Частина I. Розділ 10. Ярослав Гашек. Пригоди бравого вояка Швейка.\n10. ШВЕЙК ДЕНЩИКОМ У ФЕЛЬДКУРАТА\nІ знову починається Швейкова одіссея під почесним ескортом двох солдатів з баґнетами, які мали припровадити його до фельдкурата.\nКонвоїри взаємно доповнювали один одного. Перший з них був сухорлявий довгань, другий — маленький і гладкий. Довгань кульгав на праву ногу, коротун — на ліву. Обидва служили в тилу, бо ще перед війною їх зовсім звільнили від військової служби.\nВони поважно йшли бруком біля тротуару, інколи скоса позираючи на Швейка. Той ішов поміж ними й козиряв направо і наліво. Його цивільний одяг загубився на складі гарнізонної тюрми разом з військовим кашкетом, у якому він пішов до армії. Отож йому видали стару військову форму, що раніше належала якомусь череваневі, на цілу голову вищому за Швейка. У штани, в які він убрався, могли б улізти три Швейки. Нескінченні зборки від ніг і мало не до шиї, куди сягали штани, мимохіть збуджували подив прохожих. Величезний, полатаний на ліктях, брудний і заяложений мундир теліпався на ньому, як на городньому опудалі. Штани висіли на Швейкові, мов на клоуні в цирку. Військовий кашкет, який у гарнізонній тюрмі йому теж перемінили, з’їхав аж за вуха.\nНа посмішки глядачів Швейк відповідав м’яким усміхом і теплим поглядом своїх лагідних очей.\nТак ішли вони до Карліна, де мешкав фельдкурат.\nПершим заговорив до Швейка товстун. Вони саме були на Малій Страні під портиком.\n— Ти звідкіля? — спитав він.\n— З Праги.\n— А не втечеш від нас?\nУ розмову втрутився сухорлявий довгань. Дивне явище: коли маленькі товстуни звичайно бувають добродушними оптимістами, то люди худі й довготелесі — переважно скептиками.\nТому довгий сказав маленькому:\n— Звичайно, якби міг, утік би.\n— А на якого біса йому тікати? — озвався маленький. — Так чи так, він — на волі, з гарнізонної тюрми звільнений. Це я й несу ось тут, у пакеті, для фельдкурата.\n— А що в ньому? — спитав довгань.\n— От бач, не знаєш, а балакаєш...\nКарлів міст вони пройшли мовчки. Але на Карловій вулиці товстун знову заговорив до Швейка:\n— Ти не знаєш, нащо ми ведем тебе до фельдкурата?\n— На сповідь, — байдуже відповів Швейк, — завтра мене вішатимуть. Це завжди так робиться, і таку процедуру називають духовною розрадою.\n— А за що тебе, так би мовити, теє?.. — обережно спитав довгань, тоді як товстун співчутливо поглянув на Швейка. Обидва були сільські ремісники й батьки родин.\n— Не знаю, — відповів Швейк, добродушно всміхаючись. — Я нічого не знаю, мабуть, така вже доля.\n— Либонь, тобі така нещаслива планета вийшла, — співчутливо, із знанням справи зауважив маленький. — у нас в Ясенній біля Йозефова ще за прусської війни теж повісили одного. Прийшли по нього, нічого йому не сказали і в йозефові повісили.\n— А по-моєму, — сказав скептично довготелесий, — так, ні сіло ні впало, не вішають. Мусить же бути якась причина, щоб усе це обґрунтувати.\n— Коли немає війни, — зазначив Швейк, — воно обґрунтовується, але під час війни хто зважатиме на якусь одну людину. Однаково, чи загине на фронті, чи вдома її повісять. Пішки чи за возом — один дідько.\n— Послухай-но, чи ти, бува, не пхав носа до тієї політики? — спитав довгань. З його тону видно було, що в нього прокидається симпатія до Швейка.\n— Ще й до якої політики! — усміхнувся Швейк.\n— А чи ти часом не національний соціаліст? Тепер товстун став обережний і втрутився в розмову.\n— А що нам до нього? — сказав він. — Дивіться, всюди повно людей, і всі витріщаються на нас. Коли б принаймні ми могли в якомусь під’їзді зняти баґнети, щоб не так упадати в очі. Ти не втечеш? А то ми матимемо неприємності. Правда ж, Тоніку? — звернувся він до довганя; той тихо промовив:\n— Баґнети можна було б зняти. Адже він наш.\nТонік перестав бути скептиком і сповнився співчуттям до Швейка.\nВони знайшли під’їзд, де зняли баґнети, і товстун дозволив Швейкові йти поруч нього.\n— Ти б, може, закурив, га? — спитав він. — А чи... — Він хотів спитати: «А чи дадуть тобі покурити, перш ніж повісять?» — але не докінчив речення, відчуваючи, Що це було б нетактовно.\nВони закурили, і конвоїри почали розповідати Швейкові про свої родини, які живуть в районі Краловеградця, про жінок, дітей, про шматок поля, про єдину корівчину.\n— Пити хочеться, — заявив Швейк.\nДовгань і малий перезирнулися.\n— Десь на один кухоль і ми знайшли б, — сказав малий, відчуваючи, що довгань не проти. — Але куди-небудь так, щоб не впадало в вічі.\n— Ходімо в «Куклик», — запропонував Швейк, — ґвинтівки можна лишити в кухні, шинкарем там Серабона, сокіл, його можете не боятися. Там грає скрипка і гармонія, — говорив він далі, — заходять туди і вуличні дівчата та інші пристойні люди, яких не пускають в «репрезентяк».\nДовгань ще раз перезирнувся з малим і сказав:\n— Що ж, ходімо, до Карліна ще далеко.\nДорогою Швейк розповідав їм різні анекдоти; вони прийшли в «Куклик» у доброму настрої і все зробили так, як порадив Швейк. Гвинтівки сховали на кухні й зайшли до залу, де скрипка і гармонія наповнювали все приміщення звуками улюбленої пісні «На Панкраці, гей, на горбочку, там алея, як шнурочок...».\nЯкась дівчина сиділа на колінах у підтоптаного на вигляд молодика з рівненьким проділом і співала хрипким голосом: «Я нагледів дівчиноньку, та у неї інший є».\nЗа одним столиком спав п’яний сардинник. Вряди-годи він прокидався, грюкав кулаком об стіл і бурмотів: «Так не годиться!» І знову засинав. За більярдом під дзеркалом сиділо ще троє дівчат, що гукали якомусь залізничникові: «Кавалере, почастуйте нас вермутом!» Біля музикантів двоє сварилися, з’ясовуючи, чи зацапав учора патруль якусь Марженку, чи ні. Один казав, що бачив це на власні очі, а другий запевняв, що вона пішла спати з якимось солдатом у готель «Вальшум».\nБіля самих дверей сидів солдат із кількома цивільними й розповідав їм, як його поранили в Сербії. У нього була перев’язана рука і повні кишені сигарет, які він дістав від співрозмовників. Він усе говорив, що не може більше пити, а один з цієї компанії, лисий дідок, безперестанно його заохочував:\n— Та пийте, пийте, солдатику, хто зна, чи ще колись зустрінемось. Замовити для вас якусь пісню? Ви любите «Сирітку»?\nЦе була улюблена пісня лисого дідка, і коли за хвилину скрипка і гармонія заквилили її, очі старого налилися слізьми, і він завів деренчливим голосом:\nДо мами просилась,\nДо мами просилась.\nВід сусіднього стола хтось гукнув:\n— Та годі ж бо! Тю на вас! Заткніться вже з цією своєю сиріткою!\nІ наперекір старому за ворожим столом почали співати:\nДля серця розпука, розпука...\n— Франто! — покликали вони пораненого вояка, заглушивши «Сирітку» і доспівавши «Розлуку». — Кинь ти вже їх до бісового батька та ходи до нас. Плюнь на них і тягни сюди сигарети. Годі тобі розважати овечок божих.\nШвейк із своїми конвоїрами зацікавлено дивилися на ту сцену.\nШвейк — він часто бував тут до війни — поринув у спогади, як налітав сюди, бувало, з облавою комісар поліції Драшнер, як його боялися повії, але все ж таки складали про нього пісні, де все було навпаки.\nЯкось вони навіть хором заспівали:\nЙого не боялась.\nЦієї миті несподівано ввійшов Драшнер у супроводі свого почту, страшний і невблаганний. Всі шарахнули, як куріпки від пострілу. Цивільні агенти зігнали всіх докупи, і Швейк теж опинився в цій компанії, бо на свою біду, коли комісар Драшнер зажадав від нього посвідчення особи, спитав: «А чи маєте ви на це дозвіл управління поліції?»\nШвейк пригадав також одного поета, який висиджував тут під дзеркалом, і під невгамовну метушню та звуки гармонії писав віршики, й тут же, у «Куклику», читав їх повіям.\nШвейкові конвоїри, навпаки, ніяких спогадів не мали. Для них це було щось зовсім нове, і це нове починало їм подобатися. Першим оговтався маленький товстун, бо такі люди не тільки оптимісти, але мають нахил і до епікурейства. Довгань ще якусь хвилину боровся сам із собою, але, позбувшися свого скептицизму, поволі втрачав також і стриманість та розсудливість.\n— Я потанцюю, — вирішив він після п’ятого кухля пива, побачивши, як пари танцюють «шлапака».\nТовстун зазнавав усіх радощів життя.\nБіля нього сиділа якась дівчина і верзла непристойності, а в нього від її слів очі так і вигравали.\nШвейк пив. Довгань, натанцювавшись, повернувся із своєю партнершою до стола. Потім усі вони співали, танцювали, безперестанку пили і поплескували своїх подружок. У тій атмосфері продажного кохання, нікотину та алкоголю все немов керувалося старим гаслом: «Після нас — хоч потоп».\nПополудні до них підсів якийсь вояк і запропонував зробити за п’ятірку флегмону або зараження крові. Шприц, мовляв, при ньому, і він може впорснути їм у руку або ногу гас 1. Після того будете, каже, лежати щонайменше зо два місяці, а якщо змочувати рану слиною, то, можливо, і з півроку, а тоді вас змушені будуть зовсім відпустити з військової служби.\n1 Цей засіб потрапити в лікарню був цілком випробуваний. Але сморід гасу залишається в пухлині і зраджує. Бензин кращий, бо швидше випаровується. Пізніше впорскували ефір з бензином, а ще пізніше досягли інших удосконалень. (Прим. автора).\nДовгань, який втратив душевну рівновагу, домовився з вояком, і той в убиральні впорснув йому гас у ногу.\nКоли почало вже добре вечоріти, Швейк запропонував вирушити в путь до фельдкурата. Але маленький товстун, хоч уже ледве ворушив язиком, почав умовляти Швейка залишитися ще. Та й довгань був тієї думки, що фельдкурат може почекати. Проте Швейкові вже набридло в «Куклику», і він став погрожувати, що піде сам.\nОтож і пішли, але Швейк пообіцяв, що дорогою вони заглянуть іще куди-небудь.\nВони зайшли до маленького кафе за «Флоренцією», де товстун продав свій срібний годинник, щоб можна було ще порозважатися. Звідтіля вже Швейк вів їх попід руки. Це йому коштувало великих зусиль. Ноги в конвоїрів увесь час підламувались, і їм хотілося ще кудись завітати. Маленький товстун мало не загубив пакета для фельдкурата, і Швейкові довелося той пакет нести самому. Коли дорогою їм зустрічалися офіцер або якийсь старшина, Швейк мусив попереджувати своїх конвоїрів. Надлюдськими зусиллями й з великою натугою Швейкові нарешті вдалося притягти їх до будинку на Королівській вулиці, де жив фельдкурат.\nВін сам настромив їм баґнети на ґвинтівки й стусанами під ребра примусив, щоб вони вели його, а не він їх.\nНа другому поверсі, де на дверях квартири була прикріплена візитна картка: «Отто Кац — фельдкурат», — їм відчинив якийсь вояк. З кімнати лунали голоси та дзенькіт пляшок і склянок.\n— Wir... melden... gehorsam... Herr... Feldkurat, — через силу промовив довгань, козиряючи воякові, — ein... Paket... und ein Mann gebracht 1.\n1 Насмілюсь... доповісти... пане фельдкурате... один... пакет... і одного солдата доставлено (нім.).\n— Залазьте, — сказав вояк, — де ж це ви так набралися? Пан фельдкурат, нівроку, теж... — Вояк сплюнув.\nВін пішов з пакетом. Прибулі довго чекали в передпокої, поки двері нарешті відчинились і ввійшов, точніше, не ввійшов, а влетів фельдкурат. Він був без піджака, в самій жилетці й тримав у руці сигару.\n— То ви вже тут? — сказав він Швейкові. — Оце вас привели? Е-е, нема у вас сірників?\n— Насмілюсь доповісти, пане фельдкурате, нема.\n— Е-е, а чому ж у вас нема сірників? Кожен солдат повинен мати сірники, щоб закурити. Солдат, який не має сірників, він є... Що є?\n— Він є, насмілюсь доповісти, без сірників, — відповів Швейк.\n— Дуже правильно, він є без сірників і не може нікому подати вогню. Це по-перше, а тепер по-друге. Ноги у вас не смердять?\n— Насмілюсь доповісти, не смердять.\n— Так. Це по-друге. А тепер — по-третє. П’єте горілку?\n— Насмілюсь доповісти, горілки не п’ю, тільки ром.\n— Добре, гляньте лишень на цього солдата. Я позичив його на сьогодні у старшого лейтенанта Фельдгубера, це його денщик. А він нічого не п’є, не... неп... питущий, і тому почалапає з маршовою ротою на фронт, бо... бо... та-такої людини мені не треба. Це не денщик, а корова. Та теж п’є лише воду і мукає, як віл. Т-ти, непитущий! — звернувся він до вояка. — І як же тобі не с-сором, йолопе. За це б тобі заїхати зо два рази у вухо!\nФельдкурат раптом звернув увагу на Швейкових конвоїрів. Вони, хоч як намагалися стояти рівно, хиталися, марно опираючись на свої ґвинтівки.\n— Ви п’я... п-п’яні! — сказав фельдкурат. — Ви набралися під час служби, і за це я звелю вас п-посадити. Швейку, заберіть у них ґвинтівки, відведіть на кухню і стережіть, поки не прийде патруль забрати їх. Я зараз протел-ле-ф-ф-фо-ную до казарми.\nТаким чином, слова Наполеона «На війні ситуація міняється щохвилини» знайшли тут своє цілковите підтвердження. Вранці вели Швейка під баґнетами й боялися, щоб він не втік, потім Швейк вів конвоїрів, а врешті — вже сам їх і стеріг.\nВони не усвідомлювали собі цієї зміни, аж поки, сидячи в кухні, не побачили біля дверей Швейка з ґвинтівкою і баґнетом.\n— Я б чогось випив! — зітхнув маленький оптиміст, тоді як на довганя знову напав скептицизм і він сказав, що все це підла зрада. Довгань почав голосно обвинувачувати Швейка. Це він, мовляв, наштовхнув їх на таке неподобство. Обіцяв, буцімто завтра його повісять, а тепер з усього видно, що вся та історія зі сповіддю й вішанням — тільки жарти.\nШвейк відмовчувався і походжав біля дверей.\n— Ну й дурні ж ми, — бідкався довгань.\nНарешті Швейк, вислухавши всі звинувачення, заявив:\n— Тепер ви принаймні бачите, що військова служба вам не мед. Я виконую свій обов’язок. Я так само вклепався в цю історію, як і ви, але, як кажуть, мені всміхнулося щастя.\n— Я б таки чогось випив, — розпачливо повторював оптиміст.\nДовгань підвівся і непевним кроком попрямував до дверей.\n— Пусти нас додому, — сказав він Швейкові, — не дурій, колего!\n— Три кроки від мене! — відповів Швейк. — Я вас мушу стерегти. Ми тепер не знайомі.\nУ дверях з’явився фельдкурат:\n— Я... я ніяк не можу додзвонитися до тих казарм. Ідіть додому і запам’ятайте собі, що напиватися під час виконання службових обов’язків — заборонено. Марш звідси!\nТреба віддати належне фельдкуратові: у казарми він не дзвонив, бо не мав телефону, а просто говорив у настільну електричну лампу.\nВже третій день Швейк служив денщиком у фельдкурата Отто Каца і за цей час бачив його лише один раз. Третього дня з’явився денщик надпоручника Гельміха і сказав Швейкові, щоб той прийшов до них забрати фельдкурата.\nДорогою денщик розповів Швейкові, нібито фельдкурат посварився з надпоручником, розбив піаніно, і тепер п’яний як чіп, і не хоче йти додому. Надпоручник Гельміх, теж п’яний, викинув фельдкурата в коридор, і той сидить під дверима на підлозі й куняє.\nПрибувши на місце, Швейк струснув фельдкурата за плечі, а коли той замурмотів і розплющив очі, Швейк козирнув і сказав:\n— Насмілюсь доповісти, пане фельдкурате, я прийшов.\n— А що вам тут треба?\n— Насмілюсь доповісти, пане фельдкурате, я дістав наказ забрати вас звідсіля.\n— Ви дістали наказ забрати мене? А куди ж ми підемо?\n— До вас на квартиру, пане фельдкурате.\n— А нащо ж мені йти до себе на квартиру, хіба я не в своїй квартирі?\n— Насмілюсь доповісти, пане фельдкурате, ви в коридорі чужого дому.\n— А-а як я сюди потрапив?\n— Насмілюсь доповісти, ви були в гостях.\n— В г-г-гостях. Я н-не був. Це ви п-пом-миляєтеся.\nШвейк підняв фельдкурата і спер його на стіну. Фельдкурат хитався з боку на бік, падав на нього і при цьому застерігав:\n— Я впаду! Впаду, — твердив він знову, дурнувато посміхаючись.\nНарешті Швейкові вдалося прихилити фельдкурата до стіни, і той у новій позі знову почав дрімати.\nШвейк розбудив його.\n— Що вам потрібно? — спитав фельдкурат, зробивши марну спробу зсунутися по стіні й сісти на підлозі. — Хто ви такий?\n— Насмілюсь доповісти, — відповів Швейк, притискаючи фельдкурата до стіни, — я ваш денщик, пане фельдкурате.\n— У мене немає ніякого денщика, — насилу промимрив фельдкурат і зробив нову спробу звалитися на Швейка. — Я не фельдкурат, а свиня, — признався він із щирістю пияка, — пустіть мене, добродію, я вас не знаю.\nНедовга боротьба скінчилася цілковитою Швейковою перемогою. Швейк використав цю перемогу і стяг фельдкурата зі сходів до під’їзду, де фельдкурат знову почав опинатися, щоб його не витягли на вулицю.\n— Я вас не знаю, — невпинно торочив, борюкаючися зі Швейком, фельдкурат. — Ви знаєте Отто Каца? Це я. Я був у архієпископа, — репетував він, тримаючись за двері під’їзду. — Мною цікавиться Ватікан, розумієте?\nШвейк відкинув «насмілюсь доповісти» і заговорив з фельдкуратом інтимним тоном:\n— Пусти двері, кажу, бо як трісну тебе по тих лапах. Ходім додому, та й годі. Не розмовляти!\nФельдкурат пустив двері й звалився на Швейка.\n— Так, ходімо кудись, але до Шугів не піду, там я заборгувався.\nШвейк випхав його з під’їзду і, шарпаючи, поволік по тротуару.\n— Що це за пан такий? — спитав хтось із зустрічних.\n— Це мій брат, — відповів Швейк, — дістав відпустку і приїхав відвідати мене. Отож на радощах упився, бо не думав, що застане мене живого.\nПочувши останні слова, фельдкурат промугикав якийсь мотив з оперети, якої б ніхто не пізнав, і відразу ж почав чіплятися до перехожих:\n— Хто з вас мертвий, хай з’явиться до корпусного командування протягом трьох днів, щоб його труп можна було покропити святою водою... — І вмовк, намагаючись заритися носом у тротуар. Швейк ухопив його під пахви й знову поволік додому.\nВитягши голову, волочачи ноги, фельдкурат перебирав ними, як кицька з переламаним хребтом, і мугикав:\n— Deminus vobiscum, et cum spiritu tuo. Dominus vobiscum 1.\n1 Господь з вами і з духом твоїм. Господь з вами (лат.).\nНа стоянці візників Швейк посадив фельдкурата біля муру, а сам пішов торгуватися з ними. Один з них заявив, що він цього пана дуже добре знає, бо раз уже його возив, і більше не повезе.\n— Обригав мені геть усе і не заплатив навіть за проїзд. Я його возив щось години зо дві, поки знайшов, де він живе. Потім я тричі приходив по гроші, і лише тиждень тому він дав мені за все п’ять крон.\nПісля довгих умовлянь один з візників погодився їх везти.\nШвейк повернувся до фельдкурата. Той спав, і хтось тим часом зняв у нього з голови й забрав чорний котелок (фельдкурат звичайно ходив у цивільному).\nШвейк збудив свого хазяїна й за допомогою візника посадив у критий екіпаж. Там фельдкурата охопила цілковита апатія. Швейк здався йому полковником Юстом з сімдесят п’ятого піхотного полку, і він кілька разів повторив:\n— Не гнівайся, друже, що я тикаю тобі: я — свиня!\nОдну мить здавалося, що туркотіння екіпажу по бруку витвережує його. Він сів рівно і заспівав якийсь уривок з невідомої пісні. Можливо, це була його імпровізація:\nВін мене в ті дні щасливі\nНа коліна брав колись,\nВ Меркліні тоді жили ми,\nЗа хвилину, однак, йому знову світ замакітрився, і, звернувшись до Швейка, він спитав, примруживши одне око:\n— Як ся маєте, шановна пані? Виїжджаєте кудись на дачу? — В очах у нього двоїлося, і після короткої паузи він докинув: — Зволите мати дорослого сина? — І показав пальцем на Швейка.\n— Сядеш ти каменем чи ні? — визвірився на нього Швейк, коли фельдкурат спробував вилізти з ногами на Сидіння. — Думаєш, я тебе не навчу порядку?\nФельдкурат затих і маленькими свинячими очицями почав дивитися з дрожок на вулицю, ніяк не розуміючи, Що, власне, з ним діється.\nА далі, вже цілковито втративши розум, звернувся до Швейка і тужливо сказав:\n— Пані, дайте мені перший клас, — і зробив спробу спустити штани.\n— Зараз же застебнися, свинюко! — гримнув Швейк. — Тебе вже знають усі візники, ти вже раз обригав усе, а тепер ще й таке вигадав. Не думай, що тобі знову удасться не заплатити, як торік.\nФельдкурат меланхолійно підпер голову долонею і почав співати: «Вже мене ніхто не любить...» Але відразу й урвав свій спів і промовив:\n— Entschuldigen Sie, lieben Kamerad, Sie sind ein Trottel! Ich kann singen, was ich wall 1.\n1 Пробачте, любий друже, ви дурень! Я можу співати, що хочу (нім.).\nПотім він зібрався, мабуть, засвистіти якусь мелодію, але замість цього з його губ зринуло таке розкотисте «тпр-р», що коні зупинилися. Коли за наказом Швейка вони поїхали далі, фельдкурат почав замість сигарети припалювати мундштук.\n— Не горить, — промовив він розпачливо, вичиркавши цілу коробочку сірників. — Це ви на них дмухаєте. Але зараз же з’їхав на інше і засміявся:\n— Ну й комедія! Ми в трамваї самі. Еге ж, друзяко? — І почав нишпорити по кишенях.\n— Я загубив квиток, — вигукнув він. — Зупиніть! Цей квиток треба знайти! Та врешті безнадійно махнув рукою.\n— Хай їдуть... — І почав мурмотіти: — У більшості випадків... так, в порядку... У всіх випадках... Ви помиляєтеся... Третій поверх? Це відмовка... Йдеться не про мене, а про вас, вельможна пані... Платити... Брав чорну каву...\nУже в напівсні посварився з якимсь уявлюваним ворогом, який буцімто заперечував його право сидіти в ресторані біля вікна. Потім дрожки здалися йому поїздом, і, вихилившись набік, він загукав на всю вулицю по-чеському і по-німецькому:\n— Німбурк, пересадка!\nШвейк притяг його до себе, і фельдкурат, забувши про поїзд, почав імітувати різних тварин. Найдовше він імітував півня, і його «кукуріку» переможно лунало з дрожок.\nВзагалі якийсь час фельдкурат був дуже рухливий, непосидючий і намагався вистрибнути на брук, обзиваючи хуліганами людей, яких вони минали. Пізніше він викинув на вулицю носову хусточку і заволав, щоб візник зупинився, бо він, мовляв, загубив багаж. Потім почав оповідати:\n— В Будейовицях був один барабанщик. Оженився він, а за рік помер, — і зненацька зареготав. — Смішний анекдот? Еге ж?\nШвейк увесь час поводився з фельдкуратом безжалісно строго. При найменших спробах фельдкурата щось устругнути, наприклад, випасти на брук або зламати сидіння, Швейк раз у раз стусав його попід ребра, і фельдкурат сприймав це на диво байдуже. Лише один раз він спробував збунтуватися і вискочити з дрожок, заявивши що далі не поїде, мовляв, знає: замість Будейовиць вони їдуть до Подмоклів. Але Швейк моментально і повністю ліквідував бунт і примусив фельдкурата повернутися до попередньої позиції на сидінні, пильнуючи, щоб він не заснув. Найделікатніші слова, яких він ужив при цьому, були: «Не спи, здохлятино!».\nНа фельдкурата раптом напала меланхолія: він почав плакати, випитуючи в Швейка, чи була в нього мама.\n— Я, люди добрі, самотній на цьому світі, — кричав він з дрожок. — Приголубте мене!\n— Не ганьби мене, — картав його Швейк. — Перестань, а то всі побачать, що ти насмоктався.\n— Я нічого не пив, друже, — відповів фельдкурат. — Я цілком тверезий.\nНараз він устав і козирнув:\n— Ich melde gehorsam, Herr Oberst, ich bin besoffen 1.\n1 Насмілюсь доповісти, пане полковнику, я п’яний (нім.).\nЯ порося, — повторив він разів десять підряд із щирим розпачем.\nІ, звертаючись до Швейка, заскиглив:\n— Викиньте мене з машини. Нащо ви мене з собою везете? — Врешті сів і замурмотів: — «Навколо місяця круги...» Ви, пане капітане, вірите в безсмертність душі? А кінь може попасти на небо?\nДалі він почав голосно сміятись, але за хвилину посумнів і, апатично дивлячись на Швейка, промовив:\n— Пробачте, добродію, я вас уже десь бачив. Чи не були ви часом у Відні? Я пам’ятаю вас із семінарії. Хвилину він розважався, декламуючи латинські вірші:\n— Aurea prima sata est aetas, guae vindice nullo. Далі ніяк не втну, — признався фельдкурат. — Викиньте мене на вулицю. Чому ж ви не хочете мене викинути? Я нічого собі не заподію. Просто хочу заорати носом, — заявив він рішучим тоном.\n— Пане, — благав він далі, — дорогий друже, вріжте мені по потилиці.\n— Один раз чи кілька? — поспитав Швейк.\nФельдкурат уголос рахував одержані запотиличника й радісно посміхався:\n— Це дуже добре впливає на шлунок — поліпшує травлення. Дайте мені разочок ще й по пиці. Щиро дякую, — вигукнув він, коли Швейк поквапився виконати його прохання, — я цілком задоволений. Розірвіть мені, будь ласка, жилетку.\nВін висловлював найрізноманітніші бажання. Хотів, щоб Швейк звихнув йому ногу, трохи придушив, обрізав нігті і вирвав передні зуби. Потім прагнув мучеництва, домагаючись, щоб Швейк відірвав йому голову і в мішку кинув її до Влтави.\n— Мені б дуже личили зірки навколо голови, — захоплювався він. — Потрібно було б так із десяток.\nПотім заговорив про скачки, швидко перейшов на балет, та на ньому він теж недовго затримався.\n— Ви танцюєте чардаш? — спитав він у Швейка. — Вмієте «Танець ведмедя» — ось так... — Він хотів підстрибнути і впав на Швейка. Той відбоксував його як слід і поклав на сидіння.\n— Мені чогось хочеться, — кричав фельдкурат, — але я не знаю чого. Ви не знаєте, чого мені хочеться? — Він безнадійно похнюпився, потім серйозно сказав: — А що мені до того, чого я хочу? І вам, пане, до цього немає діла. Я вас не знаю! Як ви смієте дивитися на мене? Вмієте фехтувати?\nНа хвилину він став войовничий і спробував скинути Швейка з сидіння.\nПотім, коли Швейк його заспокоїв, безцеремонно давши відчути свою фізичну перевагу, фельдкурат запитав:\n— Сьогодні понеділок чи п’ятниця?\nВін захотів також дізнатись, що нині: грудень чи червень, і взагалі виявив хист ставити найрізноманітніші запитання:\n— Ви одружені?! Любите горгонзолу? У вас дома є блощиці? Як вам живеться? Ваш песик хворів на чумку?\nПотім зробився відвертим. Розповів, що винен за кавалерійські чоботи, нагай і сідло, що хворів на трипер і лікував його марганцівкою.\n— Ні про що інше не було часу й подумати, — гикаючи, сказав він. — Можливо, це здається вам досить неприємним, але скажіть — гик! гик! — що мені робити? Гик! Ви мусите мені пробачити... Термосом, — вів далі фельдкурат, забувши, про що говорив перед тим, — назиається така посудина, яка зберігає напої та їжу в первісній температурі. Як на вашу думку, колего, яка гра чесніша, «фербель» чи «двадцять одно»? Я таки десь бачив тебе, — вигукнув він, намагаючись обійняти Швейка і поцілувати його слинявими губами. — Ми ж разом ходили до школи. Ти славний хлопець, — ніжно промовив він і почав гладити свою ногу. — Як ти виріс із того часу, відколи я тебе не бачив. Побачивши тебе, я забуваю про всі свої страждання.\nНарешті його охопив поетичний настрій, і він заговорив про повернення до сонячного світанку щасливих створінь і палких сердець.\nПотім упав навколішки й почав молитися: «Богородице діво, радуйся», — причому реготав на весь голос.\nКоли вони приїхали, його ніяк не можна було витягти з екіпажа.\n— Ми ще не приїхали, — репетував він. — Допоможіть! Мене викрадають! Хочу їхати далі! — Його буквально довелося виколупати з дрожок, як вареного слимака з мушлі. На мить здалося, що його розірвуть, бо він учепився ногами за сидіння. При цьому фельдкурат голосно реготав, гадаючи, що обдурив їх.\n— Ви мене розірвете, панове!\nПотім його поволокли нагору по сходах у квартиру й кинули, як мішок, на канапу. Тут він заявив, що не буде платити за автомобіль, бо не замовляв його. Понад чверть години Швейк і візник мучилися, поки втовкмачили йому, що це були дрожки.\nАле фельдкурат протестував, запевняючи, що їздить лише фіакрами.\n— Ви мене хочете обдурити, — заявив він, значуще підморгуючи Швейкові і візникові. — Ми ж ішли пішки.\nПотім у пориві великодушності кинув гаманець візникові:\n— Бери все! Ich kann bezahlen! 1 Я не трушуся над крейцером.\n1 Я спроможний заплатити! (Нім.)\nСправедливіше було б сказати, що він не труситься над тридцятьма шістьма крейцерами, бо в гаманці більше й не було. На щастя, візник ретельно обшукав фельдкурата, згадуючи при цьому слово «ляпаси».\n— Коли хочеш, можеш ударити, — відповів фельдкурат, — ти думаєш, я не витримаю? Я витримаю п’ять твоїх ляпасів.\nУ фельдкуратовій жилетці візник знайшов п’ятірку і пішов, проклинаючи свою долю і фельдкурата, який забрав у нього стільки часу і позбавив до того ж заробітку.\nФельдкурат засинав дуже поволі, в голові в нього снувалися якісь плани. Він одразу ж хотів робити все: і грати на фортепіано, і вчитися танцювати, і засмажити собі рибки.\nПотім пообіцяв одружити Швейка з своєю сестрою, хоч її в нього й не було. А ще потім зажадав, щоб його віднесли на ліжко, і, нарешті, заснув, виявивши бажання, щоб у ньому визнали людину — істоту, рівноцінну свині.\nУвійшовши вранці до фельдкуратової кімнати, Швейк побачив його на канапі, Отто Кац лежав і напружено міркував, хто б міг його так облити, що він аж приклеївся штанами до шкіряної канапи.\n— Насмілюсь доповісти, пане фельдкурате, — сказав Швейк, — це ви вночі...\nІ кількома словами пояснив йому, як страшенно він помиляється, коли думає, що його облили. У фельдкурата аж голова тріщала, він був у дуже пригніченому настрої.\n— Не можу пригадати, — сказав він, — як я попав з ліжка сюди, на канапу.\n— А ви на ліжку й не були, вас одразу ж, як тільки приїхали, поклали на канапу. Далі відтягти вже не змогли.\n— А що я викомарював? І взагалі, я викомарював щось? Хіба, не доведи боже, я був п’яний?\n— Як чіп, — відповів Швейк, — до нестями, пане фельдкурате. Був у вас маленький перепій. Гадаю, вам стане краще, коли переодягнетесь і вмиєтеся.\n— Я почуваю себе так, немовби мене хто змолотив, — поскаржився фельдкурат. — До того ж пити хочеться. Я не бився, бува, з кимсь учора?\n— До цього не дійшло, пане фельдкурате. А сьогоднішня спрага — це наслідок учорашньої. З цього не так швидко викараскуєшся. Я знав одного столяра, так той уперше впився під Новий — тисяча дев’ятсот десятий — рік, а першого січня вранці мав таку спрагу і так погано почував себе, що змушений був купити собі оселедця і знову напитись, і так робить тепер щодня вже чотири роки. І нема йому рятунку, бо завжди по суботах накуповує собі оселедців на цілий тиждень. Це вже така карусель, як говорить один фельдфебель з дев’яносто першого полку.\nЗ похмілля фельдкурат поринув у меланхолійні роздуми. Якби в цю хвилину його хтось почув, то подумав би, що слухає лекцію доктора Олександра Батека на тему: «Оголосімо війну не на життя, а на смерть демонові алкоголю, який вбиває найкращих людей» — або що читає його книгу «Сто етичних іскор».\nПравда, висловлювання фельдкурата мали трохи інший зміст.\n— Якби хоч я, — міркував він, — пив якісь благородні напої, наприклад, арак, мараскін, коньяк, але ж я вчора пив саму ялівцівку. Дивуюся, як я міг її пити? Вона ж огидна на смак. Хоча б це була принаймні вишнівка. Навигадують люди різне свинство і п’ють його, як воду. Адже ялівцівка несмачна, ні смаку, ні кольору, тільки в горлі пече. Якби це була бодай справжня ялівцівка, така, як я пив одного разу в Моравії. Але ж ця вчорашня була з деревного спирту і олії. Погляньте лише, як мені відригується. Горілка — це отрута, — констатував він. — Вона повинна бути чиста, справжня і ні в якому разі не виготовлена на єврейських фабриках холодним способом. Так само, як і ром. Добрий ром — рідкість. Коли б тут була справжня горіхівка, — він зітхнув, — вона б мені направила шлунок. Така горіхівка, як у капітана Шнабля в Брусті.\nФельдкурат почав порпатися в гаманці.\n— У мене є всього-на-всього тридцять шість крейцерів. А що, якби продати цю канапу, — міркував він, — як ви гадаєте? Чи знайдеться покупець на неї? Домовласникові скажу, що я її позичив або її в нас хтось украв. Ні, канапу я залишу. Я краще пошлю вас до пана капітана Шнабля — позичити мені сто крон. Він виграв у карти. Якщо там вам не пощастить, — підете у Вршовиці, в казарми, до поручника Малера. Як і там не роздобудете, — підете на Градчани до капітана Фішера. Скажете йому, що я мушу заплатити за фураж для коней, а гроші пропив. А якщо й там нічого не дістанете, заставимо фортепіано. Хай буде, що буде. Я вам напишу для всіх по кілька рядків. Якщо відмовлятимуть — не відступайтеся. Скажете, що я дуже потребую, що зовсім без грошей. Видумайте що хочете, але не повертайтеся з порожніми руками, бо відправлю вас на фронт. Спитайте капітана Шнабля, де він купує свою горіхівку, і купіть дві пляшки.\nШвейк чудово впорався з дорученням. Його щира наївність і чесне обличчя примушували вірити всьому, що він казав.\nШвейк вирішив, що краще не розповідати капітанові Шнаблю, і капітанові Фішеру, і поручникові Малеру про те, що фельдкурат мусить заплатити за фураж для коней, а підкріпив його прохання заявою, що фельдкуратові, мовляв, необхідно платити аліменти.\nГроші він одержав усюди.\nКоли Швейк із честю повернувся зі свого походу і показав триста крон, фельдкурат, який тим часом уже вмився і переодягся, був дуже здивований.\n— Я взяв усе за одним рипом, — сказав Швейк, — щоб нам завтра або післязавтра не довелося знову турбуватися про гроші. Все йшло гаразд, але перед капітаном Шнаблем я таки мусив упасти навколішки. Це якась потвора! Але коли сказав йому, що вам треба платити аліменти...\n— Аліменти? — перелякано повторив фельдкурат.\n— Авжеж, аліменти, пане фельдкурате, відступне дівчатам. Ви ж сказали, аби я щось вигадав, а мені нічого іншого на думку не спало. У нас один швець платив аліменти відразу п’ятьом дівчатам. Вже й не знав, бідолаха, що робити, і теж позичив для цієї Справи гроші. І уявіть собі, кожен співчував йому, що він справді у скрутному становищі. Розпитували мене, що то за дівчина. Я сказав, буцімто дуже вродлива і їй немає ще п’ятнадцяти років. Розпитували про її адресу.\n— Ну й гарно ж ви це залагодили, Швейку, — зітхнув фельдкурат і почав ходити по кімнаті. — Знову компрометація! — сказав він, хапаючись за голову. — А тут ще й голова болить.\n— Я дав їм адресу однієї старенької глухої пані на нашій вулиці, — пояснив Швейк. — Я хотів обладнати справу ґрунтовно, бо наказ — є наказ. Не міг же я повернутися з порожніми руками, отож і мусив щось видумати. До речі, у передпокої чекають на фортепіано. Я їх привів, щоб вони забрали його в ломбард, пане фельдкурате. Буде непогано, коли ми його сплавимо. І місце звільниться, і більше грошей нагребемо. Хоч на якийсь час матимемо святий спокій. А якщо домовласник розпитуватиме, що ми хочемо робити з фортепіано, я скажу, що в ньому полопалися струни і ми відсилаємо його на фабрику в ремонт. Двірничці я теж так сказав, хай не дивується, коли фортепіано будуть виносити й вантажити на підводу. Є в мене купець і на канапу. Це один мій знайомий, він гендлює старими меблями. Він прийде до нас по обіді. Тепер ціни на шкіряні канапи пішли вгору.\n— Більше ви нічого не накоїли, Швейку? — спитав фельдкурат з розпачливим виразом обличчя, весь час стискаючи голову в долонях.\n— Насмілюсь доповісти, пане фельдкурате, я замість двох пляшок горіхівки, яку купує пан капітан Шнабль, приніс п’ять, щоб у нас був якийсь запас і ми мали що пити. Можуть ті люди забрати фортепіано? А то ломбард перед носом зачинять.\nФельдкурат безнадійно махнув рукою, і за хвилину фортепіано вже вантажили на візок.\nПовернувшися з ломбарду, Швейк застав фельдкурата перед розкоркованою пляшкою горіхівки. Той сидів і лаявся, чому на обід йому подали недосмажений шніцель. Фельдкурат знову був у своїй стихії. Він заявив Швейкові, що від завтрашнього дня починає нове життя. Пити алкоголь, це, мовляв, грубий матеріалізм, а треба жити духовним життям.\nВін розводив цю філософію щось із півгодини. Коли вже була відкоркована і третя пляшка, прийшов торговець старими меблями, і фельдкурат за безцінь продав йому канапу, запрошуючи торговця залишитися погомоніти, і був дуже невдоволений, коли той відмовився, перепрошуючи: йому, мовляв, треба купувати ще нічний столик.\n— Шкода, що в мене немає такого, — розчаровано сказав фельдкурат. — Хто ж може передбачити все заздалегідь!\nКоли торговець старими меблями пішов, фельдкурат завів дружню розмову зі Швейком і розпив з ним нову пляшку. Частина цієї бесіди присвячувалась особистому ставленню фельдкурата до жінок і до карт.\nСиділи довго. Вже й вечір застав Швейка і фельдкурата за дружньою бесідою.\nАле вночі відносини змінилися. Фельдкурат повернувся до свого вчорашнього стану, переплутав Швейка з кимсь іншим і казав йому:\n— Ні в якому разі не йдіть. Пам’ятаєте того рудого кадета з обозу?\nЦя ідилія тривала, аж поки Швейк не сказав фельдкуратові:\n— Буде з мене! Теперь лізь у ліжко й хропи! Ясно?\n— Лізу, голубе, лізу, чому ж не лізти, — белькотів фельдкурат. — Пам’ятаєш, як ми ходили до п’ятого класу і я за тебе писав роботи з грецької мови? У вас вілла в Збраславі, і туди можна їздити пароплавом по Влтаві. Ви знаєте, що таке Влтава?\nШвейк примусив його скинути черевики й роздягтися. Фельдкурат послухався, висловлюючи свій протест перед якимись уявними особами.\n— Я не визнаю ніяких родичів, — раптом вирішив він, лягаючи в постіль. — Хоч би небо й земля змовилися проти мене, я не хочу їх знати.\nІ в кімнаті розляглося фельдкуратове хропіння.\nУ ці ж дні Швейк відвідав свою стару служницю пані Мюллерову. Вдома Швейк застав її двоюрідну сестру. Плачучи, вона розповіла, що пані Мюллерову заарештували того самого вечора, коли вона відвезла Швейка на війну. Стареньку судили у військовому суді, а оскільки так нічого й не змогли довести, її відправили в концентраційний табір у Штейнгоф. Від неї вже прийшов лист.\nШвейк узяв цю родинну реліквію і прочитав:\nНам тут дуже добре, всі ми здорові. Сусідка по ліжку має висипний тиф, з’явилася тут і чорна віспа. Все інше в порядку. Їсти маємо досить і збираємо картопляне лушпіння на юшку. Я чула, що пана Швейка вже стратили. Ти якось рознюхай, де він похований, щоб після війни ми могли обсадити його могилу квітами. Я забула тобі сказати, що на горищі, в правому кутку, в ящику, залишилося маленьке цуценя, роклерк. Але вже багато тижнів йому ніхто не давав їсти, ще з того часу, як прийшли мене заарештовувати. Отже, думаю, що вже пізно. І той песик теж пішов на той світ».\nА через усю сторінку рожевий штемпель:\n«Zenzuriert. K. und K. Koncentracionslager Steinhof» 1.\n1 Переглянуто цензурою. Імператорсько-королівський концентраційний табір Штейнгоф (нім.).\n— І справді, цуценя було вже неживе, — хлипала двоюрідна сестра пані Мюллерової. — І кімнати своєї ви б не впізнали. Винайняла її кравчиням, а вони з неї зробили дамський салон. Всюди по стінах моди, у вікнах букети.\nДвоюрідна сестра пані Мюллерової не могла заспокоїтися. Нарікаючи й не перестаючи хлипати, вона висловила нарешті побоювання, чи не втік Швейк часом з військової служби і чи не хоче тепер стягти й на неї біду та її занапастити. Під кінець вона розмовляла з ним, як із запеклим пройдисвітом.\n— Кумедно, — сказав Швейк. — Це мені надзвичайно подобається. Так, пані Кейржова, ваша правда. Я втік, але для цього я мусив забити п’ятнадцять вахмістрів і фельдфебелів. Тільки ж глядіть, нікому ні слова.\nВиходячи зі свого дому, де його так негостинно зустріли, Швейк попросив:\n— Пані Кейржова, у пральні є кілька моїх комірців і манишок, викупіть їх, аби я мав у що вдягнутися, коли повернуся з військової служби. Простежте також, щоб у шафі в моєму одязі не завелася міль. А тих панянок, які сплять на моєму ліжку, вітайте від мене.\nПотім Швейк зайшов у шинок «Під чашею». Побачивши його, пані Палівцова відмовилася наточити йому пива, бо він, мабуть, чкурнув з війська.\n— Мій чоловік, — почала вона ялозити стару історію, — такий уже був обережний, що й на холодне дмухав, а тим часом сидить, бідолаха, замкнений ні за цапову душу. А такі ось люди, що втекли з війська, розгулюють по світі. Вас тут на тому тижні знов шукали. Ми обережніші, ніж ви, — закінчила вона, — а таки встряли в біду. Не кожний має таке щастя, як ви.\nЦю розмову чув один літній чоловік, слюсар із Сміхова.\nВін підійшов до Швейка і сказав:\n— Будь ласка, пане, почекайте мене на подвір’ї, мені треба з вами поговорити.\nНа вулиці він розговорився з Швейком, якого, зі слів шинкарки Палівцової, також вважав за дезертира.\n-Старий признався, що в нього є син, який теж утік із війська й тепер живе у бабусі в Ясенній біля Йозефова.\nНезважаючи на запевнення Швейка, що він зовсім не дезертир, старий пан тицьнув йому в руку десятку.\n— Це вам про всякий випадок, — сказав він і потяг Швейка з собою до пивної на розі, — я вас розумію, і вам нема чого боятися.\nШвейк повернувся додому пізно вночі. Фельдкурата ще не було, він прийшов аж під ранок, збудив Швейка і сказав:\n— Завтра їдемо правити польову месу. Зваріть чорну каву з ромом... Або краще зваріть грог.


Дешево купити квиток на літак за напрямом Даллас —Чехия. Забронювати недорого авіаквитки на переліт Даллас- Чехия онлайн\nДаллас — Чехия\nДешеві авіаквитки за напрямом Даллас—Чехия онлайн.\nПопулярні перельоти Даллас- Чехия.\nАвіаквитки Даллас → Маріанскє Лазнє\nАвіаквитки Даллас → Карлови-Вари\nАвіаквитки Даллас → Брно\nАвіаквитки Даллас → Пардубіце\nАвіаквитки Даллас → Прага\nАвіаквитки Даллас → Острава\nАвіаквитки Даллас → Olomouc\nАвіаквитки Даллас → Угерске-Градіште\nАвіаквитки Нью-Йорк → Прага від 43019\nОнлайн-сервіс anywayanyday.com пропонує зручний пошук авіаквитків у напрямку Даллас - Чехия. Ми допоможемо вам підібрати авіарейс і забронювати переліт на зручну дату. Замовляйте квитки на літак з нами легко і швидко!\nДешеві авіаквитки Даллас - Чехия (DFW - CZ).\nНа anwyayanyday.com ви знайдете і купите дешеві авіаквитки у напрямку Даллас - Чехия: система Anywayanyday порівнює варіанти перельоту від 800 авіакомпаній і підбирає найвигідніші квитки на літак Даллас - Чехия.\nПрямий рейс Даллас - Чехия\nПрямий переліт — найзручніший варіант авіаподорожі. Про авіакомпанії, які з'єднують своїми рейсами Даллас і Чехия, дивіться нижче в розділі «Авіакомпанії, Чехия».\nПереліт з пересадкою Даллас— Чехия\nЯкщо Ви не змогли купити квиток на літак, який летить прямим рейсом Даллас — Чехия, завжди є запасний варіант - переліт з пересадкою. Якщо пересадка триває як мінімум 6 годин, ваша подорож стане ще більш насиченою - ви зможете дізнатися про нове місце або погуляти по вулицях давно знайомого міста.\nНе забувайте про те, що чим раніше ви купуєте квиток, тим нижча його ціна. І чим ближче до дати вильоту, тим менш дешевим буде квиток на літак Даллас - Чехия.\nСтарайтеся купити авіаквитки Даллас — Чехия заздалегідь, щоб вибрати оптимальний варіант перельоту: за ціною, наявності пересадок і інших параметрах.\nЗагальна інформація про переліт Даллас - Чехия\nГеографічні координати Даллас:\nДовгота — -97.3.\nДаллас місцезнаходження США\nНазва міста німецькою мовою: Dallas.\nНазва міста українською мовою: Даллас.\nНазва міста англійською мовою: Dallas\nПідготуйтеся до свого прибуття в країні Чехия, перед тим, як купити авіаквиток Даллас — Чехия: дізнайтеся про місцевий телефонний код, часовий пояс і про місцеву валюту.\nАеропорти Даллас, звідки літають рейси Даллас — Чехия\nВиберіть для себе найбільш зручний аеропорт вильоту за маршрутом Даллас — Чехия. Нагадуємо, що на anywayanyday.com ви можете відфільтрувати варіанти перельоту по аеропорту вильоту. Це зроблено для того, щоб у вас була можливість побудувати найбільш зручний для вас маршрут перельоту Даллас — Чехия.\nАеропорти Чехия, куди прилітають рейси Даллас— Чехия\nПідберіть найбільш зручний аеропорт прильоту за маршрутом Даллас — Чехия. Якщо ви не знали, повідомляємо: на anywayanyday.com ви можете відфільтрувати варіанти перельоту по аеропорту прильоту. Це дозволить вам сформувати найбільш оптимальний маршрут вашої авіаподорожі у напрямку Даллас— Чехия.\nПісля того, як ви придбаєте квиток на літак Даллас — Чехия, підберіть на anywayanyday.com оптимальний варіант проживання на час свого перебування в Чехия: шукайте готелі за кількістю зірок, місцем розташування, що надаються, рейтингом TripAdvisor, популярністю, типом проживання, способом оплати і іншим параметрах.\nСпецпропозиції про переліт Даллас - Чехия\nБагато авіакомпаній регулярно проводять розпродажі авіаквитків у напрямку Даллас. Слідкуйте за цими спецпропозиціями в наших соціальних мережах. Крім того, про різні ексклюзивні тарифи на квитки на літак Даллас — Чехия ми часто повідомляємо в своїй щотижневій розсилці.\nЯк шукати дешеві авіаквитки за маршрутом Даллас — Чехия\nПо-друге, як показує досвід клієнтів Anywayanyday, найбільш вигідними все-таки є не прямі рейси Даллас — Чехия, а перельоти Даллас — Чехия з пересадкою.\nПо-третє, у досвідчених авіамандрівників є такий лайфхак: купити квиток на літак Даллас — Чехия буде значно вигідніше у вівторок або середу, ніж в інші дні тижня.\nПо-четверте, не варто забувати про бонусну програму Anywayanyday: накопичені бали за попередні перельоти і бронювання готелів, ви можете витратити, для того щоб заощадити гроші під час покупки нових квитків за маршрутом Даллас — Чехия.\nПо-шосте, не забувайте про те, що ціни на авіаквитки Даллас — Чехия значно варіюються в залежності від конкретної дати, тому обов'язково перевіряйте ціни на квитки на літак Даллас — Чехия як мінімум на кілька сусідніх днів.


Старенька жінка залишила дітям спадщину: старшому синові – будинок, середньому – автомобіль, а дочці – дерев’яну скриню – Неймовірно\nБули в жінки два сина і ще в родині підростала донька. Батько, на жаль, незадовго до цієї події покинув світ. У жінки залишилися в спадок від нього будинок і автомобіль.\nСтарший син відразу став насідати на матір, щоб вона продала житло і переїхала жити до них з дружиною. Мовляв, квартира велика, всім місця вистачить. Але жінка відмовилася.\nСередній же теж не відставав. Йому сподобалася машина. Саме її він і став випрошувати у матері.\n“Чекайте, дорогенькі мої, я ж ще жива,” – намагалася вона урезонити своїх синочків. Але прохання їх плавно переросли в скандали. Поступово старші нащадки і зовсім перестали відвідувати свою матір. А її здоров’я тим часом погіршувався: дало знати розставання з чоловіком і гіркі думки. Але синків це мало хвилювало: не дала те, що просили, ось і маєш!\nСказати, що мати це засмутило, – це просто промовчати. Тільки зараз вона зрозуміла, наскільки жадібними і безсердечними виросли її нащадки. Тільки неповнолітня дочка Марина завжди була поруч з матір’ю. Прибіжить з університету – і відразу до матері. Смачненького чогось принесе, щоб її порадувати.\nРадувала вона мати. Та частенько подругам своїм говорила, що ось хоча б одну кровиночку вона нормально виховала. І горювала, що після її відходу відберуть все брати у молодшої сестрички, залишать її ні з чим.\nДовго думала мати, як все так зробити, щоб і дочку не образити, і з синами її остаточно не розсварити. І придумала. Написала вона заповіт, де старшому виділила в спадок будинок, а середньому – машину. Тільки дочці нічого не залишила … Тільки й сказала, щоб ту скриню собі забрала, стару, дерев’яну, яка в сараї стояла уже багато років.\nДонька не хотіла думати про те, як її життя складеться, якщо мама піде в інший світ від них. Їй здавалося, що ще дуже рано. Вона ж ще не досягла навіть 18 років! Але мамині слова запам’ятала. І як виявилося, не дарма.\nНе встигла мати посидіти за святковим столом, де зазначалося повноліття її донечки. Пішла трішки раніше. Сини тут же стали документи готувати, щоб вступити у спадок.\nСестрі ж старший брат сказав: “Раз ти матері за життя не потрібна була, то і нам, пробач, теж з тобою возитися немає резону. Було б у тебе хоч щось, я б оформив над тобою опікунство, взяв би тебе до себе , а сам би твоєю спадщиною розпорядився по-розумному, а так … Живи як знаєш! ”\nАле в дитячий будинок дівчина не потрапила. Була у неї тітонька в іншій області, бездітна. Ось з нею заздалегідь і домовилася мати Марини. Та й забрала племінницю до себе. Правда, доводилося тепер дівчині цілий тиждень в гуртожитку жити. Але це краще, ніж у брата чи в дитячому будинку. І скриню дерев’яну Марина забрала до тітоньки, як того хотіла її мати.\nПісля настання повноліття дівчина разом з тіткою відкрили її. Там лежали всякі старі речі, деякі були суцільно з’їдені міллю … Тільки Марина з любов’ю стала їх перебирати. Навіть поплакала трохи, згадуючи свою улюблену маму.\nА потім помітила вона, що нижня стінка якось нещільно прибита. Підсікла вона її ножичком і знайшла там лист, маминою рукою написаний.\n“Доню! Пробач мене, але не могла я тебе включити в заповіт. Старший син тоді б оформив над тобою опікунство, став би розпоряджатися твоєю спадщиною. І до того часу, коли б ти стала повнолітньою, залишив би тебе без гроша. Ось і довелося мені йти на ці хитрощі, – писала жінка. –\nЗнай, що найголовніше багатство, що дісталося нам з тобою від батька, – це не будинок з машиною. Крім цього у нього не так давно знайшовся брат за кордоном, бізнесмен. Маєток свій і велику ділянку землі заповідав він батькові, а той – мені. Я ж переоформила все на тебе, тільки нікому до часу не говорила, щоб брати твої відібрали, поки тобі 18 не збудеться.\nА тепер ти разом з сестрою моєю – справжнісінькі багачки! Прощайте ще раз і вибачте мене, якщо в чому була винна! ”\nОсь така повчальна історія сталася. А ви говорите: казка … У житті теж частенько добро перемагає зло, а жадібні залишаються з носом.


«Не згоден із цією політикою», — глава Донеччини відреагував на витрачання владою Покровська мільйонів на свята — ІА «Вчасно»\nГлава Донецької облдержадміністрації Олександр Куць прокоментував витрачання владою Покровська десятків мільйонів гривень на святкові заходи.\nОлександр Куць під час своєї пресконференції зазначив, що не згоден із політикою влади Покровська у питанні витрачання мільйонів бюджетних коштів на створення комунальних підприємств та проведення численних свят і концертів, повідомляє ІА «Вчасно».\nЧИТАЙТЕ: У прифронтовому Покровську створили муніципальну службу правопорядку\n«Я не згоден із цією політикою. Наприклад, проголосували за створення муніципальної поліції. Її бюджет — ну мінімум мільйон гривень. Незрозуміло, наскільки ефективно вона буде працювати. І ми розуміємо, що потрібне забезпечення транспортом, приміщенням, навіть одягом. Чи у нас не справляється Головне управління Нацполіції в Донецькій області зі злочинами? Тим паче концентрація правоохоронців в області достатня», — сказав Олександр Куць.\nГлава області підкреслив, що потрібно задавати питання міській владі і міському голові, яким чином витрачаються мільйони на розваги, у той час, коли є величезні борги за водопостачання.\n«Я чув, що до вас Дан Балан приїжджає. Ну хоч послухаєте», — пожартував Куць і зазначив, що не знає, з яких саме джерел покровські чиновники знаходять гроші на заходи.\nНагадаємо, з 2016 року влада Покровська провела понад 140 закупівель, пов’язаних із організацією та проведенням заходів і свят. Вони включають, власне, послуги з організації та проведення концертів, фестивалів, презентацій, свят, закупівлю відповідного обладнання, апаратури та різноманітних супутніх матеріалів, транспортні послуги, послуги з харчування учасників заходів та забезпечення їх відповідними матеріалами тощо.\nКуць / новини Донбасу / ДонОДА / свята / Покровськ


На Черкащині орудують шахраї | Вчасно\nНа Черкащині орудують шахраї\nАвтор AllaMoroz 11.02.2014 11:28 | Залишити коментар\nПредставившись працівником соціальної служби шахрай видурив у пенсіонера всі заощадження. За описом потерпілого, чоловікові на вигляд близько 30-40 років, зріст 165-170, середньої статури з коротким чорним волоссям, одягнений в чорну куртку з картузом на голові.\nПравоохоронці вже давно помітили, що шахраї мають здатність входити в довіру до громадян. Зазвичай вони беруть на озброєння людські слабкості, хиби характеру, природні страхи за себе та близьких. В так званій “групі ризику” на першому місці знаходяться люди похилого віку. Частіше за все злочинці називаються працівниками соціальних служб, саме під представниками цих професій останнім часом маскуються шахраї та злодії. «Соціальні працівники», приміром, повідомляють, що в державі розпочинається обмін грошей старого зразка на нову грошову валюту. Пропонують свої послуги стареньким людям, які мало спілкуються з зовнішнім світом і новину про грошову реформу сприймають як належне.\nПодібний прикрий випадок нещодавно стався з 87-річним жителем села Софіївка Черкаського району. Потерпілий розповів правоохоронцям, що невідомий чоловік зайшов до його домоволодіння та представився працівником пенсійного фонду. Увійшовши до нього в довіру, зловмисник заволодів його грошовими коштами в сумі 20 000 гривень.\nНаразі за даним фактом слідчим відділом Черкаського райвідділу міліції відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.190 Кримінального кодексу України (шахрайство). Тривають пошуки зловмисника.\nПравоохоронці вкотре звертаються до громадян – будьте обачними з незнайомцями, які завітали до вашої оселі. Не соромитися зателефонувати до організації, яку вони представляють для встановлення легітимності їх документів. А якщо вже виявилося зникнення певної суми після відвідувачів – негайно повідомити дільничного інспектора чи телефонувати в чергову частину райвідділу за телефоном 102. Запам’ятайте, при розкритті таких злочинів головне – не втратити час.\nКатегорії Кримінал, Новини Теги гроші, представники соціальних служб, шахрайство


СІМЕЙСТВО ЧЕРВОПОДІБНІ ЯЩІРКИ (DIBAMIDAE Й ANELYTROPSIDAE) | Життя Тварин\nСІМЕЙСТВО ЧЕРВОПОДІБНІ ЯЩІРКИ (DIBAMIDAE Й ANELYTROPSIDAE)\nОбоє сімейства поєднують усього кілька видів невеликих, позбавлених ніг безоких і безвухих ящірок, ведучих образ, що риє, життя й по зовнішньому вигляді дощових хробаків, що надзвичайно нагадують. По будові черепа вони близькі до розглянутого вище чешуеногам.\nДо першого із цих сімейств належить усього 3 види роду Dibamus, розповсюджених у Південній Індонезії, на Філіппінських островах і на Новій Гвінеї.\nСягаючий 20 див у довжину дибамус новогвінейський (Dibamus hovaeguineae) має тонкою, покритою дрібною лускою червоподібне тіло, що непомітно переходить у коротке, позбавлене око приостренную голову, покриту всього трьома збільшеними щитками. По сторонах анального отвору в самців зберігаються ледь помітні рудименти задніх кінцівок, відсутні в самок. Загальне фарбування тіла коричнювата або червонясто-бура, трохи більше світла на череві.\nУ Південній Індонезії, на острові Ко-модо, дибамуси зустрічаються на пологих схилах у густому тропічному лісі, де їх можна виявити під більшими, вросшими в землю каменями. Якщо підняти камінь, тварина швидка уползает у вузьку земляну норку, рухами й видами нагадуючи звичайного дощового хробака.\nРозмножуються ці ящірки шляхом откладки яєць, які, як й у гекконов, укладені у тверду вапняну оболонку. Відомі випадки знаходження їхніх яєць у гниючій деревині упалих дерев.\nУсього одним видом представлене сімейство Anelytropsidae. Не перевищуючий 20 див у довжину Anelytropsis papillosus відомий лише по декількох екземплярах із Центральної й Східної Мексики. Один з них був добутий під гниючим деревним стовбуром, а інші в гніздах термітів, видимо, і складову їжу цих своєрідних ящірок.


Техніка Pomodoro. Як впоратися з відволікаючими чинниками під час роботи? — Irinin Journal Ukraine\nГроші 22 серпня 2020\t Перегляди: 94\nПочинаєте працювати, але постійно щось відволікає і справи не йдуть? До кінця дня відчуття — неначе вичавлений лимон, і сил на свої особисті завдання, розваги, сім'ю вже немає? Звідки беруться ці відволікаючі чинники і що з ними робити, щоб почувати себе добре і устигати з роботою?\nРазом — резюмуємо:\nПовсякденне життя буквально наповнене всілякими турботами, які так і лізуть в нашу голову. Сюди ж відноситься режим "завжди включений", який знижує нашу продуктивність.\nТільки представте, по дослідженнях учених, офісний працівник в середньому відволікається 20 раз на годину! Притому усі ці моменти відвернення, якими б маленькими вони не були, відволікають нашу увагу і забирають енергію.\nДумаєте просто повернутися назад до своїх справ і знайти хід своїх думок? Для цього мозку треба докласти зусилля. За день таких зусиль буде більше сотні, що дуже вимотує наш мозок.\nВитрачаючи таким чином свою енергію, людина втрачає здатність концентруватися, запам'ятовувати і приймати рішення. Небезпека відвернень полягає в тому, що все відбувається на автоматі, ми навіть цього не помічаємо.\nВідвернення можуть бути як зовнішніми(телефон, сповіщення в пошті і соцсетях, несподівана розмова з людьми, що прийшли до вас, і т. д.), так і внутрішніми(випадкові думки, почуття, що раптом спалахнули).\nІ дуже важливо навчитися присікати розвиток чинників, які призводять до відвернення. Оскільки в цьому випадку поривши здолати легко і можна продовжити займатися своїми справами. Інакше він закріпиться в мозку і не дасть вам спокійно працювати.\nПриміром, не треба під час роботи запускати сторінку ВКонтакте, оскільки потім буде важко здолати спокусу прочитати стрічку або відповісти на повідомлення.\nБагато хто думає, що можуть працювати в режимі багатозадачності. І тому займаються роботою і, приміром, читають повідомлення на телефоні. Насправді, людський мозок не здатний до багатозадачності, є лише швидке перемикання уваги. Про це вам розповість будь-який нейрофізіолог.\nНе даремно існує штраф для автомобілістів про використання телефону(розмова або друкування СМС) за кермом. Тут доводиться стежити за дорогою і розмовляти по телефону, задіюючи когнітивні ресурси в обох процесах. Розосереджена увага не дає сфокусуватися на чомусь одному(машина або телефон), в результаті ми втрачаємо пильність, підвищуємо стресове навантаження, збільшуємо число незв'язних думок в голові. У результаті ризик ДТП серйозно зростає!\nПостійна втрата уваги і пошук нитки роздумів виснажує мозок, ми швидше втомлюємося і частіше помиляємося! Той, хто намагається робити декілька справ одночасно, працює неефективно.\nЗапам'ятайте: ви можете робити у будь-який момент часу або одна справа добре, або два, але погано!\nЯкий вихід з цієї ситуації? Техніка однозадачности — найпродуктивніший спосіб рішення будь-якої задачі! Почніть її застосовувати і побачите, як швидко ви справляєтеся з роботою.\nЯ хочу поділитися цікавою технікою, яка допоможе завжди тримати фокус на роботі і не відволікатися.\nТехніка називається "Pomodoro", суть її полягає в наступному.\nВідрізки часу, на які ділиться ваша робота, умовно називаються "помідорами". Один "помідор" представляє з себе 25 хвилин роботи і 5 хвилин відпочинку. Через 4 "помідорчики" треба зробити перерву на 15 − 30 хвилин.\nВажливо: перед початком роботи необхідно скласти список завдань, які ми хочемо зробити за день, оскільки на формування списку і пріоритетів витрачається значна кількість енергії. Плюс це відволікає і можна надовго зависнути над плануванням.\nСамий кращий варіант — розпланувати день рано вранці(або, якщо можливо, перед сном).\nНаша увага дуже легко розсіюється, і реакція на відволікаючі чинники просто неймовірно виснажує мозок.\nВідключайте усі зовнішні подразники, попередьте про свою зайнятість оточення і повісьте табличку "Не турбувати".\nВикористайте техніку "Pomodoro", зосередьтеся на одному завданні.\nУсі думки, що виникають в процесі роботи, виписуйте на окремий листок і поверніться до них після завершення "помідорчика".


78 років трудового стажу » Новости Украины и Мира. Новости сегодня - 7dniv.info\nЖизнь 21-мар-2013, 20:45269\nЧерез те, що жінка працює неофіційно, в Книгу рекордів України вона не потрапила.\n92-річна Ганна Карбовська мешканка міста Ужгород встановила рекорд по трудовому стажу, який налічує більше 78 років, і до цих пір вона продовжує працювати.\nЗа все своє життя жінка змінила чимало місць роботи. У 1975 році вона вийшла на пенсію, але сидіти без роботи вона не змогла. «Починаючи з 1934 року за весь час, у мене була перерва в роботі два з половиною роки. Близько шести місяців зайняли переїзди, пов'язані з війною, решту часу пов'язано з народженням трьох дітей. Декретні відпустки в той час не були такими тривалими як зараз. Шість тижнів після пологів і виходь на роботу », — розповідає Ганна Карбовська.\nПісля виходу на пенсію жінка працює неофіційно, тому в Книгу рекордів України вона не потрапила. Пальму першості за тривалий трудовий стаж отримала Регіна вінки кравчиня з міста Чернівці. З січня 1949 року вона безперервно пропрацювала на швейній фабриці «Трембіта», що склало понад 64 років. Днями 85-річна жінка пішла на пенсію, але трудова династія її сім'ї на даному підприємстві не перервалася. 45 років працює на фабриці дочка Регіни, 10 років — внучка. Регіна вінки неодноразово нагороджувалася і заохочувалася дирекцією фабрики.\nПо Мукачеву гуляє шизофренік!\nВ Ужгороді триває виставка-продаж картин дітей сиріт із будинку «Нова сім’я»\nБабуся повернула Азарову 11 гривень


Сатінова натяжна стеля\tВ даний час одним з найбільш затребуваних натяжних стель є сатинові натяжні стелі. І не тільки тому що вони дуже цікаві і оригінальні в дизайнерському оформленні, але ще й тому що сатинова фактура натяжних стель має універсальність матеріалу, який дозволяє дизайнерам широко використовувати їх при оформленні приміщень в класичному стилі. Сатинова фактура має відображає ефект, на відміну від стандартної матовою, а це в свою чергу дає можливість використовувати її без тих обмежень, які необхідно враховувати при оформленні приміщення матовими натяжними стелями в класичному стилі.\nМатеріал сатинових натяжних стель виглядає дуже не стандартно, а його універсальність дозволяє дизайнерам більш широкі можливості у виділенні приміщення по зонах його функціональності. А ще виробники пропонують дуже багатий вибір кольорів, що в свою чергу є додатковою перевагою, адже можливо використовувати яскраві вставки з сатинового полотна для акцентування зон приміщення, а це дає можливість створити в приміщенні атмосферу затишку і комфорту.\nНа відміну від інших матеріалів сатинові натяжні стелі дуже схожі на однойменний матеріал, справжній сатин, що в свою чергу дає можливість створити в приміщенні оригінальний і індивідуальний інтер'єр.\nТак як багато людей воліють природні матеріали в оформленні приміщення, тому використовують сатинове полотно, яке вдало імітує справжній сатин, це ще один з факторів затребуваності цього натяжної стелі.\nПлюсом сатинових натяжних стель є їх підвищена міцність, довговічність та економічність. І як всі натяжні стелі вони володіють водонепроникністю, надійністю, прості у догляді, але при цьому мають свій унікальний зовнішній вигляд, який відрізняється як від матовою, так і глянсовою поверхні.\nЗ-за свого властивості візуально створювати ефект додаткового обсягу і світла, сатинове полотно застосовується у вітальнях, дитячих кімнатах, спальнях, а не тільки в приміщеннях з класичним стилем.\nФахівці компанії Леруа пропонують встановити сатинові натяжні стелі ще і тому що, сатинова поверхня не має дзеркального ефекту, як звичайні глянцеві стелі, до якого швидко звикають і він втрачає свою актуальність. Властивості світловідбивання в сатинових стелях є приблизно таке ж як і в глянсових, що робить приміщення світліше, але світлових відблисків при цьому він не дає як при глянсовому стелі. При цьому сатиновий натяжна стеля має властивості світловідбивання приблизно такі ж, як і глянцевий, що дозволяє зробити кімнату світлішою, але при цьому він не дає світлових відблисків. Сатинове полотно поєднує в собі найкращі властивості матових і глянсових стель.\nКомпанія Леруа пропонує сатиновий матеріал ще і тому, що він має подібну фактуру з шовком. Тому для створення аристократичного стилю саме такий застосовують матеріал, а вартість його набагато дешевше ніж шовку.


Квитки на автобус Чівітанова-Марке - Познань: розклад рейсів, ціна квитків на автобус - Ukrpas.com.ua\nЧівітанова-Марке – Познань\nна автобус Чівітанова-Марке – Познань\nЧівітанова-Марке Via Silvio Pelicco 46 Stacja benz.Esso\nДата останнього оновлення: 25.1.2022. Більш актуальний розклад автобусів Чівітанова-Марке – Познань ви можете дізнатись, обрав дату в формі пошуку вгорі сторінки\nАвтобусні рейси Чівітанова-Марке – Познань\nАвтобуси Чівітанова-Марке – Познань відправляються пн,чт,сб . Найбільше рейсів відбувається в неділя. У тиждень виходить близько 4 рейсів. Дістатися з міста Чівітанова-Марке в місто Познань автобусом можна за 23 г. 45 м. Відстань між містами становить 1245 км.\nВартість квитків на автобус Чівітанова-Марке – Познань\nВ середньому ціна квитка становить 3002 грн. Найдешевший квиток коштує 2745 грн, а найдорожчий 3259 грн. Зверніть увагу на акції від перевізників. Іноді по знижці можна купити квитки дешевше. Введіть дати вашої поїздки і знайдіть квиток за найкращою ціною.\nКупити квитки на автобус Чівітанова-Марке – Познань\nНайзручніше купувати квитки онлайн у нас на сайті. Вибравши рейс, ви можете оплатити поїздку за допомогою банківської карти не виходячи з дому. Квиток прийде на вашу електронну пошту. Збережіть його і роздрукуйте перед посадкою в автобус. Через нашу систему вже було продано 171 квитків Чівітанова-Марке – Познань.\nАвтобусними перевезеннями між містами Чівітанова-Марке і Познань займається 2 компаній. Всі вони пропонують рейси з різним часом відправлення, різними цінами і різною якістю автобусів. Наш сайт дозволяє порівняти рейси від всіх перевізників і вибрати найбільш підходящий.\nВ місті Познань знаходиться 6 станцій. Найпопулярніша з них це автовокзал Познань , що знаходится за адресою Civitanova Marche .\nЗведена інформація по напрямку Чівітанова-Марке – Познань\nСередня ціна квитка: 3002 грн\nЧивитанова-Марке – Познань\nЦим рейсом їхала вперше, якістю обслуговування дуже задоволена 'в салоні чисто, екіпаж ввічливий, можливо поїду з цим перевізником і назад. Єдиний мінус в поїздці - не працює туалет в салоні, хоча, як і на всіх міжнародних поїздках, туалет повинен працювати


Головна > Практики > Будівництво, нерухомість\nЗаручившись підтримкою ЮК "YARLAN" Ви завжди зможете:\nотримати письмові консультації з питань дозвільної документації для будівництва об'єктів різного рівня складності;\nбез зайвих ризиків і витрат провести угоди з нерухомістю різного рівня складності (відчуження, внесення до статутного капіталу, поділ нерухомості, оформлення прав на користування нерухомим майном, передати в іпотеку і т.д.);\nотримати повний правовий супровід проектів з будівництва (залежно від рівня складності якого буде сформована робоча група з юристів необхідних практик);\nотримати проект договорів, попередніх договорів, будь-яких угод пов'язаний з будівництвом і операціями з нерухомістю.\nотримати ліцензію на ведення господарської діяльності, пов’язаної із створенням об’єктів архітектури (будівельну ліцензію).\nНашими партнерами за підтримки ЮК "YARLAN" вже:\nпобудований і введений в експлуатацію завод ЗБК у м Житомир;\nзбудовано та введено в експлуатацію більше десяти інфраструктурних об'єктів на ділянках автодороги Чоп-Київ-Харків та м.Києві;\nпроведено десятки угод з передачі прав власності на об'єкти нерухомості, в тому числі шляхом передачі корпоративних прав;\nоформлено право користування земельними ділянками в різних регіонах країни;\nсумарна вартість проектів, які супроводжувалися нашими юристами, становить сотні мільйонів гривень.


Долинівка, Гайворонський район, Кіровоградська область » Історія міст і сіл Української РСР\nУ селі розміщена центральна садиба колгоспу ім. Шевченка, за яким закріплено 2845 га сільськогосподарських угідь, в т. ч. 2211 га орної землі. Виробничий напрям господарства — зерно-молочний; розвинуте також садівництво, городництво, птахівництво. У хліборобстві переважав озима пшениця. Вирощуються цукрові буряки. За успіхи в розвитку сільськогосподарського виробництва 114 чоловік нагороджені орденами й медалями. Комбайнер М. К. Рябокоровка удостоєний звання Героя Соціалістичної Праці.\nЄ середня школа, де навчаються 358 дітей і працють 28 учителів, клуб, дві бібліотеки з фондом 14 тис. книг, фельдшерсько-акушерський пункт, дитячі ясла, три магазини, побутова майстерня, поштове відділення, ощадна каса. У двох партійних організаціях села — 66 комуністів, у двох комсомольських — 79 членів ВЛКСМ.\nРадянську владу в Долинівці встановлено в кінці лютого 1918 року. 1922 року організовано трудову сільськогосподарську спілку «Праця».\n483 жителі села воювали на фронтах Великої Вітчизняної війни, 247 з них загинули, 370 нагороджені орденами і медалями. В центрі Долинівки встановлено пам’ятник загиблим воїнам і партизанам.


Британський поліцейський, який постраждав від "Новачка" у Солсбері, повернувся на службу - Світ - TCH.ua\nСвіт 16 січня, 08:48\nВін лікувався майже 10 місяців.\nПоліцейський Нік Бейлі, який постраждав від нервово-паралітичної речовини "Новачок" під час обшуків у будинку екс-шпигуна ГРУ Сергія Скрипаля у Солсбері, знову повернувся на службу.\nЧитайте також: У Солсбері розпочали частковий демонтаж будинку отруєного Скрипаля\nБейлі проходив відновлення майже 10 місяців. Після безпосереднього контакту з отрутою він кілька тижнів провів у лікарні.\nУ поліції Вілшира підтвердили інформацію, що Бейлі повернувся на роботу. "У нього все добре і ми з нетерпінням чекаємо на співпрацю з ним. Процес одужання минає добре - але я підозрюю, що моральне відновлення буде довшим, як це було б для будь-кого з нас, хто був підданий чомусь настільки жахливому, як це. Йому буде надана вся необхідна підтримка", - заявив криміналіст Ангус Макферсон.\nЧитайте також: Російські дипломати "розгледіли" конспірологію у хроніці дня отруєння Скрипалів\nСам Бейлі розповідав, що після отруєння відчуває на собі певне "емоційне побиття".\n"Фізично я думаю, що відновився досить добре. Однак це зовсім інша ситуація. Це зайняло більше часу. Я описую це як емоційне побиття і психологічний вплив", - підкреслював поліцейський.\nЧитайте також: Розслідування отруєння Скрипалів веде напряму до Путіна - ЗМІ\nЧитайте також: Поліцейські з Солсбері повідомили про здерев'янілих Скрипаля і його дочку після "Новачка"


Усміхніться... ви проголосували! - Журнал - Goethe-Institut Ukraine\nУсміхніться... ви проголосували!\nSmile to Vote: знімок екрану з фіктивною сторінкою фірми | Photo (detail): © Alexander Peterhaensel 2017\nSmile to Vote нагадує кабіну на виборчій дільниці, але насправді це програма, що сканує обличчя виборця і голосує замість нього. Твір у стилі медіа-арт художника Александера Петергензеля критикує все більше проникнення комп'ютерних програм у наше приватне життя.\nVon Петра Шьонгьофер\nПересічний виборець Християнсько-Демократичного Союзу має масивне підборіддя. Власниця симпатичного носика обирає зелених. А високий лоб видає прихильника Соціал-Демократичної партії. Нісенітниця, безглуздя? Може й так, а може й ні. Берлінський медіа-художник Александер Петергензель створив виборчу кабіну, що може за декілька секунд визначити політичні погляди людини і сама проголосувати замість неї, лише просканувавши обличчя. Достатньо одного погляду в камеру - і виборець уже віддав свій голос. Розробка і практичне використання цього фіктивного виборчого обладнання здійснюється фейковою фірмою під назвою Smile to Vote.\nфізіогноміка і ПОЛІТИКА\nSmile to Vote – Political Physiognomy Analytics - це поки що лише мистецький проект. Але ідея не така вже й абсурдна, адже спирається на технології та підходи, що вже застосовуються у інших сферах.\nНа цей задум Петергензеля надихнули результати досліджень американського психолога та професора Стенфордського університету Міхала Косінскі, який у своїй науковій праці 2017 року стверджує, що програмне забезпечення здатне з високою точністю визначати по обличчю людини її гомо- чи гетеросексуальність. Так, за словами професора, штучний інтелект може точно встановити, чи чоловік гомосексуальний, у 81 відсотку випадків, процент вгадування у жінок - 74. Для цього потрібне лише фото певної особи, яке порівнюється з базою даних гетеро- та гомосексуальних людей з метою визначення спільних рис.\nThe Smile to Vote scan | Photo: Smile to Vote, Screenshot psychometrische Analysesoftware © Alexander Peterhaensel 2017 Петергензель був приголомшений результатами дослідження. Для свого проекту він переніс базовий метод на політичні погляди: обличчя виборця порівнюється з базою даних, в яку занесені фото політиків, і Smile to Vote блискавично робить висновок про те, які у цієї людини ймовірні політичні уподобання. Виборець не впливає на зроблений вибір – кабіну запрограмовано таким чином, що вона напряму пересилає свій висновок до відповідної виборчої комісії.\nВІРА В НАДЛЮДСЬКУ ОБ’ЄКТИВНІСТЬ\nЗа допомогою свого проекту Петергензель хоче показати, до чого призводить бажання суспільства все частіше передавати процес ухвалення рішень комп’ютерним системам. Його бентежить та безтурботність, з якою політики та громадяни готові довіряти комп’ютерним алгоритмам і ділитися своїми особистими даними. У 2017 році, напередодні парламентських виборів у Німеччині, Петергензель звертав увагу на «величезне невігластво німецьких політиків у сфері штучного інтелекту та розпізнавання облич».\nКомп’ютерна програма здатна через камеру ідентифікувати обличчя будь-якої людини, чиї біометричні дані були попередньо внесені до системи. Так концерн Apple обладнав свої смартфони потужними технологіями розпізнавання облич, створюючи за допомогою функції Face ID фізіономічні файлові записи користувачів із високою роздільною здатністю. А китайський інтернет-гігант Alibaba ще у 2017 році запровадив в одному з фаст-фудів систему оплати через ідентифікацію за обличчям. «Розпізнавання облич стає бажаним, модним продуктом стилю життя, і користувачі при цьому не усвідомлюють, наскільки звужується їхня приватна сфера, а ухвалення рішень переходить до комп'ютерних програм». Система Smile to pay від концерну Alibaba надихнула художника на назву свого проекту.\nНА МЕЖІ РЕАЛЬНоСТі ТА ФАНТАСТИКи\nУ виборчій кабінці сканується обличчя виборця | Photo: Smile to Vote, Wahlkabine © Alexander Peterhaensel 2017 Виборча кабіна Smile to Vote існує насправді. Але голосування фіктивне, як і сама компанія, що за цим стоїть. При цьому вони мають справляти реальне враження - у цьому полягає одна з багатовимірних цілей цього концептуального твору. Тому фейковий GovTech-стартап Smile to Vote поширює інформацію через свою веб-сторінку, яка вводить в оману своєю реалістичністю: «Тут безперечно зіграла свою роль і естетична критика комп'ютерної індустрії», - пояснює Петергензель, який працює в Інституті часових медіа при Берлінському університеті мистецтв.\nРоль науки – це наступна складова роботи Петергензеля: він не тільки написав наукову статтю про Smile to Vote, але і зняв фейкове науково-інформаційне відео, в якому роз’яснюється принцип роботи електронної кабіни для голосування. Багато глядачів серйозно сприйняли інформацію, дехто виступив з активною критикою. Метод фізіогноміки, який лежить в основі ідеї, стверджує, що, ґрунтуючись на рисах обличчя, можна робити висновки про характер осіб. Петергензель часто чує, що цей метод застосовувався у расових доктринах нацистів і накоїв багато лиха. Але мало хто критикує віру в надлюдську об’єктивність алгоритмічних процесів ухвалення рішень, яку майже з релігійним фанатизмом рятівників світу поширюють міжнародні комп'ютерні корпорації: «По суті Smile to Vote - це питання conditio humana, тобто умов для існування людини. Що таке людяність? Наскільки людяними чи нелюдяними є комп'ютерні технології, що формують реальність нашого життя і беруть участь в ухваленні рішень?»\nСам Петергензель також частина Smile to Vote і завжди бере з собою у відрядження візитівки фейкової компанії. Коли надходять пропозиції інвестицій у стартап, відбуваються переговори, що по суті є перформансом. Саме на такі переходи між реальністю та фантастикою, «магічний реалізм або гіперреалізм», за словами художника, націлений Smile to Vote.\nПетра Шьонгьофер - незалежна журналістка і письменниця.


Fortuna Fest 2018 – Черкаський Міський Палац Молоді\nВсеукраїнський театральний фестиваль аматорських театрів “FORTUNA_fest”.\nЧеркаси відкривають свої двері для аматорських театрів України і радо чекають всіх охочих!\nОбов’язкова умова участі в Фестивалі:\nДля участі у Фестивалі кожен учасник до 31.08.2018 р. попередньо надсилає інформацію на електронну адресу фестивалю fortuna_fest@ukr.net\n● анкету-заявку; (лінк активний для завантаження)\n● технічну заявку; (лінк активний для завантаження)\n● відомості про театр;\n● програмку вистави;\n● анотацію вистави;\n● фото- відеоматеріали для буклета та реклами;\n● візитівку до 3-х хвилин на відкриття «FORTUNA_Battlе»;\n● відео художнього номера на гала- концерт;\n● повну відео-версію вистави;\n● світло-звуковий сценарій (або партитуру) зі звукового та світлового оформлення вистави.\nДомашнє завдання – підготувати уривок з поеми І. П. Котляревського «Енеїда»\n(уривок на ваш розсуд) яка є актуальною для сьогодення.\nВсеукраїнський театральний фестиваль аматорських театрів\n«FORTUNA_Fest» з 1 по 31 вересня 2018 р.\n«Fortuna_Kids» 15-16 вересня 2018 р.\n«Fortuna_Battle» 21-23 вересня 2018 р.\nм. Черкаси, вул. Сумгаїтська, 12\nтел. 0675390800; 066-982-53-39\nE-MAIL: fortuna_fest@ukr.net ;\nМи у Instagram: fortuna_fest_2018 ;\nМи у Facebook: #FORTUNA_fest_2018.\nПрес-реліз театрального фестивалю «FORTUNA_fest_2018»\nВсеукраїнський національний театральний фестиваль аматорських театрів «FORTUNA_fest» проводиться в місті Черкаси вже в третє. В цьому році конкурсні дні відбудуться з 21 по 23 вересня. У фестивалі прийматимуть участь театри з усієї України.\nОсновні ідеї нашого театрального фестивалю:\nдати можливість непрофесійним акторам відкрити себе, навчитися у метрів мистецтва майстерності;\nпопуляризувати театральне мистецтво в Черкасах, в Україні та світі;\nсприяти розвитку аматорського театру, створити простір та умови для взаємного обміну досвідом в театральному середовищі;\nпрактичне застосування здобутого досвіду у вдосконаленні професійних навичок;\nопанування можливості перевтілення у повсякденному та професійному житті, сприяння розвитку таланту, охоплюючи різну вікову категорію.\nДо фестивалю «FORTUNA_fest_2018» можуть бути заявлені оригінальні постановки різних жанрів та форм – від драматичного, музичного, лялькового, комедійного, хореографічного, моновистави до театру клоунади. Усі бажаючі можуть долучитися до фестивалю.\nЗа два роки програма фестивалю активно доповнюється різноманітними цікавими речами такими як:\nмайстер-класи з гриму; вокальної майстерності; сценічної пластики; акторської майстерності; хореографічної майстерності; сценічного падіння; фехтування;\nпокази вистав від досвідчених акторів міста Черкаси, Києва, Дніпра, тощо;\nінтерактивні ігри з учасниками фестивалю;\nзасідання чоловічого клубу «ЧК»;\nУ 2018 році організатори театрального фестивалю не зупиняються на досягненому і продовжують вдосконалювати «FORTUNA_fest_2018».\nВ цьому році театральна Фортуна розширює свої межі такими заходами:\nFORTUNA_Kids_2018 – дитячий фестиваль, в якому можуть прийняти участь будь-які дитячі театри з усього міста та області. Переможці дитячого фестивалю зможуть прийняти участь у «FORTUNA_fest_2018»;\nФлешмоб з учасниками на різних площах міста;\nтурнір зі стрітболу;\nтеатральні вистави просто неба та в різних закладах міста;\nвиступ дитячого рок-гурту з м. Городище;\nвиступ дитячого Джаз бенду з м. Києва.\nТакож в рамках фестивалю буде діяти «Велике коло» заходів, яке постійно розширюється:\nвистави від театру «Яблоко»;\nвистави від театру «PRO!Test»;\nвистави від театру «На Двох»\nвистави від Черкаського академічного театру ляльок\nвистави від театру «Мультишоу»;\nвистави від театр-студії «DariMENa»;\nвистави від «Український Малий Драматичний театр»;\nТворче засідання «Чашка кавы Че»;\nДля забезпечення дозвілля учасників та гостей в рамках театрального фестивалю буде діяти «Лаунж зона» та спорт-мйданчик біля Палацу молоді.\n21 вересня пройде прес-конференція присвячена відкриттю театрального фестивалю «FORTUNA_fest_2018». В ній прийматимуть участь організатори та засновники фестивалю, члени журі, учасники фестивалю, які в минулому році зайняли призові місця та представники ЗМІ.\nОрганізатори фестивалю розкажуть про те, які вистави зможуть побачити жителі міста, дадуть відповіді на запитання, докладніше розкажуть про сам фестиваль, про розклад конкурсних днів та майстер-класів.\nКожного дня на фестивалі буде виходити театральна газета «FORTUNA news». Перший номер газети зможуть отримати всі учасники прес-конференції. В газеті «FORTUNA news» будуть представлені інтерв’ю з режисерами театрів та акторами, інтерв’ю з організаторами та засновниками, анонси вистав, опис «Великого кола» заходів, які відбувалися на передодні фестивалю та рецензія на вистави.\nПроводячи фестиваль «FORTUNA_fest» організатори мають на меті створити всеукраїнський унікальний проект, який стане надбанням нашого міста, і надати фестивалю міжнародного статусу.


У Херсоні під час благодійного пробігу “Сильні духом” зібрали 10 тисяч гривень | Національна Асамблея людей з інвалідністю України\nНа площі Свободи учасники пробігу почали збиратися до 10-ї години. Захід проходив за підтримки Національної поліції, тому на площі працювала виставка спецтехніки, також усі охочі могли подивитися різні види зброї. За словами організаторки Марини Колокот такий пробіг у Херсоні проводиться вперше.\n“Ми неймовірно пишаємось, що нам усім вдалось втілити таку ідею. Ми зібрали дітей, людей з інвалідністю, а голова ідея – об’єднати громаду навколо спільної мети. Ми всі рівні, і у спорті, і в навчанні. А головне – кожен може здійснити мрію дитинки або дорослого і пробігти за нього”.\nСпортсмен Володимир Тимченко бігтиме разом зі своєю командою. Говорить, вирішили взяти участь, бо люблять дітей, і такі заходи дуже важливі для їх міста. Десь 20 учасників від спортивного клубу взяли участь у забігу.\nУ пробігу взяли участь і люди з інвалідністю. Олександр та Максим – чемпіони Європи з гри в бочче. Хлопці готуються до старту. Максим Ботєв говорить, може бігати, і відчуває радість через це, думає – він сильний духом! Мати Олександра Любов Хорунжак підтримує сина, жінка бігтиме разом з ним.\n“Ми прийшли з нашою громадською організацією “Спеціальна олімпіада України”, наші хлопці Сашко і Максим – чемпіони Європи 2018 року з гри в бочча. Але вони і бігають, і займаються легкою атлетикою”.\nЄгор Жмуров сьогодні святкує день народження. Йому 16, і хоча він на візку, це не завадило хлопцю також приєднатися до учасників пробігу.\n“Я сьогодні прийшов підтримати усіх, хто тут сьогодні зібрався. І показати, що не треба дивитися на обмежені можливості. А треба дивитися на те, що у людини розквітає якась інша здібність. Вона може цією здібністю дуже сильно когось підкорити. І треба завжди підтримувати такі ініціативи, не тільки для таких людей, а й для всіх. Щоб наша Україна зміцнювалася і в нас був дружній народ”.\nНаталія Жмурова – мати учасника пробігу.\n“Єгора прийшли підтримати однокласники. З кульками, з плакатом. Навіть не чекали, півкласу прийшло привітати. Вони на забігу всі”.\nБлагодійний фестиваль «Подарунок солдату»


Педагоги ЗОШ І-ІІІ ст. № 17 узяли участь у Всеукраїнській конференції Програми «Демократична школа» - 1 Липня 2019 - Управління освіти\nГоловна » 2019 » Липень » 1 » Педагоги ЗОШ І-ІІІ ст. № 17 узяли участь у Всеукраїнській конференції Програми «Демократична школа»\nПедагоги ЗОШ І-ІІІ ст. № 17 узяли участь у Всеукраїнській конференції Програми «Демократична школа»\n25–26 червня 2019 року делегація вчителів Ніжинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 17 у складі: Власенко Л.В., Шепетун А.І., Кононець Н.І. – взяли участь у Всеукраїнській конференції Програми "Демократична школа" (м. Київ). Під час конференції шкільна делегація представляла досвід роботи за 2018-2019 н.р. у компоненті Програми з наскрізного розвитку та оцінювання громадянських компетентностей у середній школі, який розроблений у тісній співпраці з фахівцями, що працювали над освітніми стандартами Нової української школи.\nПрацювали плідно в тематичних групах "Партнерство з батьками", "Партнерство з громадою", "Розвиток громадянських компетентностей: формувальне оцінювання", "Як забезпечити сталу демократію в школі?",\n"Компетентна школа: минуле, сучасне та виклики майбутнього". Ділились досвідом із делегаціями вчителів Польщі, Норвегії, Словаччини та 48 школами України, які працюють у третій хвилі Програми "Демократична школа".\nВласенко Л.В., заступник директора з НВР


Тариф на вивезення сміття у Дрогобичі підняли на 275% | Львівський портал\nУ Жовкві водій ВАЗу насмерть збив 81-річного дідуся на велосипеді та втік з місця ДТП\nТариф на вивезення сміття у Дрогобичі підняли на 275%\n12 Червня 2018, 09:49 |\nВчора, 11 червня, на позачерговому засіданні виконавчий комітет Дрогобицької міської ради затвердив нові тарифи на вивезення, розміщення та захоронення твердих побутових відходів для населення. Про це йдеться на сайті Дрогобицької міської ради, передає кореспондент Львівського порталу.\nЗагалом тариф на вивезення та захоронення сміття для дрогобиччан підняли на 275%, він становитиме 34,26 грн. А вивезення 1 м куб. відходів коштуватиме 158,68 грн, захоронення – 160,98 грн.\nЧерез такий значний ріст тарифів на вивезення й захоронення сміття чиновники Дрогобицької міської ради провели брифінг для журналістів. Вони пояснили, що востаннє тариф затверджували у 2015 році, відтак за цей час зросла мінімальна зарплата, ціни на пальне.\n«Окрім цього, станом на сьогодні відстань до сміттєзвалища, на яке зараз планують транспортувати сміття, є значно більшою, тому затрата пального збільшилась у декілька разів. Зараз у місті накопичилось близько 100 тонн сміття, але вже до кінця червня місто планують повністю розчистити та розпочати сортування сміття зі встановленням на сміттєвих майданчиках спеціальних контейнерів з відповідним візуальним ознакуванням», – йдеться у повідомленні Дрогобицької міської ради.\nВодночас посадовці прогнозують можливе зменшення затверджених тарифів після початку процесу сортування сміття у Дрогобичі.\nЯк повідомляв Львівський портал, Дрогобич хоче збудувати власний сміттєпереробний завод. Адже протягом кількох місяців у місті існує проблема з вивозом сміття. Міський голова Тарас Кучма розповідав, що сусідні міста відмовляються приймати сміття з Дрогобича, відтак він звертався до Львівської обласної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій щодо сприяння у тимчасовому вивезенні сміття.\nТеги: Дрогобич, сміття, тарифи, тарифи ЖКП


Форум АСУ в Україні :: Перегляд теми - Міносвіти скасовує грифи навчальної літератури для вузів\nМіносвіти скасовує грифи навчальної літератури для вузів\nhttp://asu.in.ua/viewtopic.php?f=9&t=161 Сторінка 1 з 1\nАвтор: san [ 29 квітня 2014, 21:44 ]\nТема повідомлення: Міносвіти скасовує грифи навчальної літератури для вузів\nhttp://www.mon.gov.ua/ua/news/31782-mon ... i-dlya-vnz\nВідповідно до наказу встановлено, що віднині контроль за використанням якісної навчальної літератури у ВНЗ здійснюється їх керівниками.\nЦей крок Міністерства дозволяє забезпечити реальну автономію ВНЗ, підсилює їх відповідальність за якість освітніх послуг.\nАвтор: mDm [ 30 квітня 2014, 11:32 ]\nТема повідомлення: Re: Міносвіти скасовує грифи навчальної літератури для вузів\nЗ одного боку непогано, але контроль за виданням підручників повинен бути. Інакше будуть з'являтися підручники та навчальні посібники за принципом "аби було" та за змістом різні для нормативних дисциплін, тобто якість може значно впасти. Доброю новиною вважаю, що зменшить, в певній мірі, бюрократичну процедуру, що прискорить видання літератури, адже поки отримаєш гриф і підручник за змістом застаріє - навіщо випускати таке.\nАвтор: san [ 30 квітня 2014, 11:45 ]\nЗдається "аби було" було завжди. "Чорні рецензори" могли втопити будь-який посібник, якщо були зацікавлені, а "білі рецензори" пропускали всі посібники, так як вони були "своїми" для авторів. Тому, ІМХО, процедруа грифа не працювала а тільки гальмувала процес видання посібників. Крім того на тлі "грифоцентралізації" виросла ціла система "грифокорупції".\nНагадаю, що посібники ВУзи видавали за свій кошт, або автори знаходили видавців самостійно.\nІнша справа, як будуть тепер науковці свої обов'язкові дивіденти заробляти. Я чув, що докторів тепер теж ВУЗи будуть назначати.\nЩе одне. "Чужі" посібники ВУЗи практично давно вже не купляють. Так що багато дрежавних ВУЗів і так посібник пишуть "під себе". Система міносвіти давно тріщала по швам. Побачимо що буде далі. Поки що це добра новина.\nАвтор: mDm [ 30 квітня 2014, 13:33 ]\nПоки що це добра новина.


ДТП у Харкові — Михайло Харківський не вірить у винність сина - Телеграф\nНовина оновлена 27 жовтня 2021, 13:41\nДТП у Харкові — уламки двох машин розкидало по перехрестю.\nВодій Infiniti "летів" на червоне.\nІмовірним винуватцем аварії на перехресті вулиці Одеської, проспектів Героїв Сталінграда та Гагаріна в Харкові, яка забрала життя людини, міг бути не затриманий Микола Харківський.\nПро це заявив журналістам регіонального ЗМІ 2day батько підлітка.\nЗа його версією, за кермом був не його син. Михайло вважає, що з його сина роблять злочинця, адже він із місця ДТП не втікав. Він сказав, що в машині було ще троє людей і один із них був за кермом. Чоловік підозрює, що це спланована акція. Також він повідомив, що ні він, ні мати затриманого про викрадення машини не повідомляли.\nНагадаємо, 26 жовтня майже о дев’ятій вечора в Харкові сталася трагічна аварія. Не зменшуючи швидкості автомобіль Infiniti перетинав перехрестя на "червоне". Машина врізалася в Chevrolet – водій другого авто помер на місці аварії.\nПри цьому троє пасажирів з Infiniti потрапили до реанімації — сестра одного із постраждалих розповіла, що на передніх сидіннях був Микола та його дівчина.\nВодія Infiniti затримала поліція. За даними правоохоронців, 16-річний підліток був водієм авто.\nРаніше "Телеграф" писав, що дочка загиблого водія звернулася за допомогою до суспільства у пошуках адвоката та свідків учорашньої аварії.\n#ДТП #Харків #Аварія #Підліток


Харчування дитини зі зниженим апетитом | Лебединський ЗДО (ясла-садок) «Ромашка»\nPosted by lyudmila on 25.01.2018\nДуже важливо на початку годування дати дитині такі продукти, які мають властивість підсилювати виділення травних соків і тим самим поліпшувати апетит. Це може бути кислий фруктовий або ягідний сік, шматочок оселедця, квашена капуста, солоний огірок, салат із сирих овочів. Сприятливо діє міцний м’ясний бульйон.\nПротягом певного часу можна застосувати метод «вільного годування», тобто годувати дитину за її бажанням. Найулюбленіші страви дитини слід готувати частіше за інші, але при цьому дещо змінювати рецептуру, додаючи необхідні багаті білком продукти (м’ясо, сир тощо).\nУ спекотні літні дні або за високої температури повітря в приміщенні організм дитини втрачає багато рідини. Це призводить до зменшення вироблення травних соків і зниження апетиту. У таких випадках перед початком годування дитині рекомендується дати трохи прохолодної кип’яченої води або несолодкого соку, можна почати годування з кисломолочного напою чи змінити режим годування: у найспекотніший полуденний час дати дитині вдруге легкий сніданок (кефір, булочку, фрукти), а обід перенести на пізніший час, скажімо, після денного сну. У такому випадку дитина, добре відпочивши і зголоднівши, легко впорається з досить калорійним обідом.\nОпубліковано у розділі Організація харчування


ДАВАЙТЕ ДБАТИ ПРО ВЛАСНИЙ ДОБРОБУТ РАЗОМ!\nТриває ремонт на внутрішніх та зовнішніх мережах тепло- та водопостачання, стоків. КП «Міськтепловоденергія» проводить капітальний та поточний ремонти найбільш стратегічних об’єктів, щоб не допустити припинення надання цих важливих послуг в осінньо-зимовий період. Уже виконано значний обсяг робіт, що дозволяє з упевненістю говорити, що наступний опалювальний сезон ми проживемо не гірше, ніж попередній.\nПроте значною проблемою є внутрішньобудинкові мережі, які здебільшого також віджили свій ресурс. «Міськтепловоденергія» збирає кошти за технічне обслуговування цих мереж, але вони спрямовуються лише на поточний ремонт, ліквідацію аварійних ситуацій та профілактику. На капітальний ремонт кошти повинні виділятися з міського бюджету. На жаль, складна фінансова ситуація, що склалася в місті та державі, не дозволяє віднайти цих коштів у міській казні. Але кам’янчани повинні зрозуміти, що це є проблемою не лише комунального підприємства, а й усіх мешканців, бо на сьогодні понад 90% квартир приватизовані, тому їхні власники мають дбати про свій добробут.\n- Ми звертаємося до всіх мешканців, у будинках яких внутрішньобудинкові мережі знаходяться в аварійному стані, разом долучитися до вирішення проблеми, - каже директор КП «Міськтепловоденергія» Валерій ГОРДІЙЧУК. - Якщо в мешканців є можливість, вони можуть зібрати кошти на придбання матеріалів для капітального ремонту, а ми безкоштовно виконаємо роботи. У місті вже є чимало прикладів такої співпраці, яка дає свої результати. Також це є стратегією міського голови Михайла СІМАШКЕВИЧА, який переконаний: якщо всі кам’янчани будуть зацікавлені в тому, щоб жити краще, і докладатимуть для цього хоч якісь зусилля, то це покращення справді настане.\nХто готовий долучитися до такої ініціативи, може звертатися за адресою: вул.Тімірязєва, 123, або за телефоном: 3-52-80.


Санкції з Медведчука може зняти Верховний суд, але прогнозувати важко — Козаченко | Громадське радіо\nСанкції з Медведчука може зняти Верховний суд, але прогнозувати важко — Козаченко\nFebruary 22, 2021, 12:38 PM 2021-02-22T13:15:04\nГоворимо про санкції проти Віктора Медведчука і пов’язаних з ним осіб: як працюватимуть обмеження, наскільки вони ефективні, наскільки законні. І чи можливо їх оскаржити згодом?\nГостя — адвокатка, ексдиректорка департаменту з питань люстрації Міністерства юстиції України (2014-2016 роки) Тетяна Козаченко.\nТетяна Козаченко: Зрозуміло, що санкції — це захист безпеки країни, коли в неї немає інших інструментів захищати її від іноземних суб’єктів або будь-якого іншого впливу, в тому числі з ознаками злочину.\nСправа про тероризм існує з 2014 року, її веде СБУ. Ми розуміємо, що будь-які компанії, які на сьогодні працюють на анексованих і окупованих територіях, фактично, здійснюючи комерційну діяльність, фінансують таку «країну».\nЦе потрібно було застосовувати до російських компаній раніше. А щодо українців, зокрема Віктора Медведчука та інших, ми маємо національні інструменти. Повинні бути відкриті кримінальні справи, пред’явлені повідомлення про підозри, повинні бути докази. Якщо держава здатна це довести, вона повинна це довести, маючи всі інструменти. Правоохоронні органи є, суди є, громадяни тут.\nЯ думаю, це відволікання від багатьох питань, піар-крок. Адже є запит суспільства. Суспільство втомилося, чекає більш радикальних дій стосовно агресії з боку Росії. Ми вже з вами не говоримо про карантин, проблеми роботи, бізнесу, рейдерство, те, що МВФ не дав грошей і допомоги. А говоримо про санкції. З одного боку, ця піар-акція є надзвичайно справедливою, але, на жаль, не підтверджена нормативним шляхом.\nЯк правниця, я очікую не лише політичних заяв, а й більш вагомих доказів, аби бачити, що влада використовує легальні інструменти. Санкції — це завжди політичне рішення, яке потребує політичної волі. Але політичні обмеження щодо громадян України неможливі, можливе виключно застосування національних інструментів.\nБудь-яка заборона комерційної діяльності українських підприємств можлива лише через українські суди.\nЯкщо цього не буде, то це буде просто політична розправа. Зараз ця розправа може бути справедливою, але незаконною, а завтра може бути незаконною та несправедливою.\nМіжнародна підтримка в цьому дає додаткову надію, що ці санкції мають відповідні обґрунтування. Я дуже сподіваюся, що юридичне закріплення українською владою проведуть належним чином.\nПодивіться лише, як в нас працює Окружний адміністративний суд. Цей суд може не тільки винести рішення в інтересах третіх осіб, а й історію України переписати…\nТак, питання зняття санкцій може розглядати виключно Верховний суд. Але ми бачимо, як працює наша судова система. Можливе зняття санкцій з конкретного майна через суд, і виключення Медведчука чи Козака з санкційного списку. Прогнозувати, як будуть чинити українські суди, дуже важко. Судді дуже часто усуваються від розгляду справ, просто не беруть на себе відповідальність. Адже загалом українська феміда не оновилася.


У Гонконгу вкрали 600 рулонів туалетного паперу через його дефіцит внаслідок коронавірусу | Громадське телебачення\n17 лютого, 2020 06:38\nУ поліції заявили, що працівнику служби доставки, який вивантажував туалетний папір біля магазину, троє чоловіків погрожували ножем. Вони забрали туалетний папір на понад 130 доларів. Видання Apple Daily зазначає, що вкрали 600 рулонів на 218 доларів.\nПравоохоронці повідомили, що затримали двох нападників та вилучили частину вкраденого туалетного паперу.\nЯк пише видання, такі продукти, як рис, макарони, засоби для чищення також у дефіциті в Гонконгу. Влада вважає, що паніку спричиняють неправдиві чутки в інтернеті та запевняє, що постачання продуктів та побутових товарів залишається стабільним.


Андрій Рева вважає, що для зростання соцстандартів підвищення тарифів ЖКГ є необхідністю » Слово і Діло\nРева розповів, як підвищення тарифів вплине на зарплати українців\n2 червня 2016, 12:55\nЗростання тарифів на житлово-комунальні послуги дозволить державі відшукати можливості для підвищення соціальних стандартів.\nЗа словами міністра, раніше Україна витрачала величезні суми для того, щоб компенсувати занижені тарифи, які не відповідали ринковим цінам, проте прирівнювалися до рівня бідності в країні.\n«Що ми робили раніше? Ми всі гроші, які в нас є в Бюджеті, направляли на те, щоб цей тариф знизити до рівня бідності. Мільярди доларів – 54 млрд за різними оцінками – ми витратили на те, щоб знизити рівень тарифів до рівня бідності», – констатував Рева.\nАле принцип «спочатку дайте нам європейські зарплати, а потім підвищуйте тарифи», за словами глави Мінсоцполітики, діє з точністю до навпаки.\n«В Європі це працювало в зовсім іншому порядку. Вони спочатку відпустили тариф – і він уперся в економічну стелю, а всі гроші, які в них були, вони кинули на підвищення соціальних стандартів. В результаті вони не морочилися з тарифами – вони регулювалися ринком, а гроші, які з'являлися в Бюджеті, витрачали на підвищення рівня життя. А нам сьогодні говорять: «Ви, будь ласка, знижуйте тарифи». Це означає «ті ресурси, яких у вас і так небагато, знову кидайте на дотацію «Нафтогазу», яка була в 14-му році 114 млрд грн», – зазначив Рева.\nНагадаємо, раніше міністр соцполітики відзначав, що боротися з дефіцитом Пенсійного фонду він збирається за допомогою розширення бази єдиного соціального внеску, перегляду списку шкідливих професій і легалізації зарплат у конвертах.\nУ питанні субсидій для населення влада пішла неправильним шляхом – експерт 18 травня 2016, 07:30


У Тернополі суд помилував матір, яка вбила свою місячну дитину | Новини Тернополя\nУ Тернополі суд помилував матір, яка вбила свою місячну дитину\nНещодавно у Тернопільському Апеляційному суді розглядалась апеляція матері, котра через розлади психіки вбила свою дитину, повідомила прес-секретар Апеляційного суду Тернопільської області Людмила Залецька.\nПо приїзді «швидкої» та міліції будинок заповнився людьми. Батько плакав над донечкою, а мати не розуміла, що відбувається і беземоційною сиділа в куточку кімнати.\nЩо ж могло спонукати жінку до такого страшного вчинку, на допиті дізнавався слідчий. Дитина плакала цілу ніч, а мати періодично вставала до неї і погодувати. Зранку чоловік пішов на роботу і невдовзі їй здалось, ніби хтось стукає у двері. Відкривши двері – там нікого не було. Далі задзвонив телефон, дзвінок вона вибила, а коли заплакала донечка, то взяла дві подушки, поклала на обличчя новонародженої дівчинки і тримала, доки немовля не перестало плакати. В подальшому переодягнула дитину та сіла на ліжко, поки не прийшов дідусь.\nНа запитання слідчого, чому вона скоїла злочин, відповіла “тому що дитина плакала”. Казала, що дій своїх не усвідомлювала і не знає, чому так зробила. Нічим не хворіла, наркотиків і алкоголю не вживала, але ще з пологового будинку не може зрозуміти, що з нею коїться. , “щось нею керує”. Через це вона все робить навпаки. Це у неї сталося після кесаревого розтину.\nІ дійсно, після кесаревого розтину жінку наче підмінили. Це підтверджували всі родичі, чоловік і лікарі. Життєрадісна, добра, комунікабельна жінка замкнулася в собі, ні з ким не спілкувалася, не могла нічого робити. Хоча дитина була бажаною в родині.\nЕксперти, провівши психіатричні експертизи, довели, що у жінки почався післяпологовий психоз. Психоемоційний стан після пологів може тривати від декількох днів до декількох місяців. Їй встановили діагноз: фізіологічний афект. Це стало важливим фактором при проведенні судового слідства у Тернопільському міськрайонному суді. За участю трьох суддів жінку було засуджено до 1 року позбавлення волі за ст. 117 КК У (умисне вбивство матір'ю своєї новонародженої дитини).