Kui palju aastaid elusad pungad elavad: tõug, hoolduse omadused, toitmine, tingimused ja eluaeg - Loomad - 2020\nKuidas hoolitseda mops, põhiprintsiibid\nPugs on päris ilusad koerad, mis on väikestes korterites väga mugavad. Need lemmikloomad ei vaja palju ruumi, nad magavad suurema osa päevast, mugavalt istudes omaniku jalgadel. Mitu aastat elavad mopsid? Kuidas oma lemmiklooma pikendada? Need ja muud küsimused puudutavad hooldajat. Oleks soovitav, et lemmikloom oleks võimalikult lähedal, rahul oma pidalitõbega, mida puudutaks piiritu pühendumus ja kuulekus.\nMis mõjutab selle koeratõugu eluiga? Mitu aastat elavad mopsid kodus? Proovime seda välja mõelda.\nOodatav eluiga on otseselt seotud tervisega. Neil koertel on nõrk kardiovaskulaarne süsteem. Sel põhjusel võib loomadel tekkida düspnoe, mõnikord tekib tahhükardia. Sageli kannatavad mopsid seedetrakti all.\nNad peavad toitu väga hoolikalt valima, et mitte tekitada seedetrakti häireid. Kui juhusliku hooletuse tõttu tõusis koer ja sõitis midagi tänaval, võivad tagajärjed olla ettearvamatud. Mitu aastat elavad mopsid? Kui koer on tervislik, võib see olla inimesele piisavalt pikk. Vähemalt saate 10-11 aastat turvaliselt koeraga olla. Lisaks sõltub palju hooldusest.\nMitu aastat elavad mopsid? Kui koer saab kvaliteetset toitumist, jääb see pikaks ajaks energiliseks ja tervislikuks. Mops peab olema korralikult toidetud. Me ei saa lasta koeral lauale süüa kapteni toitu. On vaja kohe kindlaks määrata söötmise tüüp: loomulik toit või kuivtoit. Sa ei saa neid segada. Vastasel juhul ei välista lemmikloom seedetrakti probleeme. Lisaks väärib märkimist, et mopsad on üsna tundlikud mao ja sooled. Odava sööda katsetamine on vaevalt väärt. Parem on valida see, mis vastab spetsialistide nõuetele ja sisaldab kõiki vajalikke aineid täistööks.\nOn teada, et nende armas koerte oodatav eluiga sõltub soost.\nPoisid on tavaliselt aktiivsemad: nad saavad osaleda võitluses teiste koertega või saada õnnetuse ohvriks suurenenud loomuliku uudishimu tõttu. Kui palju aastaid pugs tüdrukud elavad? Enamikul juhtudel on rohkem kui kaksteist. Nende eluiga võib olla 13-15 aastat, tingimusel et omanik on oma igapäevaste vajaduste suhtes väga tundlik. Võrreldes neid näitajaid, kui palju aastaid elusad mehed elavad, selgub, miks naised rõõmustavad oma meistrid palju kauem. Muide, tüdrukute mopsidel on lõõgastav ja õrn iseloom. Nad on kuulekad ja prognoositavad, igas mõttes mugavad omanikule.\nMopsid on väga laiskad ja ei vaja peremeesorganismist iga päev tunde. Inimesed valivad sageli tasakaalustatud ja rahuliku olemuse tõttu mopsid. Korteris nad ei mängi kelmusid, ärge kiirustage, pühkides ära kõik oma teed. Need koerad on mõõdukalt uudishimulikud, armastavad mängida isegi täiskasvanueas, jäävad alati omaniku ustavaks. Reeglina valivad nad perekonnas ühe inimese ise, keda nad seejärel kogu oma elu järgivad.\nInimese küljelt kuni tahtmatuseni võib tunduda, et eriti ei pea hoolt kandma. Koeradel on lühike karvkate, mis kipub siiski kajas. Sel põhjusel peab omanik tingimata ostma massaažihari oma lemmiklooma põhjalikuks kammimiseks. Lemmiklooma kauplustes saab osta mähkse kammi, mis aitab vabaneda liigsest villast päevas. Sa pead lihtsalt meeles pidama, et pühendada oma lemmikloomale aega. See on haruldane koeratõug, mis vajab hambaid. Kõik omanikud ei järgi seda reeglit.\nVastasel juhul hakkab moodustuma hambakivi, mida on raske vabaneda. Lemmiklooma nina tuleb korrapäraselt puhastada puhta ja kuiva lapiga. Kõrvad on vaja puhastada, jälgida nende seisundit. Koera tuleb ujuma vähemalt üks või kaks korda kuus.\nMõeldes, kui palju pugs elab, tuleb arvesse võtta asjaolu, et need koerad sageli haigestuvad. Koonuse spetsiifilise struktuuri tõttu kannatavad nad sageli hingamisteede all, on märke nina ärritusest ja kuuldekanalite põletikust. Hoolitsev omanik soovib reeglina lemmiklooma hoolikalt ümbritseda, ei säästa raha kvaliteetsete veterinaarteenistuste jaoks. Kui mongreli puhul ei pruugi vaktsineerimise puudumine põhjustada nakkust, siis kübara väljalülitamisel kindlasti mõni viirus. Neil koertel on õrn immuunsus, mida tuleb pidevalt säilitada. Pugs tuleb vaktsineerida, teha regulaarselt kontrollimisi, nii palju kui võimalik, et jälgida tema tervist.\nPugs on kutsikad kuni vanaduseni. Koerad armastavad tänaval kõndida, nad peavad liikuma. Värske õhu mängud aitavad tugevdada südamelihast ja taastavad immuunsuse pärast haigust. Seepärast oleks suur viga piirata neid kosmoses ja hoida neid ainult kodus. Mops ei ole ju kass.\nKui arvate, kui palju aastaid kodus elab, peate pöörama tähelepanu võimalusele veeta rohkem aega oma lemmikloomaga. Siis ta soovib oma isandat paljude aastate jooksul.\nMops on ennekõike sõber. Tavaliselt ostavad seda koera korteri kaitsmiseks üldse. Nad tahavad lihtsalt olla kaaslasega, kes jagaks oma harjumusi ja kaasaks neid kõikjal. Selline lemmikloom aitab kahtlemata üksindust elavdada, tõsta oma vaimud õigel hetkel. Koera väikese suuruse tõttu saate kaasa võtta avalikes kohtades. Ta istub vaikselt omaniku kätte ja ei püüa isegi põgeneda.\nSel põhjusel saate selle kaasa võtta bussis, võtta seda autoga, isegi isegi raamatukogudes või kauplustes. Sest koer ise on väga oluline, et olla tihedad suhted omanik. Kui lemmikloom on vajalik, elab ta kauem.\nRääkides, kui palju pugs elab, on vaja arvesse võtta kõiki eespool nimetatud tegureid. Mida rohkem hoolitseb omanik oma lemmiklooma eest, seda väiksem on risk koerale tõsise haigestumise korral. Sa pead proovima näidata oma lemmikloomale, et hindate oma ühiskonda ja püüate anda parimat. Loomad tunnevad alati, kuidas neid koheldakse, ja alateadlikult jõuavad lahke, sümpaatilise ja hooliva inimese poole. Selle tõu keskmine eluiga on 12-13 aastat. On teada, et tüdrukute koerad elavad tavaliselt kauem kui poisid. Fakt on see, et mehed ei suuda sageli hinnata antud olukorras tekkida võivat ohtu.\nNagu prantsuse buldogid, on kaablid tunnustatud liblikad.\nNad on valmis päevadel vastu võtma mitmesuguseid hõrgutisi ning samal ajal võivad nad luua näljase koera mulje.\nSellistes olukordades peab omanik olema kategooriline ja hoolimata tema armastusest lemmiklooma vastu, peab tal olema võimalik keelduda.\nSelle tõu üks peamisi probleeme on kalduvus rasvumisele, mis aja jooksul võib põhjustada probleeme südames. Sel põhjusel peaks koerte toitmine olema mõõdukas.\nKui majas on kutsikas, siis tasub seda anda 4 korda päevas.. Täiskasvanud koera tuleb toita kaks korda päevas.\nOn soovitav, et annuste vaheline intervall oleks 12 tundi. Nii palju aega on vaja koera seedetrakti jaoks, et toitu täielikult seedida ja seedida.\nOn oluline, et toit oleks mitmekesine ja täis. Sellisel juhul tuleb toitu rikastada vitamiinidega.\nKõige parem on kasutada A- ja E-vitamiine, kuna neil on antioksüdantsed omadused ja see võib aeglustada looma vananemisprotsessi.\nKui jalutuskäigud on teatud ajaks kõrvale jäetud, peaks toitumine toimuma rangelt määratud tundidel.\nSelline väljakujunenud režiim ei avalda positiivset mõju mopsi tervisele, vaid vabastab teid ka ebamugavustest, kui te lähete tualettesse valel ajal.\nMopsi eest hoolitsemise kohta on mitmeid soovitusi.\nEnamik neist langeb hügieenilisele hooldusele.\nKohustuslike menetluste hulgas on järgmised:\nujumine pärast kõndimist\nsüstemaatiline küünte lõikamine,\nkõrva tervise jälgimine.\nEriti hoolikas, eriti kuuma ilmaga, nõuab koera nägu. Näo klapid võivad mädaneda, põhjustades tõsist ärritust ja dermatiiti.\nSelliste probleemide vältimiseks tuleb neid ravida vatitupsuga või kõrvapulgaga.\nAntibakteriaalse toimeainena saate kasutada:\nmis tahes antiseptik,\nKülmhooajal võib sellist hügieenilist hooldust teostada ainult üks kord nädalas. See on piisav, et vabaneda nendes kogunenud tolmu ja nahaaluse rasva voldid.\nKontroll pärast kõndimist\nErinevate probleemide tekke ärahoidmiseks peab mopsi omanik arendama harjumust hoolikalt kontrollida oma koera pärast kõndimist.\nSuvel kontrollige kindlasti koerat puukide olemasolu kohta.\nSõltumata aastaajast peaksite pärast jalutuskäiku hoolikalt uurima koera silmi.\nNad on need, keda peegeldab üsna sageli mitmesuguste vigastuste ja nakkushaigustega. Tänaval võib mops lõhestada silma limaskesta isegi muru teraga.\nSamuti on koera silmad sageli putukahammustuste suhtes. Kui pärast silmalaugude või limaskestade kulgemist leitakse haavu, lõikamisi või kriimustusi, tuleb silmi süstida regenereerivate tilkadega.\nSellisel juhul peavad omanikud teadma, et silma tilgad, mis sisaldavad hormone nende koostises, ei ole absoluutselt sobivad mopside hooldamiseks.\nSelle tõu koera kõrvad vajavad erilist tähelepanu ja hoolt. Igasuguste põletikuliste protsesside puhul on väga valus.\nKroonilise keskkõrvapõletiku ja infektsioonide tekke ärahoidmiseks peavad korgid korvi korrapäraselt puhastama. Selleks saate kasutada vastuvõtva valikut:\neriline kõrva geel,\npehme kosmeetiline vedelik.\nKõrvade puhastamiseks niisutatakse fliis valitud vedelikus, pressitakse välja. Lisaks puhastage õrnalt ja õrnalt õrnalt voldid.\nVoltid on vaja puhastada, kuni kogu vill, tolm ja väävel on täielikult eemaldatud.\nOn väga oluline, et esimest korda puhastataks mopsi kõrvad väga hoolikalt ja õrnalt. See aitab koertel vältida tulevikus selliste hügieeniprotseduuride hirmu teket.\nKui mopsi kõrvad hakkasid eraldama spetsiifilist, selgelt ebameeldivat lõhna, tuleb koerale arstile näidata.\nSee võib olla süvenenud kõrvapõletiku või infektsiooni sümptom.\nMopsi hoidmine korteris nõuab tema mantli tähelepanu. See hooldus on lihtne ja ei vaja erilisi oskusi.\nPiisab, kui koera harjata hariliku harjaga kord nädalas.\nSelleks, et vähendada mopi juuste väljalangemist sulatamisperioodi jooksul, piisab toiduainele kalaõli kapsli lisamisest.\nKoera hoidmine majas nõuab omaniku harjumuste muutmist. Isegi kui koer on taldrikuga harjunud, peaks iga päev olema kohustuslik.\nNõuetekohane hooldus, tagades lemmiklooma tervise, näeb ette tingimuste loomise, mille korral mops saab igapäevast mõõdukat treeningut.\nVaatamata oma aeglusele ja mitteaktiivsusele peab mops lihtsalt liikuma. Vastasel juhul võib koer alustada jäsemete vereringet, astmelist lihaste atroofiat ja deformatsiooni või puusaliigeste täielikku hävimist.\nEt teie lemmikloom oleks alati rõõmsameelne ja aktiivne, ärge unustage, et teete õigeaegselt vajalikud hügieenilised ja ennetavad protseduurid, mida me eespool kirjeldasime. Ja vaatame nüüd nende armas rasvade fotosid.\nVideo autor annab praktilisi ja väga kasulikke näpunäiteid mopside hoidmiseks. Te saate teada selle tõu puudustest ja puudustest isikult, kes ei ole nendega palju kogemusi saanud. Nautige vaatamist.\nLühikest sajandit annab loodus\n14-aastast rida ületanud mopsid loetakse pikaks ajaks. See tähendab, et oma elus läks kõik sujuvalt. Ja kui oli mingeid haigusi, ei olnud nad surmavad. Statistika näitab, et maailma vanim mops oli koer nimega Martin, kes elas Venemaal. Asjaolu, et tema vanus on möödunud 16 ja pool aastat, sai mopsile Guinnessi rekordite raamatu. Selles võistluses võitis ta kõik.\nLoodus otsustas, et koera vanus koos selle omanikuga saabub igal aastal ja siis möödub sellest. Vaadake hoolikalt mehe ja mopsia aastate arvu (kuni 9 kilogrammi) vastavustabelit:\nKui tõlkite Martini vanuse inimesele, siis selgub, et ta suri 82-aastasena. Tuleb välja, et koer ei olnud nii vana, see tähendab inimstandardite järgi - mitte pikaajaline.\nVäga oluline tervise ja seega ka pikaealisuse, positiivsete emotsioonide puhul, mida koer võib inimesega igapäevaselt suhelda. Pugs on tundlik tõug ja oma peremeesorganismis lõputult armunud. Seetõttu annab teie pakkumine lemmikloomale ja igale rõõmule elujõudu. Pidage meeles seda alati ja ärge rünnake kiitust ja hellust.\nVeenduge, et pereliikmed ja teised inimesed ei kahjustaks teie sõpra ja lisaks ei toonud talle füüsilisi kannatusi. Püüdke koeraga rahulikult ja õrnalt suhelda, hoolitseda oma närvisüsteemi eest, et emotsionaalne jaotus ei muutuks tragöödiaks.\nKuid muidugi on ka teisi põhjuseid, mis mõjutavad teie poolt teie kõrval veetavate aastate arvu. Pugi eluiga suurendavad objektiivsed tegurid on järgmised:\nhea hooldus ja hooldus\nkorralikult tasakaalustatud toitumine, mis vastab vanusele ja t\nomaniku pädevad meetmed tõu ja muude haiguste tekkimise korral, t\nõigeaegne abi õnnetuse korral.\nKehv pärilikkus toob kaasa surma.\nKõige tõsisem mõju mopsi elueale on tingitud erinevatest haigustest. Nende hulka kuuluvad entsefaliit, mis on ravimatu ja edastatakse sageli vanemate geenidega. Haige looma puhul algavad krambid ja vabanevad sülg. Need on krampide tunnused. Haigus on tüüpiline mopsadele ja viib koera surma, sõltumata nende vanusest. Et teie lemmikloom ei kanna ohtlikke geene, aitavad spetsiaalsed DNA testid.\nTeine pärilik probleem - patella (patella dislokatsioon) - see on tõsine. Kuid iseenesest ei mõjuta see seda, kui palju karikad elavad. Kuid ravi hõlmab operatsiooni üldanesteesia all, millel on negatiivne mõju nende nõrkale südamele. Seetõttu on vajalik veterinaararsti pidev jälgimine, eriti esimese kuue kuu jooksul pärast kutsika sündimist.\nReie pea pärilik nekroos (liigese kadumine vereringe puudumise tõttu) lühendab koera eluiga poole võrra.\nPugs ei ole kaitstud kaasasündinud puusa düsplaasia eest. Kondroprotektorite, valuvaigistite ja põletikuvastaste ravimite ravis nõrgeneb jällegi suuresti mopsade süda. Sellest nuhtlusest saab vabaneda ainult aretuseks kasutatavate koerte range valik.\nSarnane mõju lemmikloomade kehale on ravi ja muud tõugu haigused. Nende hulgas: juveniilne demodikoos. Selle põhjuseks on lesta toimingud, mis hävitavad looma naha. Nõrga immuunsusega koerad, kes on vanematelt alahinnatud, tavaliselt haigestuvad.\nPärilike haigustega lemmiklooma ostmiseks peate aretajalt hoolikalt kaaluma oma valikut. Uuri, kui palju aastaid tema vanemad elasid ja mida nad olid haiged.\nVähendage koera elu hoolimatut omanikku tema eest hoolitsemisel. Mopsi haavatavad kohad on:\nsilmad (vigastamise ja silmamuna kadumise ohu tõttu), t\nnina (selle all olevate voldite arvukuse tõttu), t\nkõrvad (kitsas kõrvakanal).\nKui te ei hoolitse näo voldidest, ärge järgige silmi ja ärge puhastage koera kõrvu, siis võivad tekkida tõsised haigused, mida tuleb ravida. Ja nende vastuvõtmine võib viia allergiate kujunemiseni või süvenemiseni - tõeline surelik oht selle tõu koertele.\nNüüd rohkem südamest. Kahjuks on mopsides väga nõrk. Seepärast kannatavad nad kuumuse all ja kannatavad õhupuuduse all. Слишком активный пес, не рассчитав своих сил, может умереть от остановки сердца во время игры. Поэтому хозяин должен следить за его состоянием и не давать ему переутомляться.Sageli ei talu koera süda operatsiooni ajal anesteesiat ja siis sureb loom, isegi väga noor.\nKüsimuse esitamine: kui palju pugs elab, tasub meeles pidada viirushaiguste kohta. Neilt võib surra nii väike kutsikas kui ka täiskasvanud koer. Seetõttu on vaja õigeaegselt vaktsineerida ja loomaarsti juures kinni pidada.\nKolm vaalat pikaks eluks\nPikkade ja haigete elamiseks vajab mops õigust, st tasakaalustatud toitumist. Menüü peaks sisaldama keha jaoks vajalikke vitamiine ja mikroelemente, et säilitada koera immuunsus ja hea füüsiline seisund. Valimatu toitmine ja vähene liikuvus võivad viia rasvumisele, mis ei lisa mingil viisil tervist tervisele, vaid pigem lühendab tema vanust kolm kuni viis aastat. Lõppude lõpuks mõjutab liigne kaal maksa ja teiste organite tööd, mis viib veresoonkonna haigusteni.\nKutsika tõstmine, õpetage teda kohe liikuvate sõidukitega ettevaatlikult, et tulevikus ei saaks ta liiklusõnnetuse ohvriks. Iga omanik peaks teadma, kui kaua elusad teod teoreetiliselt elavad, ja milliseid tingimusi tuleb luua, et õnnetus ei juhtuks lemmikloomaga.\nOmanik peab alati olema ettevaatlik, et näha, kas tema koer on ohtlik. On juhtumeid, kus agressiivsed suured vennad võtavad kasutamata jäänud mopsade elu. Seetõttu valides jalutuskäigu jaoks valiku, hoiduge julmadest ja kontrollimatutest koertest, samuti tundmatutest loomadest, kes võivad olla nakkushaiguste kandjad.\nKokkuvõttes selgitame välja „kolm vaalat”, millele otseselt sõltub mopsi eluiga: toit, hooldus, pärilikkus. Igaühele tuleks lisada sõna "hea". Ja kui sa hakkad nende "vaaladega" toime tulema, siis teie koer elab kuni 14-15 aastat. Ja võib-olla paneb ta uue rekordi.\nKui artikkel on teile kasulik, siis palun pane see meelde ja jaga seda oma sõpradega.\nRäägi meile kommentaarides, mida te teete, et pikendada oma mopsit.\nMitu koera tavaliselt elab\nKutsika perekonnale toomine unistab, et õnn on pikk. Mitu aastat on koerad elanud?\nKoerte eluiga on erinev. Kõik sõltub mitte ainult tõust, vaid ka paljudest muudest teguritest. Keskmiselt varieerub koera eluiga 11 kuni 12 aastat. Umbes 20% ja 10% 100% elab vastavalt 14 ja 15 aastat. Kahjuks on tegemist ainult keskmise andmetega, konkreetsele kutsikale määratud aja määramine on peaaegu võimatu.\nSee on huvitav! Sageli elavad tõugud igavale vananemisele ja vastupidi, pikad maksad jätavad meid noorel ajal õnnetuste või geneetiliste patoloogiate tõttu.\nKuidas tõlkida koera vanus inimese ekvivalendina? See küsimus huvitab peaaegu kõiki. Arvatakse, et 1 aasta koer on eluiga võrdne 7 inimesega. Kas see tähendab, et 12-aastane koer on tegelikult 84-aastane mees? Ja 5-aastane koer on 35-aastase kapteniga samas vanuses?\nKahjuks ei ole sellel süsteemil sügavat tähendust. Erinevate tõugude koerad on küpsemise, vananemise jms poolest erinevad. nii, et tegelike prognooside andmed erinevad üksteisest järsult.\nMitu aastat elavad mopsid\nÕnneks on üllatus, mopsi tõugu koerad on kümne pikema elueaga koerte seas. Nende keskmine eluiga on 12 kuni 15 aastat. Neil on vähem tõenäoline kaasasündinud geneetiliste haiguste juhtumeid, nad on vähem altid allergilistele reaktsioonidele. Huvitav on ka see, et tõu väikesed esindajad (4,5 kg kuni 10 kg) elavad kauem kui nende suured sugulased.\nHaigused, millega kutsikad sünnist saadik „premeeritakse“, näiteks südamehaigused, kujutavad kõige sagedamini tõsist ohtu lemmiklooma elule. Neid ei ole võimalik ennetada, kuid õigeaegne avastamine annab võimaluse hoida seda kontrolli all.\nSeened ja bakterid, mis võivad koguneda lemmiklooma naha voldidesse, ei ole kaugeltki kõige ohtlikumad nakkused, millega ta võib nakatuda. Kõige ohtlikumad on saastunud haavad ja hõõrdumised.. Sel moel võivad koerad mõjutada mitmesuguseid surmavaid haigusi. Omanik peab olema kindel koerte haavade ja abrasiivide puhtuses, nii et koer ei läheks pärast esimest õue. Selle probleemi parim lahendus võib olla ainult lemmiklooma ja õigeaegse vaktsineerimise suhtes tähelepanelik.\nSee on veel üks kohutav varaskoerte pikaealisus. Kõige levinumad vormid on lümfoom, nahavähk, suu ja munandid. Kastreerimist peetakse tõhusaks meetmeks soo vähi ärahoidmiseks.\nMops ja entsefaliit\nSurma peamiseks põhjuseks on entsefaliit, aju surmav turse, millega kaasnevad krambid, üldine pärssimine, lihaskontrolli kadumine. See haigus mõjutab kõige sagedamini selle konkreetse tõu koeri ning selle algstaadiumis on seda raske diagnoosida.\nMopsi keha kõige haavatavam osa on tema silmad. Mopsikoerade peastruktuur soovitab punduda silmamuna, mis tundub olevat lihtsalt kolju sees. See võluv tõu ilu samal ajal ja nende suurima ebamugavuse allikas. Kerge tera, mida põhjustab rohu tera, võib kujuneda tõsiseks haavandiks, mis nõuab kulukat operatsiooni ja kompleksset sarvkesta siirdamist.\nKahjuks ei ole selle tõu koerte südamesüsteem täiuslik.. Nad ei talu äkilisi temperatuurimuutusi, äärmuslikku füüsilist pingutust. Tõu hüperaktiivsed esindajad surevad sageli südame seiskumise tõttu. Treeningu ajal peate hoolikalt jälgima lemmiklooma seisundit, vältides õhupuuduse ilmnemist.\nKoera keha eriline disain võib sageli põhjustada reieluu piirkonna verevarustuse halvenemist. See probleem võib lühikeses perspektiivis tõmmata teise - puusaliigese kulumise ja lihaste atroofia. Selle tulemusena võib tekkida koe nekroos. Selle haiguse tõttu ei ela mops rohkem kui 7 aastat.\nPugs oma olemuselt on gluttons, homebodies. Selline elustiil, nagu inimestel, viib vältimatult rasvumiseni. Ülekaalu taustal võib lemmikloomadel olla probleeme hingamisteede ja seedesüsteemidega.\nBakterid võivad koguneda koera nägu voldidesse, et neile tuleks anda piisavalt aega nende puhastamiseks. Ka selle tõu koertel on kitsad kuulmisavad, mis vajavad korrapärast puhastamist. Lisaks on küünlad kalduvad glaukoomile ja kroonilisele keratiidile. Ebaõige hooldus teeb teid tõenäoliselt veterinaar kliiniku kliendiks.\nKõik see ei tohiks seda tõugu kasutada puudega. Nad on üsna tugevad ja püsivad ning kõik terviseprobleemid on kõige enam tingitud nende omanike suhtumisest.\nKuidas suurendada mopsi elu?\nLähme koos aegadega! Nii nagu inimene jälgib oma tervist, tuleb jälgida ka mopsit. Süstemaatilised külastused veterinaararsti poole ja vaktsineerimiskava range järgimine on pooled edu.\nKehaline aktiivsus on inimeste ja loomade tervisliku elu võti. Süstemaatilised aktiivsed mängud, harjutused ja jalutuskäigud aitavad mitte ainult võidelda rasvumise vastu, millega nad on nii altid, vaid ka reie lihaste atroofia vältimiseks, parandades vereringet kudedes. Mõõdukas koormus on erinevate stagnatsioonide hea ennetamine.\nRõhk õige toitumisega. Toit, mida toidate oma mopsis, peab olema tasakaalustatud ja sisaldama vitamiine A, B, E ja C. Nende tarbimine võib aeglustada enneaegset vananemist.\nOn parem keelduda kõndimisest äärmuslikus kuumuses, sest ülekuumenemine on selle tõu koertele ebasoovitav. Pärast kõndimist on vaja hoolikalt uurida lemmiklooma kriimustuste, putukahammustuste ja puugide suhtes.\nKuuma ilmaga on parem puhastada näol olevad voldid ala antiseptikuga. Samuti vajavad kuulmisruumid korrapärast puhastamist. Mõnikord on vajalik anal näärmete puhastamine.\nPöörake tähelepanu muutustele loomade käitumises (letargia, söögiisu kaotus või kadumine jne). Olge tähelepanelik ja tundlik, kontrollige seda koonuste, hülgede ja haavade esinemise suhtes. Teavitage veterinaararsti kõikidest muudatustest.\nKoera identifitseerimine. Krae külge kinnitatud informatsioon lemmiklooma kohta (nimi, aadress, omaniku telefoninumber) tagab lemmiklooma ohutu tagastamise, kui see on kadunud.\nPüüdke vähendada looma stressi, ümbritseda seda armastusega ja hoolega. Maja rahulik, sõbralik õhkkond mõjutab soodsalt mitte ainult lemmiklooma seisundit, vaid kõiki pereliikmeid. Koerad, nagu inimesed, kannatavad ärevuse ja stressi all. Kasulik on luua kindel igapäevane rutiin ja jääda sellele kahtlemata kinni. Ajakava aitab koeral jääda turvatunnetesse, leevendada seda ootamatust stressist ja seega pikendada elu.\nSee on oluline! Pallide käitlemise banaalsete reeglite järgimine võib nende eluiga pikendada 5–6 aastat.\nMugava elu tagamiseks on vaja kvaliteetset hooldust ja tähelepanelikku sisu. Hoolduse kohustuslik punkt on vajadus veterinaararstile regulaarselt ilmuda. Te peate uurima tõu omadusi, nende koerte iseloomulike haiguste äratundmist ja ennetamist.\nFüsioloogilised omadused aitavad kaasa paljude haiguste tekkele. Enamasti kannatavad lapsed südamehaiguste all. Probleemid kõige olulisema elundiga mõjutavad paljude elusloomade arvu, vähendades märkimisväärselt neile eraldatud aastate arvu.\nProbleemne süda läheb peaaegu kõigile pereliikmetele. Neil on äärmiselt raske kanda palju soojust. Samuti juhtub, et äkiline temperatuurimuutus halveneb. Paljud suurenenud aktiivsusega inimesed surevad südame seiskumise tõttu.\nVeenduge, et teie lemmikloom ei tundu hingeldavat, kui märkate sagedast, sügavat ja rasket hingamist, näete lemmiklooma koju, ta peab puhkama.\nSilmade konkreetne kuju peidab sageli haigust nagu glaukoom. Põgenevad silmad tunduvad meile meeletult armas ja naeruväärsed, kuid tegelikult ähvardab see paljude haigustega. Selle vaate põhjuseks on luu orbiidi väike suurus. Kõige haavatavam koht on silmad.\nPöörake erilist tähelepanu silmade hooldusele, hoolikalt, vähimatki kahtlustes muudatuste suhtes, konsulteerige ainult spetsialistiga.\nKeha eriline struktuur muutub vereringe halvenemise põhjuseks reieluu pea piirkonnas.\nKui te ei pöörata tähelepanu haigusele, on tõenäosus, et mõne aja pärast ühine kollaps laguneb ja lihased atrofeeruvad - on väga suur. See viib ka jäsemete nekroosi tekkeni. Mitu aastat elavad mopsid selliste haigustega? Tavaliselt on see termin väga lühike ja ei ületa 7-8 või isegi 5. Lisaks saavad nad kõrva kõrvapõletikku ja nakkushaigusi.\nHea tervis - pikk eluiga\nViimasel ajal tõid sa oma koju väikese tükki, lubades hoida ja kaitsta seda kõigi haiguste vastu. Vastutas oma elu ja tervise eest.\nKahjuks ei saa lemmikloom sulle öelda, et tal on midagi valulikku, tema tervislikku seisundit ja kiiresti ühendust oma veterinaararstiga.\nToitumiskoerad peavad olema tasakaalustatud ja paljude vitamiinide sisaldusega.\nPüüa mitte kõndida vihma või külma, ärge unustage anda loomale soojad riided ja kingad. Puhastage kõrvad mangaanilahusega ja loputage silmi, õrnalt kasutades puuvillast padu, kasutage ainult spetsiaalseid hügieenivahendeid.\nTöötage välja oma lemmiklooma söögikava. See on kohustuslik meede, sest mopsid ei tea toitu ja on sageli rasvunud. Koer armastab toitu väga palju, kuid ärge unustage, et tulevikus võib see põlgus lühendada eluiga. Parem on oma lemmikloomaga sagedamini käia, kuid mitte pikematel vahemaadel.\nKõige sagedamini võib selle põhjuseks olla liigsöömine ja ebaõige toitumine. Need põhjustavad seedimist. Samuti võib alustada molt, mis ei lõpe kunagi hiljem. Sa ei saa palju töötada, kuid istuv eluviis ei too ka midagi head.\nOn vaja leida füüsilise pingutuse kuldne keskmine, see ei ole kerge, seetõttu võib seda probleemi seostada ka omanike kõige sagedasemate vigadega.\nVäikese liikuva koera lihaseid hüpertrofeeritakse ja süda on nõrk. Kolmas viga - hügieenieeskirjade rikkumine. Kõige enam mõjutavad nägu kõrvad, silmad ja voldid.\nMuki eluiga väheneb 5-6 aastani, kui seda ei järgita korralikult. Kui olete selle ajaga rahul, on see väga kurb, sa ei tohiks looma saada.\nPruun ja valge villane ninasarvik: kirjeldus ja elustiil\nMaja oma käega kassile: 70 fotot\nKust haug elab ja mida see sööb?\nKuidas eristada harilikku madu: eripära\nMetsametsade euroopa kass\nCopyright 2020 \_ Online ajakiri loomade kohta \_ Kuidas hoolitseda mops, põhiprintsiibid


VIDEOBLOGI ⟩ Fotograaf Ken ja filmitudeng Nele ehitavad metsavahi sõidukist ratastel elamist, et koduselt ringi reisida - Kodustiil\nFotograaf Ken ja filmitudeng Nele ehitavad metsavahi sõidukist ratastel elamist, et koduselt ringi reisida\n16. veebruar 2020, 9:30\n«Päikesepaneel on üks nendest lisadest, mille kohta inimesed küsivad kõige rohkem. Paigaldamisel tuleb tähelepanu pöörata sellele, et katusel olevad teised objektid ei hakkaks paneelile varju heitma – näiteks suusaboks või meie lahenduse puhul Peli Case.\nPäikesepaneel on kõige efektiivsem sellel hetkel, kui päike langeb sellele võimalikult täisnurga all. Suvekuudel on efektiivset laadimisaega piisavalt palju, et hoida lisaaku laetuna. Praktika näitab, et meie vööndis on talvekuudel päikest nii vähe ja päikesenurk liiga terav, et katusel horisontaalselt asetsev päikesepaneel on pigem kasutu. On küll võimalik meisterdada süsteeme, et päikesepaneeli nurk oleks muudetav, aga selle vastu ei saa, et talvel on meil päikest lihtsalt ajaliselt vähem.\nTavapärase suusaboksi asemel on meil katusel Peli Case. See on tugev, veekindel ja lukustatav plastikust kast. Sinna sisse mahuvad väga hästi varuks olevad õlid, erinevad vedelikud ja ka matkagrill. Need on kõik sellised asjad, mida ei taha bussis sees hoida,» kirjutab Ken.\nKeni ja Nele tegemistega on võimalik end kursis hoida Ken Oja YouTube'i kanali kaudu.\nKodukaamera videoblogi uus osa on vaatamiseks YouTube'is pühapäeviti kell 9 ning Kodustiili portaalis 9.30.


Meil kummitab! – Pille Blogi\n/ juuni 16, 2015/ 0 comments\nViimasel ajal olen ma hakanud kodus liikumist märkama. Just õhtuti, kui Rene veel tööl on. Uksed lähevad kinni ja lahti, kuskilt kostavad õrnad sammud, ma tunnen, et keegi justkui pidevalt jälgib mind…\nMõnikord kui rahutuks muutun selle tunde tõttu, et peale minu on siin vist veel keegi, diivanilt püsti tõusen ja ringi vaatan, hakkab sel pisikesel kummitusel hirmus kiire ning pat-pat-pat kimab ta uksest eemale voodi suunas. Huvitav. Ja iga kord kui ma siis Kauri toa ukse vahelt sisse piilun, uudistab tema mind voodist maailma kõige suuremate ja ausamate “mina-pole-siit-sentimeetritki-liikunud” ja “sul-on-vist-luulud-muti” silmadega. Nagu tal poleks vähimatki pistmist selle väikese “kummitusega”, kes oma voodist välja hiilib, hiirvaikselt elutoa ukse juurde lipsab ning siis teosilmadega ümber nurga luurab, et mis parasjagu telekast tuleb või mida mina teen.\nKaks ööd peale Kauri võrevoodi pulkade eemaldamist jõudsin juba muidugi rõõmustada, et ta peale voodisse minemist sealt üldse välja ei tule, vaid kohe magama jääb. Ilmselgelt oli see VÄGA ennatlik rõõm. Sest nüüd näeb magamaminek välja selline, et iga kord kui ta toas kahtlaselt vaikseks on jäänud ja ma siis näiteks küsin, et “Kaur, mis sa teed?” kostub korra hirmus rutakas paterdamine, seejärel teki sahin, siis vaikus… Ning peale seda jälle tasa-tasa-hilju voodist välja ukerdamise hääled.\nSee on nii naljakas, kuidas ta umbes 2-sentimeetrise ukseprao ääres seisab, karu kaenlas ja nii kui minu liikumise tuvastab, kuulen (piltlikult öeldes) ainult kummivilinat ja näen tagatulesid. Tahaks väga, et ta ei trikitaks, vähemalt mitte iga õhtu, vaid ikka samamoodi ilusti magama jääks nagu oma “vabaduse” alguses, aga tõele au andes – see on ikka mega naljakas ka tegelikult 😀 Ennast pole ollagi kui pisike peake suure juuksepahmaka all juba selliseid kavalaid krutskeid täis…\nLisaks nendele väikestele krutskitele ja sellele non-stop meelelahutusele, mida Kaur pakub, on ta tegelikult väga vapper ka. Nimelt käisime laupäeval Viru rabas matkamas ning koos hilisema rannas grillimisega veetsime lausa kaheksa järjestikkust tundi õues. Kusjuures lõunaund Kaur sel päeval ei maganudki. Kuna ma olen aga jätkuvalt seda meelt, et kui üldjoontes on lapsel kindel unerežiim, siis üksikud kõrvalepõiked seda režiimi ei riku ning lapsele pikas plaanis midagi halba ei tee. Ideaalis oleksime võinud muidugi kergkäru pagasnikusse torgata ja ta oleks saanud rannas veits tukkuda, ent kuna ma ei teadnud, et lausa terveks päevaks ära läheme, siis ei tulnud lihtsalt selle peale ja nii see uni Kauril vahele jäigi. Oh well…\nAga tulles tagasi vapruse juurde, siis Kaur seda tõesti on – ta pidas kõik need pikad matka-kilomeetrid minu ja Rene süles vapralt vastu ning ka terve ülejäänud päeva jooksul oli ta üle igasuguste ootuste rõõmus ja “koostööaldis”. Ega tal polnudki kõikide rabas nähtud sisalike ja rannas paitamist vajanud putukate kõrvalt mahti mossitada ma arvan. Alles napilt enne koduteele asumist kippus endale veits liiva silma loopima, aga ühtki jonninooti ma sel päeval küll ei kuulnud. Eks oma rolli mängis ka suur hulk “võõraid” nägusid, kellega koos selle päeva veetsime – lapsed ju teadupärast mujal kui ema-isa seltsis oma pahupoolt ei ilmuta 😀 Ja kui järgmisel hommikul akna taga halli vihmast ilma nägin, muutus rõõm õues veedetud super toredast laupäevast veel umbes kolmekordseks!\nÜhtki pilti me laupäeval LOOMULIKULT teha ei taibanud, aga eks see on ka ainult selge signaal hästi veedetud ajast 😉\nNo ja et lisaks super mõnusale nädalavahetusele ka viimane puhkuse-eelne nädal eriti toreda stardi saaks, leppisime armsa Martaga kokku, et esmaspäeva hommikut alustame tema juures ta maailma parimate kiluvõileibade ja minu valmistatud pavlovaga. Võib öelda, et pühapäeva öösel käte enam-vähem villi mikserdamine oli täiega vaeva väärt! 🙂\nilusa ilma tegevusedpuhkussuviViru raba\n← Ultraheli-näopuhastus Nonii, kogu täiega nostalgia lainel →\nKata 16.06.2015 at 21:58\nNaudi seda “trikitamise” aega, ausalt! See oli parim aeg ja poiss oli niiiiiii hea laps 🙂 Ka seda “kohutava kahese” aega polnud meil, aga nüüd – terve mu päev on: 1. vaidlused, 2. kompromissid, 3. riiud, 4. leppimised ja siis hakkab ring jälle otsast peale 🙂\nPille author 16.06.2015 at 22:03\nEks ma tegelikult naudin küll, sest see on nii pagana naljakas kõik mis ta teeb ja jutustab 😀 🙂 Aga eks tasahilju siit-sealt mingi “kohutav kahene” imbub ka juba vaikselt läbi 😀\nKata 16.06.2015 at 22:37\nOota aega “ninakas neli” 😀\nKata 16.06.2015 at 22:38\n“Karl, hakkame sättima lasteaeda.”\n“Ma ei lähe täna.”\n“Kuule, eile lubasid ju sõpradele, et lähed, ise sa ütled, et kokkulepe on kokkulepe!”\n“Ma ei pea kokkulepetest kinni!!!!”\nPille author 16.06.2015 at 22:51\nHahhahahahaa! Väga lahe – ei jõua ära oodata! 😀


Egiptuse muumia armuke by Kirjastus Ersen - issuu\nЛюбовница египетской мумии 2012\nKaane kujundanud Kaie Lilleorg Toimetanud Jana Kuremägi Korrektor Elle Liiva © Донцова Д.A., 2010 © Издательство ЭКСМО, 2012 All rights reserved. © 2013 Kirjastus ERSEN B08260113 ISBN 978-9949-25-414-9\nõik inimesed kinnitavad, et armastavad endasuguseid, aga keegi ei soovi elada ühiskorteris. Või mis seal ühiskorterist rääkida, isegi kinosaalis ei tee liiga tihe naabrus rõõmu. Ohkasin ja hakkasin istmel nihelema. No miks ma ometi kinno tulin? Teadsin ju, et film on Ameerika politseinike raskest argipäevast, ja oletasin, mismoodi tegevus arenema hakkab. Oma töösse armunud võmm elab läbi isikliku draama, tema juurest läheb ära naine, kes pole rahul sellega, et mees on abielus oma ametiga. Ohtlik töö ei anna noormehele hetkegi hingetõmbeaega, ta saab teada, et varsti toimub ühes mahajäetud laos kümne tonni kokaiini müük, ja tormab ohtlikku kohta, et tehing nurja ajada. Kurjategijad kohkuvad ainsa võimuesindaja tulekust ja põgenevad, võmm tormab neid taga ajama, tulistades oma kuuelasulisest püstolist kakskümmend korda, ning otse keset kõige palavamat madinat teatab paarimees talle mobiiliga, et just nimelt sellesse angaari, mida juba ammu enam kellegi tarvis pole, on peidetud viirusi sisaldav pomm. Inimkond on hädaohus! Aga ma ei hakka teid ümberjutustamisega pikalt piinama. Kangelane jõuab lõhkeseadme kahjutuks teha: täpselt sel hetkel, kui taimer näitab „0:01“, lõikab politseinik läbi õige juhtme. Hurraa, hurraa, kõik on hästi! Kuigi see oli vaid üldine tegevustik, näevad vaatajad tingimata ka seda,\nkuidas kurjategija tapab kellegi duši all, saavad osa teise, räpase võmmi tagaotsimisest ning elavad kaasa peategelasele, kelle ülemus saadab vallandamisega hirmutades psühhoterapeudi juurde. „Kas näed hästi?“ küsis minust paremal istuv mees. „Suurepäraselt,“ vastasin tõde väänates. „Meie piletid maksid kolm korda vähem kui kohad all saalis,“ jätkas mu kaaslane, „milleks liiga palju maksta, kui vähema raha eest võib sedasama saada, oled nõus?“ Surusin maha soovi vastata: „Vippide kohtadel istuvad Euroopa turistid ja rikkad kohalikud, meie sinuga aga kükitame rõdul nende keskel, kellele käetugedega pehmed tugitoolid pole taskukohased. Istume seljatoeta puupingil, aga meie ümber reageerivad saareelanikud tormiliselt ekraanil toimuvale. Kõik oleks ju tore, aga mu selg on väsinud ning vaatajad, peamiselt teismelised, järavad mingeid kohalikke pähkleid, trambivad jalgu ja lehkavad, viimane kui üks, parfüümi järele, millel on vänge vanilli, muskaatpähkli ja jasmiini lõhn. Paistab, et see on siin kõige moodsam lõhnaõli, seda on endale peale valanud nii naised kui ka mehed, ja ma olen juba peaaegu lämbunud, rõdul töötab kliimaseade halvasti, aga sümpaatsed minikleitides tütarlapsed, kes jooke ja jäätist laiali kannavad, siiapoole ei vaatagi.“ Tuleks vist seletada, kus ja kellega koos ma parajasti viibin. Mõni aeg tagasi lendasid kõik mu kodakondsed iga ilmakaare poole laiali, kes kuhu. Maša, haaranud kaasa kõik koerad-kassid, suundus koduabilise Irka seltsis Pariisi: jätnud kooli seljataha, astus tüdruk Prantsuse kolledžisse. Seejärel nõudsid finantsasjad Prantsusmaale Arkadit ning ta sõitis koos Jänkuga õele järele. Degtjarjov jäi, tänu jumalale, Moskvasse, ent kolis elama oma poja Tjoma juurde. Oma otsust põhjendades ütles ta täiesti ausalt:\n„Meil on viimasel ajal külmkapp kogu aeg tühi. Paljalt puuviljadest elada ma ei suuda. Aga Tjomal on geniaalne kokk.“ Tõsi mis tõsi, Aleksander Mihhailovitši poeg* oli osanud kulinaarteenuste turult välja otsida tõelise kalliskivi, kes kandis meie ajal ebaharilikku nime Matrjona. Ärge arvake, et see oli saja viiekümne aastane kokamutt. Ei, see on täitsa noor, energiline naisterahvas, kes oskab ühest saunavihast valmistada salati, prae ja tordi. Ja nüüd on Degtjarjovi vatsal iga päev pidu. Tõsi küll, vahel läheb ta ähmi täis, kui mina talle meelde tulen, ta jookseb siis meie majja ja küsib reipalt: „Noh, ja kuidas sinul siis läheb?“ Kuulnud: „Kõik on väga hästi,“ noogutab polkovnik rõõmsalt ja läheb rahuliku südametunnistusega tagasi Tjoma juurde, kus teda ootab luksuslik õhtusöök. Meie sõprus on kestnud juba palju aastaid, pidasin Aleksander Mihhailovitši oma sugulaseks, kellekski vennataoliseks, ja arvasin alati, et tema suhtub minusse samamoodi. Kuid tuleb tunnistada, et seakarbonaad osutus polkovnikule märksa vajalikumaks kui proua Vassiljeva. Degtjarjov armastab mind siiralt, ent süüa tahab ta iga päev saada kolm, veel parem neli korda. Degtjarjovi evakueerumine kotedžist mind eriti ei häirinud. Kodused jõudsid vaevu laiali lennata, kui mul tekkis armulugu ilukirurg Burdjukiga. Muidugi pole see ta päris nimi, Burdjukiks hüüan teda mina... muide, ma ei hakka üks kord juba räägitud lugu praegu uuesti jutustama*. Lõpuks – mis vahet seal on, mis kellegi passi on kirjutatud. Minu jaoks on ta Burdjukk. Meie suhted arenesid klassikalise stsenaariumi järgi: lillekimbud – kommikarbid – restoran – teater – kino – * Tjoma elulugu ja kust Degtjarjov äkki poja sai, jutustatakse Darja Dontsova raamatus „Romeo suurelt maanteelt“, kirjastus Eksmo.\nkontsert – jalutamine – külaskäigud. Ent varem või hiljem oleks tulnud hakata ka lähemalt suhtlema ning tol hetkel, kui Burdjukk tegi mulle pärast järjekordset õhtusööki ettepaneku: „Sõidaks õige nädalakeseks Kreekasse,“ sattusin paanikasse. Need, kes mind hästi tunnevad, teavad, et proua Vassiljeva on mitu korda mehele läinud ja ikka sellesama reha otsa astunud. Burdjukk on valmis mulle kinkima oma käe, südame ja kogu raha. Nagu te arvata võite, pole laialdase klientuuriga ilukirurg, suure kliiniku omanik, just vaene mees. Mingit omakasupüüdlikkust tema tunnetes minu vastu polnud märgata. Ma lihtsalt meeldisin Burdjukile ja veel oli mul õnnestunud sügavat muljet avaldada tema aspirandile Jarikule, tüütule tüübile, kes jättis minu pärast maha oma pruudi. Uskuge, ma pole edvistaja ega tundnud vähimatki rõõmu, nähes ühel ilusal õhtul enda ees Jarikut, räsitud lillekimp käes. Hea kasvatuse kõrvale heitnud, ütlesin otse välja: „Anna andeks, Jarik, aga meie suhetes ära minu poolehoiuga parem arvesta.“ „Ma ei meeldi sulle? Lähen poon ennast üles!“ teatas noormees karmilt. Mul hakkas imelik. Kahju küll, aga Jariku vaimne areng jätab soovida. Ametialaselt on ta laitmatu, aitab Burdjukki, püüab kõigest väest. Kirurg peab aspiranti oma vasakuks käeks, millest mõne aja pärast võib saada ka parem. Ent kui tegemist on tavalise argieluga, muutub poiss ebaadekvaatseks ja pealekauba kaldub depressiooni. Niisiis kui kuulsin Jariku kavatsusest osta silmapilk seep ja köis ning suunduda mingit toru otsima, kohkusin ära ja hüüatasin kohe: „Sa oled väga tore!“\nAspirant rõõmustas ja tegi ettepaneku: „Lähme Lõbusasse Burgerisse.“ Siis märkas mu jahmunud nägu ja laskis käiku järeleproovitud relva: „Muidu võtan mürki!“ Kahjuks töötab Jarik meditsiinilise kosmeetika kliinikus, seal aga on naljaasi protseduurikabinettidest igasuguseid mürke hankida, sellepärast ei tundunud see palja ähvardusena ja ma tegin tohutu vea, võttes Jariku ettepaneku vastu. Otsustasin, et võin üks kord tema seltsis ju maitsetut saia ja rasvast kotletti süüa, kui päästan sellega inimelu. Kõige vähem oleksin tahtnud Jarikut solvata. Kartus julmalt välja öelda: „Ma ei soovi sinuga mingeid suhteid, mis ületavad sõpruse piirid,“ oli mind lõksu ajanud. Uskuge, ma pole kunagi ette võtnud intriigikesi ala ealistega. Noormees, kes oleks vanuse poolest võinud mulle pojaks kõlvata, pole nii-öelda „proua Vassiljeva stiil“, aga kohe kui noormees kuuleb mult sõnu: „Jarik, lõpetame õige need ühiskülastused igasugustesse bistroodesse,“ hakkab ta rääkima suitsiidist ning mina pean, hambad risti, roomama järjekordsesse „Kiirtibusse“ ning „nautima“ seal vintskeid kanatiibu ja sogast vedelikku nimetusega „Tee Hiina eliitsortidest“. Kuu aja pärast oli mul tõeliselt kahju hakanud naistest, kes lisaks abikaasale hangivad ka armukesi. Pole sugugi lihtne tugevama soo kahe esindaja vahel laveerida, neile pidevalt valetada, end välja keerutada ja teada: lõppude lõpuks jääd sa ikkagi vahele ja puhkeb vastik skandaal. Muide, minu puhul on kõik veel kolm korda hullem. Saan aru küll, mis arvamus teil minust tekib, kuid tunnistan siiski üles: mu ellu on ilmunud veel üks inimene, kes alatasa kordab:\n„Naine ei peaks üksinda elama. Usu, mina olen su jaoks kõige parem variant.“ „Kõige parem variant“ kannab nime Nazar. Mõne aja eest töötas ta selle panga turvaülemana, kus meie pere jooksvateks kuludeks raha hoidis. Tegelikult tutvusin Burdjuki, Jariku ja Nazariga peaaegu samal ajal. Minuga juhtus rumal lugu, mida praegu pole mõtet rääkima hakata. Olen üks kord juba jutustanud, kuidas röövlid ründasid panka, mille turvaülemaks siis just parajasti oligi Nazar*. Sama päeva õhtul, kui Burdjukk oli ettepaneku teinud Kreekasse lennata, ilmus mu ette Jarik sõnadega: „Meid oodatakse Krimmi, mul on seal palju sõpru.“ Selle ajani oli mul õnnestunud Burdjuki eest varjata oma kohtumisi Nazari ja Jarikuga. Aspirant arvas, et professor on lõpetanud proua Vassiljevaga kurameerimise, Nazarist polnud ta, tänu jumalale, kuulnudki, Nazaril aga polnud võistlejatest aimugi. Kavalerid olid mind nurka ajanud, igaüks neist ihkas Dašakese oma voodisse lohistada ega kavatsenudki positsioone loovutada. Järjekordselt pelgurlikkust ilmutades pomisesin austajatele midagi ebamäärast. Kahju küll, kuid vähimatki põhjust keeldumiseks mul ei ole. Ma ei tööta, pole koormatud väikeste laste ega abikaasaga ning võin teoorias väga vabalt kusagil Peloponnesosel plaažil vedeleda, Moskva lähistel kolkas võililli noppida või Krimmis kohalikku veini juua. Kuid uskuge, ei esimene, teine ega kolmas väljavaade mind ei rõõmustanud. Et kõigist ebameeldivustest ühe ropsuga vabaneda, langetasin saalomonliku otsuse: ütlen nii professorile, aspirandile kui ka Nazarile: * Daša ja Burdjuki tutvuse lugu on kirjeldatud Darja Dontsova raamatus „Valge hobune printsi seljas“, kirjastus Eksmo.


Ettevõtte ajalugu | Paulig.ee\nPauligi lugu sai alguse aastal 1876, kui Saksamaalt Soome tulnud noor Gustav Paulig asutas oma äri. Toiduainetööstus oli alles lapsekingades ja toidukaupa müüdi peamiselt töötlemata toorainena. Gustav Paulig hakkas tegelema soola, kohvi, vürtside, jahu, portveini ning konjaki maaletoomise ja müügiga.\nPaulig on tegutsenud erinevates Helsingi piirkondades: alguses Fabiani tänaval, siis Pohjoisesplanadi tänaval, 1890ndatel Eteläranta piirkonnas ja pärast sajandivahetust Katajanokkal.\nGustav Pauligist sai kiiresti visionäär ja silmapaistev ärimees. Ta mõistis kaubamärgi tähtsust ja kujundas 1880ndatel ettevõtte esimese logo. Pärast seda hakati Pauligi kohvipakke märgistama P-tähega, mis tähistas kõrget kvaliteeti. Kvaliteet oli ettevõtte rajaja jaoks oluline väärtus ja pärand järeltulevatele põlvedele. Pärast Gustavi surma aastal 1907 võttis äri juhtimise üle tema abikaasa Bertha Paulig.\n1950. aastal tutvustas Paulig esmakordselt Paula-tüdrukut. Eduardi poeg Henrik Paulig tõi Ameerika reisilt kaasa idee Paulast kui Pauligi väärtuste kandjast. Pauligi kohvipakke hakkas kaunistama Sääksmäki piirkonna rahvariietes Paula, keda kujutatakse vaskkannust kohvi kallamas. Paula-tüdruk sai kiiresti populaarseks. Kolm aastat hiljem tuli uus kampaania: autokaardid kohvipakkides, mille abil võitis Pauligi kohv paljude noorte mootorihuviliste poolehoiu.\nSenine kontori- ja tootmispind Helsingis Katajanokka linnaosas jäi kitsaks. 1968. aastal koliti kohvitehas uutesse modernsetesse ruumidesse Vuosaari linnaosas. Tehase avamisel osales ka Soome president Urho Kekkonen.\n1990ndad olid Pauligi jaoks rahvusvahelise laienemise ja kiire arengu aeg. Balti riikide turgude avanedes pärast Nõukogude Liidu lagunemist oli Paulig üks esimesi ettevõtteid, mis alustas koostööd oma vanade kaubanduspartneritega. 1993. aastal avati Tallinna lähedal Sauel Pauligi kohvitehas. Paulig oli pärast 50-aastast pausi tagasi Eestis. Paulig avas müügikontorid ka Lätis, Leedus ja Venemaal.\nKohvimaailm muutus, sest trendikate kohvikute ja restoranide arenedes tekkisid uued traditsioonid. Uue aastatuhande tähistamiseks tutvustas Paulig soomlastele uut ametit kohvimaailmas – baristat.\nMärtsis 2012 võeti kasutusele Pauligi kontserni ühtne identiteet. Koos ettevõtte logoga tutvustati meie uut tunnuslauset - parimaid maitseid otsimas. Meid ühendab kirg hea kohvi, maitsva toidu ja vastupandamatute maitsete vastu. Ühtne identiteet seob meid kontsernina. Kaubamärgid on meile nagu pereliikmed: igal neist on oma isikupära ja tugevused ning need on osa tervikust.\nPauligi kontserni väärtused on:\nOtsime ja leiame\nRahuldume vaid parimaga\n1904. aastal laiendas Paulig oma tegevust – lisaks hulgimüügile hakati tegelema ka toiduainetööstusega. Ühes Katajanokka linnaosa laohoones alustas tegevust Pauligi kohvitehas, mis oli esimene kohvitehas Põhjamaades. 19. sajandi lõpus oli ameeriklane John Arbuckle välja töötanud tööstusliku kohviröstimise tehnoloogia. Siiani oli kohvi müüdud ainult toorkohvina ja kohv röstiti ise kodus. Ettevõtte tegevuse algusaastatel moodustas toorkohv enamuse Pauligi poolt müüdud kohvist. Alles 1926. aastal ületas röstitud kohvi müük Soomes toorkohvi müügi.\nPaulig hakkas kauplustele müüma röstitud kohvi 5-kilostes pakkkides. Tulles vastu ühe Ahvenamaa poepidaja palvele, tõi Paulig 1924. aastal esimesena kohvi turule ka tarbijapakendites. Esimesed 250- ja 500-grammised paberpakid toodeti käsitööna. 1925. aastal hankis Paulig esimese pakkimismasina ja peagi alustati ka 100-grammiste kohvipakkide tootmist.\nAastal 1929 tähistati kohvitehase 25. aastapäeva ja sel puhul tõi Paulig turule oma esimesed kohvimargid – kohvisegud Juhla ja Presidentti, mis on tänaste juhtivate kohvimarkide Juhla Mokka ja Presidentti eelkäijad. Enne seda tähistati erinevaid Pauligi kohvisegusid numbritega. Kaks aastat hiljem, aastal 1931, toodi turule jahvatatud kohv. Samal ajal hakkas Paulig esimesena Euroopas trükkima kohvipakkidele tootmiskuupäeva, et rõhutada kohvi värskust.\nGustav ja Bertha Pauligi poeg Eduard Paulig juhtis ettevõtet aastatel 1919–1947. Tema juhtimise ajal kasvas Paulig arvestatavaks tegijaks toiduainetööstuses.\nHenrik Paulig tõi välisreisilt kaasa idee professionaalsest klienditeenindusest ja aastal 1971 avati Paula-teenindus. Paula-teeninduse töötajad vastasid telefoni ja kirja teel tarbijate kohviteemalistele küsimustele ning õpetasid head kohvi valmistama. Lisaks anti välja põnevaid retseptiraamatuid ja korraldati tootetutvustusi. Paula-tüdruk külastas kauplusi ja kohvikuid ning nõustas tarbijaid.\n1980. aastal avas Paulig kohvikultuuri edendamiseks ja professionaalide koolitamiseks kohviinstituudi. Vuosaari kohvitehas renoveeriti ja samaaegselt võeti kasutusele uus röstimis- ja pakendamistehnoloogia. Ettevõte laienes rahvusvaheliseks – Paulig ostis Suurbritannias kohvifirma Appleton Machin & Smiles Ltd, mis sai nimeks Paulig U.K. Ltd.\nJaanuaris 2006 ostis Paulig uue kohvitehase jaoks krundi Vuosaari uue sadama piirkonnas. Sama aasta sügisel tehti lõplik otsus Pauligi läbi aegade suurima investeeringu tegemiseks. Uus kohvitehas alustas tööd jaanuaris 2010.


Uninet: Eesti Telefon rikub seadust - Äripäev\nUninet: Eesti Telefon rikub seadust\n01. märts 2001, 16:20\nViktoria Korpan 01. märts 2001, 16:20\nTelekommunikatsioonifirma ASi Uninet juhatuse esimees Markus Nisula sõnul rikub Eesti Telefon uue tariifide kehtestamisega telekommunikatsiooniseadust.\n'Tänane päeva on Eesti tarbija jaoks väga kurb, isegi kurvem kui mina olen oodanud,' ütles Markus Nisula hetk tagasi. 'See, et Eesti Telefon kehtestas teiste operaatorite võrkudesse helistamise puhul tunduvalt kõrgemad tariifid kui Eesti Telefoni võrgus, on otsene telekommunikatsiooniseaduse rikkumine,' nentis Nisula.\nHelistamine Eesti Telefoni võrgust Unineti ja firma TOP Connect võrkudesse maksab normaalajal 0,57 krooni ja soodusajal 0,42 krooni minuti eest, Tele2 võrku helistamine on vastavalt 0,50 krooni ja 0,38 krooni.\n'Teistel operaatoritel pole mõtet siin enam tegutseda, selliste hindadega ei saa Uninet pakkuda vahendusjaama ühendusi ja kohalikke kõnesid,' rääkis Nisula. 'Ei välista rahvusvaheliste kõnede pakkumist, aga see on ainult väike osa. Jääme pakkuma ka riigisisest kõne, aga seda uut hinda on praegu võimatu öelda.'\n'Ma ei tea veel, mis me teeme, peab mõtlema ,' lausus Markus Nisula.\nUninet pakub praegu kohalikke, riigisiseseid ja rahvusvahelise kõnesid.


Noorte tõrjutuse vähendamine algab probleemide märkamisest | Praxis\nTäna kogunevad Pärnus noortepoliitika kujundajad, uurijad ja noorsootöö praktikud, et arutada noorte sotsiaalse tõrjutuse ja selle vähendamise võimaluste üle. Äsjavalminud Praxise ja Eesti Noorsootöö Keskuse noorteseire poliitikaülevaade “Noored ja sotsiaalne kaasatus” tõstatab teema olulisuse ning annab ülevaate hetkeolukorrast nii Eestis kui ka Euroopa Liidus.\nSotsiaalse kaasatuse suurendamine on üks EL noortepoliitika võtmevaldkondadest ning ka Eestis pööratakse sellele teemale järjest enam tähelepanu. Praxise noorteseire projektijuhi Katrin Pihori sõnul paistab Eesti silma küll EL keskmisest madalamate noorte tõrjutuse näitajatega, kuid väikese rahvana on meile iga noor äärmiselt oluline.\n“Noortepoliitika keskseid eesmärke on, et kõigil meie noortel oleks võimalus osaleda ühiskonnaelus oma võimetele kohaselt ja leida endale meelepäraseid arendavaid tegevusi,” märgib Pihor.\nKatrin Pihor märgib, et vaesus ei ole ainus tõrjutuse põhjus. “Tõrjutust võivad põhjustada kultuurilised ja religioossed tõekspidamised, puue, ja ka madal enesehinnang või suhtlemishirm vms. Iga selline probleem vajab personaalset lähenemist ja märkamist. Sageli võib noorte põlgliku suhtumise ja hoiakute taga peituda hoopiski objektiivsed põhjused – rahapuudus, vanemate keeld või muu takistus, mida ei taheta aga avalikult tunnistada. Seetõttu on just probleemide äratundmine väga olulisel kohal,”\nOluline on tegeleda ka mitteõppivate ja mittetöötavate noortega, kuna nende arvukus on suurenenud â€“ 2011. aasta seisuga oli selliseid noori Eestis üle 15 tuhande. “Tegemist on tendentsiga, millele poliitika-kujundajad ja elluviijad on tähelepanu hakanud pöörama alles paaril viimasel aastal ning mille kohta on senini veel suhteliselt vähe teada,” tõdeb Pihor ja lisab, et sellel alal on lähiajal valmimas ka täpsem uuring.\nTäna arutataksegi Pärnus noorteseire mõttehommikul noorsootöö praktikute ja noortepoliitika kujundajatega selle üle, milline on tõrjutud noor. Otsitakse vastuseid küsimustele, mis põhjustab noorte sotsiaalset tõrjutust; kes peaks sekkuma, kui noor vajab abi; kuidas teha koostööd noorte abistamisel; kas liigne sekkumine võib rikkuda noorte õigusi; kuidas leida tasakaal abistamise ja abituse õpetamise vahel. Jagatakse parimaid kogemusi ja otsitakse praktilisi lahendusi noorte ees seisvatele väljakutsetele. Mõttehommikul astuvad üles nii teadlased kui praktikud.\nMõttehommiku toimumist toetatakse Haridus- ja Teadusministeeriumi noorteosakonna algatatud ja Eesti Noorsootöö Keskuse elluviidava programmin “Noorsootöö kvaliteedi arendamine” raames. Programmi rahastatakse Euroopa Sotsiaalfondi ja riikliku struktuuritoetuse perioodi 2007-2013 vahenditest.


Talvise aialinnuvaatluse esmased tulemused on selgunud - Maaleht\nFoto: Daisi Reinap-Põllupüü\nEsmaspäeva hommikuks olid oma andmed ornitoloogiaühingule edastanud 1200 linnusõpra, kes tegid vaatlusi 700 paigas üle Eesti. Kõige arvukam liik oli taas rasvatihane, kes moodustas viiendiku vaadeldud lindude koguarvust.\nEsiviisikusse mahtusid veel põldvarblane, siisike, rohevint ja hallvares. Tavapärasest rohkem kohati hallrästaid, samuti leiti üks haruldane talvituja mustpea-põõsalind.\n"Vaatlustulemusi mõjutas tänavu selgelt talveilma puudumine," lausus talvise aialinnuvaatluse koordinaator Aarne Tuule.\n"Vaatluskohas kohati keskmiselt 28 lindu, mis on kümne võrra vähem kui mullu pakasega. Paljud linnusõbrad ei ole lindude toitmisega alustanud ja selleks ei ole ka praeguste ilmadega vajadust. Linnud leiavad looduslikku toitu kõikjalt ning ka nende energiavajadus on madalam kui külmal talvel," lisas Tuule.\nOrnitoloogiaühing ootab vaatlustulemusi veel 2. veebruarini. Andmed saab sisestada siin või saata tavapostiga aadressil Eesti Ornitoloogiaühing, Veski 4, 51005 Tartu linn, Tartu maakond.\nOodatud on andmed ka nendest vaatluskohtadest, kus tunni aja jooksul ei kohatud ühtegi lindu. Lõpliku kokkuvõtte talvisest aialinnuvaatlusest avaldab ornitoloogiaühing veebruaris oma veebilehel.


Vooremaa “Toit sai valmis, tule nurisema!”\n“Toit sai valmis, tule nurisema!”\nIlmselt on see anekdoodist pärit repliik, kuidas köögis askeldanud proua oma kallist abikaasat sööma hüüab, paljudele tuttav. Ja sünnitab paraku ka irooniasugemetega äratundmisrõõmu, sest millegipärast on paljudel meie hulgast kritiseerimine kiitmisest lihtsam ja sellega alustatakse kohe, kui teine vaeva näinud ja töö ära teinud.\nPaarikümne aasta eest, kui riigipiirid lahti läksid ning võimalus avanes nii kaugemal võõrsil käia kui ise mitme maa ja mere tagant tulnud sugulasi või sõpru vastu võtta, kerkis esimeste hulgas päevakorda kiitmise küsimus. Külaliste komplimentide eest tänamisegagi oldi hädas, olgu need siis öeldud perenaise kokakunsti või lahke võõrustamise kohta üleüldse. (“Oh, mis mugavusi meie kehvas kodus nüüd…” või “Ah, ei tulnud suurem asi kook, näe, servast kõrbenud…”), veel kasinam oli aga lugu toidu kiitmisega külas, sest mis salata, mis omade vahel kombeks pole, seda on üpris raske õigel ajal viisakusestki teha.\nMujal maailmas on see aga teatavasti elementaarne ja sellega pingutatakse mõnikord ülegi.\nLaita on lihtsam?\nTõsi, eks see sõnaosavus ole mingil määral ka temperamendi küsimus, aga komme vähemalt kodumaalt kaugemal kõike pakutavat ja nähtavat kiita harjus tasapisi külge. Oma rahvaga käime aga pahatihti ümber nagu muiste ja mullu.\n“Kõik on nii vait, maitseb ikka või,” muretses mu ämm laua ääres, kus pere tema keedetud ühepajatoidule nohinal valu andis. Seepeale kostis keegi ta täiskasvanud lapsukestest umbes nii, et siis on ju kõik hästi, kui vaikselt süüakse. Oleks midagi viga, küll siis kuuleksid kohe. Tuleb tuttav ette?\nKord oli üks noor daam kimpus teksti sõnastamisega tänukaardil ja küsis mult nõu. Kui pisut pikemalt mõtlema jäin, kommenteeris tema, et näe, laitvaid lauseid olnuks kergem ritta seada.\nAusalt öeldes ei saanud hetkel aru, oli see repliik enesekriitiline või suunatud mulle, kes ma kah kohe nii-öelda lambist südamlikke ja kantseliidikoorikuta sõnu ei leidnud, aga vahet pole. Ja ehk ongi nuriseda lihtsam, sest seda teeme enamasti vabas vormis. Negatiivseid hinnanguid pole ju ka tavaliselt tarvis n-ö raamatusse raiuda, sest õnneks pole veel kombeks aktustel-tähtpäevadel kaunistatud kaantega kriitikakirju jagada.\nKuldaväärt optimistid ja vinguanduri tarvitajad\nHaruldane ja harvaesinev on ikka hinnas olnud, kas ei peaks hakkama optimistegi punasesse raamatusse kirja panema?\nTõepoolest, kui oled korduvalt kogenud, et negatiivne uudis seitse korda paremini peale läheb kui positiivne; kui kellegi edust ja õnnestumistest kirjutamine naljalt vastukaja ei tekita, küll aga võib verise õnnetusjuhtumi lehes kajastamata jätmine mõne kaaskodaniku lausa endast välja viia, siis tahaks küll mütsi maha võtta naerusuise proua ees, kel vaid head pajatada ja kes positiivse igalt poolt üles leiab. Kuigi oma elu alati lust ja lillepidu pole, alustab ta juttu enamasti lausega: “Kas oled seda head uudist kuulnud?”, oma haigustest ja muredest ei pudene tema huulilt aga iial sõnagi. Kui saaks oma mõtlemisstiili pisutki rohkem samas suunas pöörata ja jättagi, oleks elu tublisti kergem!\nHiljaaegu kuulsin, et seltskond rõõmsameelseid vanemaid daame olla arutanud oma ühise tuttava personaalküsimust ja jõudnud otsusele, et tollele oleks tarvis kinkida vinguandur, aga mitte see, mida päästeteenistus viimasel ajal propageerib, vaid selline, mis negativismi kalduva proua korteris lõbusat marssi mängima hakkaks, niipea kui tolle vingumine üle minuti on kestnud.\nTõepoolest hea idee, aga sellised aparaadid võiksid ka mobiilsed olla, sest vingukalduvusega pole kaugeltki kimpus vaid eakamad inimesed, keda sageli teenimatult kibestumises kahtlustama kipume, vaid sellele viirusele on vastuvõtlikud ka tunduvalt kobedamad-käbedamad, kes palju käivad ja näevad.\nKord on mõne ühiskondliku hoone ümbrus nende arvates kaunistamata, kord on sealsetele peenardele istutatud sobimatud lilled. Kord lükatakse asulavahelistelt teedelt lund liiga harva, kord liiga sageli. Näiteid pole rohkem mõtet tuua, neid leiab igaüks nii teistega suheldes kui iseendaga aru pidades. Sellised me oleme, kusjuures tundub, et valmisolek ise kuhugi vaba- ja heatahtlikuna käed külge panna on pöördvõrdeline kritiseerimisoskusega.\nMõnikord on kahjuks põhjust\nTuleb muidugi tunnistada, et mitte alati pole pragmaatikust kahejalgsel võimalik lasta end kergel südamel optimismilainega kaasa haarata. Kui igast avalikust infokanalist nädalate kaupa ja mitu korda päevas teada saad, kui hästi me elame ja mitme protsendi jagu paremini tulevikus, aga see pidev ja peadpööritav progress oma majapidamises ega tutvusringkonnaski karvavõrdki ei kajastu, siis… lauspessimistiks ei pööra, aga skeptikuks võib saada küll.\nSamuti ei suuda paljude raudteeäärsete asulate elanikud piisavalt rõõmustada selle hea uudise üle, kui palju on meie väikeses riigis nüüd ilusaid ja mugavaid reisironge ja mitu korda mullusest enam on liinidel väljumisi, kui neile endile koidab perspektiiv, et mõne kuu pärast peatuvad kenad moodsad raudruunad nende koduperroonidel vaid paar korda päevas – varavalges ja õhtul hilja. Sest väidetavalt on vabariigi teisest servast pealinna sõitjatel nii tuline kiire, et minutipikkused peatused mõnes lisajaamas on põhimõtteliselt kurjast.\nSiinkandis lahvatanud pahameelt üritatakse küll praegu summutada üleriigilise infomüraga, mille põhiteemaks piletimüügi tulevane sujuvus ja peatselt saabuvad lisavagunid, mis ruumikitsikust leevendavad. Rahval, kes sõiduvõimaluste paranemist lootis, kuid neist praktiliselt ilma jääb, on kahjuks nurisemiseks ja kritiseerimiseks põhjust. Nemad seisaksid selle pooltunnikese vagunis või püsti, kui vaid sõitma võetaks.\nNii, lugesin oma kirjaread üle ja leidsin, et olengi täiel rinnal virisenud: selle üle, et virisetakse, ja selle üle, et teinekord ongi põhjust.\nEi pääse mu nimi punasesse raamatusse…


Naissõdurid saavad meestele disainitud varustuse kasutamisel tõsiseid vigastusi • Objektiiv\nUudised » Naissõdurid saavad meestele disainitud varustuse kasutamisel tõsiseid vigastusi\nNaissõdurid saavad meestele disainitud varustuse kasutamisel tõsiseid vigastusi\nFoto: Russell Lee Klika/U.S. Army John F. Kennedy Special Warfare Center and School\nSuurbritannias saavad mere- ja jalaväkke värvatud naissoost sõdurid meestele disainitud varustuse kasutamisel tõsiseid alakeha vigastusi.\nTeiste hulgas on viga saanud Suurbritannia esimene naissoost merejalaväelane, Philippa Birch, kes on mitu kuud taastunud stressist tingitud luumurrust pärast Dartmooris rännakul kokku varisemist. Treeningu osaks olnud rännakul kandis ta 30-kilogrammist seljakotti ja vintpüssi.\n2013. aastal maksti kahjutasudena välja ligi 90 tuhat eurot naissoost õhuväelastele, kes kannatasid vaagnaluu mõranemise all pärast baastreeningu ajal meessoost kolleegidega ühes tempos marssimist.\nPaanikas kaitsevägede juhid on seepeale kutsunud üles teadlasi naiste kehaga sobivamat varustust disainima.\nEelmisel nädalal Londonis toimunud rahvusvahelisel militaarvarustuse messil osalenud teadlaste sõnul ei võta praegune varustus, mis võeti kasutusse veel siis, kui naised veel sõjaväes ei teeninud, arvesse naiste anatoomilisi erinevusi.\n„Eelnevalt ei oodatud sõjaväes töötavatelt naistelt raske varustuse kandmist pika perioodi jooksul karmil maastikul. Nüüd oodatakse kõigilt samade nõuete täitmist. See on tohutu väljakutse. Selle tulemusena oleme näinud, et esimesed jalaväeüksustega liitunud naised on kannatanud alajäsemete vigastuste all. Kandmisvarustus naistele peab arvesse võtma erinevusi nagu pikkus, puusalaius ja vaagnaluu kalle,“ ütles üks neist.\nVarustusekomplekti Virtus (lad k ’mehelikkus’ – toim) on välja antud 50 tuhat komplekti ja kaitseministeeriumi väitel on 90 protsenti tagasisidest olnud positiivne, pidades varustust eelnevaga võrreldes kergemaks ja mugavamaks.\nNaised lahingrollides on probleeme tekitanud ka Ameerika Ühendriikides, kus vaatamata andmetele, mis näitavad, et naistel esineb meestega võrreldes sõltuvalt lahingrollist kohati 108-133 % rohkem vigastusi ja vigastuste määr baastreeningu ajal on naistel keskmiselt 114% kõrgem, avati 2015. aastal Barack Obama presidentuuri ajal kõik lahingurollid ka naistele.\nSildid naised Obama sõjavägi sooline võrdsus Suurbritannia


Meenutusi 2020. aastast – Nourish, Train & Flourish\nPublished on 31. detsember 2020 31. detsember 2020 by Margit Partei\nHuuuh, milline aasta, kas tunnete sama? Tegelikult ei saa ma öelda, et see aasta oleks minu jaoks nüüd nii meeletult halb olnud, et seda mäletadagi ei taha. Eelmine oli ikka tunduvalt hullem ja peksis mind nii, et vähe pole. Koroona-aasta oli isegi leebem. Kodukontoris olin mina oma haige südamega juba enne maailma katkiminekut, trennis ma ka jube enne seda käia ei saanud, suur sotsialiseeruja pole ma ju nagunii… Palju justkui ei muutunudki. Või siiski?\n2020. aasta kõige tähtsam…\nMinu selle aasta tipphetk oli kindlasti 10. aprillil, kui mu härra Jooksja saabus püsivalt Eestisse elama. Me oleme viimase aasta jooksul saanud rohkem koos aega veeta kui eelmise 4 aasta jooksul kokku ja ma ei saaks olla selle üle enam rohkem rõõmsam, kui ma juba olen. 😍\nEnne kriise ja eriolukordasid saime me koos käia esimesel eriti pikal ja päris kaugel reisil Sri Lankas, oleme koos käinud võistlustel ja matkaradadel, teinud koos palju koduseid toimetusi, söönud koos kõik pühapäevased pannkoogid, jalutanud pidevalt koos spordiklubisse ja nii edasi. Oleme teinud koos kõiki neid suuri ja väikseid asju, mis moodustavad ühise elu. Enam ei ole vaja neid teha kiirustades ja intensiivselt, sest muidu saab aeg otsa ja keegi peab jälle kuskile ära sõitma. Kes on kunagi kaugsuhtes olnud, siis teab täpselt, mis tundest ma räägin.\nHärra Jooksja oli välismaa töölt ära tulles väga julge ja vapper. Ma usun, et keegi ei vaidle vastu, et selline samm nõuab suurt pealehakkamist. Ei ole lihtne ära tulla kindla töökoha ja väga korraliku palga juurest ja alustada Eestis oma asja ajamist täielikult nullist. Kui oled elus ettevõtlusega kokku puutunud, siis ilmselt tead, milline struggle see algus on. Ma olen härra Jooksja üle nii uhke! See samm oli raske ja hirmutav, aga ma olen kindel, et seda täielikult väärt. Mind on see igal juhul teinud nii palju õnnelikumaks.\nSelle aasta parim ja kõige lemmikum koht on kindlasti olnud kodu. 💙 See aasta olen ma kodus olnud julgelt 90% ajast ja ma olen seda aega kogu südamest nautinud. Meie hoolega loodud koduke on parim koht siin maamuna peal. Ma tunnen ennast siin turvaliselt, hubaselt, mugavalt ja hästi. Mul on siin hea nii puhata kui ka tööd teha. Ikka neetult hea paiga oleme endale loonud. Viimaks tasusid kõik need 2 ja poole aasta pingutused end ära. Ja ajastus kodu valmimisel: täiesti täppi. 😉\nMeie kodu leiab Instagramist aadressil @kuueskorter.\nMa arvan, et aasta suurimad muutused toimusid minu peas. Olgem ausad: minu keha on täpselt samasugune nagu ta oli eelmine aasta samal ajal, vaatamata minu pingutustele. Ju siis selles osas peab praegu nii olema. Viimase aastaga olen ma aga õppinud palju paremini iseenda eest hoolt kandma.\nEelmisel aastal korralikult sissejuurutatud komme magada igal ööl vähemalt 8 tundi on saavutanud täiesti uue taseme, sest nüüd magan ma enamasti 9–10 tundi. See aasta on magatud ikka nii palju, et varsti võin ma end vist isegi juba peaaegu selles vallas väljapuhanuks pidada. 😅\nSel aastal olen ma nii palju lihtsalt passinud ja puhanud. Doing nothing ehk mitte-midagi-tegemine on alati olnud üks mu lemmik tegevusi ja sel aastal on seda ikka omajagu praktiseeritud ka. Ma ei taha ega jõua enam pidevalt rapsida. Millegipärast kiidetakse alati neid inimesi, kes palju ette võtavad, palju saavutavad ja pidevalt ringi sahmivad. Ma olin ise ka see inimene, ma tean. Miks me neid inimesi ei kiida, kes edukalt oma elu tasakaalus hoiavad? See on minu arvates palju rohkem #lifegoals.\nSuur muutus oli kindlasti ka see, et minusugune kõrge saavutusvajadusega inimene suutis osa võtta 16 spordiüritusest ja jooksmise asemel seal hoopis kõndimas käia. Võrumaa sari oli täiega tore. 🙂\nVeel üks muutus. Ma pole aastaid raamatuid lugenud. Sel aastal lugesin läbi 11 raamatut:\nRobert Kiyosaki, Sharon Lechter “Rahavoo kvadrant”\nJaak Roosaare “Aktsiatega rikkaks saamise õpik”\nAndrew Curran “Sohvalt püsti”\nHans Rosling, Ola Rosling, Anna Rosling Rönnlund “Factfulness”\nScott Pape “The barefoot investor”\nBenjamin Graham “Intelligentne investor”\nSiit nimistust vaieldamatult lemmik oli “Factfulness”, mis on ka eesti keeles saadaval pealkirjaga “Faktitäius”. Grahami suurteost “Intelligentne investor” alustasin vist mais ja lõpetasin paar päeva tagasi. Ei istunud see Grahami eepos mulle, mis teha. 🤷🏻♀ Loodan uuel aastal tublim olla.\nViimaks. 2020 oli see aasta, kui ma hakkasin kohvi jooma. Peaaegu iga hommik algab nüüd ühe kohviga, kuhu on korralikult piima lisatud.\nMul on õudselt keeruline öelda, kas ma üldse sel aastal suurt midagi saavutasin? Aasta esimeses pooles polnud ma väga kindel, kuidas niimoodi üldse on võimalik ellu jääda või edasi elada. Seega on vist elus püsimine juba päris hea saavutus või mis?\nTegelikult midagi vist siiski on. Ma ei seadnud endale selleks aastaks mitte ainsatki eesmärki, mis minu jaoks oli äärmiselt ebatavaline, ebamugav ja harjumatu. Kui ma järele mõtlen, siis tegelikult oli mul selleks aastaks ainult üks siht silme ees: terve(ma)ks saada. Kui nüüd täpselt 365 päeva tagasi vaadata, olen ma väga suure sammu tervenemise teel edasi astunud. On olnud küllalt tagasilööke ja olen teinud vigu, aga see kuulub uue normaalsusega tutvumise juurde. Ma siiski usun, et olen tubli olnud. Loodan, et järgmisel aastal see teekond jätkub.\nPlaanisin sel aastal eri eesmärkideks kõrvale panna 46% varasema 50+% asemel. Tegelikkuses säästsin 45% kõigist tuludest. Aasta kogutulud taaskord langesid, kuna lisatöid ma ei teinud. Nii juhtub, kui rohkem puhata: teenid vähem.\nKulutasin natuke rohkem, kui plaanisin, aga üldplaanis pole sellest midagi hullu. 🙂 Ostsin endale tehnilisi jalanõusid ja riideid, mis eriti praegusel aastaajal ära kuluvad (näiteks korraliku talveparka, veekindla koorikjope, õhukese sulejope, veekindlad püksid, veekindlad ja isoleeritud Columbia talvesaapad jms), avastasin lisaks Madara toodetele ka The Ordinary’t, ostsin komplekti korralikke Zoeva jumestuspintsleid. Lubasin endale rohkem kui koduehituse aastatel, kui ma endale suurt midagi ei ostnud.\nNegatiivse poole pealt läks planeeritust tunduvalt rohkem raha minu enda ja meie kassi tervise turgutamiseks. Näiteks tervisele kulus mul igas kuus keskmiselt 83 eurot: hullem kui põdur pensionär. Siia hulka läksid mitmed hambaarsti arved, rohud, arstide visiiditasud, reisivaktsineerimine ja korralik kogus südant toetavaid toidulisandeid (mis on päris kallid). Kiisu pidi sügisel käima varba amputatsioonil ja tal avastati kilpnäärme alatalitlus: korralikud lisakulud. Igakuine kulu kiisule oli 85 eurot. Autš. Aga ta on seda väärt. 🙂\nPlaanisin säästud jaotada järgmiselt, tegelikkuses juhtus nii:\nReisimine 20% 20%\nTervis 15% 20%\nMeelerahukonto 5% 4%\nInvesteerimine 60% 51%\nKodu – 5%\nAasta keskel otsustasin ma oma eesmärke veidike muuta. Mõnisada eurot tuli seoses trepikoja remondiga veel kodule kulutada, lisaks võtsin selge sihi 2020. aasta lõpuks silmanägemine korda saada, seega panustasin ka tervise kontole rohkem, kui plaanis oli. Investeerimise osas panustasin iganädalaselt Kasvukontosse ja pensioni III sambasse (mis loomulikult on indeksfondis) täpselt nii palju, kui plaanisin. Reisil sai ka käidud ja järgmise reisi jaoks kogumist alustatud. Olen täitsa rahul.\nJärgmisel aastal plaanin samuti säästa 45% palgatulust (kui kuskilt palgatõusu sülle ei kuku). Kui muidu maksin endale alati viimasena ja jaotasin säästud ära kuu lõpus ettenähtud osakaalude järgi, siis nüüd kannan igale eesmärgile vastava kindla rahasumma eraldi kontodele (III sammas, Kasvukonto, hambaravi, meelerahukonto) ära juba kuu alguses. Erandiks jääb vaid reisifond, kuhu kannan kogu kuu lõpus ülejääva raha. Ehk motiveerib see ka vähem kulutama, et saaks rohkem reisida. 😉\nKui iga aasta lõpus ei ilmuks väikest statistika kokkuvõtet, ei oleks me Margiti blogis. 😅\nLogitud trennitunde (h:min) 290:48 271:55 332:37 334:21 345:07 426:00 537:00\nIlma rullimiseta ehk netoaeg (h:min) 288:15 247:44 303:06 301:30 305:32 337:45 390:00\nKeskmine netoaeg päevas (h:min) 0:47 0:41 0:50 0:50 0:50 0:56 1:04\nSel aastal tegin ma ajaliselt rohkem trenni kui eelmisel aastal. See oli minu jaoks täitsa üllatav, kui numbrid kokku lõin. Kindlasti olid trennid keskmiselt väga palju vähem intensiivsed kui varem, kuid praegust seisu arvestades ei tähendaks see, et ma (loe: mu süda) tingimata väga palju vähem oleks pingutanud, sest pulsitsoonid on eelnevaga võrreldes täiesti teised.\nJooks/kõnd, kõndimine ja matkamine\nPanin seekord jooks/kõnni, kõndimise ja matkamise kõik kokku, sest need treeningud asendavad praegu minu jaoks jooksmist. Kokku veetsin jalgsi treenides 197 tundi ja läbisin selle ajaga 1142 kilomeetrit. Eelneval kolmel aastal on jooksukilometraaž olnud üle 1600 km, aga ajaline maht on jäänud enam-vähem samasse vahemikku. Seega olen ma ikka päris palju aeroobset tegevust saanud, vaatamata oma seisundile. Äkki… isegi liiga palju?\nHaigus viis kohe aasta alguses mind tagasi ratta selga. Koos suviste härra Jooksja pikkade jooksude rattal saatmistega tuli rattakilomeetreid kokku 380.\nJõutrenni maht on varasemalt jäänud 60–75 tunni vahele, sel aastal tuli neid kokku peaaegu 53. Tegelikkuses võis jõutrenni veidike rohkem olla, sest kardioloogilises taastusravis sai ka mõningaid ÜKE harjutusi tehtud, kuid need panin ma muu trenni alla kirja ja ei hakka seda enam ka muutma.\nÜldiselt oli ÜKEt ja jõudu aasta esimeses pooles liiga vähe, sellest andis teada minu selg, mis ühel hetkel hakkas valutama. Üleüldse oli mul olemine nõrk ja lodev. Nüüd olen seljaga mingi stabiilsuse saavutanud, ei pea pidevalt massaažis käima, et valusid leevendada, ja tunnen end igapäevaelus palju tugevamalt.\nJooks/kõnd 17% 72% 69% 68% 51% 46% 37%\nKõndimine ja matkamine 51% 3% 2% 3% 1% 11% 13%\nRatas 9% 1,5% 0% 1% 8% 12% 14%\nJõud 18% 25% 26% 26% 27% 33% 32%\nUjumine 0% 0% 0% 0% 2% 6% 6%\nMuu 4% 1,5% 1,5% 5% 12% 3% 11%\nAinus, mis silma paistab, on ilmselgelt jooksu osakaalu vähenemine. Kui alasid kokku liita, siis ilmneb mõnevõrra kõrgem aeroobse trenni osakaal jõutrenni arvelt. Samuti veetsin rattal rohkem aega kui viimastel aastatel. Kokku läbisin jalgsi, rattal ja rulluiskudel 1583 km.\nFeeling your feelings helps healing.\nEelmine Nädala kokkuvõte 21.–27.12.2020\nJärgmised Nädala kokkuvõte 28.12.2020–3.01.2021\nÜks kommentaar “Meenutusi 2020. aastast”\n31. detsember 2020, 21:33\nNii tore lugeda, et leidsid nii paljud head. Ja see on ikka nii tore, et Härra Jooksja enam välismaal tööl ei käi ja saate mõlemad püsivalt Eestis olla, nautida kvaliteetaega ja oma imeilusat kodu!\nJa väga meeldis see:\nMinu arvamuse järgi ongi oma tunnete tundmine kõige tähtsam, siis saab need lahti lasta ja edasi liikuda.


James Bond jäi Poolas luuramisega hätta | Õhtuleht\nTõnis Erilaid, 27. september 2020 19:07\nKui 36aastane James Bond Ühendkuningriigi saatkonna uksest Varssavis 18. veebruaril 1964 sisse astus, oli Poola julgeolekuteenistus juba algatanud operatsiooni Samek, et tal pidevalt silma peal hoida.\nVõib-olla olid inglased arvanud, et Ian Flemingi fiktsionaalne kangelane, kes raamatukaante vahele ilmus 11 aastat tagasi ja filmilinale jõudis alles paari aasta eest, on Poolas veel tundmatu ega sunni häirekella lööma. Eriti kui ta ei ole vallaline šotlane nagu raamatu-Bond, vaid pärit Devoni maakonnast ja juba kaua aega abielus. Kuid läks teisiti – saatkonna sõjaväeatašee tagasihoidlikku sekretäri-arhivaali ja tema peret (naine ja kuueaastane poeg) jälgiti pidevalt.\nPoola rahvusliku mälu instituudis avastatud ja läinud nädalal avalikustatud dokumendid ütlevad, et nagu raamatu-Bond, oli ka arhivaal-Bond ülimalt huvitunud naistest ja nende võrgutamisest. Samas aga ei otsinud ta vastupidiselt Flemingi tegelasele kuigi agaralt tuttavaid kohaliku elanikkonna seast. Jälgimisettekannetes öeldi, et Bond on kontakte sõlmides ülimalt ettevaatlik. „Ta on madala profiili tegelane, kellel on kõrge profiiliga mehe nimi,“ võeti lõpuks kokku. Avastati ka, et Bondi ülesandeks oli leida ja uurida Poola armee paiknemiskohti. Kahel korral märgati teda sama aasta oktoobris ja novembris koos juba teada olnud diplomaatidest Inglise luureohvitseridega jälgimas sõjaväekasarmuid ja harjutusväljakuid Olzstyni ja Bialystoki ümbruses.\nKüllap panid inglased oma jälgijaid tähele. Bond saatis pärast tagasi Varssavisse saabumist oma pere kohe Inglismaale ja lahkus ka ise kodumaale juba 1965. aasta 21. jaanuaril.


Moskva lennukatastroofis hukkusid lennuki tagaosas pea kõik reisijad, lisatud video põlenud lennukist - eestinen\nMoskva lennukatastroofis hukkusid lennuki tagaosas pea kõik reisijad, lisatud video põlenud lennukist\nJuuresolevalt plaanilt on näha, kuidas Moskva lennukatastroofis hukkusid põlema süttinud lennukis Suhhoi SuperJet 100 tagaosas turistiklassis pea kõik reisijad, samas kui äriklassis pääsesid kõik ja vigastusteta.\nPääsenud on plaanil tähistatud rohelise värviga, vigastatud kollasega ja hukkunud punasega.\nEkspertide väitel inimesed mitte ei põlenud, vaid lämbusid lennukis ära, kuna ei pääsenud välja. Lennukil polnud avariiväljapääse tiibade kohal. Oli ainult kaks väljapääsu ees ja üks taga.\nVideos on näha, kuidas lennuki tagaosa oli täiesti põlenud, samas kui esiosa jäi terveks.\n24. jaanuar 2022, 08:13


Praamile sõitjad peavad teetööde tõttu varuma aega\n18.05.2019. Autor: MM\nPraamile sõitjad peavad nii mandrile minnes kui sealt tulles arvestama Risti-Virtsu-Kuivastu-Kuressaare maanteel lähiajal algavate teetöödega, mistõttu maanteeamet palub liiklejatel varuda piisavalt lisaaega õigeaegseks sadamasse jõudmiseks, et parvlaevale kiirustades mitte seada ohtu ennast ja kaasliiklejaid.\nKas need, tuima järjekindlusega Risti-Kuressaare maanteest rääkivad inimesed, pole tõesti kunagi näinud, et Saaremaa ja mandri vahel meri on?\nSaaremaa ja mandri vahel on Muhu saar ja veidi väina, merd mitte.\nSaarlase jaoks pole mõtet rääkida Risti-Virtsu-Kuivastu maateest, kui isegi riiklikus hädaolukorra programmis ei lähe praamiliiklus elutähtsa teenuse alla!\nsee nn maantee\non üks lõppematu projekt, no ei saa ega saa valmis, igal suvel tõngutakse.


30L ultrahelipuhastid ultrahelipesur uus, pakendis - Tartu - Kodumasinad, Muud kodumasinad osta ja müü – okidoki\n30L ultrahelipuhastid ultrahelipesur uus, pakendis\nSUPER SOODUSHIND KEHTIB VAID kuni 29.06.2022 või kuni seadmeid jätkub!\nMüüa uus ja pakendis 30L ultrahelipuhasti. SOODUSHIND! Pakutav ultrahelipuhasti maksab mujal ca 1400-1500€!\nToode saadetakse kliendile kulleriga, lisandub +14€ saatekulu.\nUltrahelivann on kohapeal laos olemas, seega väga kiire tarne!\nSaatmine AINULT kulleriga, lisandub +15€ ostuhinnale. Tasumine ainult ülekandega!\n135L 4480€ koos KMga\n175L 5000€ koos KMga\n264L 6190€ koos KMga\n360L 7290€ koos KMga\n/suurte ultrahelivannide saatekulu on 60€, see lisandub ostuhinnale/\nKõik seadmed on uued ja pakendis! Garantii 6 kuud juriidilistele isikutele.\nPS. Suured ultrahelivannid on ainult tellimise peale ja müük ainult juriidilistele isikutele ettemaksuarvega.\nKui soovid osta, siis kirjuta (saada e-kiri)!\nLisatud 08.06.2022 09:17\nAurutaja uus vitalift\nPEHME JÄÄTISE MASIN 2+1 maitset UUS!\nMultikeetja Polaris PMC 0509AD, uus, tasuta tarne + kingitus\nDestillaator 30L komplekt (roostevaba) uus, kvaliteetne\n235 € Saab tingida\nUUS! Samsung Jet põrandapesuseade\nJääkuubikute masin / jäämasin kuni 60kg/24h, uus\n619.90 € Saab tingida\n17 € Saab tingida\nLumepuhur, lumefrees, uus


Tottenham pudenes karikavõistlustel konkurentsist, Chelsea mitte - Jalgpall - Postimees Sport: Värsked spordiuudised Eestist ja välismaalt\nTottenham pudenes karikavõistlustel konkurentsist, Chelsea mitte\n27. jaanuar 2019, 21:52\nTottenham Hotspur kaotas jalgpalli Inglismaa karikavõistlustel 1/16-finaalis võõrsil Crystal Palace’ile 0:2 ja pudenes konkurentsist.\nCrystal Palace’i mõlemad väravad sündisid esimesel poolajal. Conor Wickham viis võõrustajad juba üheksandal minutil juhtima ning lõppseisu vormistas 34. minutil penaltist endine Tottenhami mängija Andros Townsend. Külalistel oli avapoolaja viimasel minutil samuti võimalus teha skoori 11 meetri karistuslöögist, aga Kieran Trippier lõi palli väravast mööda.\nLondoni Chelsea jõudis 3:0 võiduga tugevuselt teises liigas mängiva Sheffield Wednesday üle kaheksandikfinaali. Koduväljakueelist nautinud Chelsea asus kohtumist juhtima avapoolaja keskpaigas, kui penalti realiseeris Willian. Teise värava lõi 64. minutil Callum Hudson-Odoi ning kolmanda 84. minutil Willian. Chelsea eest debüteeris Gonzalo Higuain.


Bukahooliku märkmed: detsember 2020\nInna Põltsam-Jürjo "Viin, vein ja vesi"\nInna Põltsam-Jürjo "Viin, vein ja vesi" on pühendatud joogikultuurile Eestis kesk- ja varauusajal ning hoolimata pealkirjast räägitakse siin kõige rohkem õllest. Sest vesi oli tol ajal kahtlane jook, vein kallis ja viin polnud siiski peamine joogipoolis.\nAutor on ka varem samal teemal kirjutanud, aga see raamat on pühendatud just joogile. Sest võrreldes toiduga on sellele Eesti ajalookirjutuses vähem tähelepanu jagunud. Tõsi on see, et joogikultuur kätkeb endas paratamatult vägijookide lugu, kuid joogikultuur on siiski laiem. Kesk- ja varauusaja algul oli Eestis jookide valik vaeste ja jõukate laual üsna ühesugune, isiku sotsiaalset kuuluvust ning tema positsiooni ühiskonnas näitas ja rõhutas eelkõige joogi kvaliteet, ent ka joomakombeid iseloomustas mõlemal poolel sundimatu tahumatus. Tulenevalt siinse piirkonna geograafilisest asendist oli tähtsaim kohapeal valmistatud jook õlu, millele järgnesid muud teraviljast või meest kääritatud rüüped. Alles varauusaja lõpul hakkas õlu kaotama oma positsioone põletatud viinale.\nAlkohoolsed joogid kuulusid kesk- ja varauusajal Eestis kõikides sotsiaalsetes kihtides lahutamatult pidustuste ja seltskondliku ajaveetmise juurde. Sellega kaasnesid muidugi ka pahed nagu liigjoomine, alkoholism ja kuritegevus. Hilisemal ajal jõudsid eliidi lauale uued joogid nagu tee, kohv ja kakao, aga sel ajal kui rikkad seda igapäevast ergutust nautisid, jõid vaesed inimesed üha enam odavat viina.\nSee oli lühike kokkuvõte raamatust, milles kirjutatakse jookidest, mida Eesti aladel on tarbitud ja sellega kaasnevast kombestikust. Vanal ajal joodi kalja, taari, mõdu ja õlut. Vett muidugi ka, aga seda pigem siis, kui muud võtta ei olnud. Ilmekas tunnistus veejoomise seostamisest eeskätt puuduse ja vaesusega pärineb Eestimaa asehalduri Andreas Lennartssoni 1603. aaasta kirjast Rootsi kuningale. Selle järgi oli aadlimees Dietrich Stryck sõja, nälja ja katku tõttu langenud nii suurde viletsusse, et ei saanud endale isegi mitte toopi õlut lubada, vaid pidi jooma vett (lk 33). Viinamarju siinkandis ei kasvanud, nii toodi vein kaugelt, mis tähendas, et see oli kohale jõudes kallis ja ka kvaliteet võis pika reisi vältel kannatada saada. Lahjat õlut aga joodi iga päev ja palju, sest see oli eelkõige janukustutaja ja täiendus söögisedelile, joovastav mõju oli teisejärguline. Siiski oli tol ajal pidu ilma joovastavate jookideta mõeldamatu.\nJookide puhul ei saa kuidagi üle vaadata ka majanduslikust tähtsusest. Jookide valmistamise ja müügiga teenisid paljud inimesed endale elatist, aga näiteks suure viinapõletamisega kaasnes ulatuslik metsaraie, kuid mõisnikud rikastusid. Mõdu valmistamine oli seotud mesindusega, vein hansakaubandusega.\nRaamat tekitas tahtmise lugeda üle apteeker Melchiori lugusid või mõnda muud keskajast šnitti saanud teost, näiteks fantaasiakirjandust, kus tegelased ikka söögilauas pidusööki ja -jooki nautisid või kõrtsis asju ajasid. Siin on palju toredaid pilte ja ka jookide valmistamise õpetusi, kuigi paarsada aastat vana õlleteo õpetus oli küll selline, et mina ei suutnud kuidagi selle tegemist ette kujutada.\nTänan raamatu eesti kirjastust Argo\nKirja pani Tiina kell 12:17 Kommentaare ei ole:\nSildid: Inna Põltsam-Jürjo, Toiduraamat\nSophie Hannah "Kingfisher Hilli mõrvad. Uus Hercule Poirot' lugu"\nSophie Hannah' juba neljas Hercule Poirot' lugu "Kingfisher Hilli mõrvad" viib meid otsemat teed külma ja lumisesse Inglismaale, kus toimuvad kahtlased asjalood ja mõrvad.\nAgatha Christie tuleb ära unustada, siis saab seda teost täielikult nautida. Sest muidugi pole Sophie Hannah Agatha Christie ja kui kogu aeg mõelda, et "nagu väheke imelik on", siis ei saa üldsegi lugeda. Jah, teoses on Hercule Poirot, vanad Inglise maamajad nendes viibivate rikaste ekstsentriliste persoonidega ja üks üsna segane lugu.\nSegaseks läheb kohe päris alguses, kus peatüki pealkiri on "Kesköine kogunemine", kuid kohe väidab inspektor Catchpool (kes on selle loo jutustaja), et tegelikult on hoopis õhtupoolik ning kümme minutit puudub kahest (mis minu arvates on täitsa keskpäev, aga mitte õhtupoolik). Edasi kohtuvad nad kahe naisega, kellest üks käitub väga imelikult ja teine tunnistab Poirot'le, et on sooritanud mõrva. Edasi selgub, et mõrvatud on üks mees, keda kõik armastasid ja kelle tapmise on üles tunnistanud tolle mehe venna kihlatu. Kohe saab selgeks, et selge ei ole mitte midagi, sest asjalood on üpris kummalised ja risti-rästi omavahel kokku sõlmunud.\nKui olen varem virisenud, et Hannah on oma süžeed ja motiivid tarbetult keeruliseks teinud, siis siin ei olnudki motiivid eriti keerulised, kuigi võib ju mõelda, et ka mitte eriti loogilised. Samas on igas krimiromaanis oma loogika, nii et ka see pole kuigi oluline puudujääk.\nKuna kogu aeg on asjalood väga segased, siis on see ühe hooga lugemise raamat, sest tahaks ju teada, mis toimub, kes toimub ja mis edasi saab. Klassikaline krimilugu ilma õõvastavate detailideta, uhke lõpukõnega, isikupäraste persoonidega ja mis kõige tähtsam, koos Hercule Poirot'ga.\nTänan raamatu eest Varraku kirjastust.\nKirja pani Tiina kell 10:12 Kommentaare ei ole:\nSildid: Agatha Christie, Sophie Hannah\nMario Vargas Llosa "Paha tüdruk"\nMario Vargas Llosa "Paha tüdruk" on vanameistri esimene armastusromaan, mille ta kirjutas alles 70 aastaselt. Kuid vähem imalat või romantilist armastuslugu annab välja mõelda ja see oligi autori kavatsus.\nSamas võib romaani võtta ka kui 20. sajandi elulugu. See algab 50ndate Peruus Limas, jätkub Pariisis, Londonis, teeb põike Tokyosse ja lõpeb 1980ndate Madridis. 40 aastat armastust ja 40 aastat ajalugu.\nPeruust pärit noormehe eluunistuseks on elada Pariisis. Ja ongi kõik. Muid ambitsioone tal polegi. Ta asub Pariisis tööle tõlgina ja on eluga rahul. Ta on ju ometi oma unistuste linnas.\nPeruust pärit tütarlapse eluunistuseks on elada turvalist elu. Tema jaoks tähendab see majanduslikku kindlustatust. Selle poole püüdlemisel ta vahendeid ei vali. Kuid siiski ei suuda ta kohanduda ja olla rahul sellega, mida elu talle pakub. Tema traagika seisneb selles, et ikka on vaja midagi uut, midagi, mis elu käima paneks, mis teeks õnnelikuks.\nSellise kahe täiesti erinevate soovidega inimese vahel ei saagi midagi hästi välja tulla. Paha tüdruk ilmub Ricardo ellu ja kaob sealt jälle. Kuni ilmub ootamatult kusagil mujal välja hoopis kellegi teisena. Tšiilitar, geriljavõitleja, Prantsuse diplomaadi abikaasa, kahtlase Jaapani ärimehe armuke. Llosa jälgib seda kummalist armastuslugu 40 aasta vältel, sellega koos ka Euroopas ja kogu maailmas toimuvaid arenguid.\nAutor on öelnud, et armastuslugu on välja mõeldud, aga kõik see, mis romaani tegevuse ajal ajaloos juhtus, on päris. Koos Ricardoga saame viibida 50ndate aastate Limas, 60ndate Pariisis, mis kihas kultuurist, 70ndate psühhedeelses narkootikume täis hipide Londonis ja elada kaasa autori sünnimaa Peruu tõusudele ja langustele. See kõik annab romaanile lisaväärtuse ja täiendab ootamatute pööretega armastuslugu, mis, nagu öeldud, põrmugi romantiline pole.\nKui enamasti kipub romaanides selliste kummaliste kokkusattumuste, kadumiste ja teise näo ja nime all ootamatute väljailmumiste puhul tekkima kiiresti teatud ebareaalsuse ja muinasjutulisuse tunne, siis siin kaob see üsna kähku. Pahas tüdrukus ei ole midagi üleloomulikku, ta on üdini maine, kalkuleeriv ja miskipärast on paipoiss Ricardo temasse ikka ülepea armunud.\nOotamatud pöörded, põnev ümbritsev aeg ja keskkond, huvitavad persoonid, suurepärane tõlge.\nTänan raamatu eest kirjastust Eesti Raamat\nKirja pani Tiina kell 14:45 Kommentaare ei ole:\nSildid: Mario Vargas Llosa\nKätlin Kaldmaa "Minu külas Islandil ja minu külas Kreekas"\nKätlin Kaldmaa "Minu külas Islandil ja minu külas Kreekas" on armas pisike raamatuke. See ei ole luule ja see on luule. Seda täiendavad Hanneleele Kaldmaa graafika ja kõige lõpus on Igor Kotjuhi järelsõna. Seda on mõnus pihus hoida ja libejat kaant silitada. See tundub lausa täiuslik väike asi.\nKätlin Kaldmaa Islandi külas on väike maja ja kohvik ja enamasti on seal öö ja pimedus. Aga pimedus on mõnus ja turvaline. Aeg liigub seal aegamisi.\nKätlin Kaldmaa Kreeka külas on väike maja ja kohvik, kus istuvad vanamehed. Seal on enamasti päike ja suvi ja meri, meri, meri!!! Seal võtab kõik aega.\nÜhes õiges külas on tingimata kohvik ja vanamehed, küla on maailma lõpp-punkt ja kõige algus. Seal peab olema vesi, soovitavalt suur vesi, ookean.\nMa ei oskagi muudmoodi öelda, kui et seda raamatut oli kosutav lugeda. Eriti praeguses novembripimeduses, kus kuum Kreeka päike turgutab ja Islandi tuuline ööpäevane öö tundub turvaline. Selles on headust ja rahu, sellega koos saab aja maha võtta ja Fridale salli kududa või verikokosid ja armastusepallikesi süüa.\nSee raamat sobib imehästi kingituseks, eelkõige muidugi iseendale, aga ka kõigile, kes armastavad Islandit või Kreekat või kohvikuid ja vanamehi või päikest ja päeva või ööd ja pimedust või aprikoose. Kõigile, kellele meeldib luule ja kellele ei meeldi luule.\nTeised kirjutavad: Sirp, Sulepuru\nKirja pani Tiina kell 21:19 Kommentaare ei ole:\nSildid: Kätlin Kaldmaa\nSophie Hannah "Kingfisher Hilli mõrvad. Uus Hercul...\nKätlin Kaldmaa "Minu külas Islandil ja minu külas ...


2009 – Lehekülg 2 – g'blog\nKiisud? Kiisud… Kiisud!\nTäna hommikul kostis R2 eetris “Ettekäänete allee” Penthouse 9 esituses. Pandi teine vastamisi ühe teise värske palaga. Paraku tuli vastu võtta 4-1 kaotus. Aga mitte sellest ei tahtnud ma täna rääkida.\n2008 jaanuaris küsis Pent, kas ta oma uue bändiga meie prooviruumi kasutada saaks. Kuna mu auto parasjagu remondis oli (pilt), pidin nende esimest proovi pealt kuulama. Proov osutus suures osas instrumentaaliks, aga… teel koju olin ma juba värske bändi laulja.\nAega oli vähe, nimi tuli kiiresti välja mõelda. “Meie oleme Üheksas elu ja meile meeldivad kiisud!” Ometi… ei püsinud see nimi kaua. Ülejärgmise koosseisu (vahepeal jõudis trummar 2 korda vahetuda) esimese ja viimase esinemise ajaks olime juba Penthouse. Ilma üheksata.\nJa siis olime Penthouse#9. Mõni aeg hiljem sündis idee logo jaoks — meile meeldivad kiisud, eks? Kassisilmad, with a bit of AC/DC:\nAlgne lootus oli, et keegi ideest kinni hakkaks ja sellest korraliku logo joonistaks, ent soodsate kokkusattumuste puudumisel seda ei juhtunud.\nHowever… Penthouse#9 (# kui “number”, mitte “diees” — kuigi ka see tõlgendus oli lahe) kippus pidevalt moonduma. Raadios-televisioonis-noortebändil hääldati seda “Penthouse Nine” ja ka kirjapildis kippus # pidevalt ununema. Seega arutasime asja pisut ja otsustasime, et # asemele tuleb tühik. Ühtlasi sai ka ajutine logo pisikese uuenduskuuri, kuigi üsna lühikeseks ajaks:\nJa siis, vastastikuse abistamise korras, tegi Mikk lõpuks meie praeguse “ametliku” logo:\nAhjaa, möödunud teisipäeval sai Manias ka järjekordne intervjuu antud.\nTulevikuplaanidest… mõni teine kord. 🙂\nPS — Kollektsionääridele:\nPosted on 30.09.2009 16.01.2010\nJärjekordne unistus täitumas…\nNagu pealkiri ütleb, olen ühele pikaajalisele unistusele praegu lähemal kui kunagi varem! Nimelt — juba homme on mul võimalus TTÜ bigbandi saatel pisut laulda. 🙂\nKa sinul, armas lugeja, on võimalus sellest osa saada — tule homme Fusiooni!\nAeg: 11.09.2009 kell 22:00\nKoht: Fusioon (asukoht)\nTule kindlasti! See tähendaks mulle nii-nii palju! 🙂\nPosted on 06.09.2009\nEile õhtul pühkisin oma vanalt digiseebikarbilt tolmu maha ja käisin linnas eksperimenteerimas. Mõned stiilinäited:\nFrom 2009.09.05 — linnas\nKõik pildid siin. Ühtlasi tekkis mõte järgmine kord kaameraid jahtima minna. 😉\nKilluke isiklikust ajaloost…\n[23:31:34] oli kord üks tüdruk\n[23:31:38] ja mina\n[23:31:45] käisime lõunal\n[23:31:51] piinlik vaikus\n[23:32:05] kuu aega hiljem enam ei olnud piinlikku vaikust\n[23:32:24] järgmised poolteist aastat ei olnud\n[23:33:03] kuni ühel hetlel oleks jälle tahtnud\n[23:33:16] vaikust siis\n[23:33:22] nii see lõppes\n[23:33:37] …ja siis said meist suured-suured sõbrad


Peeter Pruus pälvis ränkraskel maastikumaratoni MM-il 16. ja Greete Steinburg 21. koha - Jalgrattasport\nPeeter Pruus pälvis ränkraskel maastikumaratoni MM-il 16. ja Greete Steinburg 21. koha\n15.september 2018 20:52\nGreete Steinburg ja Peeter Pruus maastikumaratoni MM-i stardi eel\nItaalias Belluno provintsis Auronzo di Cadores toimunud maastikumaratoni maailmameistrivõistlustel lõpetas Peeter Pruus 16. ja Greete Steinburg 21. kohal.\nMeeste 102-kilomeetrisel mägisel maratonil, mille jooksul kogunes sõitjatel 4200 tõusumeetrit, lõpetas Eesti meistrisärgis kihutanud Peeter Pruus maailma 16. mehena. Ränkraskel maratonil lõpetas 146 võidusõitjat.\nMaailmameistriks krooniti brasiillane Henrique Avancini ajaga viis tundi ja kaheksa minutit. Tihedas lõpuheitluses saavutas teise koha austerlane Daniel Geismayr ja kolmandaks jäi Kolumbia rattur Hector Leonardo Paez Leon. Pruus jõudis finišisse võitjast 12 minutit hiljem.\nNaised läbisid 89-kilomeetrise raja jooksul 3400 tõusumeetrit. Naiste võistlust alustas 76 võistlejat, kellest lõppu jõudis 59. Eesti meistrisärki kandnud Greete Steinburg lõpetas 21. kohal (aeg 5:32), kaotades võitjale Annika Langvadile Taanist pea 39 minutiga. Teise koha sai austerlanna Christina Kollmann-Forstner ja kolmanda poolatar Maja Wloszczowska. Naiste sõidus olid vahed palju suuremad, kui meeste sõidus. Hõbemedalist kaotas võitjale juba viis ja kolmas koht 12 minutit.\n“Startisin viimaste hulgas, aga sain hea stardi ja kuue kilomeetri järel, esimese tõusu alguses, olin juba 20. hulgas,” rääkis Steiburg võistlusjärgselt. “Liikusin koos väikese pundiga, kus sõitis ka Soome meister Sini Alusniemi. Esimesel laskumisel tundsin ennast veidi ebakindlalt ja paar konkurenti said minema. Liikusin edasi oma tempoga ja ootasin tagant järgi väiksema pundi, et ei peaks üksinda ennast kulutama. Ligi pool maad sõitsingi koos kahe naisega, aga viimase pika tõusu lõpus läks raskeks ja andsin paar kohta veel ära. Rada oli kindlasti raskeim, mida sõitnud olen. See oli väga pikk päev sadulas. Tehniliselt vigu ma ei teinud ja ei kukkunud. Selle üle on mul eriti hea meel. Lisaks sõitsin täna koos konkurentidega, kellega muidu kunagi koos ei ole jaksanud sõita, seega sain palju enesekindlust ja motivatsiooni juurde.”


Noormehed jääpurjetavad läbi elu - Tänane leht\n13. veebruar 2016, 12:00\nNoormehed näitasid oma laoruumis, kuidas käib jääpurjeka kokkupanek. Marek Lentsius (vasakul) demonstreerib võistlusasendit ning Hardi Laurits ja Jürgen Kukk elavad kaasa. Esiplaanil on Mareki EMilt saadud hõbelaevastiku võidukarikas. FOTO: Kristjan Teedema\nSajakilomeetrise tunnikiirusega kihutamine jääl on Tartu noormeeste Hardi Lauritsa (27), Marek Lentsiuse (26) ja Jürgen Kuke (26) ellu kuulunud juba varajasest lapsepõlvest, enam ei kujutaks nad elu ilma jääpurjetamiseta ettegi.\nNende lähedased saavad aru, et kord aastas saabub periood, mil mehed on nädalavahetuseti kadunud. Talvel sünnipäeva pidavad sõbradki jäävad enamjaolt tähelepanuta, sest iga nädalavahetus, kui vähegi ilma, on noormehed siin- või sealpool Eesti otsas jää peal harjutamas ja jää võlusid nautimas.\nAlgus juba 1. klassis


Eriolukorra mõjud: kindlustusfirma lükkas naljapäeva 1. oktoobrile\nEsileht»UUDIS»PÄEVAKAJALINE»Eriolukorra mõjud: kindlustusfirma otsustas naljapäeva lükata 1. oktoobrile\nautor accelerista 1. apr. 2020 Updated: 2. apr. 2020 2 Mins Read\nKeeruline aeg nõuab julgeid otsuseid. Kindlustusettevõte IIZI andis 1. aprilli keskpäeval teada, et vaatamata pingutustele, ei tule neil rahvusvahelisest naljapäeva tähistamisest midagi välja ning see otsustati edasi lükata 1. oktoobrile.\nKeerulisel ajal on oluline hoida kokku ja teineteise jaoks olemas olla. IIZI kindlustusspetsialistid on kogu meeskonnaga täisvõimsusel tööd tegemas, leides lahendusi kindlustusküsimustele ning jagades kasulikke soovitusi.\nEriolukorra tulemusena langetati üksmeelne otsus, et ametlik naljategemine lükatakse rahvusvaheliselt naljapäevalt, 1. aprillilt pool aastat hilisemaks, 1. oktoobrile: olukorda arvestades on kõige tõenäolisem taas huumorile pühenduda aasta teises pooles.\nUuringud kinnitavad, et septembris ollakse küll võlutud sügise saabumisest, kuid juba oktoobrist hakkavad tunded taas maha käima ja emotsioonid drastiliselt allamäge liikuma ning vajavad tugevat turgutust.\nÜldiselt kasvavad keskmised kriitikanäitajad nii ilma kui ka kindlustuse osas, lisaks on varasemalt märgatud koguni 35% vähem naeratavaid nägusid, samuti annab märku huumori vajalikkusest rusuv pimedus ja jahedam aeg.\nIIZI turundusosakond kinnitas 1. aprillil üksmeelselt, et meeskond hoiab küll positiivset suhtumist, kuid naljad tehakse siiski 1. aprilli asemel ebatraditsiooniliselt 1. oktoobril.\nKõik juba tehtud naljad kantakse üle sügisesse, kaasa arvatud populaarseim naljad „Näe, siga lendab!“ ja “Vaata, sul on mingi plekk seljal!”\nTüüpilised kontorinaljad, mida ei saa seoses kodukontorist töötamisega teha – näiteks kontoritooli sissepakkimine või üllatuslelu töölaual – kirjutatakse töötajate poolt üles ning saadetakse ühisesse andmebaasi, et need 1. oktoobril välja võtta ja ära kasutada nagu kord ja kohus.\nParim, mida saame kõik naljapäeval teha, on järgida #püsikodus üleskutset ning naeratada, sest õues paistab päike ja kevad on siiapoole teel. Äsja saime teada ka, et valitsus pööras tagasi õlitehase rajamise otsuse.\nFoto: Norali Emilio/Unsplash Allikas: kindlustusfirma pressiruum\nEelmine artikkelOtse istungilt: Valitsus otsustas õlitehasele antud raha ära võtta\nJärgmine artikkel Pargi auto nii, et see jäätmevedajale jalgu ei jää, ja telli vajadusel lisatühjendus