BUKA Magazin - Žene u socijalizmu – od ubrzane emancipacije do ubrzane repatrijarhalizacije\nŽene u socijalizmu – od ubrzane emancipacije do ubrzane repatrijarhalizacije\nZabilježene (V dio)\nDonosimo vam dijelove knjige "Zabilježene, Žene i javni život Bosne i Hercegovine u 20. vijeku". Sad vam donosimo dio pod nazivom: "III DIO: 1945–1990. Žene u socijalizmu – od ubrzane emancipacije do ubrzane repatrijarhalizacije". Autori teksta: Bojana Đokanović, Ivana Dračo, Zlatan Delić\nOvo poglavlje se kontekstualno osvrće na društvene, ekonomske, političke i kulturne prilike, te svakodnevni život u Socijalističkoj Republici Bosni i Hercegovini (SRBiH), odnosno Socijalističkoj Federativnoj Republici Jugoslaviji (SFRJ) po završetku Drugog svjetskog rata pa do kraja osamdesetih godina, sa posebnim naglaskom na žensko pitanje i položaj žena. Pažnja će se posvetiti ranim socijalističkim naporima i zakonodavnim mjerama za ravnopravnost spolova i emancipaciju žena, kao i cjelokupnom društvenom napretku za vrijeme socijalističke vlasti. Pitanja pozitivnih i negativnih implikacija ovog napretka po život žena propitivat će se iz feminističke perspektive. Za čim su žene žudjele, čemu su stremile, čemu se nadale i za šta se borile, da li su uspjele dosegnuti ravnopravnost sa muškarcima u periodu bratstva i jedinstva – samo su neka od pitanja kojima će se posvetiti posebna pažnja. Kako je pitanje obrazovanja žena bilo posebno važno u ovom periodu, ovoj temi će se posvetiti posebna pažnja, kao i doprinosu žena nauci. Pregled prilika kad su kultura i umjetnost u pitanju, posebno književnost, slikarstvo, pozorište i film daje se kroz predstavljanje rada određenih žena u ovim oblastima. Napominjemo da su i u ovom poglavlju spomenute samo neke od žena koje su se svojim djelima, radom i ostvarenjima istakle u toku socijalističkog perioda BiH.\nNakon pobjede antifašizma i partizanskog pokreta, poslijeratni period u SRBiH, kao i u čitavoj SFRJ, označio je početak masovnih i značajnih društvenih, političkih i ekonomskih promjena. Promjene su se ticale iskorjenjivanja zaostavština Kraljevine Jugoslavije – kako u političkom i ideološkom tako i u društvenom segmentu – ali i urbanizacije i emancipacije ruralnih jugoslavenskih sredina i stanovništva, te industrijalizacije i uopće izgradnje socijalističkog društva i ratom devastirane zemlje. Socijalistički sistem se, kao jednopartijski sistem, u velikoj mjeri oslanjao na tekovine i mit o partizanskoj borbi protiv fašističke okupacije (1941–1945), ali i na tri potporna stuba – samoupravljanje, pokret nesvrstanih i bratstvo i jedinstvo. Samoupravljanje se odnosilo na slobodan, radnički, samoodrživ i progresivan sistem; pokret nesvrstanih je postavio Jugoslaviju između SSSR-a i Amerike i udružio je sa ostalim zemljama tog pokreta; bratstvo i jedinstvo se odnosilo na politiku promocije harmonije među nacionalnim grupama i republikama Jugoslavije.\nPromjene koje su uslijedile nakon Drugog svjetskog rata uveliko su se ticale i žena i njihovog položaja i prava u državi. Nova prava koja su žene Jugoslavije stekle u socijalističkom vremenu zapravo su same osvojile, prije svega ravnopravnim učestvovanjem u Narodno oslobodilačkoj borbi (NOB). Ta osvojena prava su nakon rata ušla i u zakonodavstvo čime su žene stekle i formalni državni podsticaj i ohrabrenje za emancipaciju i ravnopravnost s muškarcima. Pitanje kojim ćemo se baviti u ovom poglavlju jeste da li su, osim teoretski, žene Jugoslavije pa tako i žene BiH, i u praksi uživale ravnopravnost sa muškarcima ili socijalizam nije uspio da riješi pitanje žena Jugoslavije.\nKao što je prikazano u prethodnom poglavlju, učešće žena u NOB-u bilo je veoma značajno. Hrabrost i odlučnost žena učesnica u NOB-u, kako partizanki tako i onih koje su doprinosile na druge načine, kao što su bolničarke, kurirke, ilegalke itd., u velikoj mjeri su doprinijele borbi protiv fašizma i borbi za svijet koji će biti bolji za njih i njihovu djecu. Ravnopravnost žena je svakako bila i dijelom komunističke ideologije. Kako je i sam Lenjin isticao, ne može biti socijalističkog pokreta ako ogroman dio radnih žena ne uzme u njemu široko učešće. (…) Nama je potrebno da žena – radnica postigne, ne samo pred zakonom već i u životu, jednakost sa muškarcem – radnikom. Zato je potrebno da žene – radnice uzimaju sve više učešća u upravljanju preduzećima i u upravljanju državom. Podrška i pohvala ženama je stigla i sa samog političkog i vojnog vrha, od Josipa Broza Tita, koji je istakao zasluge žena Jugoslavije i napomenuo da mora doći i do promjene položaja žena u zemlji:\n(...) žene Jugoslavije, koje su u ovoj borbi sa takvim samoprijegorom dale takve žrtve, one što tako uporno stoje u prvim redovima Narodnooslobodilačke borbe, imaju pravo da ovdje, danas, jedanput zauvijek, utvrde jednu činjenicu: da ova borba mora donijeti ploda i za žene naroda Jugoslavije, da nikada više niko neće moći istrgnuti te skupo plaćene plodove iz njihovih ruku!\nAntifašistički front žena (AFŽ) bio je isključivo ženska, masovna organizacija koja je skupila i kanalisala žensku energiju za unapređenje položaja žena u društvu. AFŽ je bila svojevrsna škola u kojoj su žene naučile da budu aktivne u javnom i političkom životu zemlje. Rad se odvijao pod rukovodstvom Komunističke partije Jugoslavije i bio je oslonjen na temeljna opredjeljenja da su žene ravnopravne sa muškarcima u svim segmentima života i rada. Nakon rata, u junu 1945. godine održan je Prvi kongres AFŽ-a Jugoslavije u Beogradu, kada su identifikovani osnovni ciljevi rada ove organizacije. Kako je utvrđeno, ciljevi su se prvenstveno odnosili na obnovu i humanitarne aktivnosti, ali su doneseni i zadaci o prosvjećivanju i opismenjavanju ženske populacije. U poslijeratnom periodu, AFŽ je dakako imao i veliku emancipatorsku ulogu. Kako se navodi u knjizi Ivane Pantelić Partizanke kao građanke, AFŽ je imao tri važne emancipatorske uloge: mobilisanje žena radi obnove, opismenjavanje i prosvjećivanje žena, podsticaj za izgradnju obdaništa, zahvaljujući čemu su žene dobile mogućnost da se zaposle i tako steknu suštinski značajnu ekonomsku samostalnost. AFŽ je bila osnovna organizacija oko koje su se združile mnoge žene, i aktivno je radila na uključivanju žena u društveni i politički život te na ohrabrivanju i podsticanju žena da istupe iz dotadašnjih matrica, koje su bile tipične za patrijarhalne tradicionalne sredine.\nVeliki broj većih i bitnijih pozicija u AFŽ-u bio je dodijeljen bivšim partizankama koje su, u periodu poslije rata, služile kao modeli za emancipaciju ostalih žena a pogotovo žena iz ruralnih sredina. Politika AFŽ-a bila je i ohrabrivati, poticati i osposobljavati žene na samostalan rad i neovisnost te potaći žene da se drugačije odnose prema radu. AFŽ je isticao i da udaja nije jedini smisao ženinog života. Iz ovih navoda se jasno vide emancipatorski i feministički postulati po kojima je AFŽ radio.\nAFŽ je imao i svoju štampu koja je bila jako oružje za širenje ideološkog plana socijalističke Jugoslavije.\nU periodu od 1942–1944, u toku rata na prostorima gdje je postojao Narodnooslobodilački pokret, povremeno je štampano trideset listova (…) od kojih su za BiH bili Žena kroz borbu (AFŽ OK KPJ za istočnu Bosnu), Žena na putu slobode (OK KPJ za Hercegovinu), Nova žena (AFŽ BiH), Front slobode (AFŽ za istočnu Bosnu), Hercegovka (AFŽ za Hercegovinu). Posle oslobođenja, u Jugoslaviji je formirana jasna i čvrsta struktura AFŽ-a na lokalnom, regionalnom, pokrajinskom i saveznom nivou tako da su se listovi, čiji je izdavač AFŽ, štampali u republičkim centrima i Vojvodini. Cilj je bio da se ženama prenesu političke poruke vodeći računa o kulturološkim razlikama i specifičnostima koje je svaka republika socijalističke Jugoslavije imala. Za BiH je štampana: Nova žena (AFŽ BiH, Sarajevo, 1941–1977) (...) (Foto7 – naslovnica Nove žene)\nU prvom Ustavu Federativne Narodne Republike Jugoslavije (FNRJ) 1946. godine, žene su i formalno dobile pravo glasa. U 24. članu se navodi da svi građani, bez razlike pola, narodnosti, rase, vjeroispovijesti, stupnja obrazovanosti i mjesta stanovanja, koji su navršili 18 godina starosti, imaju pravo da biraju i da budu birani u sve organe državne vlasti. Ipak, žene Jugoslavije, uključujući, dakle, i žene BiH, imale su pravo glasa i prije Ustava Federativne Narodne Republike Jugoslavije iz 1946. godine. Naime, u dokumentu pod naslovom Zadaci i ustrojstvo narodnooslobodilačkih odbora ženama je potvrđeno aktivno i pasivno biračko pravo koje su one koristile već 1941. godine u izborima za narodne odbore.\nKako navodi Godrana Stojaković, nakon donošenja člana 24. Ustava FNRJ uslijedio je sistem zakona koji je zaista utemeljio sva ta prava na ličnom, porodičnom i političkom planu. To je bio važan argument kojim se agitovalo za veće učešće žena u političkom i privrednom životu zemlje. Žene su u prvim godinama stvaranja socijalističke Jugoslavije krenule ka poziciji interesne grupe gdje su se sa jedne strane suočile sa situacijom u kojoj treba da formulišu svoje interese i da se za njih bore, a sa druge strane su postale interesna sfera, jer je bilo jasno da se obnova i izgradnja zemlje a i stvaranje jednog novog socijalističkog društva ne može desiti bez ozbiljnog aktivnog učešća žena, i tu je AFŽ odigrao nesporno važnu ulogu. Žene su se u socijalizmu izborile i dobile prostor da unutar nove ideologije aktivno učestvuju u stvaranju novog odnosa među spolovima, da uspostavljaju ravnopravnost, a AFŽ je organizovao mehanizme koji su mogli da uključe većinu žena.\nOsim prava glasa, žene su u socijalizmu dobile još nekoliko važnih zakonskih mogućnosti.\nKroz zakon o braku (1946) izjednačen je položaj žena i muškaraca u braku, zakonima iz oblasti porodičnog prava iz 1947, izjednačena su prava bračne i vanbračne djece, zakonom o socijalnom osiguranju uvedeno je i osiguranje za sve rizike, što je obuhvaćalo i plaćeno porodiljsko odsustvo i ostvarivanje prava na penziju pod istim uslovima i za žene i za muškarce, iako su žene ranije odlazile u penziju. Pravo na abortus je omogućeno zakonom iz 1951, a Ustavom iz 1974. ženi se garantuje puno pravo na slobodno rađanje, a od 1977. dozvoljen je abortus bez ikakvih ograničenja do deset nedelja starosti ploda. U tadašnje jugoslovensko zakonodavstvo ugrađene su sve međunarodne konvencije koje se odnose na položaj žene.\nSFRJ je 1979. godine potpisala Deklaraciju o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena (CEDAW), usvojenu na Generalnoj skupštini UN-a, koja je stupila na snagu 1981. godine i koja se automatski prenijela i na Republiku Bosnu i Hercegovinu nakon raspada Jugoslavije.\nUloga nove vlasti nakon Drugog svjetskog rata je bila okrenuta i ka suočavanju sa ranije stečenim društvenim praksama i preobražajem društva. Posebna pažnja se pridavala ukidanju ruralnih životnih praksi i modernizaciji društva, pa se tako trebalo suočiti sa unapređenjem higijenskih praksi stanovništva, iskorjenjivanjem zaraznih bolesti koje su uzele danak, kao i prosvjećivanjem društva. Ovim praksama su najviše bile ugrožene ruralnije republike i one sa nižim standardom života, kao što su Makedonija, Crna Gora i BiH. Urbanizacija društva, odnosno velike selidbe iz ruralnih područja u gradove dovele su do preseljenja i starih navika i tradicionalnih životnih praksi u gradove i urbanije sredine.\nEkipa AFŽ-a, koja je 1952. godine sprovela zdravstveno-prosvjetnu kampanju u Zenici, je organizovala veliku akciju čišćenja grada, kuća i dvorišta, budući da se pokazalo kako je nizak standard života u mnogim radničkim porodicama rezultat neznanja žena i muškaraca. Slične akcije su organizovane i u Jajcu, Bosanskom Novom, Mrkonjić Gradu, Bugojnu i Doboju.\nNadalje, u socijalističkoj Jugoslaviji donesen je i zakon o skidanju zara i feredže i otkrivanju muslimanske žene. Stav Islamske zajednice (IZ) po ovom pitanju je bio afirmativan, a potvrdilo se da s vjerskog stajališta nije bilo nikakve prepreke za skidanje zara i feredže, te da je pokrivanje žena bio više običaj nego vjerski nalog. Prije donošenja samog zakona pitanje otkrivanja muslimanske žene je razmatrano na Drugom kongresu AFŽ-a, koji je održan u Sarajevu 1947. godine, kada je donesena rezolucija o pokretu muslimanki za skidanje zara i feredže. Ovu akciju je pokrenuo AFŽ pod direktivom Komunističke partije, a ona je imala za cilj da se muslimanske žene same organizuju i promovišu skidanje zara i feredže. Pri tom je bilo bitno da se ovaj čin uradi javno tako da ohrabri/podstakne i ostale žene da učine isto. Akcija je donijela rezultate i zaista su neke žene javnim činovima skidanja zara i feredže ohrabrile i ostale da to učine. Međutim, akcija je nailazila i na otpor, a posebno otpor muških članova porodice, kako su neke žene navodile.\nPoslije Drugog svjetskog rata i socijalističke revolucije u Jugoslaviji, aktuelizovano je pitanje muslimanske ženske nošnje. Ta nošnja je okarakterisana kao prepreka emancipaciji muslimanke i zatraženo je njeno ukidanje. Akciju za ukidanje ove nošnje u BiH započeo je Antifašistički front žena (AFŽ) 1947. Na drugom kongresu AFŽ-a, održanom 13. i 14. jula 1947. u Sarajevu, donijeta je rezolucija o pokretu muslimanki za skidanje zara. (Foto8)\nGodine 1950. donesen je i zakon kojim se zabranjuje nošenje, prisiljavanje ili nagovaranje žene da nosi zar ili feredžu ili na drugi način pokriva lice. Marame nisu bile zakonom zabranjene, ali će postepeno nestajati prvo u gradskim, a potom i seoskim sredinama. Kao razlog zabrane zara i feredže navodi se da se otkloni vijekovna oznaka potčinjenosti i kulturne zaostalosti žene muslimanke, da se olakša ženi muslimanki puno korištenje prava izvojevanih u Narodnooslobodilačkoj borbi i socijalističkoj izgradnji zemlje i da joj se obezbijedi puna ravnopravnost i šire učešće u društvenom, kulturnom i privrednom životu zemlje. Dakle, zar i feredža su bili viđeni kao čin potčinjenosti. Za nepoštivanje zakona predviđene su kazne do tri mjeseca zatvora ili novčana kazna do 20.000 dinara. Za prisiljavanje žene da nosi tu odjeću ili za vršenje propagande u tom smislu, predviđena je kazna lišenja slobode sa prinudnim radom do dvije godine ili novčana do 50.000 dinara. Veliku ulogu u provođenju ovog zakona imao je AFŽ, čije članice su propagandnom akcijom ali i obilaskom ruralnih sredina u SR BiH, 30 dana prije samog stupanja zakona na snagu, utjecale na žene da se otkriju.\nRaskid sa SSSR-om i destaljinizacija\nU periodu od 1945. do 1948. godine FNR Jugoslavija je bila na putu razvoja kao i ostale zapadne zemlje, ali je u tom periodu bila i najsnažnija zemlja istočne Evrope. Međutim, 1948. godine dolazi do sukoba sa Informbiroom (IB) zbog namjere jugoslavenskog rukovodstva da okupi balkanske i istočnoevropske države u jednu federaciju i preuzme vodstvo nad dijelom svjetskog komunističkog pokreta, što je dovelo do podozrenja Staljina i njegovog okruženja. Stoga je 1948. godine došlo do raskida između socijalističke Jugoslavije i čitavog istočnog bloka. Komunistička partija Jugoslavije (KPJ) tada je bila uzdrmana i unutrašnjim raskolima a, kako navodi Ivana Pantelić, sukob sa Informbiroom je imao velike posljedice na emancipaciju žena u socijalističkoj Jugoslaviji. Kriza koja je uslijedila dovela je do smanjenja sredstava za ženske organizacije, kao što je AFŽ, i njihove novine i časopise. Već 1951. godine, forma časopisa je promijenjena u formu običnih ženskih magazina. Oni koji su podržali Staljina bili su proglašeni neprijateljima partije i države, te su progonjeni. Sudilo im se na sudovima narodne časti, a gubitak narodne časti podrazumijevao je i gubitak biračkog prava, ostalih građanskih prava i težak fizički rad.\nŽene, a pre svega bivše partizanke, bile su također progonjene tokom ovog velikog, pre svega partijskog raskola, ali i dubokog sukoba u društvu. Sukob sa Informbiroom doveo je do svojevrsne, svakako neuobičajene emancipacije, pošto su prvi put u mirnodopskom periodu žene u masi, posebno one politički aktivne, bile zatvarane i kasnije ostrakovane iz društva.\nKazne za privrženost Rusima bile su višestruke, uključujući izbacivanje iz stanova, gubitka radnog mjesta, batinanja, prisilnog razvoda, preseljenja, promjene zanimanja, do hapšenja i dugotrajnog zatočenja u logorima formiranim u pustim i surovim krajevima, po uzoru na sovjetski sistem Gulaga. Optužbe su često bile bizarne, nedokazane i lažne, a mnogim optuženicima/ama nije ni suđeno. Kako navodi Jelena Vujić, u većini slučajeva sudilo se samo višim partijskim funkcionerima. O progonu i zatvaranju žena, Vujić ističe da žene informbiroovke nikada nisu služile kazne sa muškarcima. Prvo su bile smještene u Ramskom ritu kod Požarevca, a od 1950. godine prelaze u poseban logor na ostrvu Sveti Grgur, a zatim na Goli otok. O uslovima života nakon zatvora, Ivana Pantelić ističe da:\nžene koje su bile zatočene u vreme krize sa zemljama IB, imale su ogromne poteškoće da se ponovo integrišu u društvo nakon napuštanja logora. One su izgubile sva politička i građanska prava. Nije postojao način da ponovo budu primljene ni na stara radna mesta, ni u bilo koju drugu državnu službu. Baš kao i ostalim zatvorenicima, bilo im je teško da ponovo uspostave komunikaciju s okolinom. Svi su bili uplašeni a veliki broj ljudi nije želeo da ima bilo kakve veze sa bivšim zatvorenicima.\nIako se smatra da je oko 16.000 ljudi uhapšeno u Jugoslaviji (5% od ukupnog partijskog članstva) te da je bilo 413 ljudskih žrtava, Goli otok se ipak ne uzima kao logor smrti. Goli otok je bio u funkciji od 1948. do 1956. godine. Tri godine nakon Staljinove smrti 1953. godine odnosi sa SSSR-om su se poboljšali, a Goli otok je zatvoren iako se navodi da su neki zatvorenici/e oslobođeni tek 1959. godine. Raskid sa Staljinom u SFRJ je doveo i do odbacivanja nekih elemenata staljinističkog socijalizma, npr., sovjetski način upravljanja kompanijama, formalna cenzura, i poslije 1964. anatemizacija nacionalizma.\nUrbanizacija i industrijalizacija – žene kao radna snaga\nU teškom poslijeratnom periodu u kom su se društvo i država morali, što prije i što efikasnije, oporaviti od ratne devastacije kao i nedostataka prijeratne države – stare Jugoslavije, ali i u toku industrijalizacije države, javila se potreba za što većom radnom snagom. Po ugledu na sovjetsko iskustvo i praksu, jugoslavenski režim je Prvim petogodišnjim planom definisao razvoj teške industrije kao alfu i omegu svakog privrednog razvitka i napretka (…) za samo pet godina trebalo je povećati nacionalni dohodak za gotovo 2,5 puta. Zbog nerealnih ciljeva i manjka profesionalne i stručne radne snage, na industrijalizaciju se trošilo više sredstava nego što je bilo potrebno. Krupne investicije u jednoj dominantno ruralnoj zemlji stvorile su problem radne snage.\nTokom 1948. i 1949. godine fabrike i rudnici iz svih dijelova zemlje slali su dramatična upozorenja o nedostatku radne snage (…) seljake nije bilo jednostavno nagovoriti da postanu industrijski radnici (…) a vlasti su posebno insistirale na uključivanju žena u industriju, smatrajući seljanke i domaćice najvećim rezervama radne snage.\nNajdramatičniji porast je zabilježen u BiH, gdje je broj zaposlenih žena povećan 2,5 puta.\nU periodu od 1948 do 1950. članice AFŽ-a su svojim radom podržale Petogodišnji plan. Obnova zemlje, industrijalizacija i 'uvođenje žena u privredu' bili su osnovni zadaci. Žene su masovno podržale stav Tita i rukovodstva KPJ protiv IB-a. Nadalje, žene su masovno bile uključene u radne akcije na kojima su se gradile fabrike, pruge, putevi, itd. (...) radile su kao volonterke u obnovi zemlje, edukaciji stanovništva i zbrinjavanju ratne siročadi. Sretne što imaju mogućnost izaći u javnost, prvi put učiniti sebe i svoj rad vidljivim i poštovanim, one nisu postavljale pitanje plaćanja svoga rada pa su, čini se, bile i omiljena radna snaga novoga, 'poslijeratovskog' socijalističkog poretka.\nŽena kao radnica i 'samoupravnica' popularna je fraza kojom se definisala 'politička' uloga žene, prvo na radnom mjestu u sklopu ekonomske i političke demokracije, a potom aktivistice u društveno-političkom radu u zajednici. Kako bi se donekle olakšale životne obaveze žena radnica, gdje se prvenstveno misli na njihove porodične i kućne obaveze kao i odgoj djece koji je bio samo ženska obaveza, socijalistička vlast je donijela i niz uredbi kojima se rješavaju pitanja djece i majčinstva i omogućava ženama da bez obzira na osnivanje porodica ostanu posvećene i aktivnostima u javnoj sferi ali i kako bi im se olakšao rad na fizički zahtjevnim poslovima. Tako Uredbom o pitanju ženskog rada u vrijeme trudnoće ili menstruacije žene su bile oslobođene rada koji zahtijeva dulje stajanje (npr. ne bi trebale biti kondukterke u tramvajima, vozovima, autobusima, ne bi trebale biti traktoristice, a predlagalo se da se ženama koje rode dvoje djece produlji roditeljski dopust). Također je postojala i Uredba o otvaranju jaslica po poduzećima. Iako je cilj ovih uredbi bio olakšati poslovanje ženama, ne možemo ne primijetiti da ih je i dalje držao u okovima bioloških okvira, te da je briga o djeci bila prepuštena isključivo ženama.\nKada se govori o pravima radnica, bitno je napomenuti da (...) su žene bile uspješne i kompetentne na poslu i da nisu osjećale da su (…) bile onemogućene u napredovanju u karijeri. Razlozi za ove stavove mogu se potražiti u teško osvojenom pravu na rad, na njihovim osjećajima prema novom sistemu kao i u (patrijarhalnom) odgoju i utjecaju njihovih porodica. Novi socijalistički poredak nominalno je izjednačio radnike i radnice u plaći, ali je i dalje podržavao podjelu profesija na tzv. muške i ženske (...) Kako P.S. Ramet ističe, prepoznata su dva problema radne prakse socijalističke žene: žene su bile skoncentrisane oko pojedinih profesija (naprimjer, tekstilna industrija) i vrlo ih je malo bilo na rukovodećim mjestima. Istraživanje iz 1980. godine ukazuje da su gotovo 80% zaposlenika/ca u socijalnim službama činile žene, te da je bilo gotovo 75% medicinskih službenica. Žene su bile i većinski radnici u hotelijerstvu, turizmu, kožnoj industriji i osnovnim školama, dok je jako malo bilo novinarki, profesorica i sutkinja. Kao razloge ovih profesionalnih podjela na ženske profesije autorica navodi da su jugoslavenski istraživači/ce istakli rizik da bi zapošljavanje žena na pojedina radna mjesta dovelo do otpuštanja muške radne snage što bi proizvelo konflikte u porodici. Ovaj navod ponovo ukazuje na patrijarhalne porodične stavove po kojima je muškarac prvenstveno zadužen da skrbi za porodicu. Očekivalo se da drugačije uređen raspored porodičnog privređivanja – onaj u kome žena radi a muž se bavi kućnim poslovima – dovede do nezadovoljstva i konflikta u porodici.\nSuzana Đurić i Gordana Dragićević napominju i to da je obrazovanje i zaposlenje mlade ruralne žene bilo opstruirano od strane njihovih očeva i muževa koji su smatrali da je ženina primarna uloga ona domaćice. Ukorijenjeni tradicionalno-patrijarhalni principi i uređenja nastavili su da ograničavaju žensku emancipaciju i u vrijeme socijalizma. Dodatni problem žene radnice je predstavljalo i dvostruko opterećenje – na poslu i u kući. Uprkos naprednim zakonskim rješenjima i uspostavljanju vrtića i obdaništa za djecu, ženska uloga majke i primarne odgajateljice djece kao i one koja se brine za kuću i kućne poslove nikada zapravo nije dovedena u pitanje. Predstava jugoslavenske žene kao oslobođene i pozapadnjačene zapravo oslikava iskustvo žena srednje i više srednje klase iz urbanih sredina.\nKako navodi Irene Stiver, (...) same žene smatraju da se uspješna žena otuđuje i od žena i od muškaraca, te da uspjeh žene na poslu ugrožava njezin privatni život. Po tome je, kako se navodi u Ženskom biografskom leksikonu, moguće zaključiti da je muško poimanje prioriteta postavilo standard koji ovjerava ženinu vrijednost i pravo na konzumiranje jednakopravnosti. Socijalistički period u Jugoslaviji je, stoga, označen i nesuglasjem između ideologije proklamovane jednakosti žena i muškaraca. Kako se napominje u pojedinim dokumentima, ženama socijalističko društvo nije davalo podršku, već ih je smatralo samo zamjenom za najbolju mušku radnu snagu koja se nalazi u političkom i javnom životu, što je vidljivo i iz zastupljenosti u tijelima vlasti nakon prvih poslijeratnih izbora.\nPedesetih godina, nakon uspostave samoupravnog sistema i nakon što je postalo normativno da preduzeća pokažu pozitivan ekonomski rezultat, dotadašnji projekt državnog sistema je postao skup. Država nastavlja da finansira dio društvenog standarda, ali veliki dio spada na porodice. Potreba za velikim brojem radne snage je opala, a naročito je opala potreba za manje kvalifikovanom radnom snagom koju su činile većinom žene. Uredba o visokim dječijim dodacima i ukidanje jednog broja obdaništa i jaslica proizvelo je situaciju da se jedan broj žena vrati u kuće. Gordana Stojaković napominje i da je uvođenjem samoupravljanja i rentabilne ekonomije u uslovima nerazvijene proizvodnje došlo do smanjenja državnih subvencija za dječije ustanove i ustanove društvenog standarda, čime je jedan broj zaposlenih žena izgubio mogućnost da njihova djeca budu jeftino i bezbjedno zbrinuta. Uvođenje dječijeg dodatka 1951. dovelo je do toga da mnoge žene ostave posao.\nNakon pregleda ženskog rada u socijalizmu, treba se osvrnuti i na stečeno pravo za razvod braka, koji je još jedan od faktora koji ukazuje na stepen ravnopravnosti žena i muškaraca. Nakon Drugog svjetskog rata, ravnopravnost muškarca i žene, nesumnjivo velika tekovina Revolucije, postaje jedno od osnovnih načela Ustava, bračnog prava i ostalih zakona. Trebalo je mijenjati stara patrijarhalna shvatanja o podređenom položaju žene nagomilana kroz vijekove i zadržana u svijesti ljudi. Stvaranje novih odnosa među ljudima je dug i težak proces. Bez obzira na zakonske deklaracije, oni ne mogu nastati spontano odjednom, sa promjenom društvene strukture. Stoga su razumljivi podaci koje je pokazalo istraživanje provedeno 1965. godine, a koje se odnosi na mjerenje ravnopravnosti žene i muškarca uvidom u brakorazvodne parnice: iako su žene zakonski imale pravo zatražiti razvod braka, ovu mogućnost su i dalje više koristili muškarci. Kako navodi Nermina Traljić, na području suda u Sarajevu u 1946. godini, u 322 slučaja se kao tužilac pojavljuje muž, dok u 270 slučajeva je žena tužiteljica. Razlozi za veći broj zahtjeva za razvod braka od strane muževa mogu se tražiti u ekonomskim prilikama u kojima su se žene nalazile, nemogućnost za izdržavanje djece bez muževljeve finansijske pomoći, strah od gubitka starateljstva nad djecom, duboko ukorijenjeno patrijarhalno shvatanje da je razvod braka sramota za ženu. Potom, ostali razlozi koji su legitimni za muškarčev zahtjev za razvod uključuju i nemogućnost imanja djece, za šta se krivi isključivo žena, kao i situacija da žena nije došla nevina u brak. Zaključci istraživanja tako potvrđuju da savremena porodica još uvijek nije počivala na potpunoj ravnopravnosti, pa ni u oblasti razvoda braka. Žene su se i dalje nalazile u neprihvatljivom i ponižavajućem položaju gdje su bile malo cijenjene i zapostavljene.\nSlične rezultate, uvidom u brakorazvodne parnice sudova u SR BiH u 1946, 1953. te 1963. godini, navodi i Alija Silajdžić. Rezultati koje ovaj autor iznosi pokazali su da su muževi olako shvatali vjernost u braku, da su žene u mnogo slučajeva bile žrtve nasilja u porodici od strane muža ali i od strane njegove bliže rodbine, da žene nisu imale pravo na izbor partnera nego da su im partnera, odnosno muža, često birali roditelji, ali i to da su žene ekonomski bile ovisne o muževima te su se zbog toga udavale nadajući se da će ih brak izbaviti iz siromaštva. Istraživanje, također, ukazuje da su se žene borile da osnuju i očuvaju brak više od muškaraca te su u najviše slučajeva bile spremne nositi najteži teret koji im nameće život u braku i porodici i podnositi uvrede od strane muža i njegovih srodnika. Međutim, Silajdžić zaključuje i da su se žene u socijalizmu sve više borile za ravnopravnost sa muškarcima i iskorištavale svoje pravo na razvod braka kada im je bračna situacija postajala nepodnošljiva.\nŽene u politici, žene u partiji\nStatistički podaci o učešću socijalističke žene u politici i KPJ također ukazuju na kontradikciju teorije i prakse. Naime, 1948. godine, u toku problema sa Staljinom, KPJ na Petom kongresu potvrđuje svoju politiku ravnopravnosti žena i muškaraca. Posvećivanje pažnje politici ravnopravnosti spolova u toku krize koju je destaljinizacija izazvala makar je deklarativno potvrđivalo posvećenost KPJ da pitanja rodne ravnopravnosti ostaju na vrhu političke agende. Učešće žena u politici kao i članstvo u KPJ bili su praćeni iz godine u godinu, a problem malog broja žena u politici se napominjao. Te iste 1948. godine samo 19,9% članova partije su bile žene, a samo 9,7% žena su bile predstavnice na Petom kongresu. 1952. godine, na Šestom kongres KPJ u Zagrebu, samo šest žena je bilo u Centralnom komitetu, a njihova reprezentacija u lokalnim komitetima je opala od 1948. godine. Na Sedmom kongresu KPJ 1958, dok je ekonomija zemlje cvjetala a sistem se hvalio uspjesima samoupravljanja, problem ženskog učešća u politici i partiji je i tada istaknut. Godine 1960. samo 16% žena je bilo u partiji. Nadalje, na Jedanaestom kongresu 1978, ujedno i posljednjem na kom je učestvovao Tito, učešće žena u partiji se povećalo na 23,3%, ali je taj porast označen kao neznatan. Tito je problem rodne nejednakosti proglasio klasnim pitanjem ali su ostali delegati smatrali da je problem više ležao u primitivizmu i zaostalim religijskim praksama. Kasnije će se pokazati da je vremenom slabio entuzijazam i ideološka mobilizacija za ostvarenje rodne ravnopravnosti, te se ona na kraju svela na ponavljanje ideoloških fraza i floskula koje više nikoga nisu animirale.\nNeda Božinović ističe da je problem malog broja žena u politici postajao više vidljiv tek pred izbore te da je do 1974. vidljiva tendencija opadanja učešća žena u skupštinama. Godine 1974. uveden je delegatski sistem i nova organizacija skupština, a žene postaju birane većinom u vijeća udruženog rada, društveno-politička vijeća, a najmanje u vijeća općina i mjesnih zajednica. Nakon 1990. godine, kada je uveden višepartijski sistem, broj žena izabranih u republičke skupštine bio je manji od broja iz 1958. godine.\nU analizi Rodna perspektiva u novinama Antifašističkog fronta žena (1945–1953), Gordana Stojaković ističe da se od 1950. do 1953. počinje i okončava gašenje AFŽ-a, prouzrokovano nejasnim direktivama datim na Trećem kongresu 1950. godine. Kada su postavljena pitanja ženskog aktivizma i opterećenosti žena, Lidija Sklevicky ocjenjuje da se na Trećem kongresu odredio neprofesionalni karakter organizacije u kojoj je aktivnost uskoro postala dobrovoljna, a ranije zaposlene članice premještene ili otpuštene.\nNa Četvrtom kongresu AFŽ-a, održanom 1953. godine, osim transformacije organizacije, najvažnije teme bile su položaj žena na selu i politička pasivizacija žena. Milovan Đilas na Četvrtom kongresu primjećuje da je stvarna ravnopravnost žena daleko, ali je naglasio da je jačanjem demokratije i ženske ravnopravnosti u Jugoslaviji svaka posebna politička aktivnost žena postala smetnja u ostvarivanju ravnopravnosti i aktivnosti žena. O ukidanju AFŽ-a se oglasila i Vida Tomšić na Četvrtom kongresu pojašnjavajući da je AFŽ monopolizovao društvene i političke aktivnosti žena, te da je kao takav postao neodgovarajući. Ona je kao nasljednike AFŽ-a vidjela već postojeća ženska društva koja će se direktno baviti pitanjima ženskog položaja u društvu.\nŽenskom neodobravanju ukidanja AFŽ-a svjedočila je Neda Božinović koja je bila funkcionerka u KPJ i borkinja, a kasnije i sutkinja Ustavnog suda Republike Srbije. Nakon posjete jednom selu u BiH istakla je (...) da je to bio haos, da su žene bile toliko besne i žalosne kada je AFŽ ukinut, i rekle joj: Ukinuli ste nam afižu, naši muškarci svugde mogu da idu, i u lov i u kafanu, a to je bilo jedino mesto na koje smo mi mogle da idemo i gde oni nisu smeli da nam zabrane. I to ste nam ukinuli!\nKarakteristično za AFŽ je bilo to da muškarci nisu mogli / smjeli ženama zabraniti odlazak na AFŽ sastanke zbog toga što je AFŽ po statutu bio dio Narodnog fronta. Stoga je veliki broj žena prisustvovao ovim sjednicama i sastancima na kojima su se osjećale sigurno, gdje su razmjenjivale ideje i mišljenja, i na koncu, gdje su se obrazovale i emancipovale te imale i političko djelovanje.\nUkidanje AFŽ-a je svakako bio veliki gubitak za žene Jugoslavije dok je važnost ove organizacije i njena uloga vremenom jenjavala i poprimala različite konotacije. Kako navodi Lydia Sklevicky u knjizi Žene Hrvatske u NOB-i, (…) nakon nekih četrdesetak godina od događaja (…) koncept afežejka, neodređen kao sifražetkinje, ima konotacije ekscentričnog relikvija – vrsta aktivistkinje koja je komična i neprilagođena. Tako je, vremenom, patrijarhalno društvo umanjilo postignuća AFŽ-a i sistematski mijenjalo tekovine i uspjeh ove organizacije. Lidija Sklevicky nadalje ističe da je AFŽ vremenom postao samo jedan sektor Partijskog rada, jedan sektor rada na Frontu. O snazi i masovnosti organizacije govori i činjenica da se gasila gotovo tri godine dok nije konačno ugašena 1953. godine.\n(...) odmah posle oslobođenja, u onoj situaciji kada se Jugoslavija našla u teškom i političkom i ekonomskom trenutku i kad je trebalo preživeti i obnoviti zemlju, upravo su žene bile ta snaga obnove i u tih nekoliko ključnih posleratnih godina, kada politička oligarhija još nije bila utvrđena, AFŽ je zaista predstavljao organizaciju koja je vodila računa o uspostavi novog života za žene u socijalističkom društvu koje se gradilo.\nMjesto ukinutog AFŽ-a zauzima Savez ženskih društava, koji je pod pritiscima od 1959. do 1961. prerastao u Konferenciju za društvenu aktivnost žena. U Rezoluciji o stvaranju Saveza ženskih društava naglašeno je da je stvar ženske ravnopravnosti zajedničko društveno pitanje (…) opće borbe svih snaga socijalističkog vaspitanja masa (…) te da žene ne treba da se odvajaju u posebne političke organizacije. Dakle, bilo koja politička udruživanja velikog broja žena bila su praktično nemoguća.\nObrazovanje žena u SRBiH\nNakon završetka Drugog svjetskog rata počinje najdinamičniji period razvoja školstva u SR BiH. Cjelokupno školsko naslijeđe bilo je siromašno te je daleko zaostajalo za jugoslavenskim prosjecima. Od četiri odrasle osobe, tri su bile nepismene. Bilo je neophodno uspostaviti nove škole, obnoviti postojeće te istovremeno školovati učiteljski kadar, s obzirom da je brojno stanje učitelja/ica u SR BiH predstavljalo gorući prosvjetni problem. Stoga se prve dvije godine poslije rata najveća pažnja u školstvu posvetila opismenjavanju, otvaranju osnovnih i obnavljanju srednjih škola.\nPopis iz 1953. godine ukazuje na visok procent opće nepismenosti. Kada je u pitanju stanovništvo staro 10 i više godina klasifikovano prema osnovnoj školskoj spremi, 46,2% žena je bez osnovne školske spreme, 45,2% žena ima završenu četverogodišnju osnovnu školu, dok samo 2,8% žena ima završenu osmogodišnju školu. Nepismenost je rezultat nedovoljno razvijene mreže osnovnih škola, ali i uvjerenja da ženama nije potrebno obrazovanje, odnosno da je preče izvesti na put muškarca nego ženu. Prema statističkim podacima, u SR BiH je 1973. godine bilo 672.000 nepismenih. Svaki šesti stanovnik je bio nepismen, a samo u Sarajevu ih je bilo oko 18.000. Žensko nepismeno stanovništvo je predstavljalo veliki problem. Svaka treća žena je bila nepismena. Kada je riječ o osobama ženskog spola u dobi od 10 do 34 godine, 19,93% je bilo nepismenih.\nOdmah nakon završetka rata likvidacija nepismenosti proglašena je osnovnim prosvjetnim zadatkom. Prva kampanja opismenjavanja započela je 1945. godine i trebala je obuhvatiti oko 900.000 stanovnika. Među osnivačima analfabetskih kurseva bio je i Antifašistički front žena (AFŽ). Samo tokom 1946/47. godine naučilo je čitati i pisati preko 400.000 žena. Broj nepismenih koji je 1931. godine iznosio 44,6%, smanjen je 1953. godine na 25,4%, te 1971. godine na 15,1%. Od ukupnog broja opismenjenih u prvih pet godina nakon rata oko 75% su bile žene. Masovne akcije opismenjavanja trajale su do 1952. godine.\nProblem predstavlja i nedovoljno razvijena mreža osnovnih škola, što se ogleda u velikoj udaljenosti od jedne škole do druge te nedovoljnom kapacitetu niza osnovnih škola da prime svu djecu sa većeg područja. Ženska djeca ne pohađaju više razrede ili napuštaju školovanje poslije petog ili šestog razreda. Pohađanje škole podrazumijeva pješačenje ili putovanje vozom po nekoliko kilometara, što također utječe na smanjenje broja ženske djece u osmogodišnjim školama. Ove razlike su najvidljivije u višim razredima osnovne škole. Problem sa obuhvaćenošću ženske djece najprisutniji je u ruralnim krajevima sa nerazvijenom privredom i bez uslova za značajniji privredni razvoj.\nŽenska djeca često su završavala samo jedan ili dva razreda, a zatim se usmjeravala na kućanske poslove, čuvanje stoke i sl. Zakon o osnovnoj školi, donesen 1959. godine, nalagao je obavezno pohađanje osnovne škole svakom građaninu i građanki od 7 do 15 godina. Kršenje Zakona se u 90% slučajeva odnosilo na sprečavanje školovanja ženske djece. U svim općinskim područjima, prema podacima Zavoda za unapređenje školstva BiH, bilo je manje ženske djece. I dalje su postojale takozvane nepotpune osnovne škole sa četiri ili šest razreda u kojima je bilo 46,54% ženske i 53,46% muške djece. Samo na području Visokog u 1967. godini bilo je 2.500 djevojčica koje nisu pohađale osnovnu školu, a svake godine bi nakon završenog četvrtog razreda školu napuštalo 500 učenica. Rodna disproporcionalnost naročito je izražena u višim razredima osnovne škole, što ukazuje na tendenciju roditelja da žensku djecu ispisuju iz škole nakon što nauče osnove čitanja i pisanja.\nU 1959. godini više razrede pohađa 37% ženske i 63% muške djece. U jednoj općini, školu pohađa 44 učenika i samo jedna učenica. Mnogi roditelji nisu dopuštali djeci da nastave školovanje nakon završenog četvrtog razreda, a neki su i namjerno ometali upis u prvi razred osnovne škole, te su bili upućivani sucu za prekršaje i plaćali kazne u iznosu od 500 novih dinara. U tome su se naročito isticali dobrostojeći roditelji i to, uglavnom, ženske djece. Dio roditelja je odbijao da upiše djecu u osnovnu školu zbog potrebe za radnom snagom u individualnim seoskim domaćinstvima. To je bilo naročito karakteristično za nerazvijene dijelove BiH u kojima nije bila prihvaćena ni četvorogodišnja nastava. Roditelji su smatrali da za bavljenje poljoprivredom nije potrebno osmogodišnje školovanje.\nZbog konzervativnog shvatanja da ženskoj djeci nije potrebno obrazovanje, dio roditelja je posezao za radikalnim mjerama kako bi osujetio upis ženske djece u osnovnu školu. Doktori su izdavali uvjerenja da dijete treba biti oslobođeno škole jer je nesposobno da pohađa redovnu nastavu. Roditelji su također donosili uvjerenja o bolestima i psihičkim poremećajima samo da bi izbjegli školu. S obzirom da je postojala zakonska odredba o udaljenosti kuće od škole, neki roditelji su čak konopcem mjerili tu udaljenost. Ukoliko bi roditelji ipak bili prisiljeni da pošalju dijete u školu, odbijali bi da sarađuju sa školom, kupuju školski pribor, prijetili bi djeci da ne smiju dobiti ocjenu veću od jedinice i sl. Zanimljiv je primjer ispisivanja nekoliko stotina učenika/ca iz osnovne škole na području općine Doboj 1967. godine. Iako je riječ o djeci koja su bila obavezna pohađati nastavu jer nisu bila udaljena više od šest kilometara od škole, roditelji su ih ispisali navodeći razloge poput lošeg materijalnog statusa, slabe prilike za upis u škole drugog stepena te nezainteresovanosti djece da idu u školu. Važno je napomenuti da je 95% djece bilo ženskog spola.\nJedan od načina suzbijanja predrasuda i diskriminacije ženske djece jeste putem obrazovanja budućeg naučnog kadra o humanim odnosima među spolovima. Problem jednakog gledanja na potrebu školovanja muške i ženske djece kod nas je star koliko i naše školstvo. Problem uključenja sve djece u škole trebao je biti problem i prosvjetnih radnika, a ne samo narodne vlasti. Stoga se smatra da je potrebno ukazati budućim nastavnicima/ama i odgajateljima/cama da cilj i zadaci socijalističkog odgoja ne prave nikakve razlike između pripadnika muškog i ženskog spola.\nKada je riječ o srednjim školama, veliki problem predstavlja nedovoljno razvijena mreža škola za profesionalno obrazovanje. Roditelji se teže odlučuju da žensku djecu pošalju van mjesta stanovanja zbog nedovoljnog broja internata i visoke cijene internatskog smještaja. Broj mladih uzrasta od 15 do 18 godina koji pohađaju škole drugog stupnja iznosi 37.790, od čega je 19.552 djevojaka, što je najmanji broj u odnosu na ostale republike. Djevojke sa završenom osmogodišnjom ili nedovršenom srednjom školom uključuju se na daktilografske kurseve koje organizuju biroi za posredovanje rada. Djevojke sve češće upisuju gimnazije i ekonomske škole koje se osnivaju i u manjim mjestima. Znatno se povećao broj djevojaka i u trgovačkim školama, na šta utječe sve češća promocija zapošljavanja žena u trgovini i ugostiteljstvu. Također, djevojke se opredjeljuju za medicinsku, učiteljsku, kao i administrativne škole, dok u manjem broju pohađaju tehničke škole. Tako npr. u tehničkim školama od 14.429 učenika/ca samo je 4.219 djevojaka. U poljoprivrednim školama od 7.921 učenika/ca 1.297 su djevojke. Razlozi su duboko ukorijenjeni rodni stereotipi, odnosno konzervatizam udružen sa nepojmljivom zabrinutošću da li ti poslovi odgovaraju sklonostima žena, da li su naše sredine dovoljno izrasle da prime žene na radna mjesta u poljoprivredi, da li će djevojke uspijevati na školama u kojima ima dosta matematike i fizike, jer su one sklonije narativnim predmetima i sl.\nOdmah nakon rata zatvaraju se ženske stručne i ženske zanatske škole te se osnivaju prosvjetno-domaćički kursevi, a zatim i niže domaćičke škole. Prosvjetno-domaćički kursevi predstavljaju najmasovniji oblik prosvjećivanja žena u ruralnim područjima. Pedesetih godina se otvaraju niže domaćičke škole za koje je vladao velik interes. Iako nisu pružale značajniju školsku kvalifikaciju, ipak su omogućavale zapošljavanje u kuhinjama, zadrugama, bolnicama, dječijim domovima i sl. U školskoj godini 1952/53. nastava se odvija u 24 niže domaćičke škole sa 2.484 učenice. Zbog nedostatka kvalifikovanog nastavničkog kadra otvaraju se učiteljske domaćičke škole u Mostaru i Doboju. Zadatak učiteljskih domaćičkih škola bilo je obrazovanje stručnog kadra za nastavu domaćinstva u osnovnim školama, kao i za nastavu u nižim domaćičkim školama. Pohađale su ih isključivo žene. Plan i program je obuhvatao sljedeće predmete: krojenje, šivanje, ručni rad, kuhanje, nauku o ishrani, mljekarstvo, povrtlarstvo, stočarstvo i poznavanje robe. Učiteljske domaćičke škole su ukinute 1957. godine zbog, između ostalog, nedovoljnog razumijevanja za prosvjećivanje žena.\nBroj žena koje upisuju visoke škole i fakultete raste srazmjerno porastu broja fakulteta i visokih škola. Od 16.978 studenata/ca 1939. godine 1.956 je bilo žena, dok je 1961. od 82.882 studenata/ca 24.891 žena. Žene upisuju pretežno nastavničke fakultete i farmaciju, dok je manji broj na pravu, ekonomiji, arhitekturi, hemijsko-tehnološkom fakultetu, medicinskom i stomatološkom. Najmanje žena u studijskoj 1957/58. godini upisuje fakultete poput poljoprivrednog, šumarskog, građevinskog, mašinskog, elektrotehničkog, itd. O dominirajućem utjecaju rodnih stereotipa i predrasuda svjedoči i podatak o 95 studenata Visoke privredne škole u Sarajevu među kojima nema nijedne žene. Evidentno je da nema većeg interesovanja za pozive koji su ranije bili nedostupni ženama, poput sudijskog ili advokatskog. Od ukupnog broja sudija/sutkinja u zemlji 1957. godine samo 8% su žene, dok advokatice čine samo 2,3% od ukupnog broja. S druge strane, u prosvjeti je 49% žena, a u farmaciji 53,8% od ukupnog broja. Poziv učiteljice, apotekarke ili doktorice smatra se humanim, brižnim i samim tim veoma pogodnim za ženu.\nObrazovni sistem reprodukuje patrijarhalne modele rodnih uloga i ne nudi mogućnost potkopavanja naslijeđenih shvatanja o ženama. Problematičan je i praznik Osmi mart koji se tradicionalno obilježava u školama i ima karakter dana majki i njene funkcije u porodici. Također, školske čitanke i dječija štampa veoma često sadrže tekstove koji potkrepljuju stereotipnu predodžbu o majci kao požrtvovanoj kućanici. Dušanka Kovačević ističe da je nužno jasnije i tendencioznije pokrenuti ovo pitanje te mlade potaknuti na razmišljanje kako bi se nove generacije djevojaka usmjerile na osvajanje što širih oblasti djelatnosti i zanimanja. Izražena je i diskriminacija kada je riječ o stipendiranju djevojaka. Mnoga preduzeća, kao i javne službe iskazuju otpor prema stipendiranju djevojaka smatrajući to nesigurnom investicijom. Njihov je stav da žene češće ne ispunjavaju obaveze, da ih udaja i materinstvo ometa da se jave na posao.\nPoslije Drugog svjetskog rada dolazi do feminizacije učiteljskog poziva. Disproporcionalan broj učitelja i učiteljica naročito je vidljiv u osnovnim školama. Istovremeno, učiteljski poziv prati loš materijalni status. Vlada svojevrsni kult učiteljice, o čemu svjedoči i oda poštovanja koju piše Gavrilo Subotić, nekadašnji učitelj:\nKo god je imao dijete u školi, mogao se uvjeriti kakvu čudesnu moć nad njima ima učiteljica. Ono što roditeljski dom nije u stanju da postigne i najupornijim nastojanjem, to učiteljica postigne u toku nekoliko dana po dolasku djeteta u školu. Zar smo malo puta ostajali prosto zbunjeni uvjeravajući se koliko naše dijete voli i poštuje svoju učiteljicu. Ona je za njega i najbolja i najpametnija, pa čak (za djevojčice) i najljepša. Svi pokušaji da se dijete u nečem ispravi, da mu se nešto pokaže propadaju pred jednom njenom tvrdnjom: 'Tako nije rekla učiteljica'. Niko ne zna kao ona, nikome se ne želi tako ugoditi kao njoj!\nJedan od razloga popularizacije učiteljskog poziva među ženama zasigurno je i tradicionalno shvatanje da su odgoj i obrazovanje ženski posao.\nTržište, Ustav i studentski protesti\nPo završetku rata pa do ranih pedesetih godina zbog velikih ulaganja u industrijalizaciju životni standard u Jugoslaviji je bio izrazito nizak. Kako ističe Dobrivojević, iako su novinske stupce punili tekstovi o jugoslovenskom privrednom čudu, vrtoglavom porastu proizvodnje i životnog standarda 'radnog naroda' (…) stvarnost je bila drugačija, država nije bila u stanju da potrošačima na obezbeđenom snabdevanju osigura minimalne propisane količine prehrambenih proizvoda.\nUrbanizacija se ubrzano širila pa je dodatni problem predstavljalo i stambeno pitanje, ali i infrastruktura gradova koja nije mogla pratiti takav ubrzani rast. Kao što je ranije navedeno, destaljinizacija se odrazila i na privredu. Već u toku pedesetih godina nastupila je ekonomska reforma koja je bila bliža tržišnoj ekonomiji – smanjena je državna kontrola i planiranje a uveden koncept samoupravljanja. Međutim, Ante Batović napominje da je nagli ekonomski rast u Jugoslaviji u pedesetim godinama prvenstveno baziran na velikoj pomoći Zapada koja je 1960-ih došla na naplatu, a jugoslavenska ekonomija i industrija još uvijek nije bila dovoljno razvijena kako bi omogućila otplatu ovih dugova. Jugoslavija je od ruralne i zaostale zemlje do početka šezdesetih godina dostigla stepen srednje razvijene i relativno industrijalizirane zemlje. U razdoblju od 1954. do 1961. godišnji rast gospodarstva tekao je po prosječnoj stopi od 12%, dok je stopa osobne potrošnje iznosila 10% godišnje. Do 1971. godine oko 5,5 miliona ljudi je otišlo sa sela raditi u gradove, a istovremeno je i poljoprivredna proizvodnja povećana za 60% u odnosu na prijeratno razdoblje.\nVesna Kesić ističe da je sistem samoupravljanja bio izrazito rodno neosjetljiv, a žene su masovno bile isključene sa viših pozicija na kojima su se donosile odluke. Godine 1965. donose se reforme kako bi se oporavila ekonomska situacija i kako bi se država oslobodila planirane ekonomije po uzoru na sovjetske zemlje. U to doba, zbog jugoslavenskog učešća u pokretu nesvrstanih, radnici su išli u inostranstvo na rad, a studenti ostalih nesvrstanih zemalja dolazili na studije u Jugoslaviju. Ekonomskim reformama se zemlja za jedan korak približila tržišnoj ekonomiji liberalizacijom cijena i davanjem veće autonomije preduzećima te otvaranjem vanjskotrgovinskih propisa. Međutim, nakon ovoga je uslijedila ekonomska nejednakost među republikama, regijama unutar svake republike i socijalnim društvima u svakoj regiji. Nastupila je velika nezaposlenost.\nGodine 1968. dogodili su se studentski protesti po uzoru na proteste u ostalim zemljama Evrope – Njemačke, Francuske, Poljske – kada su studenti i profesori blokirali fakultete i izašli na ulice protestvujući protiv korumpirane vlasti i općeg lošeg ekonomskog stanja. Protesti su počeli u Beogradu ali su se ubrzo proširili i na Zagreb, Ljubljanu i Sarajevo, a bili su prvi masovni pokret koji je uzdrmao socijalističku vlast. Studenti su isticali da su njihovi problemi isti kao i problemi radnika. Bili su prvi koji su zahtijevali javni dijalog povodom kontradikcija socijalističkog režima. Vladajuća elita je bila uzdrmana ovim masovnim ispoljavanjem nezadovoljstva što je dovelo do novih autoritativnih mjera i progona onih koji su mislili drugačije. Sve ovo je rezultovalo rušenjem vrijednosti i već osvojenih sloboda koji su Titov sistem okarakterisali kao otvoreniji od sovjetskog.\nKao odgovor na studentske proteste, zahtjeve kosovskih Albanaca 1968. godine da se Kosovu dodijeli status republike, te zahtjeve članova Komunističke partije Hrvatske i Srbije 1971. i 9172. godine za promjene strukture i načina donošenja odluka (oba pokreta suzbijena od strane Tita), u Jugoslaviji je donesen Ustav 1974. godine, koji je bio na snazi sve do raspada Jugoslavije. Novi Ustav je donesen s ciljem unošenja reformi koje su, kako se pokazalo, bile potrebne jugoslovenskom društvu te kako bi se završila decentralizacija započeta Ustavom iz 1963. Tako je novi Ustav imao za cilj i da oslabi unutrašnje političke i društvene tenzije uz održavanje monopola Saveza komunista. Na federativnom nivou, država je bila decentralizovana – izuzev vanjskih poslova, vanjske trgovine i odbrane – a odluke su prenešene na republike. Ovim su republike dobile moć veta na odluke donesene na federativnom nivou. Tito je i dalje, kroz Savez komunista Jugoslavije, imao kontrolu nad svim što se dešavalo u republikama. Međutim, kako navodi Tepavac, ovim Ustavom su potrebe Federacije zanemarene. Svaka od republika se potom počela zaduživati u inostranstvu, što je dovelo do poboljšanja životnog standarda, ali i do ekonomske krize koja se desila već 1981. godine, a koja je nastala i zbog naftne krize iz 1979. godine. Reforme koje je Ante Marković donio 1990. godine su dovele do poboljšanja i znatnog smanjenja inflacije, ali se pokazalo da su reforme došle prekasno.\nSedamdesete i feminizam drugog vala\nSedamdesete godine su u SFRJ bile značajne za žensko pitanje i feminističko organizovanje. Od ukidanja AFŽ-a pa do sedamdesetih godina, ženskom pitanju se nije pridavala neka velika važnost niti pažnja. Međutim, sredinom sedamdesetih godina, drugi val feminizma polako dolazi i u Jugoslaviju, podstaknut studentskim demonstracijama 1968. Generacija mladih i obrazovanih žena iz urbanih centara (…) činila je jezgro novog feminističkog pokreta ranih sedamdesetih (…) ove žene su imale pristup obrazovanju i zaposlenju, ali su iskusile i razliku između proklamovane ravnopravnosti žena i muškaraca i svakodnevnog života. Godina 1978. je od posebnog značaja za žene i žensko pitanje u SFRJ jer je te godine održan međunarodni skup Drug-ca – Žensko pitanje. Novi pristup? u Studentskom kulturnom centru (SKC) u Beogradu, koji je predstavljao prvi buran izlazak feministkinja na javnu scenu u socijalističkoj zemlji i prvu međunarodnu konferenciju o položaju žena u Jugoslaviji. Fokus na žensko pitanje i problem rodne podjele poslova podvučeni su domišljatim i zvučnim sloganom konferencije koji je glasio Proleteri svih zemalja – ko vam pere čarape?\nOrganizatorice konferencije su bile Nada Ler Sofronić (iz Sarajeva), Žarana Papić (rođena u Sarajevu) i Dunja Blažević (koja trenutno živi i radi u Sarajevu). Skupu su prisustvovale obrazovane i afirmisane žene i feministkinje iz Zagreba, Sarajeva, Ljubljane i Beograda kao i one iz Italije, Francuske i Engleske. Konferencija je ukazala na svo licemjerje režima koji je tvrdio da je u socijalizmu žensko pitanje riješeno, da su žene jednake s muškarcima i da je svako pitanje specifičnih ženskih interesa proglašavano ili buržoaskim feminizmom ili novoljevičarenjem ili jednim i drugim istovremeno.\nSamoupravljačice su bile, isto kao i danas, premlaćivane između četiri zida, kao i danas, radile su na manje vrednovanim radnim mjestima, kao i danas su istiskivane sa stvarnih mjesta odlučivanja, kao i danas su bile ikebane u važnim upravljačkim tijelima i organima, kao i danas manje ili više otvoreno im je sugerisano da im je glavna zadaća kuhinja i rađanje...\nJugoslavija je u 1970-im godinama bila jedina socijalistička jednopartijska država koja je imala otvorene granice i relativno slobodan pristup stranim časopisima i programima međunarodne akademske razmjene. Stoga nije bilo iznenađujuće da se baš u ovoj socijalističkoj državi organizuje ovakva konferencija. Značaj ove konferencije je taj što se pozabavilo ženskim pitanjima i problemima kojima se niko u državi nije bavio. Tako se novi feminizam kasnih sedamdesetih razvijao u opoziciji sa državnim (zvaničnim) feminizmom koji je negirao bilo kakvu potrebu za autonominm ženskim organizacijama, smatrajući da će rešenje klasnog pitanja biti istovremeno i rešenje 'ženskog pitanja'. Poseban značaj na konferenciji su dale feministkinje razvijenog Zapada, koje su pričale gotovo istu priču, ali o tome kako je Zapad koji se toliko hvali svojom demokratijom u stvari demokratija bez žena...\nNa konferenciji se raspravljalo o patrijarhatu, feminizmu i marksizmu, feminizmu i psihoanalizi, identitetu, seksualnosti, jeziku, nevidljivosti žena u kulturi i nauci, ali i o svakodnevnom životu žena, diskriminaciji žena u javnoj i privatnoj sferi, dvostrukoj opterećenosti žena, o nasilju nad ženama, o opstajanju tradicionalnih patrijarhalnih uloga uprkos normativnim rešenjima koja garantuju ravnopravnost. Prvi put je javno dat kritički osvrt na rešavanje ženskog pitanja u Jugoslaviji. Ta kritika je bila feministička, ali ne i antisocijalistička.\nInteresantno je napomenuti i da je na konferenciji prisustvovao značajan broj muškaraca što je bio i jedan od razloga sporenja jugoslavenskih i zapadnih feministkinja. Osim toga, jugoslovenske feministkinje su smatrale da feministkinje sa Zapada nisu dovoljno upućene u situaciju u Jugoslaviji, dok za zapadne feministkinje Jugoslavenke nisu bile dovoljno radikalne. Još bitnije je spomenuti i da za mnoga pitanja koja su u Evropi bila od značaja (abortus ili razvod), u Jugoslaviji se zbog naprednog zakonodavstva tim pitanjima nije pridavao neki veliki značaj. Ove činjenice ukazuju na naprednost koju je jugoslavenska žena u nekim segmentima uživala za vrijeme socijalizma, pa čak i u odnosu na Zapad koji je uvijek smatran kao napredniji.\nKako Stojičić primjećuje, konferencija je iz sadašnje perspektive bila od historijske važnosti, vraćajući feminizam u javni prostor i predstavljajući prvi kritički osvrt na rješavanje ženskog pitanja u tadašnjoj Jugoslaviji, ali i zbog utjecaja koji je imala na učesnike i učesnice i dalji razvoj feminizma. Konferencija je bila medijski jako dobro ispraćena i poslužila je za udruživanje žena i kreiranje feminističkih pokreta u većim urbanim centrima Jugoslavije – u Zagrebu, Ljubljani i Beogradu i zajedničke saradnje među feministkinjama iz ovih centara. Došlo je i do uvođenja SOS telefona, za žene i djecu žrtve nasilja, u Zagrebu 1988, Ljubljani 1989. i Beogradu 1990. Godine 1987. održan je i Prvi jugoslavenski feministički skup u Ljubljani, nakon toga tri u Zagrebu i Beogradu, a posljednji je održan 1991. u Ljubljani. Ženski pokret je u ratnom periodu bio usko vezan sa antiratnim pokretima, a kritika socijalističkog sistema je nastavljena kritikom nacionalističkih država. Ipak, na ovom mjestu treba spomenuti da nisu sve feministkinje bile i antinacionalistkinje.\nKako neki teoretičari navode, ekonomska kriza i decenijama dugi neuspjeli socijalistički procesi modernizacije bili su osnovni uzročnici rasta etnonacionalizma i nacionalizma, te u konačnici i dezintegracije Jugoslavije i pada socijalizma. Ovi procesi su imali retrogradne konsekvence na žene Jugoslavije vraćajući ih u okvire njihove biološke uloge – majke, ali i u privatni prostor – kuću.\nUsponom entonacionalizma, žene gube politički značaj i sa jačanjem etnonacionalisitčke retorike postaju puko sredstvo u kandžama entopolitike, budući da su muškarci – ratnici uzdignuti na pijedestal borca za opstanak nacije. Pri tom, ekonomska kriza i politička previranja dovode do masovne nezaposlenosti koja se drugačije odražavala na muškarce i žene. (...) na mušku nezaposlenost se gledalo kao na izvor nestabilnosti koji se morao izmijeniti, dok je nezaposlenost žena postajala sve prihvatljivija te bivala opravdana od strane nacionalističkih vođa koji će uskoro doći na vlast.\nRepatrijarhalizacija koja je počela u kasnim osamdesetim godinama nastavila se i nakon raspada SFRJ i kroz oružane sukobe koji su se desili u devedesetim. Emancipacija i zalaganje za ravnopravnost muškaraca i žena je zamijenjena političkim i društvenim zalaganjima za vraćanje žena u privatni prostor i reafirmaciju njene uloge majke za reprodukciju članova etnije. Kako navode Čaušević, Hrelja i Gashi, uz porast nacionalizma žene se identificiraju biološki odgovornim za nastavak određene nacije/etničke grupe što je rezultiralo inicijativama za smanjenje prava na planiranje porodice i pobačaj. Uz to, kako Ana Dević primjećuje:\nU toku socijalizma, privatnu sferu su i muški i ženski disidenti smatrali zonom sigurnom za protivrežimska okupljanja. Slavljenje žena kao čuvarki tog sigurnog opozicionog prostora je, u jednom trenutku, koincidiralo sa nacionalističkim režimom predstavljanja žene kao prirodne spone između porodice i (etničke) nacije (koja se vidi kao velika/proširena porodica).\nMeđutim, jugoslavenske žene su bile pokorene i poražene s dva aspekta (...) s jedne strane pokorene od strane svoje nacije a sva moć im biva oduzeta od muškaraca koji vladaju; a s druge strane, žene su smatrane ultimativnom neprijateljicom od strane druge etničke grupe zbog njihovih sposobnosti 'razmnožavanja', što je dovodi u rizik direktnog nasilja (...) (...) nacionalističke ideologije u Jugoslaviji su oblikovale naciju da sliči patrijarhalnoj porodici gdje su muškarci morali braniti naciju, a žene stavljene sa strane da izvršavaju svoje reproduktivne obaveze. Tako je, kako Vojvodić primjećuje, pozicija 'emancipovane' jugoslavenske žene u devedesetima vraćena na nivoe koji su bili niži nego za vrijeme komunizma. Ženska uloga je retrogradno vraćena na onu koja dominira u patrijarhalnim društvima, a ravnopravnost koju su socijalističke žene osvojile i stekle biva brzo zaboravljena i poništena. Slika žene radnice je brzo zamijenjena slikama majke ili kurve, i u većini slučajeva slabe, pasivne žrtve.\nŽene i naučni rad u SRBiH\nUniverzitet u Sarajevu je razvio vrlo široku naučnu djelatnost koja je ranije počivala, gotovo isključivo, na radu Zemaljskog muzeja i Balkanološkog instituta. Uz pojedine fakultete su osnivani naučni instituti koji su funkcionisali kao organizacione jedinice za naučni rad u pojedinim oblastima. Kasnije se naučna djelatnost proširila i na druge veće centre (Mostar, Tuzla, Banja Luka i Zenica). Naučno društvo BiH (NDBiH) osnovano je 1951. godine, s ciljem unapređenja naučnog kadra i širenja naučne djelatnosti. Na temeljima NDBiH 1966. godine osnovana je Akademija nauka i umjetnosti BiH (ANUBiH) čiji zadatak je bio da vodi brigu o ukupnom razvoju nauke i umjetnosti, da organizuje naučna istraživanja i umjetničke manifestacije, da objavljuje radove svojih članova i saradnika Akademije. Zanimljiv je podatak da među predsjednicima ANUBiH nije bilo žena. Također, ni na jednom univerzitetu u BiH žene nisu birane na funkciju rektorice. Iako njihov rad nije dovoljno vidljiv, brojne međunarodno priznate naučnice i univerzitetske profesorice dale su veoma značajan doprinos u oblasti nauke i obrazovanja.\nVera Šnajder (1904–1974) bila je vrsna matematičarka i naučnica. Za vrijeme stručnog usavršavanja na Institutu Henri Poincaré u Parizu, Vera Šnajder objavljuje svoj prvi naučni rad u Comptes rendus de l'Académie des sciences. To je ujedno prvi naučni rad iz oblasti matematike koji je objavio neko iz BiH. Učestvovala je u osnivanju Filozofskog fakulteta u Sarajevu, naročito u organiziranju Katedre za matematiku, kasnije Odsjeka za matematiku, na čijem čelu je bila dugi niz godina. Vera Šnajder ušla je u historiju kao prva žena na poziciji dekanese u SFRJ. Školskih 1951/52. i 1958/59. godina postavljena je za dekanesu, a 1952/53, 1957/58. i 1959/60. za prodekanesu Filozofskog fakulteta. Bila je i predsjednica Društva matematičara, fizičara i astronoma BiH, kao i organizatorica Četvrtog kongresa matematičara, fizičara i astronoma Jugoslavije, održanog 1965. godine u Sarajevu. Objavila je i knjigu za predmet racionalna mehanika, koji je godinama predavala.\nMirjana Vuković (1948) doktorica je matematičkih nauka, autorica preko stotinu stručnih i naučnih radova (uključujući knjige, zbirke zadataka, skripte i monografiju). Bila je predsjednica Sekcije za matematiku Društva matematičara, fizičara i astronoma BiH, kao i prodekanesa za naučno-istraživački rad i obrazovanje Prirodno-matematičkog fakulteta u Sarajevu, te prorektorica za nauku, istraživački rad i obrazovanje Univerziteta u Sarajevu. Dobitnica je brojnih nagrada i priznanja, između ostalog i najveće republičke nagrade, za naučni rad u oblasti matematike, Veselin Masleša (1987).\nSmilja Mučibabić (1912–2006) bila je antifašistkinja, aktivistkinja, naučnica, autorica nagrađivanih udžbenika za visoke i srednje škole. Stekla je titulu doktorice bioloških nauka na Univerzitetu u Cambridgeu. Bila je jedna od osnivačica Prirodno-matematičkog fakulteta u Sarajevu, kao i prva dekanesa (1960). Izabrana je za prorektoricu Sarajevskog univerziteta u periodu od 1963. do 1965. godine. Objavljivala je u najpoznatijim međunarodnim ekološkim i biološkim časopisima. Profesorica Mučibabić nesumnjivo zauzima mjesto među pionirima eksperimentalne i teorijske ekologije.\nJelena Đorđević (1929–1988) bila je redovna profesorica radiologije na Medicinskom fakultetu u Sarajevu, osnivačica Odjeljenja za radioterapiju Kliničkog centra Koševo i voditeljica brojnih naučnoistraživačkih projekata na Institutu za radi


Iranska delegacija fizički napadnuta u New Yorku od strane pristaša organizacije MKO i sirijskih pobunjenika | advance.hr vijesti\n27. Rujan 2012. | 13:25\nIranska delegacija fizički napadnuta u New Yorku od strane pristaša organizacije MKO i sirijskih pobunjenika\nFoto: Ramsay de Give (The Wall Street Journal)


Proglašena epidemija u pet gradova na sjeveru Crne Gore | Korona virus News | Al Jazeera\nRaširena lokalna transmisija virusa u određenim sredinama (EPA)\nMinistarstvo zdravlja Crne Gore proglasilo je epidemiju zarazne bolesti na teritoriji opština Bijelo Polje, Berane, Petnjica, Rožaje i Gusinje.\nOsim toga, Nacionalno koordinaciono tijelo za zarazne bolesti pooštrilo je privremene epidemiološke mjere na cijeloj državnoj teritoriji, posebno u gradovima na sjeveru Crne Gore, javila je Anadolija.\n“Konstantan rast broja novootkrivenih slučajeva infekcije korona virusom na teritoriji cijele države, sa posebno ugroženom sjevernim i centralnom regionom, i činjenica da sve veći broj oboljelih ne uspijeva pouzdano da identifikuje izvor infekcije, ukazuje na raširenu lokalnu transmisiju virusa u određenim sredinama. Zbog toga Ministarstvo zdravlja proglašava epidemiju na teritoriji opština Bijelo Polje, Berane, Petnjica, Rožaje i Gusinje”, navode u Nacionalnom koordinacionom tijelu.\nTo vladino tijelo je na cijeloj teritoriji države zabranilo koncerte, žive nastupe muzičara i slične manifestacije, dok je rad ugostiteljskih objekata u većini gradova ograničen do 22 sata. Izuzetak su ugostiteljski objekti na primorju koji će raditi do ponoći.\n“Preporučujemo da, pored obaveznog nošenja zaštitnih maski u zatvorenom prostoru, svaki građanin masku nosi i na otvorenom prostoru u onim situacijama i mjestima kada nije moguće održavanje fizičke distance. Zbog zatvaranja predškolskih ustanova jednom od roditelja ili staratelja mora biti obezbijeđeno pravo na plaćeno odsustvo sa rada”, istakli su u Nacionalnom koordinacionom tijelu.\nNa prijedlog Instituta za javno zdravlje odlučeno je da britanskim državljanima bude omogućen ulazak u Crnu Goru bez ikakvih dodatnih uslova.\nOdlučeno je da se omogući ulazak u Crnu Goru državljanima Turske, Ujedinjenih Arapskih Emirata, Ukrajine i Bjelorusije koji ne pokazuju simptome i znakove infekcije korona virusom i zadovoljavaju druge uslove koje će propisati Ministarstvo održivog razvoja i turizma.\nCrnogorski hotelijeri kažu da će ovo biti jedna od najizazovnijih sezona do sada, nude gostima brojne pogodnosti.


Far Cry 5 će biti besplatan za igranje ovog vikenda!\nby Nenad Divljakovic in 04/08/2021 04/08/2021\nPC Playstation VIJESTI Xbox\nOve nedelje i sledećeg vikenda ćete imati priliku da besplatno igrate Far Cry 5 na svim platformama.\nBesplatni period kreće sutra, 5. avgusta i trajaće sve do 9. avgusta. Najbolje od svega je što ćete imati pristup celoj igri i sav napravljen progres će biti sačuvan i posle probnog perioda. Far Cry 6 bi trebao da izađe ove godine, a jasno je da Ubisoft želi što više igrača, tako da je ovo razumljiv potez.\nIgra je prvobitno objavljena 2018. godine i smeštena je u okrug Hope, Montana. Igrači će se morati boriti za oslobađanje zajednice od fanatičnog kulta sudnjeg dana poznatog kao Eden’s Gate i njegovog vođe Josepha Seeda.\nAko vam se igra svidi i posle besplatnog perioda odlučite da je kupite, igra će biti na oko 80% na svim platformama.\nAugust 5th – 8th is your chance to play Far Cry 5 for free! Jump into Hope County solo or with co-op and take down a doomsday cult to bring back peace to the region. Want to play longer? Pick up the game for up to 85% off!\n— Far Cry 6 (@FarCrygame) August 3, 2021\nTags: Besplatni Vikend, Far Cry 5, Ubisoft\nCyberpunk 2077 nudi preko 175 sati sadržaja\nDobili smo dosta novih informacija o novom Elden Ringu!


Grad Varaždin - Početna Novosti Priopćenja sa sjednica Gradskog vijeća Na Gradskom vijeću o baliranom otpadu i razvrstavanju komunalnog otpada\n19. veljača 2019. | Autor: Maja Hrešć\nNakon usvajanja skraćenog zapisnika i održanog aktualnog sata na kojem su pitanja postavili Neven Bosilj, Miroslav Marković, Bruno Ister i Davor Patafta, vijećnicima je dana na znanje Informacija vezana uz odvoz i zbrinjavanje baliranog otpada. Točnije, Informacija o nastupu uvjeta za raskid Ugovora broj 352/08 o interventnom odvozu i zbrinjavanju komunalnog otpada radi sanacije postojeće lokacije Brezje, od 24.12.2008. (kako je izmijenjen i DODATKOM od 12.05.2009. i Promemorijom dogovora sa sastanaka održanih dana 22.01.2010., 27.01.2010., 02.02.2010., 05.02.2010., 12.02.2010., 19.02.2010., 22.02.2010., 23.02.2010., 12.03.2010. i 17.03.2010. godine, od 17.03.2010). Nastupom ovih uvjeta raskidaju se postojeći ugovori za interventno zbrinjavanje baliranog otpada iz 2008. godine.\nVijećnici su nakon primljene Informacije odlučivali po daljnjim točkama s predloženog dnevnog reda. Druga točka vezana je također uz balirani otpad u Brezju. Jednoglasno je usvojen Prijedlog odluke o stavljanju izvan snage Odluke o odabiru najpovoljnijeg ponuditelja za obavljanje komunalne djelatnosti odlaganja baliranog miješanog komunalnog otpada s područja Grada Varaždina.\nNakon provedenog savjetovanja s javnošću, vijećnici su usvojili i Prijedlog odluke o izmjenama i dopunama Odluke o načinu pružanja javnih usluga prikupljanja miješanog komunalnog otpada i biorazgradivog komunalnog otpada na području Grada Varaždina, a koja je na prethodnoj sjednici skinuta s dnevnog reda.


SUD UKINUO OPTUŽNICU RADOVANU S. ZA UBISTVO ŽENINOG LJUBAVNIKA: "Imao je BOLESNI KEZ, sećam se PUCNJA"\nMilovan, Foto: Nemanja Nikolić/Facebook\nObjavljeno: 06.12.2021. 10:38h\nBRAĆA POBILA CELU PORODICU: Našli su oh nasmejane, MAJKU uboli više od 40 puta!\nRASPISANA POTERNICA: Za ubistvo u Kruševcu sumnjiči se bivši robijaš, BILI KOMŠIJE!


– Polazeći od okolnosti života samog, ova prepiska pokazuje iznutra i iz najveće moguće blizine jedan život posvećen književnosti i neodvojiv od nje, život koji istovremeno počiva na etičkim zahtevima i na poetičkim principima datim u jedinstvu svakodnevnog života i stvorene umetnosti. Kiš svoja pisma najčešće nije čuvao, ali je čuvao pisma koja je dobijao. U nastanku knjige Iz prepiske ta sačuvana pisma drugih bila su često trag kojim treba ići ne bi li se došlo do originala Kišovih pisama u arhivima piščevih sagovornika ili njihovih naslednika. Neke od tih potraga su priča za sebe i mogu se pratiti u akribičnim napomenama i komentarima Mirjane Miočinović, a sačuvana pisma osvetljavaju kako vreme u kome su pisana, tako i one koje su ih pisali u konkretnim književnim, društvenim i istorijskim okolnostima: od samog Kiša do njegovih književnih savremenika i saputnika, izdavača i prevodilaca, urednika i kritičara, čitalaca i prijatelja. Iz Kišovih pisama i pisama njegovih prijatelja, saradnika i savremenika sklapa se najbolja i najpotpunija piščeva biografija. Nastajala sporadično, konkretnim povodima, ta nehotična biografija odaje utisak spontanosti i odsustva naknadne pameti, životnosti i autentičnosti. U tome je naročita draž i značaj ove prepiske. Ispisana iz prve ruke, i u dahu i u trenutku, ova biografija iz pisama nosi obeležje povoda i vremena u kome je nastala, bez naknadnih racionalizacija – kaže Gojko Božović u predgovoru knjizi Iz prepiske.Knjiga Iz prepiske ne bi bila nastati u ovom obliku bez ogromnog priređivačkog truda Mirjane Miočinović. Ona je u ovoj knjizi mnogo više od priređivača. Rekonstrukcija Kišove prepiske, od koje se najveći deo nije nalazio u piščevoj arhivi, predstavlja pravi istraživački poduhvat. Kompozicija ove knjige, oblikovana najpre na tematskoj osnovi, a u okviru svake teme potom, hronološki, omogućava da se u nizu različitim tema i prepiski uspostavi preko potrebno razumevanje okolnosti piščevog života i rada.\nUmetnostArhipelag, Danilo Kiš, Iz prepiske, Kiš, književnost, prepiska Danila Kiša, vesti, vesti iz književnosti, vesti književnost\n05 decembra, 2021 Administrator 0\nBeogradski razgovor o romanu ’’Savršen antitalenat za sreću’’(Akademska knjiga, Novi Sad 2021) Nebojše Milenkovića, istoričara umetnosti i...


Tagovi: akcija, Guacamelee!, Metroidovania\nPrvi Guacamelee! možda i ne moramo posebno da predstavljamo jer verujemo da je mnogima od vas ostao u srcu kao jedan od najboljih metroidovania naslova. Ukoliko ga čak i niste igrali, garantujemo da ova igra može da vas osvoji svojim šarmom u kratkom


Korona virus - ne zatvaraju se škole još | Info | Društvo\n18. januar, 03:25\nBrnabić: NE ZATVARAMO ŠKOLE! Kon: Deca ne prenose koronu, kažu Kinezi VIDEO 192 Podeli Podeli na facebook Podeli na twitter Podeli na viber Pošalji na mail\n13.03.2020. / 12:39\nIzvor mondo.rs 13.03.2020. / 12:39\nVlada Srbije je istrajna u odluci da se škole ne zatvaraju zbog korona virusa.\nPojedine evroposke zemlje su se odlučile na ovaj drastičan korak, pa i naš komšiluk - Severnoj Makedoniji, a danas i u Hrvatskoj. međutim, zdravstveni stručnjaci smatraju da u Srbiji još uvek nema potebe za tim.\nPremijerka Srbije Ana Brnabić je na današnjoj konferenciji saopštila da će se zabraniti publika na fudbalskim utakmicama, ali da se vrtići, škole i fakulteti neće zatvoriti.\n"Stav struke je da nema opravdanja da u ovom trenutku zatvaramo škole, vrtiće i fakultete! Ne mogu da donesem odluke suprotno struci! Moguće je da će se ovo promeniti! Pratimo situaciju iz minuta u minut. Bićemo spremni za nastavu od kuće", rekla je premijerka.\n"Molim roditelje da čuju stav struke, razumemo paniku i zabrinutost! Najpametnije je da čujemo šta struka govori. Najkasnije, sastanak na ovu temu imaćemo u ponedeljak", precizirala je ona.\nEpidemilog Predrag Kon ponovio je danas trenutno imamo "relativnu epidemiološku situaciju", i da nema načina da mlade ljude držite mesec i po dana zatvorene! On je tako objasnio stav struke da nije potrebno još uvek zatvarati škole.\n"Prevremenih zatvaranjem škola ne dobijamo ništa. Bez trunka razmišljanja predložićemo takvu odluku ako budemo sigurni da je svrsishodna. Deca ne prenose koronu, po iskustvima koja su nam prenele kolege iz Kine", kaže on.\nKon je rekao jda se svi kontakti ispituju, što znači da se ispituje svaki zaraženi i s kim je bio u kontaktu.\nOn je rekao da se za 24 zaraženih korona virusom registrovanih do sinoć u 18 sati zna trag virusa, odnosno način na koji su se zarazili, a da će za još sedam osoba, kod kojih je virus registrovan do jutros u 8.00 sati, to biti poznato u toku dana.\nOn je dodao da se mogu očekivati slučajevi koji nisu povezani, čime se potpuno menja način i plan rada, odnosno uključuje se ispitivanje svake teške respiratorne infekcije ili simptoma, i svi se testiraju bez obzira na to da li su negde putovali ili nisu.\nSvako ko u Srbiji bude morao da ide na respirator, biće testiran kako bi se znalo da li je virus prisutan.\n"Ulazimo u drugu nedelju, rekli smo u startu da ovo traje šest do osam nedelja. Pratićemo iz nedelje u nedelju. S prvom nedeljom smo prošli bez žrtava. Svaka situacija bez žrtava je dobar rezultat. Voleo bih da nemamo nijednu, što nije nemoguće. Ako budemo solidarni, sarađivali i pravovremeno lečili, ima šanse da prođemo bez žrtava. Nije verovatno, ali nije nemoguće", rekao je Kon.\nKada je reč o situaciji u čačanskoj Gimnaziji u kojoj je jutarnja smena raspuštena, Kon je naveo da će u tu školu iz "psiholoških razloga" otići ekipa Zavoda za biocide, a kako kaže, u toj školi virusa nema.\n"Odmah da vam kazem, tu virusa nema. To je značajno psihološki", napomenuo je Kon i dodao:\n"Ako neko misli da mi nosimo tu odgovornost tek onako, vrlo se vara. Kad tvrdimo da je bezbedno da se ide u škole, onda stojimo iza toga", rekao je Kon i zamolio da se struka pusti da radi svoj posao jer će, istakao je, na taj način biti najbolje svima\nInfektolog Mijomir Pelemiš istakao je značaj medija i pojasnio da struka nikada nije rekla da deca ne mogu da se zaraze, ali da se virus različito ponaša u organizmu i ukazao da mnogo veće zemlje od Srbije, poput Velike Britanija i Nemačke, nisu zatvorile škole.\nNačelnik pulmologije i alergologije u "Tiršovoj" Branimir Nestorović ocenio je da mnogi čekaju da struka pogreši i da je mnogima "uvek lakše" biti pesimista nego optimista.\n"Nama je strašno teško, to što se ja često smejem, to ne znači da je lako. Mi odgovaramo za ljudske živote. Hajde da budemo malo racionalni. Da postoji bilo kakav rizik ja bih prvi rekao da se ne ide u školu", rekao je Nestorović.\nU Republici Srbiji do jutros u 8 časova, 13. marta 2020. godine, registrovano je 7 novoobolelih što je ukupno 31 potvrđen slučaj COVID-19.\nAdvokati zbog KORONE traže suđenja samo za HITNE predmete!\nTri škole u Srbiji bez nastave - zbog korona virusa (VIDEO)\nkoronavirus Škola vlada srbije Ana Brnabić epidemija\n13.03.2020. / 23:12\nSta se palite ko "sibice". Ja Sam samo postavila pitanje, a kad neko ima drugacije misljenje od Vas odma je sendvicar, bot. Zelim svima dobro zdravlje, I zdravlje vasoj deci, politika me iskreno ne zanima.\n13.03.2020. / 18:50\nSreca nasa sto ovo stvarno nije strasno.Da je nesto ozbiljno,po ovima davno bi nas neka bolest istrebila.\nPa valjda vam jejasno da ova vlada i ova ekipa veze nema sa srpskim narodom i srbijom. Oni se iovako trude danas zatru na svaki mogući način. Moja deca ne idu u školu do daljnjeg pa nisam poludeo da slušam !? Neće deca da propsdnu za par nedelja neidenja u školu i to još posebno kad suim produžili raspust zbog običnog gripa a zbog globalne pandemije izmislili da decu nenapada virus. Čista glupost.


eKapija | Geberit sanitarni i cevni sistemi, deo uspešne graditeljske priče Delta City Beograd\nIzvor: eKapija | Petak, 03.10.2008.| 09:09\nGeberit sanitarni i cevni sistemi, deo uspešne graditeljske priče Delta City Beograd\nDelta City, na 85 000 m2 objedinjuje šoping centar, multipleks bioskop, kuglanu, brojne restorane, prostore za decu.... Modernog eksterijera i funkcionalnog unutrašnjeg rešenja, Delta City je nedvosmisleno postavio nove standarde u izgradnji ovakve vrste objekata.\neKapija je predstavila više isporučioca opreme i izvođača radova na ovom uspešno realizovanom projektu, a ovog puta govorimo o sanitarnim i cevnim sistemima koje je isporučila poznata svetska firma Geberit.\nGeberit je, naime, snabdeo Delta City sa 68 Duofix ugradnih vodokotlića i isto toliko Mambo tipki za aktiviranje ispiranja. Pored toga, u javnim toaletima se nalazi 79 Duofix nosača umivaonika. Montirano je i 22 Duofix nosača pisoara sa Mambo IC elektronikom za ispiranje pisoara.\nKanalizacioni sistem, kako fekalni tako i kišni, izrađen je od Geberit HD-PE cevi i fitinga. Na krovu se nalazi ukupno 54 Pluvia slivnika kapaciteta do 12 l/s, kao i 34 Pluvia slivnika kapaciteta do 25 l/s. Ukupna dužina cevovoda je 5.691m a broj fitinga je više od 17.000 kom.\nDuofix ugradni vodokotlići\nMambo tipke za aktiviranje ispiranja


DS: REM politički pristrasan i zavisan od režima | Autonomija\nDS: REM politički pristrasan i zavisan od režima\n"Pokrenuti proceduru za razrešenje predsednika i članove Saveta REM-a"\nDemokratska stranka (DS) ocenila je danas da je Regulatorno telo za elektronske medije (REM) politički pristrasno i zavisno od režima i najavila da će zato pokrenuti postupak za razrešenje predsednika i članova Saveta REM-a.\nTa stranka je saopštila da navodi da REM ima nameru da utiče na pozicioniranje televizije N1 u programskoj shemi, predstavljaju poslednje u nizu kršenje principa njegovog delovanja kao nezavisnog regulatornog tela.\nDS je u saopštenju dodao da je to i „očigledan dokaz da režim želi da stavi sve nezavisne institucije u zemlji pod kontrolu“.\nPodseća se da je osnovni zadatak REM-a da obezbedi pluralizam sadržaja i slobodnog izražavanja mišljenja na medijskoj sceni i ocenjuje da zato “zapanjuje stav REM-a da neće pratiti izbore“.\nDS je naveo da REM „pokušava da uskrati medijski prostor, na kome mogu da se čuju različita mišljenja i na kome su po istraživanjima ujednačeno predstavljeni svi predsednički kandidati“.\nNajavljeno je da će poslanici DS-a u Skupštini Srbije pokrenuti proceduru za razrešenje predsednika i članove Saveta REM-a, jer je „odlučio da se ne bavi svojim poslom monitoringa predizborne kampanje“.\nDS je dodao da je REM to odlučio, iako je softver za monitoring kupljen još prošle godine.\nTa stranka smatra i da REM „još jednom, svojim radom pokazuje političku pristrasnost i zavisnost od režima“.


Sećanje na zastavnika Medića, prvu žrtvu Nato agresije – SveVesti.net\nCveće i neizbrisivo sećanje na čoveka koji je imao zadatak da obaveštava o naletima Nato avijacije. Niko nije očekivao da će baš zastavnik Radovan Medić biti prva žrtva agresije na našu zemlju. Svedok događaja bio je Aleksandar Babić, potpukovnik u penziji.\n“Tada je Medić baš bio dežurni pored vozila koje je koje je nažalost pogodila nato avijacija i na licu mesta je poginuo. Ja sam imao tu nezahvalnu ulogu sutradan da odem da saopštim porodici, njegovoj supruzi, Smilji koja je takođe radila na aerodromu, sa dvoje male dece tada. To mi je bila jedna najtežih stvari koja mi je 1999. pripala na samom početku”, izjavio je Babić.\n“Tako i ove godine bez obzira na proglašeno vanredno stanje i organizaciju u jedinici u skladu sa tim. Delegacija Prvog centra na obuku položila je venac na spomen sećanje unutar kasarne i na taj način još jednom se podsetila i evocirala upsomene na period od pre dvadeset jedne godine”, saopštio je Babić.\nPrevious Prihvatni centar u Subotici ispunjava sve uslove za boravak lica\nNext U AP Vojvodini 36 obolelih, zubar radio iako je imao simptome koronavirusa


PDFreaders - predložak pisma - FSFE\nJedno je rješenje ovoga problema uklanjanje reklame s Vaše web-stranice. Na https://fsfe.org/activities/pdfreaders/petition.html možete pronaći popis organizacija, tvrtki i pojedinaca koji podržavaju ovaj zahtjev svojim potpisom Peticije za uklanjanje reklama vlasničkoga softvera na web-stranicama javnih institucija. Pridržavajući se otvorenog standarda PDF-a, osiguravate mogućnost otvaranja svojih dokumenata svim programima koji implementiraju PDF standard, bez obzira od kojega proizvođača dolaze. Ako posjetiteljima želite pružiti smjernice, preporučamo da navedete nekoliko preglednika PDF-a koristeći pristup poput ovoga: "Za otvaranje ove PDF datoteke, potreban vam je preglednik PDF-a. Možete preuzeti jedan od sljedećih programa (popis nije potpun)". Obje su varijante pravednije od one u kojoj preporučate samo jedan preglednik iza kojeg stoji jedna tvrtka.


Reebok FLASHFILM TRAIN 2.0 ženske patike za trening su za sve one kojima je odlazak u teretanu dio dnevne rutine. Ove patike su dizajnirane za brze treninge i iz tog razloga su lagane, prozračne i udobne. Detaljnije\nReebok FLASHFILM TRAIN 2.0 ženske patike za trening su za sve one kojima je odlazak u teretanu dio dnevne rutine.\nOve patike su dizajnirane za brze treninge i iz tog razloga su lagane, prozračne i udobne.\nGornji dio je napravljen od mrežastog materijala koji dozvoljava slobodan protok vazduha.\nFLASHFILM srednji đon je izuzetno lagan, a istovremeno nudi nevjerovatan povratak energije dok trenirate.\nGumeni đon osigurava da vaše stopalo ne prokliza tokom treninga.\nZa kontrolu nad svojim treningom obujte Reebok FLASHFILM TRAIN 2.0 ženske patike za trening.\nFLASHFILM srednji đon od poliuretana


Knjiga "ŠKOLA NARODNE MUZIKE za harmoniku" - Muzika Harmonike\nKnjiga "ŠKOLA NARODNE MUZIKE za harmoniku"\nPost od Webmaestro » 20 Dec 2014, 16:29\nSlobodno i sa ponosom mogu napisati da je ovo najdetaljnija literatura do sada za sve one koji žele da nauče ili usavrše tehniku sviranja NARODNE MUZIKE na harmonici. To su potvrdile i mnogobrojne kolege harmonikaši koji imaju ovu knjigu. Sa ovom knjigom želja mi je bila da podelim svoje znanje i iskustvo što se tiče narodne muzike i da to bude dostupno svima. Obradjene su konkretne teme kao što su tehnika sviranja, pravila prstoreda, ukrašavanje (trileri), ritmovi i sviranje basova itd. Sve ovo obradjeno je na detaljan i studiozan način kroz tekstove i objašnjenja, praktične primere i vežbe.\nPored toga tu su i notni zapisi za 31. kolo sa Balkana sa zabeleženom celokupnom ornamentikom i detaljnim prstoredom iznad svake note kako glavne melodije tako i ukrasnih nota.\nKnjigu možete naručiti putem maila: muzikaharmonike@gmail.com\nUčlanjen: 27 Nov 2014, 21:37\nRe: Knjiga "ŠKOLA NARODNE MUZIKE za harmoniku"\nPost od Acika » 26 Dec 2014, 09:09\nMogu sve ovo samo da potvrdim. Ja dok nisam kupio ovu knjigu sam prosao odiseju sa ljudima kod kojih sam do tad uzimao casove. Vec sam bio na najboljem putu da dignem ruke od svega. Medjutim sada znam da cu izgurati do kraja i da ne moze nista vise da me zaustavi. Zahvaljujuci coveku sposobnim koji je napisao skolu narodne muzike za harmoniku.\nUčlanjen: 04 Jan 2012, 18:14\nPost od cupavac » 22 Jan 2015, 12:56\nTakođer mogu potvrditi ovo što je naveo autor knjige.\nZaista, za svaku preporuku.\nUčlanjen: 30 Apr 2013, 23:30\nLokacija: Duisburg, Deutschland\nPost od magicyzy » 30 Jan 2015, 15:58\nAjde da i ja nesto napisem o knjizi\nNakon neizvjesnog iscekivanja kada cu napokon dobiti knjigu (zadrzali njemci knjigu na carini hebem im misa) napokon sam dobio knjigu i moram reci da sam odusevljen.\nPa zato sto je gospodin Veselinovic zaista uspio napraviti knjigu, koja ce zadovoljiti sve "interesne skupine"- od pocetnika do iskusnih harmonikasa zeljnih novih znanja.\nZbog toga bi po meni ova knjiga trebala biti obavezna literatura za sve koji se bave narodnom muzikom.\nPost od harmonikaš_ivan » 01 Feb 2015, 14:32\nČitajući ove komentare, vezi knjige..čini se da ću i ja naručuit knjigu..\nPošto sam presto ić na na sate kod svog prof, mislim da će mi ova knjige pomoći da unaprijed svoju svirku, da ju usavršim i da naučim mnogo toga...\nUčlanjen: 28 Feb 2012, 11:47\nPost od siwasupercobra » 11 Mar 2015, 13:01\nNaručio sam knjigu i mogu je svakako pohvaliti i preporučiti svima. Odlične predvježbe za jačanje prstiju i sviranje trilera, objašnjena ritmika, od četvrtinskih ritmova do osmina i šesnaestina.\nTakođer sva kola su notirana sa pravilnim prstoredom i ukrasima.\nHvala za trud gospdinu Vladi što je napravio jako dobru knjigu.\nPost od Webmaestro » 11 Mar 2015, 13:13\nHvala svima koji su i ovde ostavili svoj komentar o knjizi. Kao što sam već napisao, želja mi je bila da sa ovom knjigom dam doprinos u popularizaciji naše narodne muzike koja je u muzičkim školama i u ostaloj literaturi nepravedno zapostavljena. Drago mi je da sam uspeo u tome\nUčlanjen: 22 Jan 2015, 07:43\nPost od Milke » 11 Mar 2015, 19:47\nDali vrijedi uzimat knjigu ako sam totalni pocetnik? jesu li tu samo kola ili vjezbe itd.\nPost od Webmaestro » 11 Mar 2015, 20:51\nPored notnih zapisa kompletnih kompozicija sa Balkana, tu su i detaljna objašnjenja za sve elemente koji su bitni za izvodjenje narodne muzike. Jedini preduslov za savladjivanje kompletnog materijala iz knjige je da imate barem osnovno poznavanje čitanja nota, jer pored tekstova i slika tu su i notni primeri i vežbe.\nUčlanjen: 08 Apr 2013, 23:56\nKontaktiraj korisnika skylionM\nPost od skylionM » 11 Mar 2015, 21:38\nIako sam u više navrata, ovde na forumu i šire, pohvalio notne zapise mog prijatelja Vlade Veselinovića, sada sam video temu i moram da se uključim\nNevezano što autora poznajem lično i smatram ga odličnim muzičarem i kvalitetnim čovekom, apsolutno nisam subjektivan kada kažem da su njegovi zapisi narodne muzike najbolji koje sam ja imao. Završio sam muzičku školu davne 1989, tada bih dao dukate za ovakvu literaturu, a imao sam samo šture zapise, par zbirki koje su vredele ali nisu bile zapisane sa svim trilerima, stare ploče i kasete i svoje uvo.\nImam sve četiri PDF sveske Vlade Veselinovića, i sve su odlične, ali se u ovoj knjizi posebno vidi trud i želja autora da onaj ko ima knjigu zaista nauči da svira, a to nisam do sada osetio ni u jednoj zbirci nota....prosto rečeno, veoma nesebično napisana knjiga.\nBravo Vlado i pozdrav!\nMoje autorske numere u mojoj temi podforuma "snimci forumaša" i na youtubu


Građani panično kupuju osnovne potrepšine - alo.rs\n"GRABE ŠTA STIGNU, NE ZNAM ŠTA SE DOGAĐA" Građani panično kupuju osnovne potrepšine\nAUTOR: Tanjug/Alo.rs/D.N. DATUM I VREME: 07.02.2020. 16:26\nViše stotina kupaca preplavilo je danas gradske supermarkete\nHongkong, Foto: Tanjug/AP\nŠirom Hongkonga građani su danas panično kupovali osnovne potrepštine, poput toalet papira, pirinča, mesa i nudli, u strahu da bi napori gradskih vlasti u borbi protiv koronavirusa mogli da dovedu do nedostatka zaliha, uprkos tome što ih vlasti uveravaju da nema razloga za zabrinutost.\n"Svi grabe šta stignu. Čak ni ne znam šta se događa", rekla je 72-ogodišnja žena, identifikovana po prezimenu Li, držeći dve kese toalet papira.\nVlada je osudila "zlonamerne glasine" o nedostatku potrepština, koje su dovele do panične kupovine, "čak i haosa", dok su supermarketi postavili ograničenja za količinu kupovine nekih proizvoda, poput antiseptika, prenosi Rojters.\nBez obzira na to, više stotina kupaca preplavilo je danas gradske supermarkete, kupujući različite proizvode.\nPanika je prisutna i na Tajvanu gde su, kako navode lokalni mediji, ispražnjene police u supermarketima, zbog glasina da će povećana proizvodnja maski za lice dovesti do nedostatka sirovina za proizvodnju toalet papire.\n"To je potpuna laž... Sirovine za toalet papir i lice za maske su različite. Molimo vas da ne verujete glasinama", navela je tajvanska predsednica Caj Ing-ven na Fejsbuku.\nBroj ljudi koji su dosad preminuli od posledica koronavirusa u Kini porastao je na 637.\nGore najveće rezerve na svetu!\nObjava Grka na Fejsbuku razbesnela naše turiste: Ove godine nisu došli, i sve je bolje!\nTurski mujezin preminuo u Aja Sofiji tokom službe!\nOvo je njihov odgovor na 17.000 kineskih vojnika - situacija se ozbiljno zateže!\nSAD počinju rat protiv Kine\nUčesnike rijalitija prati veliko prokletstvo i jeziva sudbina: Oni su tragično izgubili živote (FOTO)\nSvetski mediji demantovali njegovu smrti! (VIDEO)\nKineskinje neće na megdan Srpkinjama u kvalifikacijama za Tokio\nNapali babu i dedu u metrou, šutirali ih, pa izbacili napolje, ali to je bio samo početak!\nSrpski manastir pod karantinom zbog korona virusa?!\nMinistar Dačić potvrdio loše vesti: Tačno je!\nVolim da budem bogata i pokvarena Barbika!\n07/02/2020 - 16:53\nVise stotina kupaca je kao da u Srbiji kedan covek ode u prodavnicu. Zabranice vas Djilas,polako samo\nDANAS U JAVNOSTI Skinuta oznaka tajne sa dokumenata o stanju u toku epidemije\nSNIMAK AKCIJE ŠPANSKIH SPECIJALACA U kući u kojoj su se krila dva SRBINA nastala drama, nisu stigli ni da se obuku! (VIDEO)\n"SPAVAJ MIRNO TATA, NEĆU DOZVOLITI DA OSTANEŠ ZABORAVLJEN, NI TI, NI BILO KO OD TVOJIH DRUGOVA" Ćerka poginulog heroja sa Košara objavila potresnu priču (FOTO)\nNEKADA SU JE NAZIVALI "OBEĆANOM ZEMLJOM" Sve više Amerikanaca bi da pobegne, više od 50 miliona nezaposlenih ljudi!\nMAKEDONIJA POSTAJE ALBANIJA 2? Zaev pada, VMRO se vraća na vlast, ali će Albanci sve preuzeti!\nSTIŽU PARE Sutra svakom zaposlenom u Srbiji na račun leže 18.000 dinara!\nKONAČNO PRIZNALA! Kija Kockar otpisala muškarce: Evo kome se predala i gde će otputovati!\nDOŽIVELA TOTALNI FIJASKO Maja Nikolić pobesnela: Bila je najveća zvezda, a sada prodaje CD za 30 dinara!\n"RASKINULI SMO!" Aleksandra Subotić pred sam porođaj OBJAVOM šokirala sve! (FOTO)\nUz molitvu iščekivala kraj: Poslednja objava Isidore Bjelice!\nOŽALOŠĆENI SIN PROGOVORIO ZA ALO! Lav Pajkić ne može da govori, plače, a glas mu drhti!\nBURNO U HUMSKOJ Partizan sazvao odbor za hitna pitanja, jedina tema Savo Milošević\nSELEKTOR SRBIJE POSLE ULASKA FULAMA U PREMIJER LIGU GOVORIO ZA „ALO“: Tumbaković otkrio važne detalje o Mitroviću koje navijači Srbije do sad nisu znali\nVRHUNSKI POSAO U NAJAVI Italijanski velikan kupuje na Marakani, Zvezdi kaplje četiri miliona evra\nPROMENA VLASNIŠTVA Milijarder kupio Romu, cena veliko iznenađenje\nPOZIV KOJI SE NE ODBIJA Prsata navijačica Đavola fotografijom vrele zadnjice poslala poruku Sanču: Znaš šta treba da radiš! (FOTO)\nMLADA SE SPREMALA ZA UDAJU, KADA JE PUKLO! "Bila sam u šoku, pitala sam se šta se desilo, da li ću umreti" (VIDEO)\nVIC DANA Sreli se muž i žena u raju....\nVIŠESTRUKA KORIST OD BRADE I BRKOVA Da budete zdravi i privlačniji partnerkama, ali jedan uslov se mora ispoštovati\nTart fantazija: Hrana za bogove koju ne možete prestati da jedete! (VIDEO)\nBIZARNO, ALI RADI! Evo koliko dugo morate prati ZUBE da biste SMRŠALI!\nCEO ŽIVOT GREŠITE Sunđer za sudove ima rok trajanja: Ukoliko ga ne zamenite, zaraza je konačni ishod!\nČaj ili čorba od ove biljke pretvoriće vašeg izabranika u zver: Nekoliko gutljaja i luda noć je zagarantovana!\nHOROSKOP ZA 5. AVGUST Vodolije rešavaju probleme na poslu, Ribe: Ne donosite ishitrene odluke danas!\nDRAMA U HUMSKOJ! Milošević ponudio ostavku!\nVUČIĆU DOSADILA KANCELARIJA Predsednik izneo radni sto na terasu i isekao lubenicu, sutra ga čeka veliki dan!\nZašto je Isidora Bjelica uvek nosila šešire?


Predsednica opštine Odžaci potpisala ugovor u Pokrajinskoj vladi za nastavak uređenja radne zone u Odžacima\nPredsednica opštine Odžaci Latinka Vasiljković je u Pokrajinskoj vladi potpisala ugovor na osnovu koga će AP Vojvodina obezbediti sredstva za nastavak uređenja radne zone u Odžacima.\nNa javnom konkursu Uprave za kapitalna ulaganja AP Vojvodine za finansiranje i sufinansiranje projekata u oblasti lokalnog i regionalnog ekonomskog razvoja lokalnoj samoupravi je odobreno 15.161.547 dinara za izgradnju atmosferske kanalizacije u uličnom koridoru u radnoj zoni u Odžacima.\nRealizacija projekta doprineće poboljšanju poslovne i investicione klime na teritoriji opštine Odžaci.\nUprava za kapitalna ulaganja dodelila je ukupno nešto više od 791,5 miliona dinara na šest javnih konkursa za finansiranje i sufinansiranje projekata u oblastima saobraćajne infrastrukture, vodosnabdevanja i zaštite vode, lokalnog i regionalnog ekonomskog razvoja, predškolskog obrazovanja i vaspitanja, socijalne i zdravstvene zaštite.\nPredstavnicima opština, gradova, zdravstvenih ustanova i institucija socijalne zaštite koje su ostvarile pravo na bespovratna sredstva, ugovore su uručili predsednik Pokrajinske vlade Igor Mirović i direktor Uprave za kapitalna ulaganja Nedeljko Kovačević.\nTagovi: latinka vasiljković odžaci ap vojvodina uređenje radne zone uprava za kapitalna ulaganja


Vlada još nije izišla sa modelom za rješavanje duga BH Airlinesa - Akta.ba\nVlada još nije izišla sa modelom za rješavanje duga BH Airlinesa\nIz HETA ASSET RESOLUTION navode da još nisu službeno, u pisanoj formi, informirani o načinu na koji Vlada FBiH, kao vlasnik BH Airlinesa, namjerava ispuniti ugovorne obveze prema njima.\n22.07.2015. 11:58 / Izvor: Akta.ba\nBH Airlines je prošli tjedan izgubio certifikat AOC 8 Air Operator koji aviokompanijama dozvoljava da vrše komercijalne letove i takva situacija će ostati do početka listopada, a sudbina BH Airlinesa je nakon tog datuma i dalje neizvjesna.\nRačuni BH Airlinesa su od 20. travnja blokiralani a od lipnja je ova kompanija suspendirala sve redovite i charter letove.\nRazlog blokade računa je što Vlada Federacije, kao vlasnik BH Airlinesa, nije vratila dugovanja ove kompanije povjeriteljima.\nU povodu takvog stanja prošlog mjeseca je iz Sindikata BH Airlinesa priopćio kako će kompanija vjerojatno u stečaj ukoliko tvrtka za upravljanje imovinom HETA ASSET RESOLUTION ne pristane na prijedloge Vlade.\nIz HETA-e navode da još nisu službeno, u pisanoj formi, informirani o načinu na koji Vlada FBIH, kao vlasnik BH Airlinesa, namjerava ispuniti ugovorne obavze prema HETA-i, te da bi iz tog razloga bilo sa njihove strane neprofesionalno komentirati ovako ozbiljno pitanje.\nKad dobijemo službeno očitovanje, bit ćemo u stanju formulirati svoj stav, kažu iz HETA-e za Akta.ba.\nVjeruju da se rješavanju pitanja važnog kao što je ugovorna obaveza entitetske Vlade, u ovom slučaju federalne, spram kompanije HETA, u vlasništvu austrijske Vlade, mora pristupiti kroz dijalog svih zainteresiranih strana.\n''Mi smo i dalje otvoreni za dijalog i spremni dati svoj doprinos u iznalaženju optimalnog rješenja za sve uključene strane'', navodi Manfred Gram, generalni direktor kompanije HETA.\nO oduzimanju certifikata i optužbama na račun HETA-e\n"Pored značajnog broja kreditora koji su blokirali račune BH Airlinesa iz istih razloga kao i HETA, a to je akumulirani dug ove kompanije, moram naglasiti da smo se mi na taj čin odlučili nakon što se potpisani dogovor i opetovana obećanja o vraćanju duga bivšeg saziva Vlade FBiH nisu ispunili. Međutim, koliko je meni poznato, blokada računa BH Airlinesa od različitih kreditora, uključujući i HETA-u, nije spriječila BH Airlines da nastavi sa pružanjem usluga letenja. Stoga se blokada računa ne bi trebala predstavljati kao razlog za suspenziju certifikata, budući da nije", navodi Gram.\n#certifikat AOC 8 Air Operator\n#certifikat AOC 8\n#HETA ASSET RESOLUTION\niQR d.o.o. Sarajevo\nul. Emerika Bluma br. 1 71000 Novo Sarajevo\nHETA ASSET RESOLUTION AG Klagenfurt\nBurggasse 12 9020 Klagenfurt am Wörthersee


Branding ili Direct Response marketinški pristup? » Digivox\nKada kreiramo marketinšku kampanju, moramo razmišljati o krajnjem cilju koji želimo da postignemo. Mnogi će pomisliti da je kranji cilj uvijek prodaja, odnosno da trebamo prodati što veću količinu proizvoda ili usluge koju promovišemo. No, to ne mora uvijek biti tako.\nBrendovima je veoma bitno da kod kupaca stvore povezanost sa svojim proizvodima, kako bi se kupci u moru alternativa odlučili za njihove proizvode. Ovo je suštinska definicija brendinga i to se ne može uvijek postići ako nam je kranji cilj svake marketinške kampanje prodaja.\nHajde da pogledamo prosječnu TV reklamu iz druge perspektive. Zamislite reklamu za jogurt, srećna, nasmijana porodica se okuplja za trpezarijskim stolom, servira se večera i naravno tu je i jogurt kao dominantni dio te večere. Cilj ove reklame nije da vi odmah ustanete iz vaše fotelje, otrčite do marketa i kupite taj jogurt. Ne, cilj je da vam ta reklama generiše pozitivne emocije i da vi te emocije povežete sa tim brendom jogurta, kako biste sutra, za sedmicu ili za mjesec dana, kada budete stajali u marketu ispred rafe sa jogurtima, uzeli upravo taj jogurt.\nTa ista kampanja se danas najčešće prenosi na više različitih kanala, tako da će vas ta srećna porodica dočekati i na bilbordu pored puta, na omijenom portalu, na objavama i storijima na društvenim mrežama, Youtube video reklami i slično.\nŠta mislite, kako izmjeriti efektivnost te reklame? Sigurno je da ne možemo direktno saznati do kog obima prodaje je samo ta reklama dovela. Efektivnost branding kampanja se najčešće mjeri u reach-u odnosno dosegu, što predstavlja broj osoba koje su pogedale istu.\nJoš jedna, za nas veoma bitna karakteristika ovog pristupa se ogleda u tome da je Branding pristup veoma skup. Snimiti reklamu, zakupiti veliki broj kanala i pozicija, i to sve bez direktno mjerljivih rezultata u vidu prodaje i to sve raditi ne jednom već konstantno ne može svaki biznis. Zbog toga Branding pristup mnogo više koriste veliki brendovi sa velikim marketinškim budžetima.\nSa druge strane, Direct Response pristup ima za cilj da generiše prodaju odmah. Svi bilbordi koji vas obavještavaju o sniženjima, posebnim akcijama i slično su Direct Response, jer za cilj imaju da Vi što prije prošetate do prodavnice i obavite kupovinu.\nSvi oglasi na društvenim mrežama koji vas pozivaju da se prijavite, kupite proizvod, iskoristite popust i slično, su Direct Response.\nZašto je bitno da znamo razlike između ova dva pristupa? Zbog toga što se zavisno od toga kakav pristup koristimo, za ova dva pristupa radi različito planiranje, plasiraju potpuno različite poruke, prave potpuno različiti grafički vizuali, pišu potpuno različiti tekstovi objava i razvijaju potpuno različiti sajtovi. Ako napravimo direct response kampanju i pošaljemo potencijalnog kupca na naš sajt koji nema elemenata prodaje, nećemo postići puno.\nKod Direct Response pristupa metrike uspješnosti kampanja su potpuno drugačije. Ovdje možemo efektivno pratiti nama marketarima tri veoma bitne metrike, a to su ROI, ROAS (Return on Investment ili povrat na invesiticiju, ROAS – Return on Ad Spend – povrat na ulog u oglašavanje, ROI obuhvata i druge troškove koji nisu direktno vezani za oglašavanje) i CR (Conversion Rate, odnosno stopa konverzije, odnos broja posjeta i broja prodaja/leadova/registracija). Ako smo u kampanju uložili 100 EUR, imali 1000 klikova, 50 prodaja i generisali 500 EUR, imaćemo ROAS od 500% i CR od 5% što je u većini slučajeva dosta dobro. ROI i naša profitabilnost opet zavisi od drugih troškova, ali i to je metrika koju možemo izmjeriti.\nU ovoj borbi ne postoji bolji ili lošiji. I jedan i drugi pristup treba kombinovati zavisno od situacije i budžeta na raspolaganju.\nDigivox je primarno Direct Response agencija, što znači da se baziramo na postizanje mjerljivih rezultata za naše klijente, u vidu prodaja, leadova ili registracija, ali uz to vodimo računa i o bitnim elementima brendinga.