19 червня, 2014 - 11:44\n22 ЛИПНЯ РОЛАНД ПОПОВИЧ ПЛАНУВАВ ВІДСВЯТКУВАТИ СВОЄ 20-РІЧЧЯ...\nУкраїна несе непоправні втрати — гинуть наші військові: строковики, мобілізовані, добровольці, спецпризначенці... Молоді чоловіки, на яких вдома чекають батьки, наречені, дружини, діти... Наші втрати у війні на сході України — це не статистика, це окремі долі, життя, всесвіти. І кожен має ім’я та власну історію. «День» продовжує публікувати історії українських військових, які загинули під час воєнних дій на сході України. Сьогодні розповідаємо про хлопців з Кіровоградщини: 20-річного Віталія Бабана (друзі називали його Бабанчиком), який був у збитому терористами літаку Іл-76, 29-річного Юрія Власенка, який загинув, прикриваючи собою побратимів, та 23-річного Євгена Бурка, на якого вдома чекали вагітна дружина і маленька донечка. А ще історію 19-річного мешканця міста Берегове (Закарпаття) Роланда Поповича, якого від куль не врятували ні бронежилет, ні каска... Вічна пам’ять героям.\nПопередні історії — у розділі «Вони загинули за нас» на сайті «Дня» (www.day.kiev.ua).\n«Не стало ще одного справжнього патріота України»\n19-річний мешканець міста Берегове Роланд Попович відкрив закарпатський список жертв українсько-російської війни на східних теренах країни\nПлин життя прикордонного міста на самому західному краєчку української землі майже всуціль був пов’язаний з трагічною новиною — воно першим на Закарпатті відчуло подих війни з північним агресором. Берегівці, які за часи афганської війни не втратили жодного земляка, оплакували та з усіма військовими почестями ховали молодого воїна Роланда Поповича, учасника антитерористичної операції на сході України. У державних установах, на площах і вулицях, у серцях багатьох його жителів царили жалоба, скорбота, смуток.\nНаш мужній земляк загинув у селі Макареве Станично-Луганського району. Саме тут останніми місяцями від куль бойовиків гинуть українські патріоти, які пішли боронити країну, відстоювати її цілісність. Серед тих, хто взяв до рук зброю, — угорець Роланд Попович. 22 липня він планував відсвяткувати своє 20-річчя. Але не судилося...\nЙого розстріляли під час бойового чергування на одному з блокпостів. Бійцям підрозділу 128 МБР командування звеліло перевіряти кожну машину, яка минала населений пункт. Особливої уваги вимагав транспорт, що перетинав кордон і в’їжджав на Луганщину з боку Росії. Того трагічного дня із одного зупиненого легковика вийшли кілька чоловіків і на прохання показати вміст багажника, зненацька відкрили нищівний вогонь. Від куль Роланда не врятували ані бронежилет, ані каска. Колеги не встигли навіть крикнути, шоб він пригнувся чи заліг ,— злочинці прострелили солдату голову. За словами побратимів, які привезли тіло берегівця з Харкова на летовище Ужгорода, вони цієї ж миті автоматними чергами у відповідь розстріляли агресорів. Якби трохи замешкалися — на них їх чекала б доля товариша. Ось таким фатальним виявилося 14 число червневої суботи для патріота-захисника Роланда Поповича.\nВін народився в простій сім’ї, яка мешкає у центрі Берегова. Тут шанували честь, порядність, принциповість, щирість, уміння тримати слово. Армійська служба, на яку його призвали минулої весни, ще більше загартувала юнака, тож коли настав час «дембелю», вирішив залишитися в строю й надалі. Туди, на схід країни, разом із іншими військовими з Мукачева, вирушив нещодавно — на новому місці ще навіть не встиг як слід освоїтися.\nДо дев’ятого класу Роланд вчився у ЗОШ № 1. Директор цього навчального закладу Оксана Матолич зауважила, що дуже добрим був цей спокійний і вдумливий хлопчина. Потім подався в ліцей сфери послуг, але згодом передумав там навчатися і перейшов у міську середню школу №10. На похорон свого учня директор школи Петро Вереш прийшов із великим букетом квітів: приніс від себе і колег. Поруч стояли керівники області, району та міста. «Роланд учився добре, а працьовитий який був — займаючись у школі, він уже підробляв, щоб заробити та принести додому копійчину. А ще був надійний, ніколи не підвів би нікого. Словом, на світі не стало ще однієї хорошої молодої людини, справжнього патріота України», — говорить Вереш.\nПрощалися з воїном-патріотом 16 червня у Будинку культури. Тут священики молилися, чоловічий хор «Купаж», який співав і на столичному Майдані, виконав поминальну, люди безперестанно йшли та несли букети квітів, вінки, а на стіну Героїв Небесної Сотні додали новий портрет — відважного бійця Роланда Поповича. Провести його в останню путь прийшло багато його ровесників. Труну на руках військові несли через усіяний пелюстками квітів живий коридор, який на центральній площі — Лайоша Кошута — утворили майже дві тисячі людей. Нехай рідна закарпатська земля буде Героєві — захиснику України — пером!\nВасиль ІЛЬНИЦЬКИЙ, Ужгород, фото із соціальної мережі Facebook\n«А мати жде...»\nУ збитому терористами літаку Іл-76 загинув і 20-річний Віталій Бабан із Кіровоградщини\n9 березня Віталію Бабану виповнилося двадцять років. Він служив у 25-й окремій Дніпропетровській повітряно-десантній бригаді. На одному з останніх фото, зробленому в селі Гвардійське, Віталій усміхнений і життєрадісний... Зі сторінки в соціальній мережі можна зробити висновок, що Віталій востаннє заходив туди 13 червня о 23.38. Через півтори години літак, в якому перебував хлопець і який заходив на посадку на Луганському аеродромі, було збито бойовиками з ракетно-зенітного комплексу.\nНА ОДНОМУ З ОСТАННІХ ФОТО, ЗРОБЛЕНОМУ В СЕЛІ ГВАРДІЙСЬКЕ, ВІТАЛІЙ БАБАН УСМІХНЕНИЙ І ЖИТТЄРАДІСНИЙ. ДРУЗІ НАЗИВАЛИ ЙОГО БАБАНЧИКОМ...\nТрагічна звістка стала страшною для всього села Олексіївки, що в Добровеличківському районі Кіровоградської області. «Нам подзвонили в сільраду... — тихо і з тугою в голосі розповідає землевпорядник Ірина Звіздоляк. — Хороша дитина була. Активна, добра, щира. Його ще не привезли. А мати жде...»\nЗараз односельці родини Бабанів та господарники збирають кошти для родини Віталія, виділено грошову допомогу й із бюджету сільської ради. Але Віталія вже не повернути...\nПід містом Красний Лиман 3 червня перестало битися серце ще одного кіровоградця — 29-річного Юрія Власенка\nПоранення виявилося смертельним для хлопця. Телефоніст взводу управління першої мінометної батареї першого аеромобільно-десантного батальйону солдат Юрій Власенко загинув 3 червня, прикриваючи собою побратимів під час обстрілу бойовиками автоколони Миколаївської окремої аеробригади. Юрій був добровольцем, записався до армії як тільки почалася мобілізація. За словами батька, який, тамуючи сльози, все ж зміг сказати кілька слів під час церемонії прощання, на їхні з матір’ю вмовляння залишити службу він відповідав запитанням: «Якщо не я, то хто нашу землю захистить?» Прощання з Юрієм відбулося 7 червня в Кіровограді на Театральній площі, яка вже стала для кіровоградців місцем жалоби і скорботи.\n«У цій бригаді проходив службу герой України. Я пам’ятаю, як приймав на строкову службу молодого юнака Юру. А після проходження строкової служби, коли бойовики почали робити все можливе для того, щоб розламати нашу країну, він одним із перших разом зі своїми товаришами-десантниками став до строю захищати Україну. Він завжди казав: «Іван Іванович, а хто, як не ми, повинні стояти на захисті нашої держави?» Юра одним із перших зайняв позицію, коли на колону напали бандити, і зробив усе можливе, щоб урятувати життя своїх товаришів... Юро, ми тебе пам’ятаємо і будемо пам’ятати, поки житимемо!» — сказав під час церемонії прощання заступник командира 79-ї окремої аеромобільної бригади по роботі з особовим складом підполковник Іван Савка.\nЮрія Власенка представлено до державної нагороди, також у Кіровограді готуються назвати вулицю на його честь.\nЗа кілька годин до смерті дізнався, що буде дівчинка...\nУ загиблого 16 червня 23-річного Євгена Бурка вдома залишилася вагітна дружина Аліна і маленька донька\nТвердо сподіваючися на мир в Україні, він загинув 12 червня під час антитерористичної операції на сході поблизу українсько-російського кордону. 16 червня його поховали в рідному селі Вільне Кіровоградського району. Із дружиною він розмовляв за кілька годин до смерті, тоді ж і дізнався, що в них народиться донька...\n«Золота дитина. Прекрасний учень. Він із 2009 року відслужив, а потім залишився служити за контрактом. Ховали його 16 червня. Пронесли через все село. Організували панахиду і мітинг. А ще ми збираємося відкрити меморіальну дошку в пам’ять Героя на школі. Учора вже цікавилися, скільки вона коштує, просили фотографію в дружини, бо під час похорону не до того було. Виявилося, що ціна такої дошки — тисяча гривень, — розповідає Ольга Сергіївна Сіндяшкіна, Вільненський сільський голова.\nНині всім селом збирають кошти на допомогу родині. «У ларку поставили баночки «На поховання для Жені», і все село носить туди гроші», — розповідають односельчани.\nЗа словами директора Департаменту соціального захисту населення Кіровоградської облдержадміністрації Олександра Догарова, жодної державної допомоги сім’ям загиблих ще не виплачували, адже в Департаменті відсутні розпорядчі документи. Найімовірніше, питання допомоги вирішуватиметьсяся після закінчення АТО.\nІнна ТІЛЬНОВА, Кіровоградщина, фото із соцмереж


“Слiпий і табличка”. Цю притчу варто прочитати кожному, щоб зрозуміти, що робить людину щасливою – Українці Сьогодні\nYou are here: Home / Притча / “Слiпий і табличка”. Цю притчу варто прочитати кожному, щоб зрозуміти, що робить людину щасливою\n“Слiпий і табличка”. Цю притчу варто прочитати кожному, щоб зрозуміти, що робить людину щасливою\nОдного разу слiпий чоловік сидів на сходинках однієї будівлі з капелюхом біля його ніг і табличкою «Я слiпий, будь ласка, допоможіть».\nОдин миловидний і благородний чоловік проходив повз і зупинився. Він побачив iнваліда, у якого було всього лише кілька монет в його капелюсі. Він кинув йому пару монет і без його дозволу написав нові слова на табличці. Він залишив її слiпій людині і пішов.\nВдень він повернувся і побачив, що капелюх повний монет і грошей. Слiпий упізнав його по кроках і запитав чи не він був той чоловік, що переписав табличку. Він також хотів дізнатися, що саме він написав.\n– Нічого такого, що було б неправдою. Я просто написав її трохи по-іншому.\nЧитайте також: 1 квітня – Дарії і Хрисанфа, особливий день, коли жінка може передбачити свою жіночу долю за допомогою птахів\nВін посміхнувся і пішов. Новий напис на табличці був такий: «Зараз весна, але я не можу її побачити».\nМораль: найкоштовніші речі нам даються безкоштовно. Цінуйте це! Життя прекрасне!


Що значить депозити в банках України на сьогодні для пенсіонерів? | Smela.ua\nЗалучення фінансових вкладень від юридичних та фізичних осіб є однією з найважливіших операцій банків. Відмітимо, що власне виконувати саме такі фінансові маніпуляції є право виключно у банківських установ. Практично всі операції банків являються можливими завдяки депозитним вкладам. Таким чином, регулювання зазначених відносин має особливо важливе значення.\nВнесення коштів в банк в готівковій чи безготівковій формі і є депозитним вкладом, про що говорить закон України «Про банки». Конкретна грошова сума знаходиться на рахунку вкладника та вноситься на конкретний період часу, який узгоджується з банком. Видача вкладених грошей виконується у відповідності з тим же договором та українським законодавством. Ставки по депозитах в банках України на сьогодні, а також особливості договорів.\nВнесення коштів виконується добровільно, про що свідчить законодавство. Таким чином, сторони самостійно вирішують їх у договорі. Варто також пам’ятати, що додавання депозитів вимагає дотримання окремих умов.\nУмови, які важливо брати до уваги перед внесенням депозиту\nТак, наприклад, договором депозиту може бути передбачено повернення раніше вкладених коштів на дещо інших умовах. Як показує практика, подібні вкладення є умовними. Однак умови не можуть порушувати чинне законодавство. Додавання грошей на депозитний рахунок на певний строк класифікує депозит як строковий. В свою чергу, не вказання терміну договору визначає вклад як на вимогу.\nОсобливість нарахування клієнту зазначеної кількості відсотків чи прибутку в іншому зазначеному вигляді.\nМожливості, які передбачають дострокове припинення дії договору.\nКонкретна сума, яка вноситься на депозитний рахунок користувача послуг банку.\nРізні додаткові пункти, узгоджені клієнтом та замовником послуг.\nБанківських установ, які надають заманливі умови депозитів, у нас в країні достатньо багато. Незважаючи на велику кількість доступних в країні банківських установ, не всі можуть надати прийнятні умови депозиту. Вибір прийнятного банку, відштовхуючись від відгуків користувачів, виступає досить дієвим. Банк, який перебуває в числі лідерів фінансової області країни вже не перший рік, як правило, вселяє довіру. Фахівці кваліфікованих банків щодня вивчають і аналізують ринок фінансових пропозицій. Таким чином, клієнти банківської установи ніколи не шкодують, що обрали саме конкретного варіанту.\nНадійність банку також описується його позиціями на ринку. Індивідуальний підхід до будь-якого свого клієнта, безсумнівно, виступає корисною опцією вигідного банку. В числі додаткових можливостей важливо вказати консультування клієнтів.\nОпубликовано 02.02.2019 12:27