Basenji - billeder, beskrivelse og karakter af racen - Uddannelse April\nBasenji (English Basenji), en kendt, ikke i stand til at bøje hunden fra Afrika, er attraktiv for sine fans med sin lille muskuløse krop, kort smukt hår, varsomt karakter og en høj, snoet hale. En rynket pande giver racen et lidt komisk, sommetider uhyggeligt udtryk.\nAlt dette lyder måske fristende, men folk, der ikke genkender Basenji mere detaljeret, inden de køber en af dem, kan blive skuffede, hvis de ikke er forberedt på racenes ekstraordinære karakter og temperament. Basenjis er meget kloge, men de har en ejendommelig stædighed. Hvis du vil have denne hund, så prøv at få den fra en erfaren opdrætter, med hvem du kan diskutere fordelene og ulemperne ved avl. Det vil også beskytte dig væsentligt mod mulige arvelige sundhedsmæssige problemer i en hund.\nEt særpræg ved Basenji er, at det ikke hele tiden vil forsøge at behage dig. Denne hund kan perfekt kende alle de kommandoer, du lærer hende, men om det vil opfylde dem, vil det nogle gange afhænge ikke kun af dig. Hun kan tænke omhyggeligt og først adlyde, eller hun kan endda beslutte, at der faktisk ikke er nogen grund til at gøre det, du sagde.\nBasenji-ejere siger ofte, at denne race lærer dem at rydde op i huset. Alt, der er sløvet, kan hunden finde det muligt at tygge. Derfor vil du hurtigt lære at beskytte dine ejendele ved at placere dem udenfor disse nysgerrige hunde.\nRacen er kendt for sin manglende evne til at bjeffe, men det betyder ikke, at det er tavs. De lyde, hun kan gøre, spænder fra en unik yodel til et skrig eller hule. Derudover ved hun selvfølgelig, hvordan man griller, whine og whine, som andre racer.\nBasenji er også mestre af skud. Selv en indhegnet gård vil ikke kunne holde Basenji, hvis hun beslutter at hun skal være på et andet sted. Hvis hunden er alene i din gård, kan det betyde tabet af din ledsager, for ikke alle hegn kan stoppe ham for at holde sig udenfor at udforske verden.\nPå den anden side elsker basenji at spille, men ikke i sådanne spil, når de skal bære noget. Disse er rene hunde, der har ringe eller ingen lugt og har praktisk talt katteplejevaner. Hvis du er bekymret for renheden af huset, så vil du opdage, at Basenji kaste meget lidt. Disse afrikanske hunde bliver også fremragende vagtere. De vil ansvarligt beskytte deres familie og ejendom. Men deres størrelse tillader dem ikke at være ægte vagthunde.\nBasenji er en hundeavl, så jagter lokket eller kører, ville være et ideelt spil for hende. Agility, eller agility - er en anden sport, der kan tilfredsstille racen. Selvom Basenji ikke lykkes i lydighedskonkurrencer, kan du stadig komme op på en kreativ måde for at få dem til at tro, at læring er deres egen ide.\nBasenji's unikke udseende og karakter gør det til en særlig race blandt alle hunde. Derfor er denne race ikke egnet til alle, men for kønnere af disse små hunde med deres intelligens kan det være en ideel følgesvend. Hvem ved, måske vil du endda blive en af de Basenji-ejere, der skryder om, hvor ødelæggende disse hunde kan være?\nBasenji er et af de ældste racer, hvilket nok er grunden til, at hun ikke ved, hvordan man skal bøje sig og er så uafhængig. Ligesom hendes bedsteforælder, en vild ulv, kan hun bjeffe, men stille og kun én gang. Det kan antages, at Basenji kun er en delvist tæmmet sten. Basenji metabolisme er også signifikant forskellig fra enhver anden husdyr. Desuden forekommer østrus i denne afrikanske race kun en gang om året som i vilde canids, i modsætning til husdyr, hvor det forekommer 2 gange om året.\nBasenji blev kun opdaget af forskere i Congo i Vestafrika i det 19. århundrede. Der var disse hunde vant til at bære varer og at advare om farlige dyrs tilgang. Basenji-hundene var meget værdsatte i forskellige afrikanske stammer for deres ressourcefærdighed og jagtfærdigheder.\nDet første forsøg på at bringe Basenji til Europa mislykkedes, fordi de importerede hunde døde af sygdom kort efter deres ankomst. Så den vellykkede import fandt kun sted i 1930'erne, samtidig med både i England og i USA.\nDen første raceklub i Amerika blev dannet i 1942, og den amerikanske Kennel Club anerkendte racen allerede i 1943. I dag er basenji ret sjældne rundt om i verden, og i USA, og i Europa og i SNG. Udbredelsen af disse hunde er knapt blandt de første hundrede racer.\nHanner har en højde på 41-143 cm og vejer fra 10 til 12 kg. Hunnerne er 38-41 cm høje og vejer 9-11 kg.\nNaturen af basenji\nBasenji kan beskrives som intelligent og uafhængigt, men samtidig kærlig og opmærksom. Da racen er tæt på hunde, betyder det, at det vil forfølge alt, der bevæger sig - katte, gnavere, egern. Dette er ikke den race, der straks udfører kommandoer. Hun skulle tænke og afgøre, om hun virkelig vil gøre det, du spurgte.\nSans for humor og tålmodighed er af stor betydning for folk med Basenji. Denne hund vil smage alt, hvad der er inden for rækkevidde. Og endnu mere, er hun i stand til at udvikle en plan for at nå de steder, hun især kunne lide, det være sig et køkken eller et spisekammer, hvor en godbid til dit kæledyr er opbevaret.\nBasenjies skrider normalt fremmede. Og hun skulle heller ikke have tillid til katte og andre små kæledyr, medmindre hun er vokset op med dem og anerkender dem som familiemedlemmer. Dette gælder dog ikke for katte og små dyr udenfor.\nBasenjis har brug for socialisering og træning så tidligt som muligt. Ligesom mange racer, kan de blive skæve, hvis de ikke blev socialt ordentligt. Giv din hund mulighed for at møde så mange forskellige mennesker, steder, lyde, lugt og situationer som muligt. Korrekt socialisering er det første og nødvendige skridt til at opbygge en velafbalanceret hund.\nSkriv din unge basenji på kurser for hvalpe, det vil være et godt tidsfordriv for ham. Inviter gæster til jer selv regelmæssigt, vær ikke bange for at tage en hvalp til livlige parker, til arrangementer og til butikker, hvor adgang med hunde er tilladt. Alt dette, såvel som systematiske gåture, hvor valpen vil kunne møde andre hunde og mennesker, vil polere sine sociale færdigheder.\nNår man lærer det, er det vigtigt at huske om sammenhæng og godwill. Basenji, hvis du bruger hårde læringsmetoder, kan blive endnu mere stædig og mindre klar til dine instruktioner. Under træning skal du bruge positiv forstærkning, herunder delikatesse og ros. Den bedste måde at træne disse hunde på er at holde det interessant. Basenjis er meget bedre uddannet i stemmekommandoer, hvis der er noget meget spændende at du skal være opmærksom på.\nDe fleste Basenji byder på fremragende sundhed, hvilket bekræfter deres relativt lange forventede levetid fra 12 til 16 år. Men ligesom mange racer er de udsat for visse sygdomme og lidelser. Selvfølgelig udvikler ikke alle Basenji disse sygdomme, men hvis du overvejer denne race, skal du være opmærksom på dem.\nFanconi syndrom er en sjælden nyresygdom, der påvirker funktionen af nyrernes tubuli, hvilket fører til udseendet af sukker og proteiner i urinen. Symptomer på sygdommen omfatter intens tørst, hyppig vandladning og forhøjede glukoseniveauer i urinen. Fanconi syndrom i Basenji diagnosticeres normalt fra 4 til 7 år. Tidligere blev syndromet betragtet som dødeligt, men i dag er der succesfulde metoder til vedligeholdelsesbehandling og en betydelig stigning i hundens forventede levetid. Imidlertid er behandlingen normalt forholdsvis dyr.\nHypothyroidisme er en sygdom forårsaget af en defekt af skjoldbruskkirtelhormoner, som kan føre til symptomer såsom infertilitet, fedme, manglende aktivitet og svaghed. Hundens frakke kan blive skør og falder ud, og huden kan blive stiv og mørk. Sygdommen kan med succes styres af daglig medicin. Lægemiddelbehandling bør fortsætte i hele hundens liv.\nVedvarende pupilmembran er en sygdom, når øjets forside er fyldt med primitivt føtalvæv. Normalt forsvinder vævet i 2-4 uger efter hvalpen er født, men nogle gange fortsætter det. Denne sygdom er smertefri og fører sjældent til et fald i synet, undtagen i tilfælde hvor vævet fører til signifikante hornhindeopasiteter. Behandling af pupilmembranen er som regel ikke nødvendig, men i tilfælde af synsvanskeligheder anvendes både medicinske og kirurgiske behandlinger.\nColoboma er et udtryk, der bruges til at beskrive fraværet af en del af øjenskallen. Patologi er normalt et resultat af unormal intrauterin udvikling. Coloboma betragtes også som en arvelig sygdom. Måske medicin og kirurgisk behandling.\nProgressiv retinalt atrofi er en generel betegnelse for at beskrive øjenlidelser, der fører til en gradvis forringelse af nethinden. De første tegn er som regel en hunds blindhed i mørket. Når det skrider frem, falder syn også om dagen. Mange hunde tilpasser sig godt til begrænset eller endog fuldstændigt tab af syn, hvis deres miljø forbliver det samme. Erfarne opdrættere bruger ikke hunde med denne mangel til avl.\nHip dysplasi er en arvelig og erhvervet sygdom, når leddet ikke udvikler sig korrekt, med en vis grad af deformitet. Nogle hunde oplever smerte og lameness på en eller begge bagben, men nogle oplever ikke alvorlige tegn på ubehag. Sygdommen fører dog ofte til udvikling af arthritis som hundens alder. Hunde med dysplasi bør ikke anvendes til avl. Derfor, hvis du køber en hvalp, så spørg opdrætteren for at bevise, at hans forældre er testet for fælles dysplasi.\nUmbilical brok er ganske almindelig hos hunde. Mange hunde lever med små brok for resten af deres liv og oplever ikke nogen besvær. Men hvis brønden når en stor størrelse, skal hunden have kirurgi, hvilket ofte sker, når hunden er steriliseret eller kastreret.\nBasenji er en jagtrace og har daglige vandreture og fysiske øvelser. Nogle af disse hunde er godt tilfredse med enkle daglige vandreture, mens andre kræver mere intens træning.\nHvis du tror, at du forlader Basenji i gården, kan hun optage sig selv, så skal du lære mere om racen. Dette er ikke en hund, der kan efterlades uden opsyn. Disse er meget smarte og fidusiske hunde, der kan klatre næsten på træer, så en basenji efterladt uden tilsyn vil snart blive en tabt basenji. Men hvis du kan give din hund mindst et par gange på 30 minutter hver dag, så er det velegnet, herunder for en lejlighed.\nHvis du er udendørs, skal du altid holde Basenji i snor. Hvis du vil forlade hunden i et sikkert indhegnet område, skal du kontrollere hegnet for sikkerheden. Tæl ikke på noget hegn, hvis det er et lukket rum. Hun kan bruge en række forskellige dele, som f.eks. En stige, for eksempel kædeled.\nEn anden usædvanlig træk ved Basenji er hendes modvilje mod regn. Hvis det er vådt udenfor, bør du ikke forvente en munter disposition af en hund, men det vil være grumpy og utilfreds. Den eneste situation, hvor hun måske kan lide regnen, er nok en meget varm dag. På grund af den tynde uld tåler de ikke lave temperaturer, så de skal have en jakke eller overalls.\nMed deres energiske karakter kan basenji være gode ledsagere for ældre børn, men for yngre børn vil de ikke være egnede kæledyr. Hvis der er børn i familien, vil det være bedre for hunden at vokse op med dem fra hvalpedommen.\nLær børn hvordan man nærmer sig og håndterer hunde og altid overvåger enhver aktivitet hos hunde og små børn. Lær dit barn hvordan man interagerer med en hund, når han sover eller spiser. Ingen hund bør efterlades uden opsyn med et barn.\nBasenji bør ikke stole på et hus med katte eller andre små dyr, medmindre det er vokset sammen med dem. Derudover skal hun lære at genkende dem som familiemedlemmer.\nBasenji knap bark, de kan være ret støjende og udstråle en række lyde, som hylende.\nBasenji rent og næsten ingen lugt.\nDe er vanskelige at træne. I tusindvis af år boede basenjene sammen med folk, mens de var deres uafhængige ledsagere. De må ikke se behovet for at adlyde folk.\nBasenjis reagerer bedst på positive forstærkningsmetoder, men selv da vælger de, om de skal adlyde dig eller ej.\nDenne race bør ikke tillades uden snor, da den har et stærkt jagtinstinkt.\nBasenji er stædig, og du kan få en forholdsvis aggressiv hund, hvis du forsøger at overvinde sin stædighed ved hjælp af kraft.\nDe tolererer ikke negative temperaturer, så de har brug for varme tøj og varmt indendørs rum.\nOmkostningerne ved basenji hvalpe med stamtavle varierer i gennemsnit fra 30.000 til 50.000 rubler per hund. Prisen på hvalpe uden stamtavler begynder som regel fra 10.000 rubler.\nEn barren busk eller basenji hund er en af de mest allergivenlige racer. En munter hund med et sødt temperament er mere som en glathåret kantarelle. Med hensyn til renlighed kan kun katte sammenlignes med en skov basenji.\nHistorie af race basenji\nFødestedet for basenji er det centrale Afrika. Racens rødder går langt i fortiden. Ægypterne troede på, at denne hund beskytter mennesket mod onde ånder. Det vides at hvalpen af denne race blev betragtet som en dyr gave og præsenteres for faraoerne.\nFor første gang findes beskrivelsen af racen i tegninger og skrifter fra de antikke grækere. For hele tiden af dens eksistens, har udseendet af hunden ændret sig lidt. I England blev racen bragt i 1895. Men de første hunde flyttede ikke vejen og døde hurtigt. I 1905 blev skovhunde bragt til dyreparken i Tyskland. Dog blev hundene opfattet som eksotiske dyr og tilskrevet familien af afrikanske ulve. I 1930 distribueres denne hunde i England, og i 1964 blev der opstillet en specifik standard for den afrikanske ikke-gøende hund.\nRacen kom til Rusland og Ukraine i slutningen af 1990. En skovhund fra Congo bosatte sig hurtigt i Rusland og Ukraine og begyndte at blive brugt som ledsager.\nBasenji hund tilhører de ikke modige racer. Hund selvsikker med en stabil psyke. Velegnet til folk, der er interesseret i udendørs vandreture og udendørs aktiviteter.\nI hundens blodårer strømmer blodet af afrikanske ulve, det manifesteres i enhver bevægelse af hunden. Et pænt, fleksibelt og behændigt kæledyr er egnet til at deltage i en ny sport - smidighed. Den afrikanske hundes bevægelser er glatte og hurtige. Hvis du arrangerer stifterne, så vil kæledyret nemt passere mellem dem og vil ikke tabe en enkelt. I Congo er denne voiceless hund værdsat som en jagthund.\nRac blev bevidst betragtet som en levende amulet for mennesker. Hund følsomme og overvåger ejerens stemning. Denne adfærd gør hunden uundværlig for en ensom ældre person eller som ven for en teenager. Den afrikanske ikke-hund har en stabil psyke og et passende svar på ydre stimuli.\nEgenskaber opdrætter i stilhed. Den egyptiske Basenji bjejer ikke, men det manifesterer sine følelser i form af en hule, der ligner mere en blød grøft. Der er en legende blandt de afrikanske folk, der fortæller hvorfor Basenji ikke bjeffer. Det siger, at hunde i denne race var i oldtiden i stand til at tale. Men når de overhørte folkets mysterium og for at undgå at afsløre hemmeligheden valgte husdyrene at holde tavshed i århundreder.\nStandard race fra Congo (udseende)\nByg af kroppen. Let, ikke stort. Veludviklet muskulatur og lemmer.\nSpina. Glat, ikke bredt, men veludviklet. Skjuler højere end croup, men kun lidt.\nPoter. Lige og længe. Hind, højere end hocken, længere end bunden. Hock leddene er veludviklede.\nHals. Ikke lang, med udviklede muskler, ikke tynd, men ikke fedt.\nPande. Bred, når ørerne øges på panden.\nNæseparti. Har ikke en klar overgang fra panden, springer til næsen. Bagsiden af næsen er ikke lang, lige. Bi med brede næsebor.\nLæber. Fleshy, men uden bryley. Monter tæt på kæben.\nØjne. Bredt sæt, trekantet form. Øvre øvre del er lidt hævet. Øjenfarve fra lysegrå til sort. Hunde med mørkebrune og lyse sandede øjne er mere almindelige.\nØrer. Bredt adskilt, trekantet, med deres blanding på panden dannes der dybe rynker. Øren er sat lavt, men mobil, oprejst.\nTail. Høj rangering, snoet i en stram ring. Afvist dyr med en lige og ikke nok snoet hale.\nUld. Kort og hård gryde, der passer godt til kroppen. Helt hypoallergen. Duften af hund er også fraværende.\nFarve. Standarden tillader fire farver basenji: sort med hvid, rød med hvid, tricolor, der består af rige sorte og sorte og røde brændt omkring øjnene, på kindbenene - brindle med rød-rød base og sorte striber. Med noget farvebryst er poter og hale på spidsen hvide. Mærker på ansigt og hale kan mangle. Hvid regner aldrig over hundens hovedfrakkefarve.\nDimensioner. Vækst hos en voksen hund kan nå 43 cm, tæver er mindre og vokse op til 40 cm.\nVægt. I løbet af året når hunden vægt fra 9,5 til 11 kg.\nHvor mange usædvanlige egyptiske hunde lever, afhænger af klima og pleje. Den gennemsnitlige levetid for basenji er fra 11 til 14 år.\nI kuldet er standard fra 4 til 5 hvalpe.\nKarakteristika for Basenji\nPlusser og minuser af et kæledyr er forbundet med egenskabens karakter:\nHunden elsker sin ejer, men fra tid til anden viser den sin uafhængighed. Dette manifesteres ved skud mens man går. Oftere kører kabler væk, tæver er mere knyttet til ejeren.\nPetet svarer godt til andre dyr i huset, men kan ikke lide gnavere og fugle. En lille hund kan også bide, hvis den bringes ind i huset til en allerede voksen Basenji.\nDen afrikanske hund elsker aktive spil og med glæde løber efter staven, fanger tallerkenen.\nKan ikke lide snavs og vand. Under vandreture undgår han pytter og vasker ofte sin pote som en kat.\nHunden er domineret af jagtinstinkter, og mens hun går, kan hunden jage en kat eller en fugl. Under den imaginære jagt reagerer ikke på værtsholdet.\nBehandle børn godt, og takket være deres fingerfærdighed og forsigtighed i løbet af spillet vil det ikke skade unge børn. Men han vil ikke tillade sig at blive trukket af halen og vinkede.\nVær forsigtig med fremmede, men de vil ikke være i stand til at skræmme en ubudne gæst, da de ikke bjeffer, men hums og howls.\nHengiven opdrætter og elsker opmærksomhed, foretrækker at bruge hele sin fritid i en omfavnelse med ejeren.\nKan lide at ligge på en sofa eller seng. På grund af de hypoallergeniske kvaliteter tillades sådanne frihedsrettigheder til et voksen kæledyr.\nIkke egnet som vagthund eller bodyguard.\nPleje og vedligeholdelse af en egyptisk hund\nGlathåret hund uden undercoat er ikke egnet til gadeindhold. Men hunden foretrækker plads, så et privat hus med en lille græsplæne betragtes som den bedste mulighed for Basenji. Hunden er lille og kan opbevares i en lejlighed, men hver dag er det nødvendigt.\nHvert halve år vasker en hundfri Basenji hund med en speciel eller baby shampoo.\nI foråret og efteråret behandles dyret for hudparasitter og orme.\nEfter hver gang er det nok at tørre poterne med en fugtig klud.\nI huset til hunden er der et særskilt sted, hvor tæppet spredes. Dyrets hvileområde skal være i et mørkt, stille sted, væk fra træk.\nHundens klør bliver trimmet en gang hver tredje uge. Om sommeren er kløerne trimmet mindre hyppigt, da de slår ned på asfalt og beton.\nRemediering af ørerne og øjnene udføres en gang om ugen. Til rengøring brug specielle antiseptika.\nOm vinteren bliver dyrepude ofte skåret på is og skorpe. Efter at være gået, undersøges poterne, og når der opdages udskæringer, behandles de med hydrogenperoxid og fucorcin.\nDen ældste afrikanske race har god immunitet, men genetisk set har kæledyr en forudsætning for følgende patologier:\nNyresygdom - Fanconi syndrom. Sygdommen diagnosticeres dårligt i et tidligt stadium og manifesteres i en allerede alvorlig form. Normalt manifesteret i ældre hunde efter 7 år.\nNedbrydning af næringsstoffer - Malabsorption. Patologi er forbundet med dårlige resultater af tyndtarmen. Udviklet på baggrund af fødevareallergier.\nBrok. Navlestrengen for en brok er mere almindelig. Manifest i form af en bulge i maven. Hvis klumpen bliver mørkere og bliver rød, er det nødvendigt med øjeblikkelig kirurgisk indgreb.\nVirale og bakterielle sygdomme, kæledyr af en gammel race er sjældent syg. Som en forebyggende foranstaltning vaccineres hvalpe mod parainfluenza, enteritis, hepatitis og afblæser før tandændring.\nTræning af en afrikansk buske terrier\nAfrikanske mig-mig-mig-terrier giver godt til træning. Men hvalpen fra seks måneder begynder at tjekke ejeren for hårdhed og vil forsøge at dominere. Det er nødvendigt at vise fasthed, men ikke at straffe hvalpen.\nDen første træning starter straks efter udseendet af kæledyret i huset. Fra de første dage skal du lære din hvalp at reagere på kaldenavnet. Det er vigtigt, at navnet er sonorøst og kort. Så kæledyret er lettere at huske det og vil begynde at reagere. Mens du fodrer eller spiller, skal du strejke valpen og udtale et kaldenavn højt og tydeligt. Når hunden begynder at reagere, er det værd at rose.\nIndtil år lærer hunden grundlæggende kommandoer: Sid, ligg ned, gå, fu, til mig, næste. Uddannelse bliver lettere, hvis du tilmelder dig en specialiseret gruppe til en erfaren hundhandler.\nDu kan ikke straffe hvalpen og slå ham til ulydighed. Dette vil medføre en tilbageslag, og dyret vil være bange for ejeren.\nEn hund med en forkærlighed for fødevareallergi er indeholdt i specialfoder. Fit frimærker: Magnusson Naturliga (Original), Pronature Life Chill, Pronature Life Fit, Voksen Vedligeholdelse, Royal Farm.\nSådan fodres et kæledyr afhænger af ejerens evner. Og det er ikke altid muligt at bruge tør mad hver dag. Basenji kan være indeholdt i naturlig mad. Kosten hos en voksen hund bør omfatte fødevarer:\nFra brystbrystet kommer hvalpe gradvist i en alder af 1-1,5 måneder. I første fase skal hvalpen fodres 5-6 gange om dagen. Grundlaget for kosten er flydende grød på allergivenlig modermælkserstatning. Med 3 måneder tilsættes kødkød og mejeriprodukter til kosten. Antallet af feedings reduceres til fire gange. Ved 6-7 måneder overføres hunden til tre måltider om dagen. Ved 8 måneder reduceres antallet af portioner til to.\nVitaminer gives daglig til hunde på naturlig mad: Farmavit Neo, 8 I 1 Excel Daily Multi-Vitamin, VEDA, Biorhythm.\nPå billedet sort og hvidt basenji. Hundens sorte farve hersker, farven er lys og ret sjælden.\nDen mest almindelige farve er ildrød og hvid. Hunden er mere som en lille ræv.\nTigerhunden ser usædvanlig ud og betragtes som en af de mest attraktive.\nEjer anmeldelser er hovedsageligt relateret til hundens karakter og aktivitet:\nKonstantin: "Basenji er en af de mest aktive og samtidig kærlige klipper. Karakteren af en hund ligner en terrier, men mere appeasable. Under træningen viser hunden obstinacy, og ikke alle hundeopdrættere vil kunne klare at dyrke en hvalp. "\nOlga: "Den afrikanske hund barker slet ikke. Hunden viser sine følelser med sjove rystende lyde, der ligner hylende eller hvinende. Dette er en stor minus, da hunden ikke kan bruges som en klokke. "\nEugene: "Sjov og lille hund er meget blid og elsker børn. Han nyder at spille tromme og ikke bjef. Dyrehår er hypoallergen og lugter ikke. "\nHvalpe af denne race er ikke særlig populære i Rusland og Ukraine, men pedigreed hvalpe kan købes i flere kenneler. Hvor meget en hvalp koster afhænger af forældrenes elitisme og forekomsten af racen i en given lokalitet. I markedet af hvalpe af denne hund sælger ikke.\nDen gennemsnitlige pris i Rusland er fra 25.000 rubler, i Ukraine fra 14.700 UAH.\nEn lille hund med et ekspressivt ansigt og folder på panden vil være en fremragende ven og loyal partner. Hunden er uhøjtidelig og egnet til nybegyndere opdrættere, men under træning er det nødvendigt at vise tålmodighed og udholdenhed, som vil blive belønnet med kærlighed og lydighed mod kæledyret.\nBasenji (afrikansk gøenhund) er en lille jagthund, hunden er en følgesvend. Men husk, det barker ikke - det betyder ikke, at det ikke vil bide, ligesom enhver jæger, Basenji har stærke og stærke tænder. Indbyggerne i Centralafrika (pygmier) bruger dem til at jage løver.\nFor enhver jagt bruger Basendzhdi to intuitive organer - hørelse og vision, selvom de fleste jagtharter kun bruger ét intuitionsorgan.\nOm dem kan du trygt sige "sang hund." Årsagen var den specifikke struktur af halsen, som er forskellig i form fra halsen af andre racer.\nNår luften passerer gennem Basenji's hals, kan en person høre en lyd, der ligner cawing, yodel, meowing, giggling, howling, men bare ikke gø.\nI sin natur ligner racen ligner en kat, lige så uafhængig og lukket, den bevæger sig helt stille, selv et ansigt efter et måltid vasker en kat som en fod. De er meget rene, altid tage sig af deres renlighed.\nMåske afbildes denne ægyptiske race i gamle tegninger, tegn og retter, fordi hun blev bragt som en gave til Farao, fra Centralafrika.\nUnder udgravningerne af Tutankhamens grav blev der fundet balsamede hunde, der var pakket i dyre stoffer, en krave med ædelsten blev slidt rundt om halsen og røgelse lå ved siden af dem. Således viste de gamle egyptere deres respekt for denne race.\nOg i selve Afrika, i neolithicerne, blev hule malerier af et dyr, der lignede Basenji, fundet i huler. Afrikas indfødte har altid betragtet dem som deres livlige talisman.\nDesværre for opdrættere i 80'erne af det 20. århundrede ødelagde en genetisk nyresygdom kaldet "Fanconi syndrom" næsten hele racen i USA.\nOpdrættere gik til Congo for nye medlemmer af racen for at diversificere genpoolen.\nHoved: Lille, sæt høj, når hunden er opmærksom, vises rynker på panden.\nKraniet: fladt, moderat bredt, mod næsen, indsnævres. Kindbenene er ikke udbulende.\nØjne: Mandelformet, mørkfarvet (fra mørkebrun til sortbrun), skråt indstillet. Øjenlågens kanter er mørke.\nØrer: oprejst, tynd, lille, let spids. Bredt fra hinanden, lidt vippet fremad.\nBryst: dyb med udtalt underminering. Ribbenene er konvekse, ovale.\nKæber og tænder: Kæber stærke med korrekt, saksebid. Overkæben overlapper det nederste.\nHals: stærk, lang, godt set på skuldrene med en udtalt hals.\nKrop: Ryggen er kort, lige. Lenden er kort. Groin plukket op.\nHale: Sæt højt, stramt krøllet over ryggen, tæt på croupen i form af en dobbeltring.\nForelegs: lige, slank, sæt moderat bredt. Skulder skrå, muskuløs. Elbuer støder op til brystet, rettet tilbage. Underarm lang. Pasterns er lange, lige og fleksible.\nHind lemmer: stærk, muskuløs. Benene er lange. Hock ledd er ikke trukket sammen eller snoet.\nFødder: Små, smalle og kompakte, med tætte puder.\nFrakke: uld kort, glat, tynd, tæt på kroppen.\nRødhoved med hvide markeringer\nSort med hvide markeringer\nTricolor (sort med rødbrun)\nI enhver farve race har en hvid bryst eller krave, hvide poter, næsespidsen og halen. I kuld basenji født fra fire til fem hvalpe.\nKarakter racer Basenji\nI naturen er stille, rolig, uafhængig, men meget loyal hund. De er yndefulde, harmonisk kombineret, har et skarpt sind. De elsker ejeren og alle i huset, de er altid klar til at vise deres kærlighed.\nDe er berømte for deres renlighed, og det fuldstændige fravær af duften af "hunde". Velegnet til at holde folk, der er allergiske over for uld.\nDette er en munter og munter race, den er kendt for sin uafhængighed, men samtidig er det en meget hengiven og opmærksom hund. Til fremmede med mistillid.\nBasenji hvalpe er legende og aktive. Men uanset hvad de var søde, med tre måneder, kan du sikkert gå videre til deres uddannelse. Ellers vil hunden hurtigt komme ud af din kontrol, og det vil ikke være nemt at opnå lydighed hos en voksen.\nRacen er energisk, kan lide at være konstant i bevægelse, velegnet til en person, der fører en aktiv livsstil.\nBehov for at gå mindst to gange om dagen, morgen og aften. Walking bør lære, med fysisk anstrengelse og træning: Tag en pind, en bold, udfør enkle kommandoer.\nRacen opfatter vel sådan sport som smidighed, med glæde overvinder forhindringer.\nJo mere energi dit kæledyr bruger på gaden, desto mindre gør det hjemme, de er lunefulde og stædige. De kan ødelægge ejerens ejendele, først de bliver stjålet, og så nipper de langsomt. Så fjernsynet, brillerne og andre små ting skal være så høje som muligt på hylden.\nSpionerer et kæledyr for at forkæle ejendommen er ikke let, undtagen at besætte det med andre legetøj.\nIkke let at træne, og begynder at uddanne bør allerede være tre måneder gammel. Med den rigtige tilgang til et kæledyr kan du altid finde et fælles sprog, det vigtigste er at have tålmodighed.\nBasenji elsker børn, elsker at lege med dem, men når man beskæftiger sig med meget små børn, er det bedre at ikke forlade hunden alene med dem.\nMen kærligheden af ejerens børn overføres ikke til børn udenfor på gaden, så det er bedre at holde hunden i snor for en tur for ikke at komme ind i en ubehagelig situation.\nIkke dårligt komme sammen med katte i samme hus, især hvis du bor hos dem med hvalpedømmet.\nFor gæster eller fremmede, der kom ind i ejerens hus, kan Basenji se hele dagen og blive behandlet med uforskammet mistillid.\nRas loyal og knyttet til ejeren, elsker at lege med ham og gå.\nDe elsker at gå meget, de bruger mindst 2 timer kører og frolicking, men husk at basenji er en jagt race og har brug for konstant overvågning og streng udførelse af kommandoer, ellers jagter en egern eller fugl i parken kan nemt gå tabt.\nAnbefaling fra en erfaren hund opdrætter: Lad aldrig hunden være fri, især i en by med legepladser, tung trafik. De har tendens til at løbe væk og ikke at adlyde.\nMed en sænket snor gå bedre i lukkede områder eller i landet. Hvis to eller flere Basenji går, organiserer de nemt en familie eller en pakke, og desværre kan de alle løbe væk sammen.\nOmsorg for Basenji racen\nI billedet basenji sort og rød farve\nDen korthårede race kaster ikke på grund af manglen på undercoat, det mangler helt en duft af en hund, selv efter gaden og regnen, så omsorg for det er ikke kompliceret og endda behagelig.\nUld: 1-2 gange om ugen, tør med en speciel gummihandske til hundehår eller et fugtigt håndklæde. Du kan regelmæssigt børste din hund ud af naturlig børste, denne fremgangsmåde vil gøre dit kæledyr til en god massage, forbedre blodcirkulationen og fjerne døde uld.\nBadning: Basenji anbefales ofte ikke, de har en delikat hud. Er det som forurening eller 1 gang i 3-4 måneder, shampoo til korthårede racer med følsom hud.\nDet er bedre at tørre med et håndklæde, brug en hårtørrer til et minimum, varm, tør luft kan medføre irritation og fladning af huden.\nØjne: En gang om ugen kan du tørre med en fugtig, blød klud dyppet i en svag tebrød for at undgå at syrne. Hvis du oplever for meget surning eller rive, skal du kontakte din dyrlæge.\nØre: Basenji stor og åben, de kan akkumulere støv og snavs, tørre øret, 1 gang om ugen med en fugtig bomuldsuld fugtet med varmt vand. Til dyb øre rengøring kan du bruge specielle dråber.\nTænder: Det anbefales at børste en gang om ugen med tandpasta til hunde med en lille børste eller en særlig dyse på fingeren. Til forebyggelse af tandsten til hunde indgår i kosten stykker af frisk tomat.\nKløer: Skær klørne en gang om måneden for mellemstore racer. Se betingelsen for den femte dewclaw, kloen slipper ikke på den, den bliver ofte stor og krøllet op, det kan medføre ubehag hos hunden, når han går.\nFlåter og parasitter: 1 gang om 3 uger, behandle Basenji med et middel til parasitter (flåter, lopper), de kan forårsage hududslæt, rødme. Og flåter er også bærere af den farlige sygdom piroplasmosis.\nMidler ("Advantiks", "Front Line" osv.) Anvendes på området mellem skulderbladene tættere på halsen til det sted, hvor hunden ikke kommer til tungen. Efter dette kæledyr bader ikke 10 dage. Tjek med din dyrlæge hvilket stof der er bedst for dit kæledyr.\nBeklædning: Manglen på undercoat gør basenji forsvarsløs i kulden. Om vinteren kan du købe en jumpsuit type "polar explorer", vandtæt og varm. Hvis vejret er tørt om efteråret, sæt en trøje på dit kæledyr, i en regn et tyndt jumpsuit eller en regnfrakke.\nPå hvalpens alder varierer basenji i en misundelsesværdig appetit og vil ikke gå glip af øjeblikket til at bede om noget. Det er bedre at afvise indulgences.\nEn skål med rent vand og frisk mad bør være tilgængelig for hunden.\nDu skal selv vælge den type fodring med tørt færdiglavet mad eller naturlig mad baseret på dit kæledyrs præferencer og dets helbredstilstand.\nFor at forstyrre to typer fodring i et måltid er det umuligt, men om nødvendigt, fra en type mad til en anden, bevæger de sig gradvist.\nAt vælge fodring af færdigfremstillet foder, giver præferencer for super premium-klassefoder.\nMed naturlig fodring er ejeren mere overbevist om, at hans kæledyr får frisk mad, men mere tid bliver brugt til madlavning.\nEn voksen hund fodres to gange om dagen, delen bestemmes af kæledyrets appetit, maden skal spises i en pose.\nporrer kogt i vand (ris, boghvede, havregryn)\nmagert kød (kalvekød, oksekød, kalkun)\nfrugter (æbler, bananer)\næggeblomme (en gang om ugen)\nIndhold af basenji\nFor at hunden skal trives i dit hjem, har du brug for en meget lille mængde ting til at opretholde en basenji.\nkaj (ikke mindre end 1x1 m)\nto skåle til mad og vand (1,5-2 l)\nforskellige legetøj (bolde, pinde)\npleje og hygiejneprodukter (kogterezka, shampoo, bomuldspuder, tandpasta, tandbørste, gummihals, naturlig børstebørste til kamning af uld)\nengangs ble eller kat skuffe\nBærende (til rejser, rejser, besøger veterinærklinikker, butikker)\nBasenji hund (Basseji), også kendt som navne "afrikansk barking hund", "kongolsk bushunde", "congo terrier", "skovhund fra Congo", "nyam-nyam terrier", "væsen fra undervækst" eller "Zande hund" er en af de ældste racer på jorden.\nI det gamle Egypten blev sådanne hunde præsenteret som en gave til faraoerne, som var meget æret af Basenji og rangeret som levende amuletter. Denne holdning til racen fremgår af talrige vægmalerier, der skildrer Zde hunde i Faraos grav.\nDette er interessant! Derudover blev de mumificerede rester af "afrikanske barking hunde" opdaget, som blev begravet med særlig ære og med deres ejer. Basenji-lignende hunde var også almindelige i det gamle Nubia, og i Congo er de stadig højt værdsat for deres fremragende jagtegenskaber.\nMod slutningen af det nittende århundrede blev Basenji først taget af navigatører fra det afrikanske kontinent og trådte ind på Englands område. Desværre kunne disse hunde ikke overleve, så i begyndelsen af det tyvende århundrede blev Basenji bragt til Berlin Zoo, hvor de blev holdt som eksotiske dyr.\nI det trediverne af det sidste århundrede blev der lavet et andet forsøg på at bringe skovhunde fra Kongo til England. Det var i dette land, at rasen standarder, som stadig er i brug, blev godkendt. Imidlertid blev Basenji oprindeligt på et udstillingsprogram i Amerika præsenteret under navnet "Congo Terrier".\nSpredningen af racen rundt om i verden begyndte i 1941, da et fuldblodsparasebenji blev bragt til Amerika. Det skal bemærkes, at genetiske undersøgelser udført i begyndelsen af det nye århundrede bekræftede, at den østsibiriske husky og congo terrier tilhører den Y-kromosomale haplogruppe HG-9. Ifølge nogle forskere kan sådanne resultater indikere forekomsten af urenheder i moderne Basenji, som er karakteristiske for den mellemøstlige og nordafrikanske ulv.\nBeskrivelse af Basenji\nDe unikke egenskaber ved racen omfatter det faktum, at repræsentanter for Basenji ikke kan bjeje, og i tilfælde af stærk spænding skaber de specielle lyde, der ligner en forholdsvis højt rumbling. Også til racen funktioner omfatter udseendet af rynker på panden, når hunden reducerer ørerne og tæt krøllet hale. Basenji hunde lugter ikke og kan "vaske" med deres poter.\nBasenji-racen, der anvendes som jagt- eller ledsagere, tilhører FCI-klassifikationen i den femte gruppe, som omfatter Spitz og primitive arter, og har også følgende etablerede standarder:\nhoved med fladskalle, medium bredde, smukt udskåret, med flade kindben med indsnævring mod næsen og moderat udtalt fod;\nKæberne er stærke, med kraftige snegler arrangeret i en linjal og en perfekt, saksebid;\nøjnene er mørke, mandelformede, sat skråt med et forsigtigt og udtryksfuldt udseende;\nsmå ører, oprejst, spidse, lidt bøjet fremad, yndefuld og sæt høj;\nen stærk og ikke for tykk nakke af tilstrækkelig længde med en bøjende hals, der udvides markant i bunden med en stolt hovedform\nKroppen er afbalanceret med et kort og ret rygområde, og den ovale i brystregionens form er rummelig, med ret fremtrædende ribben og en overgang til en strammet mave;\nhalen del er sat høj og snoet af en ring;\ngluteal region - stærkt fremspringende ud over området af halen rod;\nforbenet muskuløs, uden indsnævring, med skrå skulderblade og albuer vendt strengt baglæns;\nbagbenene er muskuløse og stærke nok med lavtliggende hakker, lange skinner og moderat udtalt knæhjørner;\nKompakte poter af lille størrelse, ovale i form, med buet type tæer, tykke puder og korte klør;\nrytmiske og retlinede bevægelser, med hurtigt og utrætteligt tempo.\nDet er vigtigt! Ifølge de etablerede standarder er væksten hos mænd på 43 cm og tæver 40 cm, med en vægt på henholdsvis 11 kg og 9,5 kg, ideel.\nKort frakke blankt, med en god pasform til kroppen. Håret er meget tyndt og blødt. Farven kan være ren sort og hvid, rød og hvid, sort og hvid med brunbrun, sort, brun og hvid, brindle. Pote, ribbe bur og spidsen af halen er dækket med hvid uld. Hvid farve på lemmerne og i nakken er valgfri.\nStærk og frygtelig, selvsikker hund, ændrede næsten ikke sit udseende i løbet af mange års eksistens. Basenji - hunde med en let og sosial karakter. Meget hurtigt knyttet til ejeren og alle familiemedlemmer. For udenforstående er hunden af denne race forsigtig. På grund af den naturlige nysgerrighed er basenji meget aktiv og utrolig spændende, legesyg og har brug for fysisk anstrengelse.\nI deres hjemland går hunde af en sådan race og jager uafhængigt såvel som i dag i Kongens skovområder, og derfor er selv hjemmebaserne udsatte for vagrancy. Ifølge observatørernes observationer viser blandt hunds med en sådan rase lederskabskvaliteter, derfor kommer de kun sammen med det modsatte køn eller de mindst dominerende racer. Med børn er basenji tålmodigt nok, men de tillader aldrig at presse sig. På trods af den uafhængige og stædige natur er racen helt træne.\nDette er interessant! Den naturlige stilhed forklares af myten, ifølge hvilken sådanne dyr i oldtiden vidste, hvordan man snakkes godt, men lederen af pakken lærte en vigtig hemmelighed hos mennesker, og for ikke at lade den glide, lovede hele hundens pakke at være stille for evigt.\nDe fleste repræsentanter for Basenji er i stand til at prale af bare fremragende sundhed, og det skyldes deres ret lange gennemsnitlige forventede levealder, som varierer fra 12 til 15 år.\nVedligeholdelse af basenji\nBasenji tilhører kategorien af jagteracer, så de har brug for regelmæssige gåture og tilstrækkelig motion. Det er blandt andet nødvendigt at give et sådant kæledyr en komplet kost, forebyggelse og kompetente hygiejneprocedurer.\nDet er vigtigt at huske, at den afrikanske hund ikke tåler kraftigt negative temperaturforhold, så du skal bruge varme tøj under vandreture om vinteren. For året rundt gade indhold racen absolut ikke egnet.\nBasenjis har meget kort hår, så et kæledyr af denne race anbefales kun at kæme kun et par gange om måneden og tre eller fire gange om året for at erstatte traditionel kæmning med vandprocedurer. Ofte er det ikke tilrådeligt at vaske en hund af denne race, der skyldes for blød hud. Der bør gives fortrinsret til shampoo til hunde med følsom hud. Også eksperter anbefaler ikke at bruge en hårtørrer til tørring af uld.\nDen indfødte hund har brug for regelmæssig kontrol af ørerne og øjnene, og enhver udledning fjernes forsigtigt med en fugtig gaze klud dyppet i stejle te blade. Rengøring af ørerne foregår med specielle apotekskremmer eller dråber for at udføre dyb rengøring.\nFor at minimere risikoen for at udvikle problemer med tænderne, rengøres de regelmæssigt. Under naturlige forhold har Basenji ikke problemer med at male deres klør, men når de holdes hjemme, forhindrer hurtige kløer dannelsen af et sæt ben og bøjer dyrets gang. Derfor er det nødvendigt at skære klørne en gang hver fjerde uge med 1-2 mm med specielle klør.\nBasenji, ifølge ejerne og specialisterne, er aktive "tiggere" af mad, hvilket er særligt udtalt i tidlig hvalpedømme. Det er kategorisk umuligt at tillade selv sjældne afligheder i denne henseende. Det er meget vigtigt at systematisk lære dit kæledyr kun at spise mad på et bestemt fodringssted. En voksen bør få mad et par gange om dagen. Det er vigtigt at strengt overholde størrelsen på den del, som vil forhindre, at kæledyret overfeeder og fedme.\nDette er interessant! Den afrikanske hund er absolut kontraindiceret til mad fra det menneskelige bord, krydrede og fede, søde og salte retter samt fisk og rørformede knogler.\nSom regel anvendes premium-grade tørre industrielle rationer som hovedfoder. Mærkets mærke bør vælges gradvist under hensyntagen til hver enkelt kæledyrs smag præferencer samt en afrikansk hunds alderskarakteristika og kropsvægt. Fra 45-års alderen anbefales det at supplere kosten med naturlige produkter, herunder smuldrende grød, kogt i vand, magert kød, grøntsager, æggeblomme og fermenterede mejeriprodukter.\nDe mest komplekse og almindelige race sygdomme af den afrikanske hund Basenji omfatter:\nFanconi syndrom, ledsaget af nedsat nyrefunktion. Mest almindeligt manifesteret i en alder af fem år, og de vigtigste symptomer er repræsenteret ved kraftig tørst, hyppig vandladning og forhøjet glukose i urinanalyse;\nmalabsorption ledsaget af et fald i absorptionen af næringsstoffer og er en permanent allergisk reaktion på mad, der passerer gennem tarmkanalen. Symptomer omfatter vedvarende løst afføring og markeret udmattelse;\npyruvat kinase mangel eller hæmolytisk anæmi som følge af tilstedeværelsen af en recessiv genetisk defekt i kæledyret. En syg hund har kronisk anæmi, hvilket medfører en kort levetid.\nhypothyroidism, ledsaget af lave niveauer af skjoldbruskkirtelhormoner. Symptomer omfatter overvægt, dårlig tilstand af huden og frakke, svaghed, hævelse af lemmer og myxedem, nedsatte reproduktionsfunktioner og anæmi samt et fald i kropstemperaturen;\nokulære patologier: pupillær vedvarende membran og colobom samt progressiv retinalatrofi;\ndysplasi i hofteledene ledsaget af en mismatch af lårhovedets form med acetabulum.\nDet skal også huskes, at en lille afvigelse fra standardkarakteristika er en ulempe og bør vurderes i nøje overensstemmelse med niveauet af manifestations- og materialitetsindeks. Mandlige dyr skal have et par normalt udviklede testikler helt ned i pungen.\nAfrikanske hunde er eleverne rastløse og ret utrolige, så hovedbetingelsen for vellykket træning er ejerens tålmodighed. Det er vigtigt at huske at alt det materiale, der er dækket, skal gentages mange gange, hvilket vil give mærkbare resultater. I første omgang anbefales det ikke at lade dette kæledyr stå uden for båndet, og fælles vandreture kan være interessant for et kæledyr på grund af spil, delikatesser eller ros. Når grænserne for det tilladte vil blive fastlagt, er det nødvendigt at nøje overholde overholdelsen af alle etablerede regler.\nDet er meget vigtigt ikke kun at forhindre uønsket opførsel af kæledyret, men også at opmuntre alle de rigtige handlinger af hunden. Ejeren skal være en leder, der demonstrerer sin overlegenhed og peger hunden på de hierarkiske trin, der observeres i pakken.\nAt give kommandoer, er det vigtigt at belønne kæledyret for deres korrekte udførelse. For at udføre træning bør basenji være i en række forskellige indstillinger. Dog bør du ikke ledsage et kæledyr med fysisk straf.\nKøb hvalp basenji\nNår man vælger et pet basenji, skal man huske at denne race er repræsenteret af to hovedtyper: flad og skov. I det første tilfælde er dyret større, med høje ben, lysebrune med hvid farve.\nHøjden ved skoven Basenji er mindre end 38-40 cm, hvorfor denne art kaldes "Pygmy hunden." Et sådant kæledyr har en mørkere øjenfarve og en mindre lys pelsfarve.\nBasenjis har en meget vanskelig karakter, derfor kan du kun erhverve en hvalp fra en betroet og samvittighedsfuld opdrætter, der har ret til at opdrætte hunde af denne race. At købe en afrikansk hund på et upålideligt sted er en meget farlig begivenhed, som i dette tilfælde kan erhververen få et kæledyr med en ubalanceret karakter eller arvelige patologier.\nDette er interessant! Før købet er det nødvendigt at fastlægge målene for videre brug af kæledyret: jagt, udstillinger og avl, sport eller sikkerhedsaktiviteter.\nForældrepar bør ikke være aggressiv eller utilstrækkelig i adfærd. Hunde i kennel skal være velplejede, have en komplet pakke med dokumenter, herunder veterinærcertifikater og testresultater for fravær af arvelig dysplasi. Flittige opdrættere selv er meget villige til at rådgive købere om alle hvalpens regler og funktionerne hos sine forældre.\nPris hvalp basenji\nDen gennemsnitlige pris for en basenji hvalp fra amatøravlere kan variere fra 5 til 12 tusind rubler. Selvfølgelig er der i vores land en afrikansk hund endnu ikke særlig populær, men der er stadig planteskoler, der er professionelt engageret i avl af en sådan race.\nAnsvarlige opdrættere og kenneler tilbyder racerbare hvalpe, hvis pris afhænger af producentens ydre og navn. Prisen på et raceret dyr starter ved 20 tusinde rubler, men jo højere klassen af en sådan hvalp, jo dyrere er dens pris.\nPå trods af at Basenji næsten aldrig bjeffer, men det er ret i stand til at være ret støjende. Hunde af denne race er rene og har næsten ingen lugt, derfor er de klassificeret som allergivenlige.\nIfølge ejerne reagerer den afrikanske hund meget godt på eventuelle positive forstærkningsmetoder under træningsprocessen. Men takket være et meget stærkt jagtinstinkt kan de modstå træning selv i områder, der er godt indhegnet af ydre irritationsmidler.\nDette er interessant! Racen er meget energisk, svært at komme sammen med for små kæledyr. Men hvis sådanne dyr voksede sammen, så opretholder de oftest venlige forhold til hinanden.\nFør du køber en hvalp, skal du forberede et rum til indholdet samt købe en behagelig sovesofa, der måler 1,1 x 1,1 m, mad og vandskåle med en kapacitet på en og en halv liter, samt en vandring krave, næse og snor, specielle legetøj, hygiejniske midler pleje og højkvalitets foderration.\nFor at starte en hund basendzhi race er kontraindiceret for begyndere. Den afrikanske hunds alt for uafhængige karakter på grund af dens naturlige egenskaber samt et sådant kæledyrs uafhængighed kan medføre stor ulejlighed for ejeren, der ikke kender grunden til uddannelse og træning. Det er vigtigt at huske, at Basenji ikke er et dominerende kæledyr, men en klassisk aboriginal hund, som er vant til at være alene.\nMad Antiemetiske lægemidler, der almindeligvis anvendes til hunde, omfatter phenothiaziner og dopamin, serotonin (5-HT3) og neurokinin-1 receptorantagonister.\nUddannelse ( ) -.,.,, -.,,.\nMad Under betingelserne for endeløs kulde, sne, snestorm og lave temperaturer behøvede en person en type hund, der kunne blive hans uundværlige og varige hjælper. Få mennesker ved det, men forfædrene til de moderne huskier (såvel som Malamuter og Samoyeds) - de gamle nordlige hunde - blev tæmmet før hjorte!\nUddannelse Børste tænder er en hygiejnisk procedure, der sikrer mundhulenes helbred. Uden ordentlig pleje dannes plaque i hundens mund. Over tid bliver det til sten, der konstant lægger pres på tandkødene.\nAvl Nogle gange står hundens ejere over for den konstante nysen på deres kæledyr. Hvad er årsagerne til sådanne handlinger? Hvad hvis hunden konstant nyser?grundeHvis hunden nyset 1-2 gange, er der ingen grund til bekymring.\nUddannelse Shar-Pei er for nylig blevet betragtet som en sjælden race, men efterspørgslen skaber udbud. Nu opdrætter mange opdrættere netop disse hunde, og efterspørgslen efter dem er ret stor.\nMad Tyrkisk Kangal (engelsk Kangalhund) er en race af vagthunde, der kommer fra Kangal i Sivas-provinsen, Tyrkiet. Dette er en mastifflignende hund med en farvet gulbrun frakkefarve og en sort maske på ansigtet.\nStaphylococcus aureus hos hunde: sygdommens særegenhed og behandlingsmetoder\nKælenavn til pinscher drengAffen Pinscher og Miniature Pinscher er dværg underarter af racen. Deres højde på visner er normalt ikke mere end 25-30 cm. Disse er livlige, nysgerrige og kærlige kæledyr.\nBehandling af herpes hos hunde


folketidende.dk - Lolland og Falster samlet et sted - Forside - 112 - Voldsom dødsulykke på Gedser Landevej\nEn polsk bilist er afgået ved døden.\n03. februar 2018 kl. 09:36 Af Birgitte Grønning\nEn lastbil og en personbil er lørdag morgen kørt sammen på Gedser Landevej mellem Gedesby og Skelby. Ved ulykken er føreren af personbilen afgået ved døden. Det oplyser vagtchef ved Sydsjællands og Lolland-Falsters Politi Henrik Karlsen.\n- Han er død på stedet, siger vagtchefen.\nGedser Landevej var spærret for trafik frem til klokken lidt i 11, men nu kører trafikken igen normalt på stedet.\nLastbilen er kroatisk, og føreren er uskadt. Føreren af personbilen er formentlig polak, da bilen er polsk indregistreret. De papirer, der er fundet i bilen, tilhører en 36-årig mand, men politiet ved endnu ikke, om det er den afdøde, da hans identitet ikke er fastslået. Han kørte i en sort Mercedes, der ved ulykken blev krøllet voldsomt sammen.\n- Lastbilen var på vej nordpå, mens personbilen var på vej sydpå. Det kan ikke udelukkes, at personbilen er kommet med høj hastighed, og der var glat på vejen, siger Henrik Karlsen, der også oplyser, at lastbilen holdt stille, da ulykken skete.\n- Lastbilens chauffør kører ind til siden, da han nok har set, at noget var ved at gå galt.\nIndsatsleder Brian Midjord Petersen fra Lolland-Falsters Brandvæsen fortæller, at brandvæsnet var til stede med ti mand og fire køretøjer ved ulykken. Brandfolkene hjalp med at frigøre bilisten i personbilen i den meget voldsomme ulykke.\nUlykken ved Gedser er ikke det eneste færdselsuheld i politikredsen lørdag morgen. På Sydmotorvejen i nordgående retning ved Farø er to biler involveret i et andet uheld.\n- En udenlandsk bil kører op bagi en dansk bil, der havner ude på marken, fortæller Henrik Karlsen. Ved ulykken er to personer bragt til skadestuen på sygehuset i Nykøbing, men ifølge politiet er de ikke kommet alvorligt til skade.


Ole Iversen, skribent på Goodmorning Technology - Side 23 af 23\nGadgets som skaber en bedre verden\nOle Iversen 27. juli 2018\nANNONCE Vi er vant til, at gadgets gør vores hverdag lettere. Ældre vil måske sige, at gadgets ikke gør vores…\nFå din egen hjemmebiograf\nANNONCE I de fleste hjem har fjernsynet stadigvæk en central placering. For et par år siden regnede man med, at…\nSådan gør du dit hjem digitalt\nANNONCE I 1989 kunne man se filmen Tilbage til Fremtiden 2 i biografen med en ung Michael J. Fox. Her…\nTeknologi hjælper ældre\nOle Iversen 26. juli 2018\nANNONCE Vi har det med at tænke på teknologiske fremskridt som noget, som kun vedrører unge. Men når det kommer…\nGadgets kan hjælpe dig med at få en bedre søvn\nANNONCE Hvert år oplever en række danskere store problemer med at falde i søvn, og de fleste ved, hvor frusterende…


( ) af Magne Astrup - PDF\n( ) af Magne Astrup\nDownload "( ) af Magne Astrup"\n1 ( ) af Magne Astrup Der var mange bøger i mit barndomshjem, og vi børn havde fri adgang til dem. Vi blev ivrige læsere. En dag spurgte jeg min far:»har vi noget af Henrik von Toppidan?«Det havde vi ikke, sagde han, men der stod en bog af Henrik Pontoppidan i reolen. Det var romanen»lykke-per«, og den læste jeg så som årig. Pontop pidan har et sted skrevet:»vore erindringer fra den tid lige barndom er jo altid uden sammenhæng. Det er øje bliksbilleder, der af en eller anden grund er blevet fredet af mindet.«i sådanne øjebliksbilleder rækker erindringen for mit vedkommende tilbage til omkring Efter endt skolegang kom jeg i 1926 til Hvidbjerggård i Læborg sogn. Da var jeg 15 år gammel. Det afrunder et tidsforløb på ca. 12 år, som jeg vil prøve at udfylde med glimt af et barns liv i Esbjerg. Glimt af noget glemt, som sindets be vægelighed, en duft, en farve, en form eller lyd kan have udløst. Det bliver en spredt beretning uden kronologisk orden, bl.a. fordi ikke blot den tidlige barndom, som Pon toppidan taler om, men hele min barndomstid i perioder var præget af lykkeligt åndsfravær og forsvinden i egne forestillinger og fantasier udenfor tid og sted. Jeg vil sam menfatte lidt under min beretning, men vil ellers fortælle, som erindringsglimtene melder sig, den uvilkårlige erin dring, der gør det svundne nærværende og løfter det ud af tiden, der har ført det bort. Min barndoms gade og territorium var Finsensgade med sidegader. Finsensgade går fra Nørregade til Bolde- 509\n2 sager og fortsatte dengang under navnet Lundeallé. Dette navneskifte forstod jeg godt, for nu var man i nabokom munen Jerne-Boldesager, der opfattedes som et fremmed område. Vejbelægningen og gadefliserne var ikke som i Esbjerg. Man havde lokummer og natrenovation. Meget var anderledes. For en fantaserende og legende dreng kunne områdets indfødte befolknings holdning og adfærd også tænkes at være anderledes, så man færdedes årvågen i mohikanernes land, hvor man dog aldrig traf på drenge, der var ude efter skalpe, men tværtimod venlige og raske drenge, der godt ville snakke, og som havde deres gang blandt heste, køer og grise på Gyde Petersens gård. En misundelsesværdig tilværelse syntes jeg. Den smukke, gamle, stråtækte gård ligger stadig i velholdt stand på hjørnet af Strandby Kirkevej og Spangsbjerg Kirkevej. Boldesager skole lå dengang på østsiden afjernbanelinien ved siden af den tids snævre viadukt. Skolen interesserede mig meget, den havde landsbyskolepræg. Både min mor far og min farfar var landsbylærere, men desværre for længst døde, så jeg havde aldrig set dem, men jeg længtes tit efter en bedstefar. Til deres skoler havde der hørt land brug, som det var almindeligt på den tid. Jeg drømte om at blive som morfar og farfar, landsbylærer og bondemand. Jeg kendte dette liv så godt fra mors og fars beretninger om deres barndomshjem. Jeg fik konstateret, at der ikke hørte landbrug til Boldesager skole. De køer, der havde givet mig forhåbninger herom, var gårdejer Lambertsens, hvis gård lå lige bag skolen. Alligevel luf tede jeg overfor far tanken om at blive flyttet til Boldesa ger skole. Det lod sig ikke gøre, sagde han. Min påstand om, at vi boede nærmere ved Boldesager skole end ved skolerne i Esbjerg, ville han ikke afvise, men det lod sig alligevel ikke gøre. I 1909 afløste det nye kommunale sygehus det gamle, der lå på Bavnehøj ud mod stranden og Østre havn. Det gamle sygehus blev omdannet til alderdomshjem, hvor bl.a. min oldemor fik ophold. En af de tilgrænsende gader ved det nye sygehus var Ny Englandsgade, der kom til at 510\n3 Det kommunale sygehus som det så ud i de første &r. hedde Finsensgade. Man syntes, at det var et godt navn til en sygehusgade, og man havde i forvejen en Englands gade. Endvidere vidste man, at den højtagtede overlæge Emil Colds kone var søster til lægen og Nobelpristageren Niels Finsen. Vi boede først i Finsensgade 7. På første sal boede hu sets ejer Terman Blok, der havde solgt sin gård i Vejen og købt Wulffs gamle gård på Nygårdsvej. Gårdens jorder blev derefter udlagt til byggegrunde og gader. Den nye sygehusgrund på 30 tdr. land Jiavde hørt til gården. Terman Blok var en lille bred mand med hageskæg og sort kasket med blank skygge. Han gik omkring og holdt øje med alt i hus, baggård og udhuse. Vi var lidt bange for ham. Bag et højt plankeværk i gården havde han sine høns gående, og man hørte kaglen og hanegal. Jeg var interes seret i høns og var ked af, at jeg ikke kunne se dem. Et knasthul i plankeværket kunne nås, når jeg stod på tæerne, men meget fik jeg ikke ud af det. Engang jeg stod og strakte hals ved kighullet, tog han mig i hånden og sagde:»kom her, min ven. Du vil vist gerne med ind og se 511\n4 på hønsene, men pas lidt på hanen, den er ikke vant til at se fremmede, den kunne måske finde på at flyve på dig.«det var ikke det eneste besøg i hønsegården, og jeg følte, at jeg havde fået en gammel mand som ven, selv om han stadig gik og så lidt skummel ud. Far talte tit med Terman Blok om mange ting, bl.a. om husbyggeri eller køb af hus. Engang mor lå i sengen med en halsbyld kom fru Blok med en stor klase vindruer. Hun mente, at mor ville have godt af at få druesaften gennem sin næsten tillukkede hals. Jeg havde aldrig før set vindruer. Købmændene Svanholm og Charles Nielsen i Kongensgade var Bloks svigersønner. Min far, Frede Astrup, var lærer ved Danmarksgades skole, senere ved Stormgades skole. I mange år underviste han endvidere på Handelsskolen. Tidligere havde han væ ret lærer på Vestbirk højskole og på Flakkebjerg opdra gelsesanstalt. Min mor, Marie Astrup, havde været»ung pige i huset«hos pastor Berggreen i Øster Skerninge præ stegård på Fyn og havde senere været på højskole i Ollerup og Askov. Nogle år hjalp hun sin mor, der var blevet enke, med at drive et»seminaristpensionat«i Gedved. I 1916 købte mine forældre et hus i den anden ende af Finsensgade. Det var nr. 66, et hus i to etager og beregnet til to familier. Vi rykkede dog ind i hele huset, som ligger der endnu og ejes af kommunen. Vi fire søskende, Tage, Magne, Ingeborg og Gerda Lissen, nævnt efter alder, havde vort gode hjem i dette rummelige, men upraktiske hus, indtil vi én efter én fløj fra reden. Vores lillesøster, kaldet Lissen, er 10 år yngre end den næstyngste, Inge borg. Aldrig er en lillesøster blevet modtaget med større glæde. Med far og mor som»regerende«eller - som det tit var tilfældet -»under oplyst enevælde«udgjorde vi en tra ditionel kernefamilie. Inden nr. 66 blev købt, havde far været alvorlig syg og var blevet opereret på Rigshospita let. Byggeplaner, som far og mor havde været langt fremme med, blev derefter opgivet, og der blev i stedet købt hus. I virkeligheden til alles skuffelse, tror jeg. En af fars kolleger kaldte nr. 66»et skrummel af et hus«, og han havde vist ret. Mor fandt det dårlig egnet som énfamilies 512\n5 Fra venstre: Ingeborg, Magne, en moster, Tage. hus, men hun klarede husførelsen med utrolig arbejds evne og stor dygtighed indenfor alle en husmoders områ der og med plan og overblik. Et års tid efter flytningen blev nabogrunden mod syd købt. Den lå hen som en lille stump prærie med lysende blå pletter af stedmoderblomster og med krydret duf tende kamille langs en tilgroet sti, der fortsatte over den ubebyggede hjørnegrund ved Svendsgade. Det skete, at mælkehandler Mads Egholm med klingende klokke skød genvej over grundene med sin vogn, der var forspændt med to ivrige nordbagger. Ingen vil i dag støtte mig i op fattelsen af, at der i en krog på området gemte sig et par overlevende lyngtuer, men det kan være rigtig alligevel. Muligvis havde vores nyerhvervede grund ikke tidligere været under egentlig dyrkning og kultur. Det kom den nu. Sammen med det senegræsplagede og spergelfyldte jord stykke, der hørte til huset, blev det med årene til en stor have med frugttræer, frugtbuske, prydbuske, stauder, køkkenhave, plæne og stenhøj, kartoffelkule og mødding. 513\n6 Haven suppleredes med hønsehus, hønsegård, dueslag, mistbænke og flagstang. Alt dette var til stor glæde for hele familien året rundt. Far anskaffede sig en le, som han håndterede som en øvet høstkarl. En søndag morgen vågnede jeg ved den landlige, sommerlige, livsalige lyd af en le, der blev hvæs set med sikre strøg. Det var far, der var i gang med græs slåning. Plæneklipper fik vi langt senere. Han dybdegravede jordstykket ved huset, mens vi børn samlede sene græs og skvalderkål i spandevis. Det blev senere med tril lebør kørt om i den store, dybe sandgrav, der lå i Haraldsgade ved siden af det forlængst nedrevne børnehjem. Denne frygtindgydende sandgrav, hvis sider af og til skred ud, var et fristende, men forbudt legeområde. Enkelte gange overtrådte jeg forbudet sammen med min skole kammerat, købmand Kjeldsens søn Villy. En dag sprang vi længdespring eller snarere dybdespring ud over sandskrå ningen og nåede længere og længere ned. I en landing hamrede jeg ryggen mod skråningen og fik al luft slået ud af lungerne. Mange har prøvet det samme. Man tror, man skal dø, for vejrtrækningen er som lammet, og man udstø der ufrivillige, tudende lyde, som om man havde kighoste, men man kan ikke tale eller råbe. Det hele varer ikke længe, lungefunktionen kommer ret hurtigt i balance igen, man mærker, at intet er sket, at man overlever, og man fyldes med glæde. Villy satte sig ved siden af mig og lagde en arm om mine skuldre. Jeg husker, at mens jeg lå med kvælningsfornemmelser, fløj det gennem min be vidsthed:»villy må fortælle mor og far, at jeg er død. Det er synd for dem. Det er nemmest at få mig hjem, hvis far tager trillebøren med herom.«sandgraven blev opfyldt i løbet af en årrække, og nu ligger der på området forskel lige til sygehuset hørende bygninger. Den nye grund blev i første omgang pløjet. Det ord nede Mads Pedersen og hans sødtduftende, brune, jyske hest Klaus, min gode ven, der rejste ørerne og drejede hovedet, når vi passerede hinanden på gaden. M.P. havde et avlsbrug i Ribegade 4 mellem Exnersgade og Fynsgade 514\n7 og havde endvidere vognmandskørsel. Hans mark lå ved Grønnegade i den del af Rørkjærområdet, der kaldtes Klattrup. Han havde et engstykke i Tjæreborg enge ikke langt fra Roborghus, hvor der var kro og ladeplads for everter og andre småskibe. Foruden Klaus stod der i stal den 6-7 køer, og der blev solgt mælk ved stalddøren. Gen nem nogle år kom jeg tit til dette dejlige sted, mens min bror Tage strejfede om på havnen. Som 8-9 årig var jeg med i Tjæreborg enge. M.P. og jeg kørte derud med skravlvogn, d.v.s. en almindelig kassevogn, hvorover der var lagt en skravl, et solidt rammeværk, der ragede godt ud over vognsiderne og dannede et bredt underlag for et hølæs. M.P. var børneven, og vi fik en god og sindig snak undervejs, mens han med piskesnerten bortjog fluer og bremser, der satte sig på Klaus. M.P.s børn Peter, Lilli og Møller, der var meget ældre end jeg, var cyklet i forvejen og var godt i gang med høtyv og hørive (af træ). De havde madtejner med og flasker med gult, hjemmebrygget øl. Jeg havde også proviant med. Der var ikke redskaber til mig, så jeg gik omkring og underholdt mig selv. Jeg kig gede ud over engene, den store, uoverskuelige flade med høstakke, travle mennesker, heste og langsomt skridende, duvende hølæs. Mod nord ragede Måde teglværks høje skorstene op. Sønderho mølle på Fanø sås mod vest bag det sølvblinkende vand. Jeg snakkede med Klaus, der muflede mig på halsen og viftede med halen, rystede pletvis på skindet, tog sig en rulletur på ryggen og græssede videre. Den nød fritimerne i engen. Af og til lånte jeg Lillis rive og hjalp de andre mandfolk, mens hun hvilede sig. Jeg var også et smut oppe omkring Roborghus, hvor jeg havde været tidligere på en udflugt arrangeret af lærerfamilier med tog til og fra Tjæreborg og med hestevogn til og fra Roborghus. Ved den lejlighed så vi et luftskib, en zeppeli ner, gå nord på langs kysten. Den kom fra luftskibshallerne i Tønder, men luftskibe sås iøvrigt tit tage en runde langs den jyske vestkyst. Efter en lang, solrig dag i engen sad M.P. og jeg højt til vejrs på hølæsset, der var spændt godt sammen med læsse- 515\n8 træ og reb. Der var langt hjem til Ribegade. Vi sad med hjulenes knasen under os, lærkesang og vibeskrig over os og ombølget af høduft og duft fra den nikkende, svedige, skumplettede Klaus. Den havde sækkelærred for mulen som værn mod de mange fluer. Jeg talte storkene, der spankulerede i engene, og jeg skævede til Krogsgård, som stadig havde præg af herregård og havde en ældgammel, smal, men alligevel ret anselig hovedbygning i to etager. Det var portfløjen til den oprindelige hovedbygning. Fol kene i engene og ved Roborghus sagde»krusgård«, så det gjorde jeg også. Langt mod syd rejste Ribe domkirke sig som et orgel over de lave enge med genklang af fugles frydefulde kor. De andre var kommet hjem, da Klaus dre jede ind på den lille gårdsplads med hølæsset. Vi puslede om den i stalden og vandede og fodrede den. Lidt efter sad vi og spiste rabarbergrød i det hyggelige, komfurduftende køkken og fortalte Mads Petersen djærve kone dagen forløb. Esbjerg var dengang en gymnastikby. Som så mange an Christine om dre drenge blev jeg opslugt af gymnastikken, animeret af den lokale gymnastikforening»hermod«s deltagelse med seks mand på det danske hold, der vandt guld i»fri gym nastik«ved olympiaden i Antwerpen Jeg Fik lov til at melde mig i»hermod«, men da min nye gymnastiklærer på Danmarksgades skole, P. Thomsen Kragh, overtog drengeholdene i»esbjerg Gymnastikforening«(EGF), meldte jeg mig i stedet hos ham, som jeg holdt meget af, og som var med til sammen med en flok dygtige og friske gymnastikkammerater at forgylde mine drengedage, ind til jeg i 1926 for en tid forlod byen. Finsensgade 66 var for mig den sikre borg, trygheden, ankerpladsen, mit arkimediske punkt, hvorfra alt uden oms blev anskuet, og hvorfra verden bevægede sig. I bog stavelig forstand var huset udkigsstedet, idet man fra 2. etage og endnu bedre fra loftsetagen kunne se vidt om kring. Vi børn fulgte nøje skibstrafikken gennem Grådyb. Vi havde udsyn over nordspidsen af Fanø og over en stor del af Skallingen, et vidunderligt panorama, der kunne 516\n9 veksle fra minut til minut i skarphed og farvespil.»calabria«s vrag, der stod på Langli Stjert ved Skallingens inder side, aftegnede sig som en lille geometrisk figur i det fjerne. Blåvandshuk fyrs hvide streg kunne også ses. Om aftenen, når vi gik i seng, iagttog vi fyrets langtrækkende, beroligende signal: blink - blink - blink - pause osv. Ikke pludselige skarpe glimt, men lidt dvælende, stærkt lysende blink efterfulgt af pausens mørke. Min drengetids for mig ukendte fyrmester i Blåvand stod meget højt i min agtelse. Det var ham og hans folk, der var søfolkenes vejledere, vogtere og hjælpere. Jeg tænkte på at sende dem en jule hilsen; jeg havde en følelse af, at de sendte mig og mange andre en hilsen hver nat. Husets loftsetage var i de første år et sammenhængende stort rum med hanebjælker. Se nere blev der indrettet værelser. En af bjælkerne ved siden af et tagvindue var den allerbedste udsigtsplads, hvor jeg sad og afsøgte synsfeltet med fars gamle udtrækskikkert for det ene øje. Arbejderhøjskolens røde bygning ragede op som en forblæst forpost, og man så tovværksfabrikken, trikotagefabrikken,»korsettet«(sømærket ved Hjerting vej), Sædding landfyr og Spangsbjerg sanatorium, der som et slot løftede sig over plantagens lave nåletræer. Planta gen kaldtes undertiden»nonneskoven«; den hørte under sanatoriet, der tilhørte Set. Josephsøstrene. Men først og fremmest fulgtes trafikken gennem Grådyb, forbindelses vejen til den store verden. Vi så skibene ændre kurs på en bestemt position, således at vi derefter under indsejlingen så dem fra siden, indtil de forsvandt bag oliemøllen og byggeriet i vesterbyen. Vi kendte de forskellige dampere både af udseende og af lyd. De tudede dengang længe og inderligt ved ankomst og afgang.»i.c. la Cour«var mit foretrukne skib, en overordentlig elegant damper med skråtstillede master og to skorstene - også skråtstillede,»la Cour«s tuden var en fryd for øret, en klangfuld, totonet fanfare. Men også andre DFDS-skibe var stolte skuder og iøvrigt større end»la Cour«:»Kong Håkon«,»Dron ning Maud«,»Dronning Alexandrine«,»A.P. Bernstorff«,»N.J. Fjord«,»Primula«, hvortil kom de mindre DFDS- 517\n10 både:»ficaria«,»frigga«,»flora«,»hengest«,»union«,»kasan«og»alexandra«. Jeg fristes til at citere B.S. Inge mann:» - navne med fortryllet klang«, anvendt af digte ren efter en opremsning af smukke navne. De nævnte skibsnavne havde og har for mig en fortryllet klang. En kelte af skibene gik til Grimsby, men ellers drejede det sig om den gamle, klassiske rute til Parkeston (dvs Harwich). De sejlede i min barndom i vekslende perioder, i storm vejr og magsvejr, med skum for boven og festlige røgfaner og under fortræffeligt sømandskab. Efter dem kom mo torskibene i»parkeston«-serien og al ære og respekt for dem. Andre rederier besejlede i fast rutefart Hamborg - og en overgang Antwerpen-Dunkerque - med damperne»adler«,»phønix«og»mercur«. Den pragtfulde udsigt indsnævredes efterhånden på grund af tiltagende byggeri, men først mange år efter barndomstiden satte Statssko lens nybyggeri stop for kigget. Da følte vi for alvor - under besøg i det gamle hjem - at en livsnerve, en dimen sion mangler, når man ikke kan se havet. Vi var tit på havnen. I perioder var Tage der daglig. En dyb, rungende, rusten tuden fra havnen kunne signalere ankomsten af en af de store japanske bønnedampere, der kom fra det fjerne østen med soyabønner til oliemøllen. Den måtte vi ned og tage i øjesyn. Bønnedampernes navne endte alle på»maru«, der betød skib. Der var japansk be sætning, og som regel kunne man komme ombord, hvad jeg dog kun har været en enkelt gang. Da så jeg en meget lille, smilende mand komme ud fra en kabys og smide en spand køkkenaffald til en gryntende, hængebuget gris, som jeg ikke kunne løsrive mig fra. Manden var koparret. Han havde små, tætsiddende, runde fordybninger (ar) over hele ansigtet, næsten som på fars hamrede tinaskebæ ger. Det virkede ikke uhyggeligt eller uæstetisk, men som et fint kunstværk i levende materiale. Jeg var år, men var i øjenhøjde med ham, en voksen mand, og det føltes mærkeligt. Han tog en lidt krøllet konvolut frem fra en inderlomme og sagde:»stamps?«men jeg samlede ikke på frimærker. I konvolutten var der også et fotografi af 518\n11 Den Ircfbrolagte del af Kongensgade set fra Jern banegade. ham med kone og et par små søde børn. Han fortalte om børnene, tror jeg. Han så glad ud, og det må jeg også have gjort, for han tog mig om albuerne og sagde:»smiling Danish boy, thank you.«en bønnedampers ankomst havde til følge, at byens drenge fik glaspusterørene frem, og så fløj soyabønnerne overalt, tværs over gaderne, fra vin duerne mod fodgængere og cyklister og undertiden gruppe mod gruppe som»gadekampe«. I skolerne blev pu sterørene konfiskeret. Jeg synes, at byens lyde var mere mangfoldige dengang end nu, hvor den konstante, slaskende brusen af biltrafik ken næsten er enerådende. Den tids beskedne antal biler havde larmende motorer og flittigt brugte signalhorn. Cy kelklokkers kimen hørte med i gadens symfoni, de høres næsten ikke i nutiden. Et gennemgående motiv var vogn rummel og hovslag af arbejdsheste samt piskesmeld og ku skes tilråb. De brolagte gader udgjorde en hård klang- 519\n12 Finsensgade 66. Magne med sil IriUehjul. bund. På den nederste del af Kongensgade - mod Jernba negade - var der træbrolægning. Det var bl.a. af hensyn til hestene, der ikke på den korte, ret stejle strækning kunne stå fast på den glatte asfalt, som resten af Kongensgade var belagt med. I en lang årrække var Kongensgade den eneste asfalterede gade. En vognmandskusk råbte under tiden til sine heste, når træbrolægningen skulle passeres med et tungt læs:»sæt neglene i, sæt neglene i!«i byens symfoni faldt de mange fabriksfløjter festligt ind ved arbedstidens begyndelse og ved middagstimens begyndelse og afslutning samt ved fyraften. I en bestemt vindretning 520\n13 Sam i Esbjerg kunne en fjern, smuk fløjteklang høres lidt efter, at de andre var forstummet. Vi gættede på, at det var Måde teglværk, der gav lyd fra sig. De mange hvidmalede, he stetrukne mælkevognes færden ad deres faste ruter kunne følges ved mælkeklokkernes ringen. Nogle af fiskehand lerne falbød, hvad de havde i kasserne i trækvognen, ved at råbe som solister i orkestret:»rødspætter her«,»sildegodt«,»hvilling og torsk«,»hornfisk i dag«osv. Grisehyl dominerede omkring slagteriet (nu nedrevet) ved Nørregade/Finsensgade. Den klingrende lyd af drengenes trille hjul genlød mellem husrækkerne. At løbe med trillehjul var en sæsonbestemt aktivitet ligesom så mange andre af børnenes lege og beskæftigelser. Et trillehjul var det enk leste legeredskab, man kunne tænke sig: et cykelhjul uden dæk og slange. Drengen dirigerede det med hånden eller med en pind, som han lod glide i hjulets fælg. Hjulet klir rede herligt, særlig i brolagte gader. Sæsonbestemt var også drengenes»klevverpinde«, hjemmelavede trædimser, der blev anbragt mellem fingrene, og som kunne frem bringe klaprende hvirvler næsten som kastagnetter. Mange drenge håndterede klevverpindene virtuost og kunne slå dobbeltslag eller bruge begge hænder. Videre komne havde klapreserier, som de optrådte med gruppe vis i skolegårdens kroge, og som de øvede sig i på gaden til og fra skole og iøvrigt overalt til glæde for mange og til irritation for en del. Nogle drenge havde en mundharpe i baglommen og spillede på den, når lejlighed bød sig. Jeg var selv mundharpespiller og spillede tit på den på skole vejen, undertiden sammen med en eller flere kammerater. Lirekasser, gårdsangere og gårdmusikanter florerede dengang i byens gader og baggårde. En blind violinspiller med bowlerhat havde fast stade på hjørnet af Hulvejen og Østre Havnevej. I dårligt vejr havde han halvhandsker på, så hans frysende, røde fingre kunne få»spillerum«. En harmonikaspiller med nervøse ansigtstrækninger sad på en kasse ved indgangen til»kontant-jørgensen«i Kon gensgade. Men der var mest tale om tilrejsende musikan ter og sangere. En hvidskægget lirekassemand i soldateru- 521\n14 niform kom hvert år til byen. På et skilt stod der»vete ran«, så han var muligvis»én fra 64«Far mente nu ikke, at det var tilfældet. I Esbjerg og omegn var der en del vete raner, der som specielt indbudte mødte op og stod på række og geled og fik håndtryk på nationale mindedage og ved andre officielle lejligheder. Jeg husker, at voksne i min tidlige barndom af og til talte om, at nu var der kun ganske få veteraner tilbage fra treårskrigen Disse ældgamle veteraner stod der hædersglans om, for de vandt jo, hvorimod de tapre veteraner fra 1864 trods alt tabte. Dette er et barns opfattelse af holdningen. Det le vende, historiske perspektiv rakte længere tilbage. Gamle mennesker kunne fortælle om, hvad deres bedstefædre havde berettet om deltagelse i det danske»okkupationskorps«i Frankrig i begyndelsen af forrige århundrede. Mange børn - deriblandt jeg - var godt orienteret om treårskrigen og dens forløb. Vi læste - eller fik oplæst - Niels K. Kristensens højt værdsatte børnebøger om Ras mus fra Rodskov og fik dermed en spændende, engageret gennemgang af de tre krigsår, herunder en beskrivelse af general Olaf Ryes taktiske tilbagetrækning gennem Jyl land, der bevirkede, at en del af fjendens tropper stod forvirrede og isolerede foran fæstningsbyen Fredericia. Olaf Rye indskibede sig med det meste af sin brigade ved Helgenæs og kom over Fyn til Fredericia som en tiltrængt forstærkning, hvorefter danskernes sejrrige udfald fandt sted den 6. juli Olaf Rye faldt ved Treldeskansen under kampen. Treårskrigens blodigste kamp, Istedslaget, fik vi også i store træk et indtryk af gennem Rasmus fra Rodskov-bøgerne. Ved den lejlighed faldt to af vore helte, oberst Læssøe og ryttergeneralen Schleppegrell. Når drenge»legede krig«var der rift om at blive Schleppeg rell. Der fortaltes, at han red på en speciel måde med løf tede, flagrende albuer. Det samme gjorde drenge, der havde hans rolle, under legens rytterangreb. Far fortalte, at Niels K. Kristensen havde været lærer i Esbjerg på Real skolen. Han var medstifter af Esbjerg Tennisklub og bog»byens vovehalse«, der foregik i Es- havde skrevet en 522\n15 bjerg. Hans kække drengeskikkelse Rasmus fra Rodskov blev forbilledet for mange. Jeg tror, at mange børn den gang, med 1. verdenskrig og genforeningen i 1920 som baggrund, var præget af en følelse, der kan betegnes med det smukke, gamle ord fædrelandskærlighed. B.S. Inge manns historiske romaner fik en renæssance, og Carl af Rise fra»valdemar Sejr«samt Svend Trøst fra»prins Otto af Danmark«blev nye idoler. Ligeledes drengen Palle i Carit Etlars»Gøngehøvdingen«. Jeg selv var på den tid inde i en militant periode. Med Olaf Ryes geniale, stratetiske tilbagetrækningsmanøvre som inspiration lavede jeg planer om forsvaret af Esbjerg med tænkt angreb fra søsiden eller fra landsiden eller fra begge sider. En enkelt tegning fra disse planer har jeg endnu. Hovedkvarteret er på Krogsgård. Blåvandshuk fyr er slukket, og en fjendtlig flåde er tilsyneladende ved at gå på grund ved Horns Rev. En militant indstilling var dog slet ikke min natur. Det skinner igennem i et længere»kampdigt«fra den tid, hvor jeg i slutningslinierne skri ver:»vi bøvler og bryder/ og råbene lyder/nu går de tilbage/de troede, at de kunne vinde sejr/men uindtage lig er vores lejr/hurra, hurra, vi vil sejren fejre/halløj, kom, vær med/og lad os feste for begge lejre/for stolt at tabe og stolt at sejre.«i min barndom var den indre by børnerig i modsætning til i dag, hvor man har måttet nedlægge tre af den tids fire kommunale skoler. Børn færdedes meget i gaderne. Der var et utal af bydrenge med kurve, trækvogne og budcyk ler, men også som legeområder blev gaderne benyttet - bortset måske fra Kongensgade og dele af Torvegade og Skolegade. Børns klare, gennemtrængende råb under le gen lød rundt i byen efter skoletid. Der blev leget»salt«,»klunt«,»klafunder«,»put«og andre»tag-fat«-lege.»klafunder«hed i tidernes morgen»klap fundet«, men under de legende børns travlhed og engagement er navneæn dringen opstået umærkeligt. Det samme gælder pigernes morsomme leg»der kom en mand fra det Røde Hav, ej, sikkelej, sikkeladetus -«, der oprindelig lød:»der kom en 523\n16 mand fra det Røde Hav, ej så sej, sa' Pilatus -«. Det er utvivlsomt en ældgammel leg, ligesom f.eks. sanglegen»marie gik i engen for at skære strå -«. I de nævnte»tag fat-lege kunne både piger og drenge deltage, hvorimod drenge vist aldrig deltog frivilligt i sanglege, der iøvrigt mest fandt sted i skolegården i frikvartererne. Gadebold spil kunne være langbold, rundbold, drivbold og»dæk«, en forenklet form for cricket. Piger deltog også i disse spil. Populære lege for begge køn var»pind«og»bold i hat«,»hoppe i Paradis«og»Ståtrold«, og jeg hører endnu rå bene gjalde:»alle mine kyllinger kom hjem!«og»mor, mor, må jeg?«eller det skingrende råb:»antonius!«sidst nævnte leg kunne jeg specielt godt lide, men det var ikke let at finde et sted, hvor den kunne gennemføres. Der skulle være et hus eller et udhus af rimelig højde til at smide bolden over. Jeg har altid undret mig over, at man skulle råbe ordet»antonius«, når man kylede bolden over taget. Jeg tror, det er en overleveret leg fra den katolske tid. For nogle år siden sad jeg en sommerdag alene i en lille landsbykirke i Øtzerau i Tyrol og havde en stille, liv givende stund efter en lang travetur. Kirken var indviet til St. Antonius, og der var loftsmalerier, hvor man så Anto nius gå eller svæve over et brændende tag. Han fik slukket ilden, fremgik det, men han blev generet af en sværm af smådjævle, der søgte at hindre ham i det. Børnene i legen er smådjævlene, der smider noget efter Antonius for at genere ham. Man råber højlydt»antonius«, når man ka ster bolden. Hvis bolden opfanges af et af børnene på modsat side af huset, overtager griberen Antonius' rolle, løber omkring gavlhjørnet og råber»stanto«eller»stan ton«, hvorpå de flygtende smådjævle stivner og bliver stående og bliver muligvis ramt af Antonius' skud. Der med er de ude af legen. Der var variationer i legens regler fra egn til egn, men mon ikke ovennævnte teori om legens århundredgamle grundmotiv er rigtig, og mon ikke der leges»antonius«hist og her den dag i dag. Yndede kamplege var»røvere og politi«og»cowboys og indianere«(kowbojder å inderjanere), der gennemførtes 524\n17 under improviserede former, men med én altid gældende regel:»bissetag«var forbudt. Under kamplege og tag-fatlege kunne man række Fingeren i vejret og råbe:»fred«! Så var man udenfor legen, indtil man råbte:»ufred!«. Så var man med igen. Meningen var, at man kunne trække sig ud midlertidigt på grund af gyldige og forståelige årsa ger, f.eks. en tabt træsko, et fald, at ens mor eller far kaldte for at give en besked o.lign.»dårlige legere«fandt anledning til at råbe:»fred«, når de var i knibe under legen. Det gav mundhuggeri og i egentlig forstand ufred. Dårlige legere kan være en plage. Jeg træffer af og til jævnaldrende gamle gubber, der var dårlige legere i barn dommen. Min vurdering af dem er efter 65 års forløb stadig påvirket af deres»game-spoiling«-tendenser i dren geårene, hvilket naturligvis ikke er rimeligt. Blandt de sæsonbestemte lege må nævnes pigernes sjip ning og boldspil op ad en mur. Undertiden stod drengene tavse og fulgte beundrende de forskellige sjippe- og bold serier, der tit var af meget høj sværhedsgrad. Det kunne ske, at drenge overtog svingningen, når der blev benyttet stort sjippetov, og enkelte fordomsfri og frigjorte drenge, der ikke var bange for at blive til grin, deltog i selve sjip ningen. Derimod mindes jeg ikke, at drenge deltog i bold serierne. Jeg lånte min søster Ingeborgs hoppereb og øvede mig derhjemme med megen iver. I en af pigernes serier med langt reb var der indlagt højdespring. Pigernes springteknik optog mig meget: et ganske kort tilløb fra siden - tit kun 2-3 gåtrin - afsæt med inderste fod, sving med yderste ben, hvis fod godt måtte røre rebet, der blev holdt løst, og trykke det noget ned, medens afsætsbenet fulgte efter. Let og elegant kom pigen over med flagrende nederdel. Det var i virkeligheden et forstadium til senere tiders»væltespring«og»dykspring«. Jeg øvede mig i det hjemme, men vi drenge sprang ellers enten traditionelt gymnastikhøjdespring med tilløb lige forfra eller sakse spring med afsæt på yderste fod. Der var en vældig aktivitet i skolegården i frikvarte rerne. På lyse sommerdage var det pigerne, der i grund- 525\n18 - i Barn i Esbjerg skolens, Østre skoles, ret lille skolegård var dominerende under udfoldelserne: sanglege i større og mindre kredse, sjipning under forskellige former her og der, boldspil langs murene. Drengene følte sig fortrængte, de kunne ikke komme igang med fangelege og lignende. Det kunne ske, at et par drenge gik amok og løb durk igennem det hele, hvorved sanglegenes syngende piger blev til hvi nende furier, der gennembankede de formastelige. Dren gene tyede så til banale beskæftigelser som at eksperimen tere med brændeglas eller at slutte sig til køen ved de lange, løse bænke i skuret. På de fyldte bænke puffedes i samme retning, således at der blev plads til en ny dreng, når en dreng blev puffet ned ved modsat ende. Rytmen var som pramdragernes, som et talekor:»høvli, hop/der kravler en lop/på skraldmandens krop/høvli høv/på skraldmandens røv.«fra skoleårets kuglesæson huskes de forskellige kugle spil og kugleposerne, som børnene gik med om halsen. Og»kukkasserne«, d.v.s. skotøjsæsker, hvori små panoramaer var arrangeret med større eller mindre fantasi. Mod beta ling af et par kugler kunne man få et kig - eller»et kuk«disse perspektivkasser, idet der var et hul i enden af kassen, hvis låg var erstattet af tyndt papir eller stof, såle des at lyset kunne trænge igennem. For omkring 65 år siden oplevede jeg svenskernes belejring af København ved i et frikvarter at kigge i en kukkasse. Børnene råbte i frikvartererne:»hvem vil kig' i kukkas'? Redningsbåden går ud. To kugler for en kuk!«sæsonbestemt var også snorelegene, dette at lave snorefigurer, enten for sig selv eller ved at skiftes til at holde og»tage af«. Mens dagliglivet havde sit forløb i Esbjerg, der lå som en kæmpemæssig, tonende konkylie i læ bag Fanø, skete der store og afgørende ting på landsplan og verdensplan. De påvirkede stemningen med både bekymringer, sorger og glæder, men opfattedes ikke af børnene som noget helt nærværende. Et barnesind fungerer heldigvis som regel sådan, at det ubevidst kobler fra og fortrøster sig til de voksne, når store, alvorlige problemer tårner sig op. Den 526\n19 første verdenskrig rasede, trafikken på Esbjerg havn standsede næsten helt, fiskekuttere og dampere blev mi nesprængt, børn blev faderløse, nogle af Englandsbådene blev sænket af tyske undervandsbåde. Jyllandsslaget i maj 1916 foregik for den sidste fases vedkommende vest for Esbjerg - jeg husker svagt den fjerne, uhyggelige kanon torden. Tage har fortalt, at det, der gjorde mest indtryk på ham, var de voksnes alvor og afventende rådvildhed. Det var før radioens tidsalder, så man vidste intet om, hvad der foregik, selv om man forstod, at det var noget alvor ligt og måske afgørende, der skete til havs. Et par dage efter var man klar over, at det var den engelske Grand Fleet, ført af admiral Jellicoe, og den tyske Hochseeflotte, ført af admiral Scheer, der mødtes i et vældigt søslag. Den tyske flåde trak sig tilbage til Helgolandsbugten og holdt sig hjemme resten af krigen. Tabet i skibe og mandskab var størst på engelsk side. Mange lig af de omkomne drev i land på den jyske vestkyst i ugerne og månederne efter slaget. Brammingulykken i juli 1913 husker jeg svagt som no get, der gjorde stærkt indtryk på de voksne. De nærmere omstændigheder, som jeg kender nu, opfattede jeg ikke. Toget var kørt af skinnerne i nærheden af Bramming på grund af skinnernes udvidelse ved varmen. 15 mennesker blev dræbt, bl.a. arbejderføreren Peter Sabroe. Beretnin gen om verdens største passagerdamper»titanic«s under gang i 1912 på sin første rejse, hvor skibet i farvandene omkring Newfoundland stødte på et isbjerg og sank, var et stadig tilbagevendende samtaleemne i min barndom. Vi børn lyttede med gru til beretningen. Landmandsbankens krak i tyverne kom vores voksne også ustandselig tilbage til. Den spanske syges hærgen var skånselsløs og ramte i flæng, hurtig og voldsom med mange dødsfald. Vores familie slap billigt. Jeg fik lunge betændelse, men vistnok ikke i forbindelse med spansk syge. Jeg husker kulderystelser, sting og åndenød, mens mine forældre ventede på den dag, hvor»krisen«ind traf efter den tids sygdomsbillede, når det gjaldt lungebe- 527\n20 - eller Barn i Esbjerg tændelse. Og jeg husker, at mor lagde varme, dampende omslag omkring min overkrop, og at Esbjerg Gymnastik forenings formand læge H. Jessen Pedersen jævnligt kom på besøg. I stråleglans står»genforeningen«i 1920, hvor en del af Slesvig stemte sig tilbage til Danmark efter 56 års ud lændighed. Far, Tage og jeg cyklede i sommerferien dette år rundt i det genvundne land, men det er en historie for sig selv. Min lærer i de fire grundskoleår på Østre skole var fru Laura Jensen, gift med L.V. Jensen, den senere redaktør af den lokale konservative avis. Han blev myrdet under besættelsen. Vi sang altid i den første time salmen»befal du dine veje -«, men sang også mange andre salmer og sange. Drengene sang dog ikke med, jeg ved ikke hvorfor var det kun mig, der ikke sang med? Til gengæld sang jeg, så det klang derhjemme, når vi havde lært en ny melodi. Hvert år blev vi ret hurtigt færdig med læsebogen og tog derefter fat på»nikolaj Nielsens bibelhistorie«, der blev brugt som læsebog, indtil årets pensum i bibelhistorie var læst og genfortalt. Så tog vi fat på læsebogen for an den gang. Jeg dels forargedes og dels frydede mig over såvel det gamle testamentes vidunderlige, farverige beret niger som over det ny testamentes hændelser og forkyn delse. Fra første gang jeg hørte om Jesu indtog i Jerusa lem, harmedes jeg over, at Jesus red på et æselføl. Et vok sent menneske ridende på et føl. Hvor var det synd. Det kunne Jesus ikke være bekendt. Men jeg tænkte mig, at disciplene måske først havde fået fat på et føl, og at Jesus, som tænkte på andre ting, ikke havde lagt mærke til, at det var et føl. Det var måske et stort føl, nærmest en plag, som skulle rides til, og det var Jesus muligvis god til. Ja, sådan hang det nok sammen, Jesus var jo god til mange ting. Men Abraham var jeg vred på. Hvad bildte han sig ind, troede han, at Gud havde givet ham en søn, for at han skulle slå ham ihjel og ofre ham. Han var ikke rigtig klog, hvordan kunne han dog sådan misforstå Gud. Det var godt, at Gud var opmærksom på, hvad Abraham var ved 528\n21 at gøre, og fik ham standset. Abraham kunne jo have ofret sig selv, hvis han syntes, der skulle ofres noget, men at ofre en dreng, et barn? Jesus ofrede sig selv, men jeg for stod ikke, hvorfor han gjorde det, han kunne sagtens have undgået det. Peter trak jo sværdet og var parat til at kæmpe og befri Jesus, og det syntes jeg var rigtig gjort. Da Jesus forbød Peter at kæmpe, blev Peter helt forvirret, for nu forstod han slet ingenting, han forstod ikke Jesus, han kendte ham ikke, som Jesus nu var. Peter blev kort tid efter flere gange spurgt, om han kendte Jesus, men han svarede, at det gjorde han ikke. Jeg vil ikke sige, at jeg mistede min barnetro, for jeg var ikke i tvivl om, at en Gud på en eller anden måde var mig nær trods min tvivl på, hvad vi lærte i katekismussen, trods min skepsis overfor præster, trods min undren over, at mine forældre aldrig talte om disse ting, trods min ulyst ved at høre om opvækkelser og andre undere, trods min stærke aversion overfor alt omkring korsfæstelsen og op standelsen. Jeg var sikker på, at Gud forstod mig, og jeg følte mig tryg. Jeg blev klar over, at mor og far gerne så, at vi gik i kirke. De gjorde det sjældent, tror jeg, men var af og til i»grundtvigs Kirkesamfund«til møde. I mit sidste skoleår i realklassen var jeg glad ved at gå i skole. Bortset fra enkelte fag havde skolegang ellers kedet mig meget, selv om jeg var glad for lærerne, der var dygtige og men neskelige med fortrin og fejl, men som vist også tit kedede sig. Denne fælles kedsomhed blev på en eller anden måde brudt i det sidste skoleår, hvor overlærer H.M. Lorent zens fortræffelige undervisning i dansk litteratur og histo rie slog gnister, der fængede, og hvor jeg for første gang i skoletiden blev rigtig nærværende og engageret og ikke blot kørte på frihjul, hvad jeg iøvrigt havde gjort upåtalt og med gode resultater, - blandet med svipsere og neder lag. Magne Astrup, f i Esbjerg. Fhv. skoleinspektør ved Rørkjær skole, Esbjerg. Rosenvængets Allé 43, 6700 Esbjerg. Har bl.a. skrevet kronikker i»vestkysten«, mest om byhistoriske, ornitologiske og litterære emner. Lyrik bl.a. i»vild Hvede«,»Dansk Kirketidende«og»Vestkysten«. 529


To eksemplarer af en af verdens største blomster var for nylig i fuldt flor på samme tid - til blandet fornøjelse for de besøgende. 'Ligblomsten', eller 'Penisblomsten', lugter af råddent kød, døde dyr og opkast.\nVed et heldigt sammentræf blomstrede to eksemplarer af verdens mest ildelugtende blomst samtidig - den ene i Paignton Zoo i Devon i det sydøstlige Storbritannien og den anden i Royal Botanic Gardens i Edinburgh.\nDet er en meget sjælden begivenhed for titan arum-blomsten, der er hjemmehørende i det vestlige Sumatra - og for at det ikke skal være løgn, er et eksemplar på Cornel University i New York også begyndt at blomstre.\nForskerne identificerede for nylig det enzym, som spiller en nøglerolle i produktionen af rosernes behagelige duft. Titan arum - eller Amorphophallus titanium - er derimod kendt for sin stærke lugt, der minder om rådnende kød.\nDet var langt inde i, hvad vi i dag kalder Tanzania, at den amerikanske journalist Henry Morton Stanley i november 1871 (angiveligt) ytrede de berømte ord 'Doctor Livingstone, I presume?'\nEt par år senere i Sumatras regnskov blev der foretaget en lidt mindre betydningsfuld - og meget mere ubehagelig - opdagelse. Odoardo Beccari, en botaniker fra Firenze, blev den første vesterlænding, som observerede verdens mest ildelugtende plante.\nEn gang imellem producerer den en kæmpe blomsterstand, som kan blive op til 3 meter høj med små individuelle, maskuline og feminine blomster ved plantens fod, der er omgivet af et stort grønt kronblad kaldet 'spathe'.\nPlanten er også er kendt under navnet 'ligblomsten' på grund af sin ildelugtende duft. Lugten skaber illusionen af et rådnende kadaver, hvilket tiltrækker ådselsædende biller, som lokkes ind i blomsten og bestøver den.\nBlomstens 'spathe' er grøn på ydersiden, mens blomsterhovedet er rødt, så det ligner kød. Planten er meget snedig - når den blomstrer, bliver den 36 grader varm, hvilket får molekylerne til at sprede sig gennem fordampning. Det forstærker forestillingen af 'varmt kød'.\nBegge har været kendt i laboratorierne gennem flere år - og de lugter aldeles forfærdeligt.\nI små mængder fungerer molekyler som DMDS og DMTS som den 'fordærvede' smag i øl (DMDS er et biprodukt af gæringsprocessen).\nI 2003 fik Botanisk Have ved Statens Naturhistoriske Museum i København foræret en Amorphophallus titanum af Bonns Botaniske Have. Efter ni års venten blomstrede planten for første gang i Danmark 21. juni 2012. Da der kan gå op til 15 år mellem blomstringerne, var det en lille sensation, da den igen i juli 2014 efter kun to år blomstrede igen. I den botaniske have i Denver, USA, har en Amorphophallus titanum netop blomstret (21. august 2015) - det tiltrak op mod 25.000 mennesker alene i dagene op til begivenheden. Det var første gang, den 13 år gamle plante foldede sig ud.\nNogle af arterne bruger også andre molekyler, organiske syrer som dem, man kan finde på 'svedig hud', såvel som indol - et molekyle, der tildels er ansvarlig for lugten i menneskelige ekskrementer.\nDet er ikke den eneste plante, der lugter sådan. Forskerne, der undersøgte den sydafrikanske blækspruttesvamp (Clathrus archeri), opdagede, at den producerede dimethyl disulfid - præcis på samme måde som et stykke råddent kød eller en død rotte.\nEn anden arum (Helicodiceros muscivorus) er kendt som 'død-hest-arum' - du kan nok gætte dig til hvorfor. Den findes i Sardinien og på Korsika.\nPlanten producerer dimenthyl sufid (DMS), DMDS og DMTS for at tiltrække spyfluer. Dimethyl sulfid er en lugt, vi alle kender. Den er en del af svovlkredsløbet og er ansvarlig for 'duften af havet'.\nSå det er ikke lige Amorphophallus titanium, man har i tankerne, når man siger: 'Sig det med blomster'. Disse blomster råder over et overflødighedshorn af utrolige dufte, der bringer glæde og griber fat i de følelser, som ord ikke kan nå.


En arbejdsgruppe under Advokatsamfundet skal til efteråret kigge på retssager mod det offentlige herunder salærtakst i forbindelse med fri proces. Det skal udmønte sig i konkrete anbefalinger, der skal drøftes med politikerne.\nOffentliggjort: 17.07.18 kl. 13:41\nLighed for loven i forbindelse med retssager mod det offentlige er nu kommet på agendaen hos Advokatsamfundet. Ifølge erhvervsmediet Finans er der nu blevet nedsat en arbejdsgruppe, der til efteråret blandt andet skal se på salærtakster i forbindelse med fri proces.\nDr. jur. Frederik Waage fra Syddansk Universitet forsker i civil proces og er medlem af arbejdsgruppen under Advokatsamfundet. Han peger over for Finans på, at salærtaksten i sager om fri proces ligger så lavt, at det er et reelt problem. Det betyder nemlig, at mange advokater ikke vil føre den slags sager for borgerne.\n”Vi har nedsat arbejdsgruppen, fordi vi blandt andet baseret på en afhandling fra Frederik Waage kan se indikationer på, at noget ikke er, som det bør være. Fri proces er en del af det. Men problemet rækker formentlig videre. Overordnet tyder det på, at der ikke er en processuel balance, når borgere fører sager mod offentlige myndigheder,” siger Torben Jensen, generalsekretær i Advokatsamfundet, til Finans.\nI begyndelsen af næste år skal arbejdsgruppen komme med anbefalinger, og de konkrete forslag, der kommer ud af det, skal drøftes med politikerne.\nEn undersøgelse fra Danske Advokater og Advokatsamfundet fra 2011, som Finans refererer til, viser, at 50 pct. af advokaterne i undersøgelsen aldrig førte sager med fri proces, mens 32 pct. kun førte sagerne undtagelsesvist.


Uret tikker, dagene går og sejrene udebliver: Presset på Odense Bulldogs er gigantisk | hockeytinget.dk\nUret tikker, dagene går og sejrene udebliver: Presset på Odense Bulldogs er gigantisk\nDrømmen om en slutspilsplads lever endnu, men det ser meget svært ud for Odense Bulldogs.\nDen 18. januar 2021 - kl. 10:44 Af Emil Mozart Hansen\nHvis sveden drypper ekstra meget hos Odense Bulldogs-spillerne under kamp for tiden, så giver det god mening, for de er enormt presset.\nKlubben og mandskabet drømmer om en plads i årets slutspil, men den drøm bliver meget svær at opnå.\nMuligheden er der endnu, men det kræver noget af en slutspurt, hvis det skal lade sig gøre.\nI denne artikel dykker vi ned i den opgave, der venter Odense Bulldogs, hvis deres store drøm skal blive til virkelighed.\nMarc Lefebvres trup har i denne sæson skrabet 21 point sammen i 36 kampe, hvilket naturligvis ikke er tilfredsstillende for klubben.\nDet er specielt i fynboernes bagerste geledder, at der har hærget et stort problem, for der er blevet indkasseret 159 mål, selvom stjernekeeperen Tadeas Galansky er hentet hjem og står mellem stængerne.\nVi skal helt tilbage til slutningen af december for at finde holdets seneste point. Det kom endda i hus på en billig baggrund, for årsagen var to aflyste kampe mod Herning Blue Fox, der var hårdt ramt af COVID-19.\nDe efterfølgende fem kampe har budt på fem nederlag, hvor målscoren har været -21. Udover seneste kamp mod Esbjerg Energy, så har 2021 budt på fire afklapsninger.\nRent matematisk, så er der stadig mulighed for at nå den gyldne ottendeplads, der giver den sidste plads i slutspillet, for der skal spilles 48 kampe i grundspillet.\nDet vil sige, at Odense Bulldogs stadigvæk har 12 kampe på programmet, hvor der er 36 point på spil.\nDet virker meget urealistisk, at det skal blive til sejre i alle 12 kampe, men det behøves nødvendigvis heller ikke, hvis holdet på ottendepladsen ikke får mange point på kontoen.\nPå ottendepladsen finder vi Rødovre Mighty Bulls, hvilket er klubben, som Odense Bulldogs har jagtet gennem længere tid og stadigvæk forsøger at få fat på.\nDet sjællandske mandskab har 36 point, hvilket er 15 mere end Odense Bulldogs. De har endda en kamp mere på hånden, der kan sende dem 18 point foran.\nDet er stadig muligt for Odense Bulldogs at indhente Rødovre Mighty Bulls, men så skal tingene snart vende på hovedet og ændre sig på Fyn, for tiden og antallet af kampe er ved at udløbe.\nMan kan i hvert fald ikke klandre Odense Bulldogs for ikke at kæmpe til det sidste, for klubben har hentet fire forstærkninger til truppen og en ny administrerende direktør til ledelsesgangene.\nGrundspillet afsluttes d. 9. marts, hvilket for mange lyder til at være om et pænt stykke tid, men sådan kan Odense Bulldogs ikke tænke, for de går ind i en periode nu her, hvor der er livsvigtige point på spil i hver kamp.\nNu skal sejrene på bordet og Rødovre Mighty Bulls skal ind i en dårlig stime. Så kan det gå hen og blive en spændende afgørelse.\nHvis tingene ikke ændrer sig hos Odense Bulldogs, så bliver det endnu en skuffende sæson uden slutspil i VinMedKant Arena.\nHer er Odense Bulldogs resterende kampprogram:\n19.01.2021: Frederikshavn White Hawks (H)\n22.01.2021: Herlev Eagles (U)\n24.01.2021: Herning Blue Fox (H)\n02.02.2021: Rungsted Seier Capital (U)\n05.02.2021: Esbjerg Energy (H)\n16.02.2021: Rungsted Seier Capital (H)\n19.02.2021: SønderjyskE (U)\n26.02.2021: Herlev Eagles (H)\n02.03.2021: Aalborg Pirates (H)\n05.03.2021: SønderjyskE (U)\n07.03.2021: Rødovre Mighty Bulls (H)\n09.03.2021: Esbjerg Energy (U