ” обійдеться приблизно у 13,5 тисячі доларів.\nЕП зекономила щонайменше 2,5 тис. дол, якби купували аналогічне авто в Україні. Тим більше, що на українських номерах продають такі ж пригнані зі США автомобілі. Часто вони вже мають “скручений” пробіг, а їх ремонт проведений з мінімальними витратами (аби надати автомобілю привабливого зовнішнього вигляду).\nЯкщо йдеться про країни ЄС, то українці найчастіше купують вживані автомобілі в Литві, Польщі та Німеччині.\nНа відміну від США, доставки з Європи не потрібно чекати кілька місяців. Максимум – до 10 днів, в залежності від країни. Найшвидше – з Польщі та Литви. Автомобіль можна пригнати як самостійно, так і скористатися послугами компаній.\nЯкщо ще кілька років тому такі послуги коштували до тисячі євро, то зараз можна знайти за 500 євро.\nСупровід (коли ви їдете купувати автомобіль самостійно, а компанія консультує вас в процесі) коштує в середньому 200 євро.\nЯкщо їхати купувати автомобіль самостійно, то обов’язково варто врахувати, що готівкою в Європу можна ввозити максимум 10 тис. євро. Більша сума – лише на банківській картці. Тому варто врахувати комісійні втрати під час зняття в банкоматі.\nНе залежно від того, їхати за автомобілем самостійно чи скористатися послугами компанії, обрати його можна на онлайн-майданчиках. У Литві найпопулярнішими є autoplius.lt та autogidas.lt, в Німеччині – autoscout24.de, mobile.de або на сайтах дилерів, які також продають вживані авто (audi.de, bmw.de, mercedes-benz.de, volkswagen.de, porsche.de). Авто з Польщі – otomoto.pl, motopoland.pl, allegro.pl.\nЕП вирішила обрати автомобіль в Литві. Тут не потрібно торгуватись на аукціонах, а можна обрати автомобіль з фіксованою вартістю. Під час купівлі можна торгуватися з продавцем.\nВартість Volkswagen Passat B8 2016 року випуску з двигуном 1,8 та автоматичною коробкою передач у Литві – 11 700 євро (14 371 дол). Пробіг – 58 тис. км. Вартість доставки, якщо їхати самостійно, становитиме максимум 200 дол.\nРозмитнення обійдеться орієнтовно у 5 тис. дол. Реєстрація та постановка на облік – орієнтовно 300 дол.\nОскільки вартість автомобіля перевищує 165 розмірів прожиткового мінімуму (10 630 євро), то доведеться сплатити не 3%, а 4% внеску до Пенсійного фонду. А це 468 євро (574 дол).\nЗагалом виходить трохи більше 20 тисяч доларів.\nВ Україні такий же автомобіль можна придбати дешевше, в середньому, від 16 тис. дол але варто розуміти, що це буде авто пригнане зі США, а значить після ДТП.\nП’ятирічний Volkswagen Passat B8, пригнаний з Європи “не битий, не фарбований”, в Україні буде коштувати від 22 тис. дол. Новий автомобіль цієї моделі коштує від 40 тис. дол.\nЗауважимо, що американський і європейський ринок моделей дуже відрізняється. Серед європейців популярними є універсали. Натомість американці більше люблять седани.\nОкремі моделі, які входять у п’ятірку найпопулярніших автомобілів з-за кордону серед українців, наприклад Renault Megane та Skoda Octavia, взагалі дуже важко знайти на американському ринку.\nПридбати автомобіль у США виявилося значно дешевше, ніж в Європі, але варто розуміти, що це автомобіль після ДТП. До того ж, немає можливості оглянути його перед купівлею, тож це завжди лотерея.\nНа корейських автомобільних аукціонах є весь модельний ряд автомобілів, але найчастіше українці там купують авто місцевого виробництва – KIA тa Hyundai. Придбати і доправити в Україну той же Volkswagen з цієї країни буде дуже дорого.\nОсновна відмінність автомобілів вироблених в Південній Кореї – частина з них мають встановлене вже на заводі газобалонне обладнання. Це не лише екологічно правильно, а й економічно вигідніше.\n“В Кореї зазвичай купують автомобілі, які використовувалися в комерційних цілях – таксі, шеринг, прокат і довгострокова оренда. Тому в процесі експлуатації, можливо, були невеликі ДТП, подряпини, потертості”, – розповідає ЕП консультант однієї з компаній, яка займається пригоном автомобілів з Південної Кореї.\nЗазвичай, у цій країні купують відносно нові авто – не старіше 2014 року, але через постійну експлуатацію вони мають досить великий пробіг – близько 200 тис. км. Зрозуміло, що за таких обставин зустрічаються авто з фарбованими від подряпин деталями. Але не після ДТП, як це характерно для США.\nАвтомобілі, як і з американських аукціонів, доставляють кораблем до порту Одеси або Чорноморська. Доставка коштує 1200-1500 дол.\nНа відміну від США, де зазвичай купують “кота в мішку”, орієнтуючись на фото, деякі компанії мають своїх представників у Південній Кореї, які оглядають автомобіль перед купівлею.\nУ Кореї є кілька аукціонів, найпопулярніші з яких – Encar, AJ Sellcar Auction, Hyundai Glovis, Lotte Auction.\nПроте самостійно розібратись в деталях аукціону достатньо складно. Продаж вживаних авто – це лише частина бізнесу майданчиків і знайти необхідний розділ, навіть з урахуванням того, що деякі сторінки дублюються англійською мовою, не просте завдання.\n“Автомобіль для вас ми обираємо на одному з аукціонів. Далі наша людина в Кореї виїжджає на місце, оглядає його, робить фото, відео, перевіряє справність. Якщо все влаштовує – вносите 70% передоплати і чекаєте доставки”, – розповідає консультант.\nЗа бажанням можна придбати страховку від ушкоджень під час доставки, яка становить1,5% вартості угоди.\nОдним із недоліків купівлі авто в Кореї є те, що перевірити історію технічного обслуговування автомобіля неможливо. Лише участь в ДТП.\n“Ви можете замовити Car History. Там буде вказана кількість ДТП, якщо вони були, де цей автомобіль використовувався і вартість ремонтних робіт”, – каже консультант. Ця послуга коштує всього два долара, але її немає сенсу замовляти, якщо автомобіль не був в ДТП.\nЩе однією особливістю корейского ринку є те, що вартість автомобіля однієї марки та року випуску, може кратно відрізнятись, залежно від стану і пробігу. Наприклад, Hyundai Sonata може коштувати від 1 до 10 тис дол.\nСередня ж вартість Hyundai Sonata LF 2017 року випуску з пробігом 185 тис. км у базовій комплектації в Південній Кореї – 6 тис. дол. Доставка, розмитнення та інші витрати обійдуться в стільки ж. Разом: близько 12 тис. дол.\nВ Україні такий автомобіль можна придбати за 14-16 тис. дол. Тобто економія становить від 2 до 4 тис. дол. Проте доставку автомобіля в Україну доведеться чекати до двох місяців.\nЗагалом кожен з цих прикладів не є універсальним. В залежності від запиту і вартості авто зекономлена сума буде в кожному конкретному випадку різною. Наприклад, якщо йдеться про купівлю дорогого авто.\nУтім, варто пам’ятати: авто із США, на перший погляд, начебто, вигідніше купувати, але є ризики, пов’язані з неочевидними пошкодженнями і тим же самим транспортуванням. До того ж, з окремими моделями доведеться помучатись, щоб знати необхідні деталі чи запчастини.\nпопередня статтяНапад на Конгрес: у США розслідують 25 справ про внутрішній тероризм\nнаступна статтяВ Японії через снігопади загинули вісім людей