Війна з саламандрами. Пам’яті Олени Пчілки (Ольги Петрівни Драгоманової-Косач) | Народний Оглядач\n25 Червень 2021 р., П'ятниця, Київський час 12:41\n12.10.2006 - 16:03\nОлена Пчілка – мати Лесі Українки, сестра Михайла Драгоманова, письменниця, публіцист, редактор часопису «Рідний Край». Якими тільки «ізмами» не таврували її, в яких смертних гріхах не звинувачували, до яких погроз не вдавалися! І все через те, що, бачте, посміла на сторінках свого тижневика порушити пекучі проблеми українсько-єврейських стосунків. Цей тріумф національної гідності, людської совісті в ідейній обороні українства від торжествуючого хамства всесвітніх гендлярів та їхніх попихачів Олені Пчілці аж ніяк не могли ні забути, ні подарувати. Ні тоді, ні тепер.\nОле́на Пчі́лка (Ольга Петрівна Косач, з дому Драгоманова; 17 (29) червня 1849, Гадяч, Полтавська губ. – 4 жовтня 1930, Київ) – українська письменниця, меценатка, перекладачка, етнографка, фольклористка, публіцистка, громадська діячка, член-кореспондентка Всеукраїнської академії наук (1925).\nУкраїна у великім боргу перед Оленою Пчілкою. Майже нічого не зроблено для увічнення її пам’яті. Чи є в Києві хоч вулиця її імені? А мав би стояти пам’ятник їй, як образові Української Жінки!\n(Олесь Гончар, Щоденники, 29 грудня 1992 року).\nКоли перечитуєш нечисленні публікації чи письмові згадки про Олену Пчілку, на які спромоглися за більш ніж століття наші історики літератури, літературознавці та критики, мимоволі ловиш себе на бажанні укласти на основі прочитаного такий собі «словничок усталених докорів». Фразеологію цієї штуки, гадаю, гідно оцінили б «конвеєрні» літоглядачі (як віршомази-графомани свого часу радо зустріли появу «Словника українських рим»), а ще — професійні психологи літературної творчості.\nСучасники докоряли Олені Пчілці і за «нестерпний драгоманівський характер», і за нешляхетну «впертість та прямолінійність» у відстоюванні власної життєвої позиції, і за послідовне «засмічування мови галицизмами», і за надмірний полемічний запал, і за його відсутність. Їй ставили на карб навіть... материнський вплив на Лесю Українку, перелицьовуючи його у «прояви авторитаризму», «ревнощі» чи щось схоже на «домостроївщину».\nЦі гіркі, несправедливі докори вийшли з-під пера непересічних діячів вітчизняного національно-культурного відродження початку минулого століття: Івана Нечуя-Левицького, Сергія Єфремова, Дмитра Дорошенка, Євгена Чикаленка, Володимира Винниченка, Симона Петлюри. Карикатури у тодішніх респектабельних українських газетах (на кшталт «Ради»), образливі епіграмки та напіввульгарні, зубоскальські словесні налички, випліткувані у тогочасних київських гуртках української інтелігенції, — всі оті «Пчілку медом не годуй, а Перцем» та «Пчілка — баба з Перцем», — на жаль, мали тих же вельми поважних творців та адептів.\nМабуть за законами історичного детермінізму, вже у часи більшовицької опричнини трансформувалися спершу у глуху облогу Олени Пчілки, як ідейного «ізгоя», «української буржуазної націоналістки», а вже по її смерті — у багаторічне табу на це ім’я — як «реакціонерки», «ворога народу», мало не «фашистки». І навіть в часи незалежної України скупі публікації про неї не обходяться без менторського покусування всезнайками — вже з огляду на нинішнє віяння вітру: то вона, бачте, неправильно оцінила роль Унії в нашій історії, то хибно трактувала «українсько-європейські відносини», то писала «газетні» вірші «між романтизмом Левка Боровиковського і романтизмом нью-йоркської групи поетів».\nНа щастя, маємо приклади цілком протилежні. Значуща громадсько-політична, літературна, публіцистична, педагогічна діяльність Олени Пчілки, її жертовна праця на ниві національно-духовного утвердження українства знайшли гідних лицарів-оборонців. Варто згадати теплі, сповнені глибокої шани і непідробного такту листи Івана Франка, Лесі Українки, Дмитра Яворницького, спогади Людмили Старицької-Черняхівської...\nМикола Зеров назвав її однією з «найхарактерніших фігур українського життя, громадського й літературного, в довоєнну добу». А Дмитро Донцов у глибокому експресивному есеї «Мати Лесі Українки (Олена Пчілка)» писав: «Неприйнята життям, вона перемогла його, бо остаточно те життя, хоч спізнено, признало її рацію».\nІ ніби на потвердження цього — проникливі думки Олеся Гончара, які він 17 вересня 1993 року довірив щоденнику: «Ніяк не можу схилити своїх молодших літ. колег (та літ. колежанок) до написання документальної книги про Олену Пчілку. І фільму немає. А як багато зробила вона для України! Якої вдячності заслуговує! І не тільки тому, що народила й виховала нам Лесю, створила таку чудову, національно свідому сім'ю. Видаючи журнал «Рідний Край», ця дивовижна жінка подвигала навіть тодішніх архітекторів до відродження українського стилю. <... > Ні, ми в боргу, в боргу перед нею».\nДля осягнення глибин літературного, а радше психологічного портрету Ольги Петрівни Драгоманової-Косач, відомої читачам як Олена Пчілка, здається мені, варто прислухатися до думки всесвітньо відомого німецького філософа-бунтаря Фрідріха Ніцше: «Талант деяких людей здається меншим, аніж насправді, тому що він ставить собі надто великі завдання». Для неї угодовство, політичне чи моральне пристосуванство, гендель з власним сумлінням були поняттями поза людською сутністю. Тому жила за принципом: «Люби, Боже, правду», сповідуючи його повсюдно.\nВ родині — переллявши свою душу і думки у дітей-інтелектуалів, які до останніх своїх днів плекали найвищу цінність: людську та національну гідність. В суспільстві — поборюючи духовну оспалість, комплекси етнополітичної меншовартості передовсім української інтелігенції, нещадно борючись з масштабним руйнівним наступом на права українства як «єдінонєдєлімців-обрусителів», так і поводирів ліберальних ідей «всесвітнього братерства народів» та космополітизму. В літературі – за словами Д. Донцова, «замість загально-українського всецілющого зілля на всі болі, — милосердної сльози, шукала вона в своїх творах чинного протесту».\nСутність людського існування ділилася для неї на дві протилежності, два імперативи: нудота і повнота життя. І вона жила так, як взяла собі за обітницю ранньої юності, в ім’я оборони рідної нації, зброєю слова відкрито пішла «на ви» і проти її зовнішніх ворогів, і проти угодовської нудоти «землячків-хлопоманів». З усією рішучістю — нехтуючи реальною небезпекою владних репресій та негації літераторів-побратимів.\n1903 року на відкритті пам’ятника Іванові Котляревському у Полтаві Олена Пчілка єдина виступає українською мовою. Порушує встановлену царською владою категоричну заборону, послаблену тоді лише для представників Галичини, що на той час перебувала у складі Австро-Угорської імперії. А через два роки Олена Пчілка — серед чотирьох делегатів української інтелігенції у Санкт-Петербурзі на перемовинах з тоді всеможним царським прем’єром графом Сергієм Вітте добивається відміни багаторічної драконівської заборони на україномовний друк і шкільництво.\nА 1920 року, за більшовиків, під час святкування дня народження Тараса Шевченка у Гадяцькій гімназії, Олена Пчілка огортає погруддя поета національним жовто-блакитним стягом. І коли розлючений комісар Крамаренко зірвав прапор, обурено скандує: «Ганьба Крамаренкові!». Переповнений зал дружно підтримує її. Тоді відбулася недовгим арештом. Першим. Від другого врятувала смерть: прийшла раніше за інквізиторів-чекістів, на руках яких, кажуть, вже була «путівка в каземати» - у справі міфічної «Спілки визволення України».\nБув жовтневий день тридцятого року XX століття. Вісімдесятиоднолітню славетну українську письменницю, громадську діячку, першу жінку - члена-кореспондента УАН Олену Пчілку без урочистостей, без промов тихо прийняла київська земля Байкового цвинтаря. Поряд з чоловіком, відомим «старогромадівцем» Петром Косачем, сином, письменником і фізиком Михайлом, та донькою, Лесею Українкою.\nНайтяжчі випробування долі впали на Олену Пчілку в роки її редагування часопису «Рідний Край». Цей період її жертовного життя дослідники згадують аж надто побіжно, якось ніяково. А тим часом це десятиліття вповні можна назвати її зоряним. Періодом найбільшої самореалізації багатогранного таланту — передовсім, редакторського та публіцистичного. Втім, ніяковіння чи то ба переляк наших обережних літературознавців неважко пояснити: саме цей час приніс Олені Пчілці найбільші страждання, найболісніші удари і з табору запеклих ідейних противників, і — що особливо трагічно—з оточення своїх, «толерантних українців».\nЯкими тільки «ізмами» не таврували її, в яких смертних гріхах не звинувачували, до яких погроз не вдавалися! І все через те, що, бачте, посміла на сторінках свого тижневика порушити пекучі проблеми українсько-єврейських стосунків. Та ще й під кутом зору, який різко заперечував офіційні трактування «єврейського питання» тогочасними жидівськими адептами, діячами російських та міжнародних сіоністських кіл і нашими полохливими аж фемінізованими поступовцями, геть очамрілими від тільки-но дарованих куценьких царських свобод і лібералізму.\nА вона стояла на тому вогняному рубежі — «з громадою на поєдинку», якщо не самотнім воїном, то в товаристві дієвих однодумців, надто малому для такої битви. І мужністю та мудрістю стратега-полководця успішно тримала бій на кілька фронтів. Довгі роки. В ім’я ідеї своєї нації, в ім’я «братів незрячих гречкосіїв». Попри масований рейвах та ґвалт чужих проклять, попри відьомське тавро «шовіністки» від своїх «любезних» інтелігентних «забрьох», попри страшну трагедію родини — смерть, яка один по одному вкоротила віку спершу синові Михайлові, затим чоловікові Петрові, а там і доньці Лесі, вона не зламалася, не розміняла на лихварські срібняки, як сама писала, «почуття своєї достойності, гідності, гонору і совісті».\nВистояла і через лихі роки, дошкульно і в’їдливо розвінчуючи «шкідливість жидів для нашої української справи», анемічність єдинокровних націонал-угодовців, зуміла зберегти зброю світла — інтелектуальну силу "Рідного Краю". Аж до світової бойні 1914 року, коли царат знову наклав «табу» на всю українську періодику...\nЦей тріумф національної гідності, людської совісті в ідейній обороні українства від торжествуючого хамства всесвітніх гендлярів та їхніх попихачів Олені Пчілці аж ніяк не могли ні забути, ні подарувати. Ні тоді, ні тепер.\nВтім, починалося все чи то закономірно, чи традиційно. Наприкінці 1905 року в Полтаві виходить перше число популярного тижневика «Рідний Край», започаткованого на кошт місцевої громади М. Дмитрієвим та Г. Коваленком. З березня 1907 року редакторське крісло, завдячуючи видавцеві тижневика Миколі Дмитрієву, займає Олена Пчілка. І ця поява, на нашу думку, рятує видання: коли невдовзі місцева влада забороняє вихід часопису, вона негайно переносить редакцію до Києва. У липні 1908 року для тижневика чергове потрясіння — трагічна загибель видавця, великого трудівника на ниві українського просвітництва, присяжного адвоката Миколи Дмитрієва. Весь тягар видавничих і редакторських клопотів, усю відповідальність за ідейну спрямованість «Рідного Краю» Олена Пчілка бере на себе.\nПерший розкотистий грім струсонув суспільний загал, коли того ж таки 1908 року «Рідний Край» оприлюднив розлоге дослідження Ф. Немо «Чим нам корисні жиди?». Автор аналізує багатовікову історію становлення організованого єврейства, його перекочовування з однієї країни в іншу, специфіку його взаємин з корінними і панівними націями та владою, вплив кагалів на економічне, політичне та духовне життя країн, а також психологічні особливості, спосіб життя, філософію євреїв, викладену у книгах Старого Заповіту.\nВін дає широке змалювання історії українсько-єврейських взаємин, зокрема її непростих сторінок (доби Хмельниччини, причин Коліївщини), — аж до новітніх, тогочасних подій, коли внаслідок спланованої російським царатом «смуги осілості» Україна стала регіоном найвищої концентрації євреїв. І доходить висновку: «Тільки сліпа людина не бачить економічної переваги безправних жидів над нашим народом. Дати тепер жидам рівні права — значить не тільки скривдити наш народ, а осудити його на безпросвітне страждання. А через те український народ не може привітати жидів тим щирим покликом, яким вітають їх деякі інтелігенти».\nНа думку автора статті, цьому є серйозна причина: на території повноцінної корінної нації панує інша нація, а отже, євреї, отримавши однакові права з українцями, в силу етнічно детермінованого тяжіння до спілок з сильнішими задля власної вигоди, до зневажання «інородців», неминуче використали б власний економічно-фінансовий ресурс, власну структурованість та організованість для визискування найперше українців.\nУ наступній статті «Одповідь» Ф. Немо поглиблює цю тезу, висловлюється за поступове розширення прав євреїв, які проживають на українських землях, — «по мірі того, як ширитимуться права нашого народу і як народ рівнятиметься з жидами умислово, — морально й економічно». Водночас публіцист рішуче відкидає будь-які силові методи у стосунках українців з євреями, наголошуючи, що «бити жидів, закликати народ до погромів - це дика, навісна річ, що шкодить більше нашому народові, ніж жидам. Погроми виховують і зміцняють звірячі почуття серед народу, закривають від нього правдиві причини народних злиднів і жидівського добробуту».\nПорівнюючи українство та єврейство, автор явно віддає пальму першості організованості, освіченості, культурі побуту останнього. В емоційному запалі він навіть упосліджує до нісенітниці не лише прадавню, а й давню історію українців, зображуючи їх дикунами, закутаними у звірячі шкури, які жили по лісах та печерах і поняття не мали ні про хліборобство, ні про ремесла, тоді як тогочасні євреї мали вже своє царство, своє «письмо, військо, церкви, школи». Дивно це читати, адже тоді на пам’яті багатьох було ще зовсім свіже відкриття Вікентієм Хвойкою 1896 року культури Трипілля, а в 1901 році – культури полів поховань. (Культура Трипілля починається з середини VI тис. до нашої ери — задовго до формування раси семітів в Аравії у III тис. до н. е. і приходу кочових єврейських племен в арійський Ханаан у 13 ст. до н. е. — див. Арійський стандарт — НО).\nПарадоксально, але цього явно дикуватого пасажу автора публікації не помітили ані українські патріотичні видання, ані наші шановані оборонці вітчизняної історії та культури, які гуртувалися здебільшого навколо поважної газети «Рада», — Сергій Єфремов, Дмитро Дорошенко, Володимир Перетц. Натомість вони побачили єдине і «люте зло» статті Ф. Немо: покривдження «обмежених в правах євреїв», розпалювання антисемітизму, чорносотенства і навіть появи «людожерства». А побачивши – дружно приєдналися до ініційованої впливовими єврейськими організаціями кампанії бойкоту «Рідного краю» і цькування його редактора.\nНаступ вели широким фронтом за всіма правилами військової тактики. Київські та периферійні ліберальні газети, рясніючи статтями, фейлетонами, карикатурами про «антисемітизм» «Рідного краю» та «комплекс жидофобії» його редактора, відігравали роль легкої кінноти: діяли наскоком, робили багато галасу, не вельми дбаючи про влучність випадів.\nНе гребували ліберальні «адепти покривджених» й організовуванням «протестів громадськості». Такі бомбардування відкритими «листами-погрозами» підсилювали, як тепер модно казати, «піар-акціями». Скажімо, колективний протест українських студентів Київського політехнічного інституту проти «образи» «Рідним краєм» єврейства мав наслідком офіційну відмову студентської читальні інституту від тижневика.\n«Треба працювати, а тут аж руки тремтять», — зізнається вона 1908 року в листі до Бориса Грінченка. І як психічна настанова самій собі — не розкисати, не квилити, не піддаватися панічному страхові перед ворожим кагалом. Рядки з іншого листа: теж тогорічного, до цього ж адресата: «Тепер ще раз досвідчилась, яка-то велика й могутня сила — жиди та страх перед ними. Але я все-таки буду намагатися творити, хоч меншу поки що, але все ж якусь силу свою супроти тієї сили та супроти «страху іудейська»!.. На дно не пускаюсь і ні від чого сказаного в «Р. Краю» не відрікаюсь».\nПро дивну реакцію на це чільних патріотів-«громадівців» свідчить хоч би й запис, який 27 грудня 1908 року зробив у своєму щоденнику фактичний видавець «Ради» Євген Чикаленко — наступного дня після того, як вони разом з Михайлом Коцюбинським відвідали Олену Пчілку «з колядою». «Пчілка трохи пожалила мене за те, що «Рада» виступила в оборону жидів проти «Рідного Краю». Скаржилася, що тепер бойкотують її журнал, що мало хто його передплачує.\nЯ радив їй зробити з «Рідного Краю» або чисто селянський журнал, або родинний, на кшталт російської «Ниви». Давати ілюстрації, взори, викройки, якісь перекладні романи і освідомлення з політичного життя. Але вона відповіла, що вона хоче якраз такого журналу, яким він є тепер, їй кортить полеміки <...> завелася з жидами, розпинає їх і сердиться, коли «Рада» каже, що нетактовно і не по-лицарському боротись із зв’язаною людиною».\nЯких душевних, моральних мук, яких тяжких фізичних втрат коштувала Олені Пчілці ця справді нерівна боротьба «із зв’язаною людиною», рясно зрошеною крокодилячими слізьми лицарів «взорів і викройок» з табору українських лібералів, судити можемо з її листа до Дмитра Яворницького, датованого червнем 1909 року. В ньому Олена Пчілка, зокрема, пише: «...я Вам "як перед Богом" скажу, що се моє найщиріше переконання, що жиди — величезне зло для нашого народу і всього краю. І я говорю й хочу про це говорить. Єсть чимало людей, що мені спочувають, хоть мовчать, бо бояться жидів і "жидовствующих", — щоб не назвали ретроградами та не пошкодили ще й життю. А шкодити вони можуть. От і «Рідному Краю» війна з жидами «боком вилізла»: чимало людей одмовились од підписки (інші прямо ту причину й виставили, що «Рідний Край» висловився ворожо по жидівській справі)».\nЩоб хоч якось послабити організований, тяжкий фінансовий гніт на часопис, О. Пчілка робить відчайдушний крок: веде перемовини з Полтавським дворянським банком про субсидію під заставу власної родової землі. Про це, зокрема, довідуємося з її листа в Одесу, до відомого діяча українського просвітництва та мецената Василя Громашевського. Рядки цього нині «архівного документа» аж скипаються болем: «Хоч би мені позичив хто грошенят, хоч небагато, поки я одержу з банку від застави. Порадьте мені що-небудь, пособіть! Я не маю жодного права просить Вас, але ж від людей чула про Вас, та й самій мені здалось, що Ви добра людина. Просить дуже тяжко, — не звикла я до сієї ролі. Навпаки — давніше помагала людям під час їхньої скрути, а тепер не бачу іншого способу до врятування своєї справи. Вірте, що лише крайнє становище примушує мене писать оцей лист».\nЩо підтримувало її в цьому протиборстві? Коли, здавалося б, увесь світ стояв проти неї, коли множилося горе в родині, коли рік за роком ставав усе лиховіснішим ("Лихий був минулий рік, — бодай не вертався", — такими словами відкриє вона чергове новорічне число свого часопису). Насамперед – глибока, устояна віра у справедливість того, що робить, у реальність смертельної загрози, що нависла над її рідним краєм, над її народом, у неложність ідеї і праведність намірів, які обстоює. Напевне, материн образ, її тяжка громадянська ноша стояли як взірець перед очима доньки, Лесі Українки, коли вона, протиставляючи «рабству перед невідомим» деяких утопістів в белетристиці, стверджувала: «...кому дорогий ідеал, той мусить тим більше дбати про чистоту і боронити його від профанування через людську "практичність"».\nВірним союзником, надійною опорою для неї став і її читач. Своїм гострим словом вона пробила глуху стіну нав’язаного замовчування, за якою зріли-нуртували грона людського гніву — часто сліпого, непередбачуваного у своїх руйнівних чи то силі, чи безсиллі. Люди потягнулися з тим затаєним болем на світло її слова, вихлюпували його на сторінках «Рідного Краю».\nХарків’янин М. Павлов, підтримуючи позицію часопису висвітлювати «життя жидів на нашій батьківщині» «не в самих лише теоретичних міркуваннях», а в «життьових дослідах і спостереженнях», стверджує, що «йдучи таким тільки шляхом, ми й будемо здібні виробляти нові форми для нової кращої будучності». Життєві спостереження, якими читач ділився з часописом, прояснювали картину зовсім не таку, як її малювали кагальні демократичні літератори та фарисействуюче побратимство малоросійських "поступових" боронителів "зв’язаного народу".\nЧлени української громади в Одесі стурбовано повідомляють, яку наругу терпить дрібний одеський кустар-українець, який, бач, насмілився почепити на свою кравецьку майстерню україномовну вивіску — єдину, серед моря подібних вивісок "жидівським жаргоном". «Жиди,— пишуть читачі, — дивляться з презирством на ту вивіску і часто докоряють, — чого намальовано "виконую"; кажуть, буцім се "злодійське слово"». «Правду сказати, — доходять висновку одесити, — їх не "злодійське" слово коробить, а те, що наші українці беруться провести в світ свою працю, кустарно-ремісничу, з українською об’явою».\nЗ Кременчуцького повіту Полтавщини пишуть: «Увесь торг, всі парові млини, олійниці, машини, вся промисловість по наших селах в руках у жидів — і шкода од сього нашому селянству неабияка». Кременчуцький кореспондент сповіщає, що в містечку Городищі цього ж таки повіту «жидівка пані Гасинська, власниця парових млинів і олійниць», дає селянам гроші у позику «і бере 12 %, та ще на додачу й пшениці, що в добрий рік коштує більше карбованця пуд. Закупщиками зернового хліба у нас — теж жиди і наживаються з нас як сами хотять. Так, на станції Глобино за пуд пшениці вони дають 78-80 копійок, а в повітовому місті можна взять 95-96 копійок. Звичайно, хто з селян заохотиться везти свій хлібець верстов за 40 голодною конячиною в місто! Через те селяни віддають його дешевше на місці».\nЛисти підтримки йшли звідусіль — з найвіддаленіших закутків неісходимої Російської імперії. З далекого Красноярська сердечний привіт «Рідному Краю» та його редакторці надіслала група земляків: «Ми вітаємо дорогу нам письменницю Олену Пчілку, котру знаємо як щиру робітницю на рідній ниві, яко людину, що весь свій вік працює на користь українському люду, працює чесно в напрямі цілком демократичнім і прогресивнім». А читачі-українці з Баку, обурюючись згадуваним уже протестом студентів, наголошували: «Одно діло сидіти з жидами на лавах університету і зовсім інше мати з ними стосунки у житті». Вони радили «добродіям "протестантам"» «поміркувати краще над долею українського народу, бо, здається, його кривавицею утримуються інституції, де виховується елемент, що бажає почувати себе в «Российской империи», нехтуючи Україною, де живе».\nАле листовне та й живе спілкування з читачами не лише додавало моральних і фізичних сил, множило енергію боротьби, воно вказувало їй напрями ідейного наступу, точки удару, давало нові теми для її гострого публіцистичного пера. В редакційних замітках, коментарях, в авторських статтях і фейлетонах вона без страху піднімає на гора найвужчі, найтяжчі пласти українсько-єврейських взаємин. У розрізі вертикальному, часовому, і в горизонтальному — ґрунтовно аналізуючи ті сфери життєдіяльності, де ці стосунки доведені до межової суспільної напруги.\nСправді, коли перечитуєш її публіцистику сьогодні, преконуєшся, наскільки вона позачасова, сучасна і злободенна. Ось, наприклад, її роздуми про тогочасні злидні сільгоспвиробника – хіба не суголосні вони проблемам нинішнього українського селянина, його непростих взаємин з монополістами-посередниками, що процвітають, гендлюючи плодами його тяжкої праці. «Все селянство нашого краю живе з хліба та скотини, збуваючи те добро на благо сотень мільйонів, але... І хліб, і скотину купує і продає – жид! І яка прехитра сітка сплетена, щоб все було в одних його руках! Гніт централізму жидівського «державія» давить село, дедалі більше і більше».\nВсе, на чому спиняється її пильне письменницьке око, — чи то події далекої Коліївщини, чи зовсім тоді гаряча тема "справи Бейліса" — розпросторюється перед читачем складними лабіринтами від причин до наслідків. У розлогій статті «Історія — брехня!» вона блискуче опонує єврейському історику І. Таланту, зокрема його безапеляційним запереченням факту оренди жидами православних церков за часів окупації Правобережної України польською короною, викладеним у брошурі «Арендовали ли єврей церкви в Украине?». В цьому опусі, до речі, схвально зустрінутому деякими чільниками з кола українських громадівців (зокрема, відомим істориком, майбутнім президентом УАН М. Василенком), І. Талант, підтасовуючи та пересмикуючи факти, силкується знівелювати одну з основних соціально-економічних причин виникнення "уманської різні", а насправді — національно-визвольного повстання українського поспільства на чолі з І. Тонгою та М. Залізняком.\nНа основі беззаперечних історичних документів, свідчень сучасників, аналізу літописів та фольклорного матеріалу О. Пчілка доводить, що тодішнє жидівське орендування православних церков було масовим, що панувало необмежене економічне і духовне свавілля орендарів над сільськими громадами, більше того — практично необмежене право орендарів в орендованих селах на людське життя. Для неї це не просто історичні факти. «В минулому лежить коріння сучасного!», — пояснює читачам. Вони лишень зміцнюють «доказову базу» ії життєвої позиції, що «жиди, яко "чужородне тіло", сидять болячкою серед нашого племені, що жидівство стає проти нас — у лаву з тими, що мають нас привести до втрати нашої національності, що жидівство "проти нас, бо не з нами"!». (Фейлетон «Поучительная история»).\nПідконтрольна "апостолам золотого тільця" столична та провінційна преса стікала проти неї жовчю, звинувачуючи в "зоологічному націоналізмові", їм підтакував й дехто з "поступових" українців-інтелігентів. А вона свято сповідувала й боронила принципи націоналізму демократичного. У фейлетоні «Поучительная история», дискутуючи з київським польськомовним часописом «Пшегльонд Крайовий», вона наголошує: «...націоналізм може і повинен бути разом з тим і демократизмом; це я справді думаю, що повинен, бо покладаю, що націоналізм без любові до свого народу — єсть річ пуста». А через кілька років, у статті «Чи не доволі вже лякання?» повертається до цієї ж теми: «Кругом нас усі виявляють "виключний націоналізм": московські люди, поляки, жиди, латиші, грузини, татари, і інші, й інші, — тільки ми все оглядаємось на призначену нам "ключку", та прислухаємось, що скаже про нас якийсь "поступовий" російський або жидівський часопис».\nДля неї це — не проблема термінології, це питання принципове, життєве. В умовах, коли корінна нація, українці, була упосліджена на своїй же землі "великодержавним шовінізмом" іншої, панівної нації, коли навіть в передових ліберальних російських колах, як писала вона, Пчілка, в статті «Наше оточення», «зустріваємо перше всього крайнє невігластво, незнання України й українців, незнання наших проблем, нашого становища на всіх ступнях», — в таких умовах будь-чиї ламентації про необхідність надати повні громадянські права "пригнобленим євреям", а водночас організоване табуювання суспільного обговорення можливих наслідків цього для України й українців, були для О. Пчілки щонайменше крайнім виявом лицемірства.\n"Гноблені" безпардонно обходили всі законодавчі рогатки і на пару з гнобителями, а часто в обхід і їх, ставали тіньовими господарями не лише окремих територій, а й життєво важливих економічних галузей та фінансів. Отож вона застерігала: «Жидівство розрослось посеред нас великою силою, на економічнім полі й на культурнім, і вже так давить на нас, що треба боротися з цим злом. Боротися не погромами, а всіма тими способами, якими жиди перемагають нас». Не проти євреїв, та й не проти єврейства тримала вона лінію оборони, а проти ідеології злютованого жидівського крайнього національного егоїзму і самовідчуженості, фінансово-господарського експансіонізму та духовного дворушництва. Руйнівні, власне катастрофічні наслідки втілення цієї ідеології в життя О. Пчілка бачить в економіці сусідніх Галичини, Бессарабії та Буковини — передовсім для корінного населення регіонів, яке на той час масово опинилося в грошовій та майновій залежності від євреів-лихварів, скупників, орендарів, фабрикантів, факторів.\nАналізуючи статистичні дані, згідно з якими в Галичині з 1891 по 1902 рік кількість сільських господарств, що перейшли в жидівські руки, зросла з 300 до 1889, О. Пчілка підсумовує: «Ні, нехай те, що ми говоримо, називають "чорносотенством", "людожерством", "зоологічним націоналізмом", а, бачивши такий лихий приклад, навіть у конституційній державі, де здавалося б, легше вберегти люд від всякої кривди, — ми повинні сказати, що той день, коли жиди здобули б собі у нас рівні права, був би, звичайно, дуже добрий для них, але був би нещасним, страшним днем для нашого люду, для всієї нашої країни! Через лихварські позички, та при помочі всякої "геніальності", земля наша так би й шугнула в жидівські руки!».\nВласне тому наліпку "зоологічний націоналіст", яку придумали для О. Пчілки ідеологи з «Еврейского мира», «Фрайндта», «Киевер ворт» та інших схожих видань, можна вповні повернути її творцям, — їм вона більше пасує.\nЗібрані в одну книгу, публіцистичні твори Олени Пчілки, написані в різні роки, мають цілком осяжну спільність. Не тематичну, хоч і це очевидно. Не лише тематичну. Розташовані в хронологічному порядку, вони вибудовують цілковито струнку сюжетну лінію. Як на мене, вона перегукується з сюжетом сатиричного роману видатного чеха Карела Чапека «Війна з саламандрами». Надто зримі аналогії і паралелі, коли читаєш про діяльність фантастичного синдикату "Саламандра". В романі це, як відомо, скінчилося предтечею кривавого планетарного протистояння. Земної цивілізації і викоханих нею ж — її байдужістю, легковажністю, "толерантністю", покірністю, а далі й страхом — злютованих в мілітарні легіони саламандр. І навіть заклик "анонімного апостола" у фіналі Чапекового твору: «БОЖЕВІЛЬНІ, ПЕРЕСТАНЬТЕ НАРЕШТІ ГОДУВАТИ САЛАМАНДР! Перестаньте давати їм роботу, відмовтесь від їхніх послуг, облиште їх... аби тільки люди, людська цивілізація й людська історія не працювали далі на саламандр!», — чи той провісний заклик мимоволі не проситься епіграфом до цієї книги?..\nВід Коліївщини до "справи Бейліса"— 257 років. Від вибуху народної непокори проти чужинського гніту, проти рабського поневолення не лише тіла, а й духу, від веремії праведного гніву "німих рабів", які за одну ніч назавжди перестали ними бути, від трагічного суду народного, ненависно-презирливо названого тим-таки єврейським істориком І. Талантом "уманською різнею", — до піїтизацїї судового процесу про криваве ритуальне вбивство київського хлопчика Андрійка Ющинського. Власне, до піїтизації вироку присяжних. Під безпрецедентним тиском міжнародних та російський єврейських організацій, знакових представників творчої і наукової інтелігенції, яка в дні судового розгляду з полос десятків прогресивних газет волала суддям, прокурору та присяжним — з безапеляційністю СВІДКІВ ЗЛОЧИНУ: «Стыдитесь, стыдитесь приписывать такое преступление людям, которые к тому непричастны. Перестаньте, образумьтесь!». Це "посоромлення" посвідчили з-поміж багатьох: академік В. Вернадський, професори М. Туган-Барановський і П. Чубинський, письменники О. Блок, В. Короленко, М. Горький (автор бучного пророцтва про те, що "Скоро грянет буря!", та знаменитої формули численних сталінсько-єжовських катівень і "концентраційних фабрик смерті" — «Если враг не сдается — его уничтожают!»).\nОсоромлені присяжні "зглянулись" і виправдали підозрюваного у вчиненні цього злочину прикажчика цегельного заводу Менделя Бейліса. Винних так і не знайшли, справу поховали в архіві, батьків невинно убієнної християнської дитини залишили наодинці з власним горем, "незрячу, але справедливу" її величність феміду, честь якої марно захищали відомі російські правники Г. Замисловський та О. Шмаков, залишили з носом, а процес... оголосили історичним. Прикажчика Менделя зробили "мучеником за віру іудейську" та "апостолом пригнобленого єврейства", якому аплодував "увесь прогресивний світ". Стоячи, або низенько зігнувшись, як це зробила єфремівсько-дорошенківска "Рада", привітавши торжество "суду народної совісті" мироточивим газетним: «Кланяюся тобі, Бейлісе!».\nУ львівському «Літературно-науковому віснику» Михайло Грушевський публікує спеціальну історичну розвідку про те, що "кривавої легенди", себто ритуальних убивств євреями християн, ніколи на Україні не було. «Благородний єврей» якось враз став модним, навіть необхідним «завсідником» української белетристики. Із палким старанням зурочених, мало не наввипередки знані й малознані письменники поспішали засвідчити в літературі і своє медове слово на захист «пригнобленого єврейства».\nТолерантні, оспалі, байдужі, залюблені у «всесвітнє братерство» і «демократичний поступ», вони свято вірили в те, що «рожденный ползать — летать не может». І з упертістю зомбованих годували, доглядали, леліяли... саламандр.\nІ тільки її, Пчілчин, голос звучав чи то грізним окриком буревісника, чи глухим безпорадним докором Кассандри: «Та невже ж таки почуття своєї достойності, гідності, якогось гонору і совісті не спинять наших письменників у тому паданню до ніг — жидівству? Ну, Бейліс не винний в замордуванню християнського хлоп’яти, так хіба ж се становить повинність — бити поклони перед ним? Чому не кажуть всякому, хто після сидіння в тюрмі був оправданий, — "Я тобі кланяюся!"?»\nТо був "глас вопіющого" в українській пустелі. Саламандри з золотими тільцями злютувалися, цільними лавами підступали до земної точки опори і вимагали від людей вже не медових слів замилування і підтримки, а рабської покори. Граф Вітте, колишній прем’єр-міністр, який доклав чималих зусиль, щоб остаточно посадити Росію на голку іноземних, переважно єврейських, позик, занотував у спогадах: «...Цілком очевидно, що жодна національність не дала в Росії такого відсотка революціонерів, як єврейська». Приблизно в той же час його багаторічний опонент, російський правник О. Шмаков застерігав: «Вже якщо навіть для царевбивства євреї знаходили ще тридцять років тому російських виконавців, то знайдуть їх тепер і для народовбивства. Не чужими руками, а нашими ж власними накинуть вони зашморг на волю і життя російського народу».\nІ знов-таки в цей же час на новій батьківщині Мамони газета «Нью-Йорк сан» писала: «Євреї всього світу оголосили війну Росії. Подібно до римо-католицької церкви, єврейство є релігійно-племінне братство, яке, не володіючи політичними органами, здатне, однак, виконувати важливі політичні функції. І ця держава тепер оголошує відлучення російському царству».\nГолка іноземного фінансового крововливання виявилася для царату смертельно отруйною. Вікова бундючна стіна «Православия-Государственности-Народа» під натиском саламандр впала, мов гнила колода. А водночас у багатьох лібералів-поступовців спала з очей багаторічна жовта полуда. Академік В. Вернадський, член щойно розгромленого більшовиками Тимчасового уряду Росії, зробив у щоденнику запис, схожий на запізніле каяття: «Раса євреїв антидержавна і сильна».\nПро жорстокий опір цієї «антидержавної раси» українству, яке після Лютневої революції 1917 року в тяжких кривавих змаганнях «стверджувалося й утверждалося» на своїй, визволеній з «тюрми народів» землі, красномовно засвідчує лист Олени Пчілки до українського письменника та діяча Центральної Ради Івана Стешенка. Пчілка з гіркотою оповідає, якими неймовірними потугами, через лютий спротив, просувається вперед українізація шкільництва, зокрема в Гадячі, де вона тоді проживала. «У нас такими супротивниками виступають і деякі педагоги ("потайні"), і "родітєлі", найбільш ваші "прекрасні" жиди (котрих ви напустили і в Центральну Раду). <.. .> Жиди ("родітєлі") і "потайні" педагоги оце недавно більшістю голосів (таємним голосуванням) на зборі постановили: «В сьому році - 1917-1918 - українізації в гімназії не проводити зовсім».\nПчілчиних багаторічних опонентів з табору толерантних і поступових українських інтелігентів жовтневий вибух 1917 року розкидає по світах. Доживатимуть віку вигнанцями Є. Чикаленко, Дмитро та Володимир Дорошенки, В. Винниченко. Стануть вигнанцями, але тут, "на нашій не своїй землі", С. Єфремов, М. Грушевський, М. Василенко — більшовицька "саламандрія" зробить усе, щоб знищити їх і морально, і фізично. Революційних опричників для цього масоване рекрутувала... звісно ж “нація революціонерів”. Навесні 1927 року, напередодні судового процесу в Парижі над вбивцею Симона Петлюри Самуїлом Шварцбардом колишній міністр закордонних справ в уряді УНР Олександр Шульгин напише: “...ми повинні визнати, що велика кількість комісарів більшовиків в Україні, якщо не більшість, — це були ті молоді євреї, що походили з українських містечок. <...> Коли треба було організовувати в Україні червоний терор, більшість страшних ЧЕКА також складалося з тих самих молодих євреїв, що вийшли з наших українських містечок”.\nМістечкові "зілі-королевичі" затягувалися в смоляну рипучу комісарську шкіру та вправляли в начальницькі картузи червоні зірки — настав їхній зоряний час. Час кривавої диявольської гри в переміну місць та масового геноциду іновірців. Час всюдисущих та всезнаючих талантів.\nВосени 1927 року академік С. Єфремов довірить щоденнику: “Дійсність постачає анекдоти, яких не видумаєш. Прибавили платню керівникам жидівських катедр, зрівняли їх з академіками. Приходить наш Талант, питає, що новенького. Дають йому папірець. Подивився, поцмакав. "Ну, а Грушевский же где?" - питає. - "Нема Грушевського". — "Пускай винит себя, что не родился євреєм!", — завважив Талант, сам єврей 96 проби". Запис цей зроблено за два роки до арешту Єфремова і за три — до смерті Олени Пчілки.\nЦя стаття під назвою "Непримиренна" є передмовою Валерія АРХИПОВА до книги Олени Пчілки «Викинуті українці» (Київ: МАУП, 2006). Це збірка публіцистичних творів Олени Пчілки 1908—1914 рр., опублікованих в часописі «Рідний Край». Дивовижно, але її статті залишаються актуальними в нашій «незалежній Україні».\nВічній пам’яті Андрія Ющинського\nСвободу Девіду Ірвінгу!\nЭрнст Цундел. Шесть миллионов - потеряны и найдены\nАшкеназі і дистонія\nЄвреї й ефіопи-фалашмура — кровні брати по матері\nБрехня, півні для спокути та ліцензія на ошуканство\nПурим – не релігійне свято. Це свято знищення усіх ворогів іудеїв\nДеякі єврейські організації стурбовані розширенням вивчення геноциду\nПривид бродить по Європі. Привид антисемітизму\nІдеологічна обробка і стратегії групової еволюції в юдаїзмі\nПам'ятаємо наших святих і героїв.\nАга, ось іще одна ознака\nПосилання Опубліковано Микола Стригунов 19 Травень, 2020 - 20:26\nАга, ось іще одна ознака аристократизму - ставлення до Олени Пчілки! Адже праця цієї людини чіпляє геть всіх! А сама Олена Пчілка, на мою думку, є взірцем аристократизму, уособленням козацького духу, духу вольності.


Прокуратура «потрусила» митницю: посадовців притягнули до відповідальності | ВолиньPost\nПорушення в роботі Ягодинської митниці знайшли працівники прокуратури Волині.\nЗокрема, проводилася перевірка дотримання працівниками установи законодавства при здійсненні митного оформлення товарів та конституційних засад підприємницької діяльності, − повідомляють у прес-службі відомства.\nЗʼясувалося, що посадовими особами митного поста «Володимир-Волинський» допускаються порушення порядку проведення оглядів товарів, взяття їх проб і зразків, а також оформлення результатів митного контролю.\nТак, посадові особи цього митного поста при проведенні огляду товарів не завжди забезпечують присутність особи, яка переміщує товари, та двох понятих. Взяття проб для дослідження іноді проводиться митниками за відсутності відповідної підготовки, а відтак не вживаються суворі заходи щодо запобігання заміні чи підробці відібраних зразків товарів.\nВстановлено факти, коли посадовцями митниці за наявності фактичних даних про невиконання декларантом умов, визначених Митним кодексом України, та вчинення останнім порушення митних правил тривалий час не ухвалювалося рішення про відмову в митному оформленні товару.\nПеревіркою виявлено також порушення працівниками митного поста «Луцьк» Ягодинської митниці Міндоходів вимог Митного кодексу України при здійсненні контролю за правильністю класифікації товарів, поданих до митного оформлення.\nЗ Росії прорвалася велика колона військової техніки, − ЗМІ\n22 липень, 2014, 08:27


Voay » Вимерлий світ\nОднією з незвичайних рис V. robustus, що відрізняють його від інших крокодилів, є наявність помітних «рогів», які ростуть із задньої частини черепа. Насправді вони є задньолатерально розширеними кутами лускатої кістки. Інші споріднені крокодили, такі як Aldabrachampsus, також мали подібні кісткові вирости, хоча у Aldabrachampsus ці вирости були більше схожі на гребені, ніж на роги. У Voay була коротша і глибока морда, ніж у сучасного Crocodylus niloticus, а також відносно міцні кінцівки. Остеодерми мали високі кілі і були дорсально симетричні з вигнутими краями, що проходили по всій довжині посткраніального тіла.\nКоли вид Voay robustus був вперше описаний в 1872 році, його помістили до складу сучасного роду Crocodylus. Однак, новий викопний вид розділяє деякі ознаки будови скелета з родом Osteolaemus, навіть більше, ніж з Crocodylus. Це і змусило виділити його в 2007 році в окремий рід. За іншою точкою зору, можливо, він взагалі є синонімом виду Crocodylus niloticus.\nНільський крокодил (Crocodylus niloticus) також відомий з Мадагаскару, але є деякі суперечки щодо того, співіснували нільський крокодил і Voay на Мадагаскарі одночасно або нільські крокодили колонізували Мадагаскар, щоб заповнити нішу хижаків, що залишилася після зникнення Voay. На даний момент будь-яка з цих теорій правдоподібна, оскільки, хоча вони і мають однаковий розмір, Voay морфологічно відрізняється від C. niloticus. Основна відмінність полягає в міцних кінцівках, а оскільки крокодили зазвичай покладаються на хвости при плаванні, сильніші кінцівки можуть свідчити про те, що Voay проводив на землі більше часу, ніж C. niloticus. Це також може означати більш сильну схильність до полювання і, можливо, поїдання падла на суші, що зменшувало б конкуренцію з C. niloticus.\nVoay також мав пропорційно коротшу і глибшу морду, ніж C. niloticus, з носовими отворами, які також зменшені в розмірах, що вказує на іншу харчову спеціалізацію ніж у довгомордих C. niloticus. Якщо вони мешкали в одній і тій же місцевості, можливо, що вони могли б співіснувати, ведучи різні способи життя. Такий прецедент можна побачити подивившись на південноамериканських крокодилів міоцену. Тут існували три гігантських крокодили: Purussaurus, Gryposuchus і Mourasuchus. Всі троє жили в одній і тій же географічній області, але кожен спеціалізувався на своїй стратегії харчуванні. У Purussaurus був череп, схожий на череп каймана, що вказує на те, що він був мисливцем на велику здобич. Gryposuchus більше скидався на гавіала і був пристосований до полювання на рибу. Mourasuchus, здається, харчувався фільтрацією, фільтруючи велику кількість маленьких тварин. Хоча ми до сьогодні не знаємо точно, як добре ці три крокодили ладнали, цілком можливо, що вони могли жити в одних і тих же водних системах, не змагаючись за одну і ту ж здобич один з одним.\nЧереп, American Museum of Natural History\nКатегорії Статті Позначки Chordata, Crocodilia, Crocodylidae, Crocodylinae, Reptilia, Voay Навігація по запису


Гроші не пахнуть: список українських артистів-запроданців\nНезважаючи на те, що в Україні вже четвертий рік йде війна з Росією, деякі вітчизняні артисти не гребують заробітками в окупанта.\nТак, в липні українські музиканти візьмуть участь у російському фестивалі «Пікнік» Афіші «, який відбудеться у Москві 29 числа. Про це сказано на сайті allfest.\nСеред заявлених артистів українські музиканти: гурти «Гриби» і 5’nizza, а також співак Constantine, протеже Івана Дорна.\nОдин з зіркових тренерів «Голосу країни» Сергій Бабкін також поїде за милостинею до окупантів. Разом з ним і його друг — Андрій Запорожець (Sunsay). Вони обоє входять до складу гурту 5’nizza.


Як прати куртку з мембраною |ЯкПросто\nМембранна куртка є незамінною річчю, особливо для гірськолижників і сноубордистів, так як вона дозволить завжди залишатися вам сухими, навіть якщо ви спітніли, виводячи піт назовні. А значить, не дасть вам замерзнути і захворіти. Проте не кожен власник такої речі знає, як правильно за нею доглядати і прати.\nПри покупці куртки з мембрани зверніть особливу увагу на етикетку. Кожен виробник повинен вказувати на ній всю інформацію про прання вироби і як за нею правильно доглядати (чи можна гладити, вибілювати, як правильно сушити, а також інформацію про хімічній чистці).\nМожна відразу сказати, що мембранні речі прати потрібно зовсім не так, як звичайні. Ні в якому разі не використовуйте пральні порошки з додаванням відбілювача і агресивними речовинами — вони поступово засмічують і зруйнують пори. Якщо на куртці зазначено, що прати у пральній машині дозволена, тоді рекомендується використовувати щадний режим без віджимання і сушки, так як від цього псується мембрана і порушується її тонка структура. При пранні використовуйте спеціальні миючі засоби, на яких вказано, що вони підходять для мембранних речей.\nМожна прати куртку з мембраною вручну, використовуючи спеціальний засіб для очищення мембранних тканин Nikwax. Якщо річ не сильно забруднена, можна обійтися звичайним милом, а місце забруднення потріть щіткою для одягу. Просушіть річ у розправленому вигляді на мотузку або покладіть на чисте махровий рушник.\nПісля того як куртка висохне, використовуйте DWR, нанесіть цей засіб з балончика з розприскувачем на суху річ. Врахуйте, що дану просочення потрібно наносити тільки на чисте і сухе виріб. При нанесенні на брудний і вологий матеріал ви не доб’єтеся водовідштовхувального ефекту.\nНе можна гладити мембранну куртку, так як при цьому може розплавитися синтетична верхня тканину і пошкодитися мембрана. Тоді куртку можна сміливо викидати, вона вже не матиме потрібного ефекту. Якщо ви будете слідувати всім цим нехитрим правилам, тоді куртка з мембраною прослужить вам справно і довго, не втративши при цьому свого зовнішнього вигляду, і буде радувати вас ще тривалий час.


Bayer і AbbVie підтримали ідею трансформувати лікування раку в зцілення — ThePharma.Media\nBayer і AbbVie підтримали ідею трансформувати лікування раку в зцілення\nЩо відбувається зі злоякісними клітинами, які не гинуть після лікування потужними онкопрепаратами? У більшості випадків вони нікуди не зникають.\nНавіть якщо пацієнти здаються здоровими, вони десь ховаються, недоступні для виявлення, і готуються до повернення.\nПротягом останнього десятиліття вчені почали припускати, що в цих вижили клітинах є щось особливе. Справа була не тільки в тому, що вони могли мутувати — вони перепрограмували себе, як операційна система, що блокує вхід після введення занадто великої кількості невірних паролів. Як і інші здорові клітини пухлинні входили в захисний стан в разі загрози. Ця «програма захисту» давала їм простір і час для вироблення резистентності навіть до найкращих фармацевтичних інновацій.\nНарешті, вчені виявили в цій програмі «вразливість» і запустили ряд проектів, які повинні були використовувати цей пролом для розробки нових стратегій лікування раку. Одним з таких проектів стала біотехнологічна компанія Kojin Therapeutics, яку підтримали Polaris Partners, Newpath Partners і Cathay Health, а також венчурні підрозділи AbbVie, Bayer і Dana-Farber. «Унікальні ідеї Kojin Therapeutics і її новаторський підхід до відкриття нових ліків допоможуть нам перейти від лікування раку до зцілення», — заявили з цього приводу в Leaps by Bayer.\nБільшість таргетних онкопрепаратів — такі як інгібітори ALK, блокатори EGFR — працюють, «змушуючи» злоякісні клітини до апоптозу. Щоб вижити, деякі клітини відключають цю програму апоптозу, стираючи її зі свого «жорсткого диска». Тому вчені намагаються вдатися до використання іншої форми клітинної смерті, відкритої недавно — ферроптозу, при якому токсини накопичуються і в кінцевому підсумку вбивають пухлинну клітину.\nKojin Therapeutics спробує знайти ряд молекул, які ініціюють ферроптоз. У компанії також планують в кінцевому підсумку розробити молекули, які можуть модулювати процес загибелі клітин у всьому організмі, що може використовуватися в інших терапевтичних областях крім онкології.


Зручна система особистого обслуговування ► Переваги WNET\nЗручна система особистого обслуговування\nЯ знаю, що продаж це тільки початок співпраці, адже тільки після включення сервісу починається основна робота нашої компанії — обслуговування. Ми прагнемо, щоб це обслуговування було максимально оперативним і комфортним, персональним і непомітним, ефективним і простим.\nДля того, щоб зробити наш сервіс таким, ми застосовуємо персональний підхід в обслуговуванні через виділеного співробітника, який допомагає клієнту у вирішенні питань і піклується про те, щоб послуги надавалися з найкращою якістю.\nВсі співробітники департаменту обслуговування працюють в компанії понад 5 років і мають необхідні знання та навички, досвід і величезне бажання зробити сервіс WNET найкращим в галузі.\nПереїзд, переукладання договору, повторний рахунок, копії документів, для нас це стандартні ситуації, які ми навчилися вирішувати за допомогою стандартних бізнес-процесів. Ми вибудовуємо і контролюємо обслуговування з урахуванням особливостей і вимог кожного клієнта протягом усього циклу надання послуги.\nУміння вести діалог і комфортне живе спілкування відмінно доповнюють наші технологічні можливості та дозволяють побудувати великий телеком-бізнес, але з людським обличчям.\nТакий підхід дозволяє нам формувати довготривалі та довірчі відносини з нашими клієнтами.


RX 5600 XT з Athlon II X2 270 критеріями в Ультра якість настройках якості - GPUCheck Ukraine / Україна\nRX 5600 XT з Athlon II X2 270 критеріями в Ультра якість настройках якості\nОчевидно, що RX 5600 XT це значно більш здібних High-End карти, які можуть грати ААА титулів на 1080p/1440p з 50-60 кадрів в секунду. Співвідношення ціна/продуктивність відмінно підходить для RX 5600 XT конкуренції в бюджеті в середині діапазону карт. З точки зору пам'яті, RX 5600 XT 6144 MB RAM більш ніж достатньо для сучасних ігор і не повинно викликати будь-яких вузьких місць. Це поєднання між RX 5600 XT і AMD Athlon II X2 270 буде викликати серйозні вузькі місця в багатьох іграх і викликати серйозні втрати кадрів. Коротше продуктивність є виключною, немає сумнівів, що це один з найпотужніших одного GPU там, в 2020 .


Печія – причини і наслідки | Дім\nПечія – причини і наслідки\nНеприємне відчуття, що супроводжується печінням в грудях, знайоме багатьом. Це печія. У статті поговоримо про це неприємне явище, визначимо причини виникнення та наслідки, розглянемо способи боротьби і приділимо увагу ускладнень, які з’являються при бездіяльності.\nЩо робити, якщо мучила печія?\nЗа словами медиків, печія – відчуття печіння в грудях, що приносить величезний дискомфорт. При цьому рівень дискомфорту залежить від ступеня прояву.\nПояві печії сприяє підвищена кислотність, тому ці відчуття не окреме захворювання, а провісник інших хвороб травної системи.\nАлгоритм появи печії до болю простий. Шлунковий сік в силу певних причин піднімається в стравохід. Кислі компоненти, які входять до його складу, впливають на слизову оболонку подразнюючу дію, в результаті виникає печіння.\nКислотою і гіркотою в роті.\nВтомою і різким зниженням апетиту.\nВ окремих випадках печія супроводжується стільцем з домішкою крові, больовими відчуттями в грудях і спині, сильною нудотою, підвищеним потовиділенням і блювотою. Опинившись в подібній ситуації, відразу викликайте швидку допомогу або зверніться до лікаря. Зволікати не можна.\nНеправильне харчування в парі з нездоровим способом життя – найпоширеніша причина печії. Ненормований вживання тютюнових виробів, алкогольних напоїв, гострих приправ, кава і солодкої газованої води призводить до розслаблення шлункового клапана і підвищення кислотності. Ось чому неприємне відчуття зазвичай з’являється після прийому їжі. Що ще провокує печію?\nНенормований вживання помідорів, свіжого хліба, смажених страв, солінь і цитрусових фруктів.\nПрийом лікарських препаратів, що посилюють виділення кислоти. У їх числі Аспірин і ібупрофен.\nОжиріння, вагітність, тяжка фізична праця, носіння вузького одягу і тугих пасків.\nПричини появи печії різноманітні. Це означає, що приносить дискомфорт відчуття в грудях може з’явитися в будь-який момент, і від цього ніхто не застрахований. Нижче розглянемо основні способи вирішення проблеми, але спочатку зупинимося на ускладненнях, які є результатом бездіяльності.\nОпинившись в стравоході, шлунковий сік обпікає його стінки. Якщо явище носить разовий характер, немає причин для занепокоєння.\nКоли слизова оболонка регулярно піддається впливу хімічного опіку в стравоході з’являються виразкові та ерозивні ураження. Результат – сильна кровотеча або розрив стінки, що небезпечно для життя людини.\nЦі виявлення згодом рубцюються, що сприяє звуження стравоходу. У результаті людині складніше ковтати щільну їжу, що погано позначається на якості життя. Рішення проблеми зводиться до хірургічного лікування. Ігнорувати це не рекомендується, адже хронічні ерозії і виразки значно підвищують вірогідність розвитку у стравоході недоброякісних пухлин.\nПечія входить в категорію неспецифічних симптомів, тому рішення проблеми передбачає лікування основного захворювання. Часта поява неприємного відчуття не тільки впливає на якість життя, але і становить загрозу для здоров’я.\nРегулярні рецидиви – привід для відвідування терапевта і гастроентеролога. Нерідко печія виступає вісником онкологічних захворювань, своєчасне звернення до лікаря – запорука збереження здоров’я і життя.\nЛікарі рекомендують відмовитися від самостійного лікування, особливо якщо зовсім не розбираєтеся в медицині. Навіть незначна похибка загрожує появою негативних наслідків. Якщо немає можливості звернутися за допомогою, прислухайтеся до загальних рекомендацій, щоб позбутися від печії в домашніх умовах.\nЯкщо печія часто приносить дискомфорт, перегляньте раціон. В обов’язковому порядку відмовтеся від вживання гострих, смажених і солоних страв, на час забудьте про приправи та прянощі. Добовий прийом їжі розділіть на 5-6 невеликих порцій.\nПеред сніданком з’їжте кілька ложок вівсянки. Вона входить в категорію продуктів, що мають обволікаючі властивості, які допомагають у запобіганні печії.\nДотримуйтеся питного режиму. Добова норма для дорослої людини – не менше двох літрів води.\nПри частій печії рекомендується відмовитися від сигарет і алкоголю. Якщо влада цих шкідливих звичок абсолютна, постарайтеся зменшити частоту вживання і дозу.\nПри печії небезпеку для організму представляють слабоалкогольні напої з газом. «Енергетики» ще небезпечніше в силу наявності у складі кофеїну. Суміш цієї речовини з алкоголем згубна для шлунка. Згідно зі статистикою, нерідкі випадки, коли з-за ненормованого вживання таких напоїв гинуть молоді люди. І причиною смертельного результату виступає прорив шлункових стінок.\nДля вирішення розглянутої проблеми фармацевти створили кілька ефективних і безпечних для здоров’я медичних препаратів. Найпопулярнішими вважаються «Гастал», «Гавискон» і «Ренні», які нормалізують кислотність шлунка. В аптеці продається «Алмагель», який забезпечує обволікаючий ефект, що наділяє слизові оболонки додатковим захистом.\nПеред застосуванням перерахованих ліків ретельно вивчіть інструкцію і неухильно дотримуйтесь зазначені дозування. І пам’ятайте, у деяких засобів є побічні ефекти у вигляді діареї або запору, а інші препарати сприяють виведенню з організму кальцію.\nУ боротьбі з печією знайшлося застосування і народних засобів, які справляються з проблемою не гірше покупних ліків. Найпопулярнішим з них вважається сода. Щоб швидко покращити стан, чайну ложку порошку розчиняють у склянці води і випивають. Але для повного вирішення цього недостатньо, адже сода не лікує, не приводить в норму вироблення кислоти не сприяє загоєнню слизової оболонки. Використання лікувальних трав в цьому випадку вважається більш доцільним.\nАптечна ромашка. До складу рослини входять ефірні масла і антиоксиданти, які швидко усувають печію, знімають набряк, приводять у норму кислотоутворюючу функцію і запускають процес відновлення епітеліальних клітин. В аптеках лікарська ромашка продається в пакетиках. Для одного прийому пакетик заливають окропом, охолоджують і випивають невеликими ковтками за годину до трапези.\nНасіння льону. Народне засіб забезпечує чудовий обволікаючий ефект і допомагає загоєнню слизової оболонки. Увечері столову ложку насіння льону заливають окропом і залишають на ніч. Вранці слизисту рідину проціджують, віджимають і вживають протягом дня по столовій ложці протягом 2-4 тижнів.\nЛистя м’яти. Столову ложку сухого листя заливають склянкою окропу, настоюють півгодини, проціджують і вживають в ранковий і вечірній час.\nКартопляний сік. Деякі народні цілителі радять боротися з печією картопляним соком. Дві середні картоплини після очищення і миття пропускають через дрібну тертку. З отриманої маси вичавлюють сік, виливають у склянку, доливають воду і випивають натщесерце за 30 хвилин до сніданку. Другу порцію прийняти перед вечерею.\nСік алое. Засіб ідеально підходить для швидкої нейтралізації кислоти. Від рослини відривають листочок, видавлюють чайну ложку соку, розводять у склянці води і випивають.\nЯєчна шкаралупа. Суху яєчну шкаралупу пропускають через кавомолку. При печії половинку чайної ложечки порошку розбавляють водою і повільно випивають. Пам’ятайте, що засіб не підходить для частого використання протягом тривалого періоду, інакше підвищення рівня вільного кальцію в крові не уникнути, а це недобре.\nТрав’яний настій. У боротьбі з печією непогано допомагає відвар, приготовлений на основі ромашки, звіробою та листя подорожника. По столовій ложці трав засипають у термос і заливають 500 мл окропу. Через 2 години рідину проціджують і п’ють протягом місяця тричі на день.\nПерераховані народні засоби багаторазово довели ефективність і безпеку. Однак, будь-яке домашнє лікування повинно супроводжуватися відвідуванням лікаря! В кожному окремому випадку історія появи печії має свої корені. Те, що одному приносить користь, іншому може нашкодити.\nЯкщо печія не мучить і стикатися з неприємними відчуттями, які її супроводжують, немає бажання, прислухайтеся до наступних рекомендацій.\nВиключіть з гардеробу здавлюючу живіт одяг;\nВідмовтеся від звички лежати після їжі;\nЗведіть до мінімуму вживання жирних і гарячих страв;\nУтримуйтеся від спецій та алкогольних напоїв;\nНе времените з лікуванням захворювань, що сприяють появі печії.\nДумаю, мені вдалося повністю розкрити тему боротьби з печією, розпочату в попередній статті. Сподіваюся, завдяки цим рекомендаціям ви позбудетеся від неприємних відчуттів і зробите так, щоб вони більше не з’являлися. Тільки не забувайте про відвідування лікаря. Не хворійте!


Купити змішувачі кормів, продаж кормозмішувачів в Україні\nКомбікормові заводи /\nЗмішувач кормів вертикальний 500 кг\nЗмішувач кормів вертикальний 1000 кг\nЗмішувач кормів вертикальний 2000 кг\nЕнергоефективні змішувачі кормів за доступною ціною\nЗмішувач являє собою установку для механічного змішування кормів до однорідного стану. Устаткування може бути призначене для отримання однорідної маси з сухого або вологого сировини. Дана техніка може характеризуватися періодичним або безперервним циклом дії. Агрегат застосуємо як для господарств з великим поголів'ям худоби, так і для невеликих фермерських обійсть.\nКомбіновані корми дозволяють збільшити продуктивність сільського господарства: швидко набрати масу для м'ясних порід худоби і птиці. купивши кормозмішувач,ви зможете приготувати корм індивідуально під завдання свого виробництва, підібравши оптимальне поєднання мінералів, вітамінів і мікроелементів.\nПринцип дії змішувача комбікорми\nВ агрегаті сировину з бункера проходить через дозатори, далі - через збірний шнек, потрапляючи безпосередньо в кормозмішувач.Потім в установку додаються соковиті корми,мінеральні добавки, мікроелементи. Після перемішування і досягнення однорідності готова маса подається на видачу.\nЗмішувач включає в себе завантажувальний елемент, корпус зі шнеком, електропривод, елемент для вивантаження продукції. Вартість кожної установки залежить від її потужності, продуктивності та інших індивідуальних характеристик.\nПереваги використання змішувача:\nвисока швидкість перемішування: за годину можна забезпечити кормом більшу кількість худоби, ніж при ручному змішуванні;\nоднорідність одержуваного продукту: компоненти подрібнюються і перемішуються до однорідної суміші;\nзниження вартості комбікорму завдяки власну переробку сировини;\nефективність: завдяки продуманій конструкції продуктивність установки поєднується з її економічністю.\nПродаж і доставка обладнання\nКомпанія "Біоекопром" продати змішувачі для кормів власного виробництва - ТМ "ГНОМ".\nСкористайтеся нашим каталогом, щоб купити:\nмобільні установки: продуктивність - 500-2000 кг за одне завантаження;\nагрегати середньої потужності: змішують 2000 -4000 кг сировини за одне завантаження;\nпотужні комбікормові заводи: продуктивність - 4000-10 000 кг за один цикл.\nОрганізуємо доставку по Україні,встановлюємо і налагоджуємо техніку "під ключ". Консультуємо наших клієнтів в режимі 24/7, допомагаючи оперативно вирішити будь-які завдання. Гарантуємо швидку поставку необхідних комплектуючих за демократичною ціною,забезпечуючи безперебійну роботу вашого виробництва 360 днів в році. Ми знаємо, як швидко окупити вкладення в кормозмішувачі і комбікормові заводи, і поділимося досвідом ефективної організації виробничих процесів.


Новобудови Залізничного району Львів, квартири від забудовника | Вдома\nНовобудови Залізничного району Львів\nПоказати ЖК (25)false\nЖК Well Home (Велл Хоум)Well Bud\nЛьвіввул. Щирецька, 8а\n₴ 1.3 млн. грн\nвід 55 м2\n₴ 1.76 млн. грн\nвід 80 м2\n₴ 2.47 млн. грн\nЖК Riel City (Ріел Сіті)РІЕЛ\nЛьвіввул. Рудненська, 8\nвід₴ 473 тис. грн\nвід 29 м2\n₴ 885 тис. грн\nвід 87 м2\n₴ 1.8 млн. грн\nЖК Safe Town (Сейф Таун)Нова Оселя\nЛьвіввул. Кульпарківська, 96\n₴ 1.48 млн. грн\n₴ 2.01 млн. грн\nвід 76 м2\nЖК R2 Residence (Р2 Резиденс)Макроекобуд\nЛьвіввул. Роксолани, 2\nвід₴ 610 тис. грн\nвід 47 м2\n₴ 954 тис. грн\nвід 68 м2\nвід 85.55 м2\nЖК Resident Hall (Резидент Холл)Макроекобуд\nЛьвіввул. Городоцька, 226а\nвід₴ 726 тис. грн\nвід 77 м2\n₴ 1.73 млн. грн\nЖК Cinematic (Сінематік)Нова Оселя\nЛьвіввул. Любінська, 93\n₴ 1.82 млн. грн\n₴ 2.36 млн. грн\nЖК Continent Green (Континент Грін )CONTINENT\nЛьвіввул. Роксоляни, 2\n₴ 800 тис. грн\n₴ 1.34 млн. грн\n₴ 1.77 млн. грн\nЖК Skyfall (Скайфол)Екос\nЛьвіввул. Щирецька, 55\n₴ 1.94 млн. грн\n₴ 2.87 млн. грн\nвід 128 м2\n₴ 4.99 млн. грн\nЖК Велика БританіяРІЕЛ\nЛьвіввул. Т. Шевченка, 17\nвід₴ 1.24 млн. грн\nвід 96.4 м2\nЖитловий Комплекс Q-4 “Quoroom Avenue” (Кворум Авеню)Quoroom\nЛьвіввул. Щирецька, 30\nвід₴ 936 тис. грн\n₴ 1.1 млн. грн\n₴ 1.96 млн. грн\n₴ 2.21 млн. грн\nЛьвіввул. Городоцька, 64\nвід₴ 2.31 млн. грн\n₴ 3.01 млн. грн\n₴ 3.54 млн. грн\n₴ 6.47 млн. грн\nЗалізничний район розташований у південно-західній частині мегаполісу, має розвинену інфраструктуру, зручне транспортне сполучення, необхідні для життя соціальні об’єкти та велику кількість зелених насаджень. Якщо вас цікавлять новобудови Львів Залізничний район, то скористайтеся порталом Вдома Онлайн, щоб дізнатися про всі проекти, які заслуговують на вашу увагу та можуть стати вигідною інвестицією.\nТериторія району складається з кількох мікрорайонів – Левандівка, Білогорща, Скнилівок, Сигнівка та інші. Девелопери пропонують сучасні новобудови Залізничний район різного класу, які мають на вибір просторі і світлі квартири з різною кількістю кімнат, ретельно продуманим плануванням, облаштовану внутрішню територію та при цьому відрізняються доступною вартістю. Продаж квартир Львів, Залізничний район, ведеться від забудовників.\nПереваги і особливості Залізничного району\nЯкщо ви хочете оселитися в будинку, який знаходиться на території з зручною інфраструктурою, то можете обрати новобудови Залізничний район. Переваги розташування вашого майбутнього житла наступні:\n· велика кількість зелених зон в Залізничному районі. Ви можете знайти затишну оселю в новобудовах біля парку Скнилівський, П’ятий або Левандівський, чи обрати квартиру неподалік від Левандівського озера;\n· розвинена інфраструктура. Залізничний район новобудови мають поруч мережу дитячих садків, загальноосвітніх шкіл, професійних закладів освіти. Також більшість ЖК, в який відбувається продаж квартир через забудовників, розташована в кроковій доступності від супермаркетів, кафе, сервісних центрів, ринків у Львові. Серед медичних установ – сімейні амбулаторії, стоматологічні кабінети, жіночі консультації, поліклініки;\n· наявність жвавої транспортної розв’язки. В районі, де пропонуються новобудови, знаходиться залізничний вокзал, автовокзал, аеропорт. Також немає проблем з громадським транспортом, тому що для мешканців, які обрали Залізничний район новобудови від забудовників, доступні різноманітні міські маршрути;\n· доступна ціна від безпосередніх забудовників. Вартість квартир в новобудовах, що зводяться цьому районі Львова, є більш доступною за аналогічні пропозиції в центральній частині мегаполісу.\nЯк обирати новобудови Залізничний район Львів?\nАсортимент нових житлових комплексів, що зводяться за індивідуальними проектами, є достатньо різноманітним. Ви можете обирати новобудови Залізничний район та найбільш підходящі квартири, звертаючи увагу на власні інтереси і потреби, а також на деякі рекомендації експертів:\n· наявність поблизу необхідних вам об’єктів;\n· категорія житла (новобудови від забудовників можуть бути категорії «Економ», «Комфорт», «Бізнес» чи «Еліт»);\n· характеристики споруди, в якій виконується продаж квартир;\n· параметри помешкання, який ремонт мають квартири;\n· облаштування внутрішньої інфраструктури в новобудовах;\n· ціна на квартири від забудовника.\nБудь-яка новобудова Львів Залізничний район, яку ви забажаєте обрати, повинна повністю відповідати вашим потребам та запланованому бюджету. Щоб отримати інформацію про житловий комплекс від забудовників, скористайтеся порталом Вдома Онлайн.\nЯк купити квартиру Львів Залізничний район в новому ЖК?\nПеред тим, як купити квартиру м. Львів Залізничний район, необхідно ознайомитися з проектом та дізнатися:\n· яка компанія здійснює будівництво і чи є в цього девелопера успішно здані об’єкти, житлові комплекси у Львові, що вже експлуатуються;\n· чи наявні у забудовника всі необхідні юридичні документи, що дозволяють вести продаж квартир Львів, Залізничний район;\n· в якій частині знаходяться Залізничний район новобудови, які соціальні об’єкти розташовані поруч;\n· скільки поверхів, під’їздів має будинок, де ви збираєтесь купити квартиру від забудовника;\n· за якою технологією зводиться житло та з використанням яких матеріалів будуються квартири;\n· які квартири запропоновані на продаж від забудовників (площа, кількість кімнат, планування, особливості, що має новобудова);\n· що передбачено для облаштування внутрішньої території (паркінг, зони відпочинку, дитячі майданчики, спортивні майданчики, магазини, інше);\n· на якій стадії знаходиться будівництво новобудови Залізничного району;\n· чи є актуальні акційні пропозиції на квартири від забудовників;\n· чи можна придбати первинну нерухомість в Залізничному районі на умовах розтермінування, який розмір першого внеску за квартири.\nПовна інформація про кожну новобудову Залізничного району, наявні квартири представлена на сайті Вдома Онлайн з детальними описами, фото і відео звітами, рейтингом. Також на порталі ви знайдете дані про забудовника, юридичні документи на право володіння/користування земельною ділянкою, ведення будівництва, введення новобудови в експлуатацію.\nЯкщо після ознайомлення з проектом ЖК Залізничного району ви забажаєте оглянути обрану квартиру, то це не буде складною задачею. Ви зможете швидко зв’язатися з представниками забудовника через надані на Вдома Онлайн контакти, щоб домовитися про зустріч на зручний день і час, оглянути новобудови.


Тіффані W модульний прямий диван Купити в Києві, замовити Модульні дивани, ціна на пуфик з доставкою по Україні в меблевому магазині 🚀 Укрізрамеблі\nГоловна М'які меблі Тіффані W\nвід 22 824 ₴\nКод товару: 62 (DIZI)\nПрямий модульний диван ТІФФАНІ W відмінно поєднує в собі зручність і практичність. Особливість цього дивана – неймовірно м'яка глибока посадка і об'ємні спинки-подушки, які забезпечать повноцінний відпочинок вам і вашій родині. Широкі підлокітники, царга та подушки дивана декоровані стильними металевими кнопками.\nМодульний диван легко перетворюється на просторе ліжко за допомогою надійного механізму трансформації – єврокнижка. Рухома частина дивана оснащена роликами з захисним покриттям, що запобігає пошкодженню підлоги.\nУ нижній частині дивана є просторий ящик для зберігання речей і постільної білизни. Ящик оснащений спеціальними отворами для циркуляції повітря – аераторами.\nВ диван вбудований м'який матрац на основі пружинного блоку Pocket Spring (ступінь жорсткості – 1, м'який). У комплекті йдуть 2 великі диванні подушки в зйомних чохлах на «блискавці» з наповнювачем холлофайбер – синтетичним гіпоалергенним волокном, яке не злежується і зберігає форму подушок тривалий час. Наповнювач екологічний, він не горить, не вбирає вологу і запахи.\nвід 25 360 ₴\n41 310 ₴


Редукційний поділ - мейоз - Доклады - Доклады - Каталог файлов - Полиграфия, копицентр, переплет дипломов, фотографии\n[ Скачать с сервера (41.0 Kb) ] 04.03.2018, 23:12\nЯк вам відомо, процес запліднення організмів супроводжується злиттям ядер статевих клітин (гамет), унаслідок чого кількість хромосом у зиготі подвоюється. Таким чином, повинен існувати ме¬ханізм, який би забезпечував зменшення (редукцію) кількості хро¬мосом у статевих клітинах порівняно з нестатевими (соматичними). Саме таким явищем є редукційний поділ - мейоз (від грец. мейозіс — зменшення) — особливий спосіб поділу клітин, у резуль¬таті якого кількість хромосом зменшується вдвічі й клітини перехо¬дять з диплоїдного стану в гаплоїдний.\nВ одноклітинних тварин - споровиків (наприклад, малярійного плазмодія), деяких водоростей (хламідомонади) тощо більша частина життєвого циклу пред¬ставлена гаплоїдними клітинами і лише запліднена яйцеклітина (зигота) - диплоїдна. Цей тип ядерного циклу відбувається із зиготичною редукцією, тобто першим поділом зиготи є мейоз.\nУ морських одноклітинних - форамініфер, вищих спорових рослин (мохів, па¬поротей, хвощів, плаунів) ядерний цикл відбувається з проміжною редукцією: половина життєвого циклу цих організмів представлена гаплоїдними клітинами, а інша половина - диплоїдними. Так, у вищих спорових рослин мейоз відбувається під час спороутворення, тому нестатеве покоління (спорофіт) диплоїдне, а ста¬теве (гаметофіт) - гаплоїдне.\nПід час профази першого поділу (профази І) починається спіра¬лізація хромосом, однак хроматиди кожної з них не розділяються. В подальшому гомологічні хромосоми зближуються, утворюють пари (кон'югація гомологічних хромосом). Цей процес починається в одній чи кількох точках, а потім поширюється на всю довжину хро¬мосом. У цей час створюється враження, ніби в ядрі гаплоїдний набір хромосом, хоча насправді кожна складова цього набору являє собою пару гомологічних хромосом.\nПідчас кон'югації може спостерігатися процес кросинговеру (від англ. кросинговер — перехрест), під час якого гомологічні хромосо¬ми обмінюються певними ділянками. Внаслідок кросинговеру утво¬рюються нові комбінації різних станів певних (алельних) генів, що е одним із джерел спадкової мінливості.\nЧерез певний час гомологічні хромосоми починають відходити одна від одної. При цьому вже стає помітним, що кожна з хромосом складається з двох хроматид, тобто утворюються комплекси з чоти¬рьох хроматид (тетради), зчеплених у певних ділянках. Спосте¬рігається подальше вкорочення та потовщення хромосом; у кінці фази гомологічні хромосоми розходяться, тобто тетради розпадають¬ся. Зникають ядерця, руйнується ядерна оболонка і починається фор¬мування веретена поділу.\nКатегория: Доклады | Добавил: opteuropa | Теги: лабораторна робота, курсач, скачати доповідь, курсова, реферат з біології, магістерська, доповідь з права., курсовая работа, КОНТРОЛЬНА, дипломн


Як я худла по «зеленій» дієті Оксани Федорової / / KIROV. Комсомольская правда в Кірові – 1500 кКалорій\nЯк я худла по «зеленій» дієті Оксани Федорової / / KIROV. Комсомольская правда в Кірові\nЯк я худла по «зеленій» дієті Оксани Федорової / / KIROV. Комсомольская правда в Кірові Як я худла по «зеленій» дієті Оксани Федорової\n– Знову ти худнеш! Скоро зовсім зникнеш!\n– журилися рідні та друзі, коли дізнавалися, що я знову сіла на дієту.\nА що робити? Новорічні свята дають про себе знати. Поїла, подивилася телевізор, поспала\n– за таким графіком я жила перші дні січня. Що, природно, позначилося на талії і стегнах!\n– Бідолашний! Знову збираєтеся мучити себе дієтою! – Бідкалася дієтолог Марина Леонідівна, з якою я вирішила заздалегідь проконсультуватися. – Знаєте, що якщо часто худнути по короткочасним методам, то організм може виробити імунітет. І добитися бажаного ефекту від дієти з кожним разом буде все складніше.\nАле слухати мудрих порад я не хотіла. Скинути за два тижні п’ять кіло за порадами Міс Всесвіт Оксани Федорової мені здавалося справою елементарним. За плечима такий досвід – кефірна дієта від Лариси Доліної та креветочная від Анни Семенович (читайте в «КП» – Кіров »від 6 та 20 грудня 2007 року і на нашому сайті).\nПравда, інформації про суть модельного методу схуднення я знайшла мало.\nКонкретного меню на кожен день ні – їж скільки хочеш овочів і фруктів (крім винограду). Але тільки зеленого кольору! Американські дієтологи розробники системи вважають, що цей колір зменшує апетит і сприятливо позначається на травленні. Ще можна їсти яйця (без жовтка!), Знежирений сир, відварну рибу або яловичину як мінімум 50 грам.\nДалі – чиста математика. В одному яйці – 5 грамів білка. Значить, вранці можна з’їсти дві штучки. Або 100 г сиру, білка в такій кількості продукту 16 м. На обід відварюємо 100 г річкової риби плюс ще 16 «белочная» грам. А на вечерю 80 г м’яса – 18 г білка. Таким чином, добовий раціон корисної речовини ми отримали.\nДеякі продукти можна замінити, скажімо, на 200 г зеленого горошку (10 г білка) або 2,5 кіло яблук сорту «Гренні» (теж 10 г білка).\nНабрала зайву вагу\nЗа час дієти я зрозуміла, що краще її дотримуватися влітку, коли свіжі овочі можна виростити на грядці. А жувати в сніжну пору, скажімо,\nогірки, вирощені на плодоовочевому підприємстві і обмягшіе від\nпостійних перепадів температур, не найприємніше заняття. Тому\nя перейшла на малосольні огірочки.\nА так на прилавках магазинів – розмаїття зелених продуктів. Морська капуста, консервований зелений горошок, кабачки, перець, яблука, ківі, зелені груші, авокадо, салат, цибулька вибирай, що хочеш.\nЗа два тижні я забула смак хліба! Зате відкрила в собі кулінарний\nталант. Салат з груш і яблук, відварні кабачки з яйцем – фантазія на\nпорожній шлунок розвивається добре. Каюсь: не завжди виходило\nє тільки зелені продукти. Іноді в салатик попадалася морквина,\nсир або червона клюковка.\nЧерез три дні дієти я схудла на два кілограми, потім ще на три. Але вставши на ваги через півтора тижні я виявила, що поправилась на\nкілограм! Настрій був зіпсований – майже півмісяця нанівець! У паніці, що знову починаю набирати вагу, я зменшила і без того убогий раціон. Практично не їла, пила тільки чай. У підсумку за два дієтними тижні я все-таки схудла на обіцяні Оксаною п’ять кіло. Але яких праць і сили волі це коштувало!\nТепер шматок в горло не лізе\nПісля всіх випробуваних на собі дієт, я зрозуміла, як відомі артисти захворюють анорексією (нервове захворювання, яке веде до зниження апетиту, відмови від їжі – Прим. авт.).\nПостійний контроль за тим, що і коли ти їси, панічна боязнь знову\nпоправитися. Після закінчення курсу схуднення я їм не так багато. Не тому, що страшно набрати втрачені кілограми, а просто зайвий шматок в горло не лізе.\n– Який гарний у тебе піджачок. Але він тобі не малуватий? – Вирішила якось треба мною «прикольнуться» подружка.\n– Не може бути! – Не зрозуміла я жарт. І одразу побігла до дзеркала, щоб самій побачити, в яких місцях «расперло».\n– Та я жартую, – знітилася подруга.\n«Все, приїхали! Клініка », – подумала я про себе.\nДосить! Нехай на дієтах сидять зірки, а я, проста смертна, вже як-небудь обійдуся.\nСкільки коштує дієта (приблизно, за два тижні)\n– Яблука (6 кг) – 260 рублів\n– Капуста солона (320 г) – 14 рублів\nЯк схуднути за 2тижні ледачому\nчи можна вид каши овсянои похудати\nвидео зарядка стб\nЯгоди годжи скільки принімати в день раз\nхарчування місячного щенятка\nяк максимально схуднути


“У вагоні я співала пісні”. Історія про примусове виселення і важке повернення\nНасильницьке виселення кримськотатарського народу тривало з 18 по 20 травня 1944 року, за наказом Йосипа Сталіна і постановою Держкомітету оборони СРСР від 11 травня 1944-го. Офіційна причина депортації - “пособництво нацистському режиму” з боку киримли. Україна, Литва та Латвія називають ці події - геноцидом цілого народу.\nКоли почалось масове повернення кримських татар до батьківщини з 1989 року, влада ніяк не допомагала і не давала компенсацій за землі, які люди втратили.\nСуспільне Крим розповідає одну з історій, пов’язану на спогадах, горі та стрімкому бажанні повернутися додому. Ця історія кримської татарки Гульсум Мустафаєвої з села Арпат Судакського району (після депортації - Зеленогір'я).\nІз собою тільки Коран\nКоли зранку 18 травня, 1944 року в будинок тринадцятирічної Гульсум постукали радянські солдати й наказали збиратися й якнайшвидше залишити будинок, її родина не взяла із собою майже нічого, крім Корана - святої книги мусульман.\n“Мама взяла Коран тільки, речі не взяла. Нас у машину завантажили і повезли в Білогірський, потім в Нижньогірський. У вагоні я співала пісні, які в таборі татарською співали. Коли ми проїхали Волгоград, там всюди був дим. Потяг зупинився. Всі почали щось готувати, а у нас нічого готувати. Коли ми приїхали в Узбекістан, нам дали по одній банці пшонки з горохом”, - пригадує вона.\nДе були брат і батько\nВ родині Гульсум було шестеро членів родини. Брат і батько під час депортації були на фронті. Її батько Мустава Мамутов був партизаном, який так і не побачив свою депортовану родину - у 1945 році він згорів у лісі. Похоронний лист родина отримала через декілька років. Брату Гульсум знадобився не один рік, щоб знайти свою родину в Узбекистані.\nХвіст і третє око на лобі\nГульсум із мамою, іншим братом і сестрою привезли в місто Кітаб, Кашкадар'їнської області Узбекистану. Їм виокремили лише одну кімнату на декілька кримськотатарських родин.\n“Місцеві дивилися на нас так дивно. З’ясувалося пізніше, що їм сказали, що в нас (кримських татар – ред.) є хвіст і третє око на лобі. Меню наше складалося з макухи та буряка, їсти не було чого. Напис був, хто буде красти - зловлять, дадуть 25 років, мають право застрелити. Через рік нас відправили в інше місце в якомусь селі. В одній кімнаті 4 сім'ї було. Мама моя почала речі узбекам шити, почала на фермі працювати”, - сказала кримська татарка.\nЗараз Гульсум Мустафаєвій 90 років. Її донька Заде розповідає, що батько із мамою до депортації з Білогорська, куди родина матері переїхала у 1933 році, були сусідами там. Їх депортували разом до Узбекістану. Пізніше, у 1954 році вони одружилися. Бабуся Заде, Ваде Чабанова померла в депортації, у 1971 році. Крим вона більше не бачила.\nРодина повернулась у Крим у 1989 році, вони залишилися в Джанкойському районі у селищі Рисакове. Розповідають, що коли повернулись - їздили подивитися на рідний будинок.\n“Нас пустили всередину, подивися. Нова господарка розповідала, що після того, як вони заїхали туди, вони все переробили під себе. Неочікувано. Син нової господарки нашого будинку сказав, що насправді, зараз тут все так, як тоді, коли вони прийшли жити в цей будинок. Я впізнала двері, які ставив мій покійний дідусь, вони також залишилися”, – пригадує поїздку Мустафаєва.\nЗараз у Гульсум Мустафаєвої шестеро дітей, дванадцять онуків і 15 правнуків. Вона живе в будинку, в якому вони оселилися після повернення на батьківщину - в Крим.


Галлура: Доми на виїзді\nДоми на виїзді в місті Ольбія\nДоми на виїзді в місті Арцакена\nRelais Villa Carola4-зірковий\nДоми на виїзді в місті Ла-Маддалена\nДоми на виїзді в місті Альєнту\nАрцакенаПляжі у м. Арцакена приваблюють багато туристів, а, наприклад, Пляж Capriccioli та Пляж Танка-Манна вражають навіть бувалих мандрівників.\nФотографія trover від Dustin Hönes\nАльєнтуАльєнту має багато цікавих місць, наприклад, Пляж Віньола-Маре та Пляж «Naracu Nieddu» .\nЛоїрі-Порто-Сан-ПаолоПляжі у м. Лоїрі-Порто-Сан-Паоло приваблюють багато туристів, а, наприклад, Tavolara - Punta Coda Cavallo Marine Protected Area та Пляж Порто-Сан-Паоло вражають навіть бувалих мандрівників.\nЛурасЛурас має багато цікавих місць, наприклад, Дольмен Лурас та Дольмен Біллела.\nДоми на виїзді в місті Галлура\nЯкщо ви шукаєте помешкання в місті Галлура, забронюйте Доми на виїзді. Ви можете порівнювати ціни, скористатися мапою та обрати ідеальне розташування, відсортувати результати та знайти найкращі пропозиції в місті Галлура.\nВи знали, що найпопулярніший Доми на виїзді в місті Галлура – &TravellersChoice1?


Батник для мальчиков CMM260901 двунить/начёс 4 шт (1-8 лет) купити оптом в Одесі — 7-km.od.ua\nОпис товару Батник для мальчиков CMM260901 двунить/начёс 4 шт (1-8 лет)\nКупити Батник для мальчиков CMM260901 двунить/начёс 4 шт (1-8 лет) не забороняється у нашому інтернет-магазині "7-km". Батники-CMM260901 – це Дитячий одяг у класному якості. Всі опції та характеристики "CMM260901" не забороняється вивчити в описі товару - "Батник для мальчиков CMM260901 двунить/начёс 4 шт (1-8 лет)". Також ви вправі задати нам питання по товару , або написати відгук. Виробник CMM конкретного товару несе відповідальність за якість матеріалів та гарантійний термін експлуатації своєї продукції. Батники – завжди користуються попитом серед народу України. А все тому, що Дитячий одяг продається оптом, за низькою ціною, на ринку "7-км" в Одесі. Наш склад отправит "Батник для мальчиков CMM260901 двунить/начёс 4 шт (1-8 лет)" у будь-яке місто, смт, село. Якщо сума замовлення буде нижчою за вказану, то ви зможете сплатити посилку на відділенні Нової пошти, Укрпошти, Делівері, або іншої транспортної компанії. Всі ці компанії займаються перевезенням Батники територією України та країнами ближнього зарубіжжя.\nЯк купити CMM260901 оптом?\nПотрібно зайти в "Дитячий одяг", потім перейти в категорію - "Батники", і відшукати потрібний вам товар - "Батник для мальчиков CMM260901 двунить/начёс 4 шт (1-8 лет)", натиснути кнопку "У кошик". Ваш товар – CMM260901 виявиться у кошику! Сума замовлення буде відображатися на екрані. Перевірити всю накладну з товрами та цінами можна безпосередньо у самому кошику.\nБатник для мальчиков CMM260901 двунить/начёс 4 шт (1-8 лет) зі складу в Одесі


Чим Вирівняти стіни [Ремонт Внутрішніх Приміщень]\nЧим Вирівняти стіни\nМарт 30, 2017 – 11:51\nВирівняти стіни можна кількома способами: можна їх обштукатурити або обшити гіпсокартоном. Перший варіант витратний і по використовуваних будматеріалів, і за витратами людино-годин. Другий - більш простий і зручний спосіб.\nЧим погано вирівнювання штукатуркою? Є у штукатурки і свої плюси, і свої мінуси. Головний недолік штукатурки - вона не може похвалитися своїми тепло-і звукоізоляційні властивості. До того ж штукатурні роботи досить трудомісткі і витратні за часом, а неправильний «заміс» матеріалу може привести до тріщин на стінах і крошенію штукатурки.\nЯк вирівняти стіни в квартирі? Вирівнювання стін в квартирі за допомогою гіпсокартонних листів є універсальним і недорогим рішенням. Обшивка гіпсокартоном дозволяє швидко, без довгих «мокрих» робіт, провести якісне вирівнювання стін в квартирі. Невелика втрата обсягів простору (при каркасному способі) компенсується високою тепло- і звукоізоляцією матеріалу. Як і всі гіпсові матеріали, ГКЛ «дихає», тобто поглинає вологу і виділяє її в навколишнє середовище. До того ж в гіпсокартоні можна без особливих зусиль випиляти будь-які отвори необхідного вам розміру.\nЄ два способи кріплення гіпсокартону: безкаркасний і каркасний.\nБезкаркасний метод: гіпсокартон кріпиться до стіни за допомогою спеціального клею.\nКаркасний метод: спочатку зводиться каркас, потім до нього кріпляться листи гіпсокартону. Каркас можна вибудувати з металевого профілю або дерев'яних брусків. Металопрофіль збирати набагато простіше, до того ж він не боїться вологи.\nПІДГОТОВКА повехності стін\nСпочатку потрібно підготувати стіни до обшивки гіпсокартоном - очистити всі вертикальні поверхні від пилу, зняти штукатурку і розмити стіни дощенту (в даному випадку - до цегли). Після цього стіни в квартирі потрібно обробити ґрунтовкою.\nЧим Краще Вирівняти стіни


Унікальні майстер-класи зі створення Листівок-Щасливок!\nПочаток: 17 березня 2015 13:28\nЩороку 20 березня в світі святкується Міжнародний День Щастя. Україна – не виняток. А в 2015 році наша Держава навіть отримала офіційний статус координатора проекту.\nЦентр Української Культури та Мистецтва активно підтримує тему щастя, виховуючи своїми проектами нове покоління українців, щасливих та залюблених в свою культуру й історію.\nІз 15 березня в Києві триватиме Тиждень щастя, під час якого плануються цікаві заходи, де кожен зможе відпочити та подарувати частинку позитиву своїм рідним та близьким. Кульмінацією стане святкування 20 березня Дня щастя.\nІз 7 по 20 березня кожен з вас може стати щасливішим та побажати щастя своїм рідним, близьким або навіть незнайомим людям! Для цього потрібно 17, 18, 19 або 20 березня о 18:00 завітати до Центру Української Культури та Мистецтва, де в цей час, на 2 поверсі, з 18:00 до 19:00 будуть проводитися унікальні безкоштовні майстер-класи «Щаслива година» зі створення Листівок-Щасливок.\nОригінальна ідея Листівок-Щасливок (і саме слово Щасливка) народилася в Центрі Української Культури та Мистецтва і була покликана на те, аби подарувати частинку радості, тепла, любові та, врешті-решт, щастя тим, хто цього потребує.\nЦе й не дивно, адже колектив Центру Української Культури та Мистецтва, який очолює Світлана Долеско, безперервно проводить широке розмаїття заходів, яке допомагає кожному відчути себе щасливим.\nА Листівка-Щасливка стане не лише приємним спогадом, а й пам’ятним нагадуванням про День щастя.\nАдже основним символом Дня щастя в Україні є саме ці листівочки з теплими побажаннями, написані кольоровими олівцями та прикрашені яскравими стрічками. Їх дарують тим, кому бажають щастя.\nВи зможете власноруч написати Щасливку для своєї найріднішої людини, аби на День щастя, 20 березня подарувати їй. А також зможете створити таку ж Щасливку для незнайомої людини, залишити їх у таємничій скриньці, яка буде чекати свого часу.\nНайцікавіше те, що листівки можна буде роздавати абсолютно незнайомим людям, які, можливо, в побажанні отримають саме те, чого прагнуть.\nТака Листівка-Щасливка стане приємним сюрпризом для кожного, хто її отримає та подарує гарний настрій, а передусім, бажання поділитися своїм щастям з оточуючими.\nА 20 березня всі ці листівочки поїдуть на Майдан Незалежності, щоб там знайти свого випадкового володаря.\nПерший досвід з написання таких листівок отримали, як не дивно, дітки. 14 березня, під час відкриття IV Всеукраїнської виставки «Бісер: Вчора. Сьогодні. Завтра» відбувся майстер-клас зі створення Листівки-Щасливки, в якому дітки з задоволенням дарували свої побажання матусям та татусям та ділилися думками, що ж воно таке, оте щастя. По радісним обличчям дітей було зрозуміло, що листівка дійсно приносить щастя та дарує добрий настрій не тільки тим, хто її пише, а і всім оточуючим.\nТож приходьте до Центру Української Культури і Мистецтва й долучайтеся до нашої щасливої акції. Зробіть бажання бути щасливим реальністю та поділіться цим чудовим відчуттям з людьми, яких ви любите та з якими просто зустрічаєтесь на вулиці!\nВи можете дізнатися більш детально про Щасливку та її мету\nМайстер-клас із виготовлення картини в техніці вовняної акварелі


Увага! Даруємо 10 000 грн. тому, хто... | Новини Івано-Франківська\nУвага! Даруємо 10 000 грн. тому, хто...\nУВАГА!!! РОЗІГРАШ!!! ДАРУЄМО 10 000 ГРН. ДЛЯ РОЗВИТКУ БІЗНЕСУ ЧИ ВЛАСНОЇ СПРАВИ, які розділять між собою три переможці!!!\nМи - 0342.ua – один з найпопулярніших сайтів міста Івано-Франківська Наша платформа об’єднує усю інформацію міста та області для комфортного життя та продуктивного бізнесу.Наш динамічний розвиток щодня збирає в середньому восьмитисячну аудиторію унікальних відвідувань, а у соціальній мережі Фейсбук сайту 0342.ua – вже 10 000 підписників.\nЗ цієї нагоди сайт міста Івано-Франківська 0342.ua проводить РОЗІГРАШ бізнес-пакетів терміном на 1 рік.Розіграш проводимо серед підприємств, компаній, приватних підприємців чи просто серед тих, хто має власну справу –https://www.0342.ua/offers/catalog:\nІ місце – "Преміум" вартістю 6 000 грн.\nIІ місце – "Люкс" вартістю 3 600 грн.ІІІ.\nІІ місце – "Стандарт" вартістю 1 800 грн.\nПідписатися на сторінку у Фейсбуці 0342.ua (зі сторінки Фейсбук Вашої компанії або ж, якщо її немає, – з Вашої сторінки)\nВподобати, зробити репост (поширення) даного запису та не видаляти до кінця розіграшу.\nРозіграш відбудеться 18.08.2017 року з 16:00 по 17:00 год. Переможці визначатимуться за допомогою програми Random.\nПідприємців, бажаючих взяти участь, запрошуємо в редакцію сайту 0342.ua в день проведення розіграшу: м. Івано-Франківськ, вул. Галицька, 10, 4 поверх.\nДовідки за телефонами: +380 (50) 647-25-35, +380 (67) 340-35-09\nУспіхів Вам та продуктивного бізнесу!!!\nІвано-Франківськ Івано-Франківськіновини розіграш бізнес 0342


Подарункові набори спецій, подарункові набори прянощів від компанії «Огородник»\nЯкісні подарункові набори спецій і прянощів від компанії «Огородник» - оригінальні подарунки для господинь\nПодарункові набори спецій ОгородникТМ - це унікальні подарункові набори, які містять тільки натуральні спеції і трави, і зможуть стати оригінальним та незабутнім подарунком.\nПодарункові набори прянощів від компанії «Огородник» представлені у трьох варіантах: «Набір спецій», «Набір трав» і «Карпатські трави», які мають практичну упаковку і зможуть порадувати будь-яку господиню.\nТакож Ви можете взяти подарункові набори спецій і прянощів із собою на природу. Зручні і практичні набори містять різні прянощі і трави, які ідеально підійдуть для страв, приготованих на мангалі.\nКупивши подарункові набори, Ви даруєте не просто спеції і прянощі, а й можливість поекспериментувати із поєднанням безлічі спецій та відчути беззаперечну користь натуральних прянощів. Ви гідно оціните якість спецій та оригінальність подарункових наборів від компанії «Огородник», які стануть гарним подарунком для Ваших близьких.


МЕРТ: ЗСУ наполовину переозброюються приватними компаніями | QHA Агентство Кримські Новини\n1 лютого 2017 15:34\nЧастка приватних підприємств у поставках нової зброї для ЗСУ становить майже 50%.\nУ середу, 1 лютого заступник міністра економічного розвитку і торгівлі Юрій Бровченко заявив, що в переозброєнні та комплектування Збройних сил України беруть активну участь не тільки підприємства "Укроборонпрому", але і приватні компанії.\n— Сьогодні немає жодних переваг для державних або недержавних компаній. Основна вимога — якість продукції. Якщо приватне підприємство постачає якісну продукцію Міністерству оборони або іншим силовим структурам, то воно бере участь у державному оборонному замовленні та програмі закупівель військової техніки. Якщо аналізувати державне оборонне замовлення 2016 року, то частка приватних підприємств у ньому складає майже половину, — заявив заступник міністра.\nРазом з тим посадовець відмовився назвати конкретний перелік зразків техніки, що постачається приватними компаніями ЗСУ, пославшись на секретність.\nНародний депутат Олексій Скрипник у цьому контексті додав, що зараз для України вкрай важлива демонополізація оборонної промисловості.\n— Демонополізація — це те, чого найбільше потребує Україна. Наприклад, якщо взяти питання безпілотників, то тільки за 2014 рік з'явилося 28 нових приватних компаній, які почали їх виготовляти. При цьому українська армія була повністю без дронів. Зараз деякі з них спокійно виходять на світовий ринок і конкурують зі світовими лідерами. "Укроборонпром" може бути класною структурою, але його монопольне ставлення призводить до зниження конкуренції і, в кінцевому підсумку, його продукція буде неконкурентноспроможною на світовому ринку. Не кажучи вже про війну, необхідність зниження цін, витрат і так далі.\nНагадаємо, 2017 року "Укроборонпром" спільно з американською компанією Aeros планує запустити виробництво гвинтівок по ліцензії США.\nполітика оборона приватні підприємства переозброєння ЗСУ МЕРТ озброєння


Режим Каддафі почав мирні переговори з Грецією - Світ - TCH.ua\nСвіт 4 квітня 2011, 00:37\nМіжнародний посланець Муаммара Каддафі провів переговори з прем'єр-міністром Греції.\nЛівійський режим шукає вирішення ситуації в Лівії переговорним шляхом, заявив глава МЗС Греції Дімітріс Друцас після переговорів в Афінах з емісаром Муаммара Каддафі.\nПрем'єр-міністр Греції Йоргос Папандреу провів ввечері у неділю, 3 квітня, в Афінах зустріч із заступником глави МЗС Лівії Абделаті аль-Обеіду.\nЗа словами глави МЗС Греції, лівійський емісар продовжить контакти в понеділок у Туреччині і на Мальті.\n"Ми повторили прозору заяву міжнародного співтовариства: повне дотримання і реалізація рішень ООН, негайне припинення вогню, припинення насильства і ворожих дій, зокрема, стосовно беззбройного населення Лівії", - сказав грецький міністр.\nЗа його словами, повинні бути продовжені зусилля щодо "політичного і дипломатичного" вирішення проблеми. Греція знаходиться у контакті зі своїми партнерами і союзниками і проінформує їх про нинішні переговори і свої пропозиції, підкреслив Друцас.\nВідзначимо, Греція підтримала міжнародну операцію в Лівії, що почалася 19 березня, і надала в розпорядження союзників військові аеродроми і базу ВМС на Кріті. Проте грецькі сили не беруть безпосередньої участі в операції. Прем`єр-міністр Папандреу неодноразово заявляв про необхідність висунення політичних ініціатив з тим, щоб врегулювати лівійську кризу.\nНагадаємо також, що 3 березня озброєні сили США оголосили про припинення своєї особистої участі у військовій операції, поклавши обов'язки щодо завершення місії на Великобританію, Францію та інших союзників по НАТО.


Цьогоріч в області озимими культурами засіють майже 133 тисячі гектарів. А це на півтори тисячі гектарів більше, ніж торік. Про це повідомила прес-служба Рівненської ОДА. Нині під посів озимих підготували ґрунт на 57 відсотках площ. Тим часом сільгосппідприємства краю забезпечені високопродуктивним...\nМеценати з Німеччини, США та Нідерландів готові передати 7 вантажів. Спеціальна комісія, яку очолює заступниця голови облдержадміністрації Світлана Сад, спрямувала до столиці клопотання про визнання їх гуманітарною допомогою. Про це повідомила прес-служба Рівненської ОДА. Після пільгового...\nЖитлові, земельні, соціальні та комунальні питання найбільше хвилюють мешканців Рівненщини\nІз таким проблемами, а також із проханням допомогти у працевлаштуванні, навчанні, благоустрої доріг жителі Рівненщини звернулися до голови облдержадміністрації Василя Берташа. Про це повідомила прес-служба Рівненської ОДА. Під час прийому громадян очільник області вислухав 34 краян. Більшість із...\nЗ нагоди професійного свята підприємців Рівненщини привітали представники обласної влади та податківці\nКращих, сумлінних та найвпливовіших підприємців нагородили представники обласної влади та податківці з нагоди їх професійного свята. Володимирецьке підприємство "Сетал" одне з небагатьох у нашій державі, яке займається виготовленням надтонкого медичного лабораторного скла. Свою досить...\nПершокурсники НУВГП отримали ключ до знань та студентський квиток\nМайже двом тисячам першокурсникам Національного університету водного господарства та природокористування під час посвяти в спудеї вручили символічний ключ до знань та студентський квиток. Урочиста посвята в студенти Національного університету водного господарства та природокористування...\nДля молодят Рівного на "Лебединці" встановили металеву карету у вигляді серця\nРівне романтичне. В останній день літа в парку Молоді, або як його ще в народі називають "Лебединка", встановили металеву карету у вигляді серця. На відкритті було чимало закоханих. Проте головними героями події стала пара, яка сьогодні обмінялася весільними обручками. Саме вони повісили перший...\nЧи чисто в дворах приватних будинків та багатоповерхівок рівнян?\nЧи чисто в дворах приватних будинків та багатоповерхівок рівнян? Певно, що кожен бачив переповнені контейнери, сміття біля них та відчував сморід, який йде від них. Наші журналісти вирішили поцікавитись думкою звичайних перехожих щодо роботи обслуговуючих підприємств цього профілю. Проблема...


Оренда авто від справжніх професіоналів\nІз настанням літнього періоду зростає затребуваність оренди легкового транспорту у різних соціальних верств українців. Багато киян та гостей столиці здійснюють прокат авто з різними цілями. Влітку настає масова пора весіль, урочистостей і колективних виїздів на природу.\nТуристичні маршрути стають завантаженими. Громадський транспорт не справляється з потоком пасажирів. У даній ситуації ідеально допоможе оренда автомобіля. Такий варіант покращує комфортність пересування, вирішує проблеми об'ємного багажу, відпадає необхідність очікування рейсів.\nБеруть авто в прокат при ділових зустрічах або при потребі в машині іншого типу. Якщо особистий транспорт вийшов з ладу, також зручно скористатися орендованим транспортом. Отримувати послугу найкраще в перевірених, що зарекомендували себе часом і відгуками колишніх клієнтів організаціях.\nRentDrive – один із лідерів київського прокату автотранспорту\nБезліч позитивних відгуків задоволених клієнтів є у столичній компанії RentDrive. Володіючи практично максимальним асортиментом моделей машин різних видів, організація може запропонувати мінімальні розцінки на послуги. На офіційному сайті установи https://rentdrive.ua/ є докладний каталог примірників орендованої техніки із зазначенням тарифів і зовнішнього вигляду автомобіля. В наявності близько сімдесяти одиниць автомашин одноразово, серед яких можна знайти найпопулярніші бренди: Mercedes, Toyota, Renault, Hyundai, Volkswagen, BMW, Volvo та інші зразки. На сайті прокату автомобілів наявна зручна електронна форма для замовлення і контактний телефон, де можна отримати консультації з питань, які виникають.\nПозитивні сторони звернення в RentDrive\nЗамовити прокат авто в компанії можна на будь-який термін, від доби до місяця. При цьому, чим більше час оренди, тим менше середньодобовий тариф. Досвідчені водії з багаторічним стажем прекрасно знають Київ і околиці. Фірма дозволяє замовити транспорт в будь-яку точку країни і заявка також приймається з будь-якого регіону України. Автомобілі надаються цілодобово, в Києві подача авто становить п'ятнадцять хвилин, що дуже зручно для клієнта, тривалих очікувань не передбачається.\nПарк машин підходить для людей з різним рівнем достатку. Є дорогі екземпляри преміум-класу, кабріолети і купе, позашляховики і мінівени, а також типові седани.


Де зупинитися у місті Ґран-Бе?\nЯкщо ви не можете дочекатися пляжу, вирушайте за 1,2 км від центру міста Перейбер, де розташований Пляж Мервіля. Хочете прогулятися вздовж узбережжя? Вирушайте до таких пляжів, як Громадський пляж Ла-Кювет, Пляж Перейбер та Гран-Бей, пляж, розташованих зовсім неподалік.\nҐран-Бе може запропонувати вам багато цікавого, наприклад, першокласні пляжі та ресторани. Підвищити рівень вітаміну D в органзмі можна в таких популярних місцях, як Гран-Бей, пляж та Пляж Мервіля. Знайдіть час, щоб відвідати такі популярні визначні місця як Пляж Перейбер та Пляж Монт-Гойсі.