Valopolku: joulukuuta 2010\nJames Hannamin teos God's Philosophers: How the Medieval World Laid the Foundations of Modern Science (Icon Books, 2009) on saanut paljon kehuja, joten täytyipä tähän tarttua. Kirjaa on myös kritisoitu siitä, että se yrittää selittää parhain päin joitakin katolisen kirkon toimia keskiajalla ja siitä eteenpäin, mutta itse en kokenut asiaa näin, vaikka paikka paikoin oli kyllä hitusen vaikeaa seurata kirjoittajan esitystä, niin monimutkainen oli tarinan kulku.\nMielestäni Hannam ei yritä puhdistaa katolista kirkkoa väärinkäytöksistä vaan pyrkii osoittamaan mitä tosiasiassa tapahtui, säilyneeseen todistusaineistoon pohjautuen. Hannam tulee osoittaneeksi että tilanne keskiajalla ei ollut läheskään niin mustavalkoinen (tai "pimeä") kuin myöhemmin on ymmärretty ja että "renessanssiaika" ei ollut niin hienoa ja edistyksellistä kuin on yleisesti annettu ymmärtää.\nJoiltakin osin voi jopa sanoa, että renessanssi ja "humanismin nousu" oli pikemminkin askel taaksepäin, ja keskiajalla saavutetut edistysaskeleet olivat vaarassa unohtua kokonaan. Kiitos kirjapainotaidon, näin ei onneksi kuitenkaan kokonaan tapahtunut, vaan keskiajalla saavutettu ymmärrys löysi lukijoita jotka osasivat sitä hyödyntää. Kaikki eivät kuitenkaan lähteitään maininneet - esimerkiksi Galileo - jolloin tuli vaikutelma että uusia oivalluksia syntyi ikään kuin tyhjästä suurenmoisten nerojen tuottamina.\nKuten yllä olevasta voi päätellä, pidin kirjasta suuresti, ja sen on ollut mainio lähde sen kaltaiselle nippelitiedolle josta on silloin tällöin hyötyä keskustelussa. Kuten se mistä sana "lunatic" on peräisin, ja miten Oxfordin ja Cambridgen historiat kietoutuvat yhteen. (Monet asiat, kuten yliopistojen autonomia ja valtiokonsernin ulkopuoliset yliopistojen rahoittajat ovat todella vanhoja keksintöjä!)\nKirja kattaa melkoisen ajanjakson, tapahtumia ennen keskiaikaa ja myös sen jälkeistä aikaa. Islam ja arabimaailma oli monessa mielessä keskeisessä roolissa sen suhteen miten asiat Euroopassa kehittyivät, sekä tiedon välittäjänä antiikin kultuureista että kristillisen maailman kokemana uhkana jota vastaan käytiin moneen otteeseen.\nHannam marssittaa kirjan sivuilla esille hämmentävän määrän henkilöitä, joilla oli vaikutusta historian kulkuun. Kirjassa on sata sivua erilaisia liitteitä, mm. aikajana, henkilöhakemisto, aihehakemisto ja huima lista kirjallisuusviitteitä. Työtä on tehty kirjan eteen!\nEsimerkiksi tarinan alkuvaiheilta sopii Boethius (480-525), jonka vankilassa kirjoittamalla dialogilla The Consolation of Philosophy oli valtava vaikutus myöhempiin ajattelijoihin ja vallanpitäjiin. Englanniksi sen käänsivät muun muassa Alfred Suuri (849-899) ja Elisabet I (1533-1603).\nMonet keskiajalla esiin nousseet filosofiset kysymykset ovat askarruttaneet ihmisiä pitkään, esimerkkinä kysymys "lammasmaisuudesta". Jos lammas määritellään pörröiseksi nelijalkaiseksi niityllä hyppelehtiväksi olioksi, mitä pitäisi sanoa keritystä ja rammasta lampaasta? Entä onko lammasmaisuus olemassa erillään lampaista - onko tällainen käsitteellinen kategoria olemassa vai onko vain yksittäisiä lampaita?\nKeskiajan ihmisillä oli suuria lähtökohtaisia haasteita verrattuna nykyihmisiin, johtuen maagisuuteen taipuvasta maailmankatsomuksesta, jossa peruslähtökohdat olivat aivan väärät. Esimerkkinä "sympaattisuus", eli se että samalta näyttävillä asioilla oli tekemistä keskenään, vaikkapa niin että maksasammalta - joka muistuttaa ulkonäöltään maksaa - käytettiin maksaongelmien hoitamiseen. Ja vastaava periaate sopii hasselpähkinään (päänsärky jne.).\nAina 1850-luvulle asti lääkärien määräämien toimenpiteiden (suoneniskentä, laksatiivit jne.) hoitoennuste oli erittäin huono, huolimatta siitä että hoito oli "holistista". Parasta hoitoa sai puoskareilta ja papeilta jotka tarjosivat lohtua ja plaseboa ilman pahoja haittavaikutuksia. Kumma kyllä, lääkärit pystyivät luomaan ammattikunnalleen uskottavuuden joka auttoi heitä velottamaan rikkailta suuria palkkioita - huolimatta huonoista tuloksista ja kipua ja kärsimystä aiheuttavista hoitotoimenpiteistä.\nEntä sitten humanismi? Hannam piirtää humanismista - keskiajan oppien unohtamisesta ja paluusta antiikin kreikkalaisiin ajattelijoihin - synkän ja matalamielisen kuvan. Humanisteja voi syyttää suoranaisesta sensuurista tai vähintäänkin aiemman ymmärryksen sokeasta ohittamisesta. Humanismiin kohdistettua aikalaiskritiikkiä on myöhemmin tulkittu väärin tai jätetty huomiotta. Muun muassa Galileo kritisoi humanistien sokeaa luottamusta kreikkalaisiin ajattelijoihin vaikka keskiajalta peräisin oleva todistusaineisto oli osoittanut perustavanlaatuisia puutteita kreikkalaisten ymmärryksessä, esimerkkinä Aristoteleen täysin virheelliset käsitykset ihmisen fysiologiasta.\nYhteenveto: Ajatuksia herättävä, yleisiä käsityksiä kyseenalaistava ja historiaa syväluotaava kirja, jolla on selviä yhtymäkohtia nykymaailman kehitykseen (globalisaatiosta yliopistouudistukseen). Olennaisin oivallus lienee se, että tiede on jatkuvaa haparointia eteenpäin, nerotkin (tai sellaiseksi itseään luulevat) ovat aikansa ja historiansa tuotteita.\nTunnisteet: historia, James Hannam, kirjaarvio, tiede, tutkimus, yhteiskunta\nIhan kaikki evoluutiosta? No, ei sentään ihan kaikea, mutta hyvä kirja tämä on, vuoden 2009 Tieteen päivien evoluutio-teeman pohjalta laadittu Kaikki evoluutiosta (toim. Ilkka Hanski, Ilkka Niiniluoto ja Ilari Hetemäki; Gaudeamus, 2009).\nKirjoittajat ovat tutkimuksen ykköskaartia, eikä oikeastaan haittaa että kaikki eivät kirjoita omasta spesiaaliteetistaan vaan oman tieteellisen erityisalueensa ulkopuolella olevista aiheista. Ehkä on niinkin, että kun kirjoittaa vähän oudommasta teemasta, asiat joutuu selvittämään itselleen uusin silmin, ja tekstistä tulee harvinaisen selkeää tieteen popularisointia. Tästä on hyvä esimerkki Mikael Forteliuksen artikkeli ihmisen sapientoitumisesta.\nEvoluutiolla ei ole päämäärää, eikä kaikki ole "järkevää". Hyvä esimerkki on metsä: "Puiden muotoja ei voi ymmärtää, ellei ota huomioon sitä, että kukin puu yrittää päästä pois toisten varjosta. [...] Jos latvus on lopulta kymmenen tai vaikkapa viidenkymmenen metrin korkeudessa, puiden taistelu valosta muuttuu entistä intensiivisemmäksi. [...] Mutta kuka tästä hyötyy? [...] Kohti valoa kurottavat puut ovatkin samanlainen hölmöläisjoukko kuin yleisö, jonka jäsenistä muutama nousee seisomaan nähdäkseen paremmin lavalle."\nKirjassa on monta, enemmän tai vähemmän saman suuntaista määritelmää elämälle, joista tämä oli virkistävä: "Elämä on pienten kalvopussien eli solujen sisälle rajautunut monimutkainen kemiallinen järjestelmä, joka pystyy jatkuvasti uudistumaan, tuottamaan itsestään uusia kopioita."\nKirjassa pohditaan ruokavalion merkitystä, erityisesti lihansyöntiä ja kiven työstämistä: "Oliko käärmeen Eevalla tarjoama hedelmä itse asiassa lihakimpale?"\nEntä sitten kulttuurievoluutio? "Kulttuurievoluutio poikkeaa darwinistisesta biologisesta evoluutiosta siinä, että sillä on tyypillisesti lamarckilaisia piirteitä: hankitut kulttuuriset ominaisuudet voivat periytyä suoraan jälkeläisille. [...] [K]ulttuurievoluutio on huomattavasti nopeampaa kuin biologinen evoluutio."\nErityisen antoisa oli Arto Mustajoen artikkeli kielen evoluutiosta, mikä tuntuu äärimmäisen kiehtovalta aiheelta. Kielikysymykset ovat usein hankalia, ja kehitys voi olla hämmentävää: "Espanjan koillisrannikolla puhuttava katalaani on Euroopan unionin suurin vähemmistökieli. Osa sen puhujista väittää kuitenkin puhuvansa valencian kieltä. [...] EU:n perustuslaista julkaistiin kaksi versiota, toinen katalaaniksi ja toinen valenciaksi. Ne olivat kieliasultaan täysin identtiset."\nMustajoki antaa positiivisen kuvan englannin käytöstä tilanteessa jossa "puhujat turvautuvat molemmille vieraaseen kieleen yhteisenä välittäjäkielenä". ELF (English as a lingua franca) on tuoreiden tutkimusten mukaan mainettaan paljon parempi: "Kun lähdetään puhujien viestintätarpeista, epätäydelliseltä ja virheelliseltä vaikuttava kielimuoto osoittautuukin tehokkaaksi kommunikaatiovälineeksi. [...] Kun puhujat samalla ovat tietoisia vieraan kielen käyttämisen aiheuttamista väärinkäsitysten riskeistä, he panostavat puhumiseen ja ymmärtämiseen paljon enemmän kuin puhuessaan äidinkieltään."\nYhteenveto: Monitieteinen, monipuolinen ja hyvin kirjoitettu katsaus evoluutio-aihepiiriin.\nTunnisteet: Ilari Hetemäki, Ilkka Hanski, Ilkka Niiniluoto, kirjaarvio, tiede, tietokirja\nUnohdettu? Olin kyllä hänet unohtanut, kunnes Markku Envallin esseekokoelma Henkiinjäämisen suunnitelma muistutti Einari Vuorelasta (1889-1972). Envall totesi, että jos Vuorela olisi elänyt kymmenen vuotta kauemmin, hänestä olisi voinut tulla vihreän liikkeen hovirunoilija.\nNo, tiedä häntä, mutta luonnosta ja luonnossa olemisesta Vuorela inspiraationsa ammensi. Teokseen Runot (toinen, laajennettu painos; WSOY, 1979) on poimittu Vuorelan runoja yhdeksästätoista kokoelmasta, melko perusteellinen katsaus runoilijan tuotantoon siis.\nSanotaan, että runoilijaksi tulemiseen tarvitsee elää runoilijan elämä. Millainen sitten oli Vuorelan elämä, sitä en tiedä, mutta Vuorela vihjaa kaikkea muuta kuin helppoon taipaleeseen runossaan Paimenet:\nSinun helmaasi onnetar jakaa\nvain riemuja elämän tien.\nMinun tielläni vastukset makaa,\nminä murheita metsiin vien.\nJotkut Vuorelan runot ovat klassikoita jotka tuntuvat saaneen oman elämänsä, niillä on yleismaailmallista, tai sanoisiko suomalaiskansallista, pätevyyttä. Tällainen on Kaipaus:\n— Mitä mies hämyssä seulot?\n— Seulon unta selvemmäksi.\n— Mitä utelet unelta?\n— Kajastuvaa kahta tietä.\n— Mitä tieltä tiedustelet?\n— Kohtako tupa tulevi.\n— Mitä teet sinä tuvassa?\n— Katson kauas ikkunasta.\nVaikka Vuorelalla on runoissaan jonkinlainen pysyvä tunnistettavuus, vaihtelee niiden sävy melko lailla. Osa runoista on satumaisia, melkein kuin lasten loruja toistoineen ja yksinkertaisine teemoineen, osa on hyvinkin humoristisia. Tähän luokkaan ehkä voi laskea Vuorelan tunnetuimpiin kuuluvan runon Vävy:\nTuli yö. —\nMonissa Vuorelan runoissa on syvää filosofista pohdintaa, sellaista jonka aika joko latistaa tai sitten kirkastaa. Jälkimmäiseen kategoriaan kuuluu mielestäni runo Varjo ikkunan takana:\nNäen lampun kirkkahan,\nse pimeässä palaa,\nse on lampun kuvainen,\nse tyhjyydessä palaa.\nSiellä istuu muuan mies, —\nhän vaiti kirjoittaa.\nKen on se muuan mies?\nHän tyhjässä kirjoittaa.\nToinen meistä kirjoittaa,\nmut toinen varjo on vain.\nMut kumpi kirjoittaa?\nJa kumpi varjo on vain?\nEntä runoilijan kohtalo? Unohdus vai muistaminen? Vuorela pohtii tätä runossaan Epilogi:\nniinkuin mätäs suolla.\nunhon helmaan kuolla.\npolun, jonka polin.\nTunnisteet: Einari Vuorela, kirjaarvio, Markku Envall\nAila Meriluoto kirjoitti unohtumattoman kirjan kirjailijasta josta sopii sanoa "iso mies tuli pieneen kylään". Teos Lauri Viita - Legenda jo eläessään (WSOY, 1988) oli kustantajan tilaustyö Meriluodolta, ja millainen se onkaan! "Kirja on ollut raskas kirjoittaa. Siksi olen kirjoittanut sen hyvin kevyesti."\nPanu Rajala lainaa paljon Meriluodon tekstiä tuoreessa kirjailijakuvassaan Lasinkirkas, hullunrohkea - Aila Meriluodon elämästä ja runoudesta (WSOY, 2010). Jotkin asiat jotka Meriluoto antaa ymmärtää rivien välissä tai sivuuttaa liian kipeinä saavat selityksensä Rajalan kirjassa.\nMutta kirjana on Meriluodon teos aivan toista luokkaa kuin Rajalan teos. Tämä on kaunokirjallinen merkkiteos vaikka onkin tosipohjainen. Runoilija osaa sanoa tiukasti ja suoraan, oivaltaen, jotenkin elämää suurempana itsekin.\nViita ymmärsi oman neroutensa, mutta ei kuitenkaan oikein osannut suhtautua siihen, eikä varsinkaan akateemiseen sivistyneistöön: "Se huomio, että hän, työmies, reilusti ylitti nämä ihanne-olennot, professoreita myöten, sekä herätti hänen halveksuntansa että korotti suunnattomasti hänen itsetuntoaan."\nMeriluoto jäi Viidan jalkoihin, sopeutui jopa elämään etäisessä saaressa pienen lapsen äitinä ilman mitään mukavuuksia: "Lauri osti Tokosesta sylen koivuhalkoja ja kylältä osuuskaupasta minulle paksut kumirukkaset sekä hakkasi jäähän avannon, jossa sopi huuhdella lapsenpyykkiä." Tässä yhteydessä tuli sytykkeinä poltettua Meriluodon 11 tyttöaikaista päiväkirjaa, ikään kuin kuvastaen halua "päästä koko omasta minuudestani".\nViita muuttui koko ajan aggressiivisemmaksi, mutta lasten kanssa hän tuli toimeen: "Laurin tunne-elämä oli rikkoutunut jo varhaisessa vaiheessa, jostakin syystä se melkein kokonaan keskittyi aggressioksi. Vain pienet lapset, omat tai muitten, siinä ei ollut sanottavaa eroa, vapauttivat hänestä varauksetonta lämpöä, kärsivällisyyttä ja huumorintajua. Lapset — tai muuten avuttomat. [...] En tiedä onko häijyä ajatella, että tämä ihmisluokka ei koskaan sivunnut Laurin rajua kilpailuviettiä — tosiasia se kumminkin lienee."\nLauri puhui puhumistaan, jopa siinä määrin että hänen julkaistut kirjalliset tuotoksensa tuntuvat vain sivujuonteelta hänen äänekkäälle elämälleen, mutta mielisairauden myötä puheesta katosi todellinen syvällisyys: "Opin itse tiedottomasti varsin tehokkaan tekniikan: lakkasin kuuntelemasta. Oli mahdottomuus kestää tuota kovaa, hedelmättömästi jauhavaa ääntä vuorokausikaupalla koko ajan mukana eläen. [...] Laurilla säilyi loppun asti kyky 'ottaa' ihmisiä, ehdottomasti dominoida seurassa. Vain vanhat ystävät, joilla oli vertailutaustaa, tajusivat tragedian syvyyden."\nLyhyt mutta suuri kirja isosta miehestä.\nTunnisteet: Aila Meriluoto, kirjaarvio, Lauri Viita, Panu Rajala\nLisa Sounion kirja Brändikäs (Talentum, 2010) hengästyttää ja hämmentää, mutta muutamien osuvien huomioiden seasta ei oikein järkevää ajatusta tunnu löytyvän. Loppujen lopuksi kirjassa taitaa olla kyse tekijänsä brändin rakentamisesta - kuten sopii olettaakin, kun miettii kirjan teemaa.\nSounio pudottelee hurjaan tahtiin lauseita lauseiden perään, toistaa itseään toistamistaan, puhuu asian ohi ja vierestä, ja loppujen lopuksi lukijaa tuskastuttaa ja väsyttää. Harmi. Kirjoittajalla olisi varmaan paljon sanottavaa, mutta hän ei tunnu kykenevän pysähtymään koskaan.\nJa mikä hämmentävintä, kun Sounio puhuu siitä että brändin ulkoasun ja sisällön tulee vastata toisiaan, lukija pakostakin alkaa miettiä, että tämän kirjan tapauksessa ehkä niin todella on. Höttöä ja höttöä.\nTuntuu siltä, että ajatus karkaa muutaman lauseen välein, pahimmillaan katko tulee parin sanan välein, tyypillisesti noin tekstiviestin mittaisen pätkän päästä. Ja sitten ne kaikki juorut, joita ilman olisin kyllä voinut elää.\nNo, kaiketi nyt sitten eletään huomiotaloudessa, tai pikemminkin juorutaloudessa. Mutta tarina "Kirkkonummen Jeesuksen" vaimosta olisi saanut jäädä lukematta. Ja entä tämä etunimeltä mainittu Marko sitten? Hänestä saa kuvan että kovin vaativia tehtäviä ei kaverille voi antaa.\nMutta muutama terävä heitto kirjasta kyllä löytyy, esimerkiksi liittyen siihen miten brändi-käsitteeseen ovat suhtautuneet "kulttuuriväki ja tieteen harjoittajat", siis ne tahot joiden mielestä "paras taide syntyy tuskasta, nälästä ja kärsimyksestä". Sounio toteaa: "Tätä käsitystä tekijän itsenäisyydestä taiteen ja tieteen eliitti vaali vuosikymmeniä. Monellakaan eliitin jäsenellä ei tosin ollut huolta toimeentulosta."\nTähän asiaan liittyen Sounio nostaa osaamisen myymisen eturintamaan tunnettuja nimiä: "Vierastamme osaamisen myymistä unohtaen, että esimerkiksi runoilija-kirjailija Goethe, filosofi Ludwig Wittgenstein ja kirjailija-lääkäri Axel Munthe osasivat myydä asiansa, vaikkakin äärimmäisen hienostuneesti. Vastapuoli ei edes ymmärtänyt, että oli kyse kaupankäynnistä."\nJaahah. No, kai tämänkin asian voi tuollaiseksi vääntää, mutta kyllä minä tässäkin miettisin sitä, että mistähän se osaamisen myyminen oikeasti lähtee.\nJa sitten vielä, kun Sounio kerran on puhunut siitä miten aitous ja brändäys kulkevat käsi kädessä, hän vetää itseltään (tai ainakin viestiltään) maton alta: 'Kansainvälisissä liemissä keitetyt suomalaispoliitikot osaavat etsiä apua. Kysein kerran, kunka eräs stara ehtii tuottaa vuodessa kymmeniä kolumneja: "Voi kuule, ei hän niitä itse kirjoita! Katsoo vain teemojen perään." Poliitikkojen ja johtajien puheiden kirjoittajaksi ehdotan viestintätoimistojen sijaan kirjailijoita, tutkijoita ja kulttuurintekijöitä, joilla on sana ja kieli vetävästi hallussa.'\nOnko tosiaan niin, että Suomen tohtorinkoulutusjärjestelmästä ei ole muuhun kuin tuottamaan puheita poliitikoille ja johtajille?\nTässä kyllä viedään sanat suusta, tai pikemminkin laitetaan jalka suuhun, ainakin tälle lukijalle.\nJos tämän kirjan erehtyy lukemaan, suosittelen vastalääkkeeksi jotain hyvää kirjaa, esimerkiksi Juha T. Hakalan teosta Pakattu aika ja Tove Janssonin klassikkoa Muumipappa ja meri. Molemmat peittoavat Brändikkään 10-0.\nTunnisteet: kirjaarvio, Lisa Sounio\nVeijo Åbergin teos Lisää muistia! 50 vuotta tietotekniikkaa Helsingin yliopistossa (Helsingin yliopiston tietotekniikkakeskus, 2010) on tietokirja parhaimmillaan: selkeä, tarkka, ajatuksia herättävä. Kyseessä on tilauksesta tehty historiikki, mutta loppujen lopuksi kyse on paljon enemmästä: tietotekniikan tulosta Suomeen ja sen leviämisestä koko yhteiskuntaan. Ja tässä Helsingin yliopistolla on ollut merkittävä rooli alusta alkaen.\nKirja rakentuu niin henkilöiden kuin tietokoneidenkin ympärille, alkaen ensimmäisestä Suomessa rakennetusta tietokoneesta ESKOsta (joka oli vanhentunut jo käyttöön otettaessaan). Mutta siitä se alkoi, isojen keskuskoneiden kautta tämän päivän nettimaailmaan, ja kaikki kehityskulut siinä välissä.\nKirjassa on paljon kuvitusta, mikä auttaa lukijaa näkemään ajan kuvaa, sitä miten ihmiset, ympäristöt ja laitteet ovat ajan kuluessa muuttuneet. Alkuaikoina tietokoneiden parissa puuhattiin puku päällä, sittemmin on menty toiseen ääripäähän, ja ehkä palattu ajoittain myös pukukoodin suuntaan.\nOlen konkareilta kuullut miten isoja herroja laskentakeskuksissa oltiin reikäkorttien aikaan. Jos teit virheet, selityksiä ei annettu vaan korttipakka tuli takaisin, korkeintaan ehkä jokin pieni vihje virheestä mukana. Mutta mukavaa oli kuulla, että sentään M.A. Numminen pääsi johon ohi reikäkorttipinoineen - hän kun suostui esiintymään henkilöstön tilaisuudessa.\nKirjasta (ja sen henkilöluetteloista) löytyy monta tuttua hahmoa, mutta koska olen ollut alalla lyhyehkön aikaa, vain 20 vuotta, moni alkuaikojen tapaus ja tilanne on jäänyt hämäräksi, ja näitä kirja mukavasti selventää. Tosin on ollut ilmiselvästi haastavaa (ja joskus tämä näkyy myös tekstissä) selvittää mitä oikeastaan aikoinaan tapahtuikaan. Viime vuodet ovat aina paremmin muistissa kuin vuosikymmenten takaiset asiat.\nTeos osuu jotakuinkin kohdalleen niissä asioissa joista jotain tiedän omakohtaisesti, joten on oletettava että muutkin asiat ovat pääosin oikein. Joissakin asioissa on jonkin verran HY-keskeisyyttä, mutta sehän sopii historiikkiin, toisin päin ei voisi ollakaan.\nOnnittelut 50 vuodesta - ja menestystä seuraavalle 50 vuodelle!\nTunnisteet: historia, kirjaarvio, Veijo Åberg\n100 kirja-arviota ynnä muuta - Valopolun vuosi 2010\nVuoden loppu lähestyy, myös täällä Valopolku-blogissa. Itselleni jonkinlaisena yllätyksenä on sadan kirja-arvion ilmestyminen tänne vuoden mittaan, keväästä lähtien. Mitenkäs niin?\nNo, tässä on ollut melkoinen oppimisprojekti työn alla. Kaikenlaista on pitänyt opiskella liittyen organisaatioiden toimintaan, johtamiseen, julkishallintoon, tieteen tutkimusmenetelmiin, ajankohtaisiin tutkimusongelmiin, kokonaisarkkitehtuuriin, IT:n johtamiseen, pilvipalveluihin, tutkimusaineistoihin, jne.\nOsaamisen tarve tuntuu kasvamistaan kasvavan, ja kirjoja lukemalla tuntuu kyllä sivistyvän. Mutta pelkkä lukeminen ei riitä, on myös tehtävä jotakin, esimerkiksi on kirjoitettava tai keskusteltava. Ja usein kirjoitus myös johtaa keskusteluun, ja keskustelemista onkin tänä syksynä tullut tehtyä harvinaisen paljon.\nOlen huomannut, että kirjoittamalla lyhyenkin kirja-arvion - tai pikemminkin "kirja-arvion", siis vapaamuotoisia ajatuksia kirjan pohjalta - saa teoksesta irti enemmän kuin vain passiivisesti lukemalla.\nToinen on sitten kirjoittamisen tarve muutenkin kuin vain kirjoista kirjoittamiseksi. Tänne blogiin on voinut luonnostella asioita vähän vähemmän valmiina, tai siltä ainakin on tuntunut. Blogi vähentää kirjoittamisen rimakauhua ja tekee kirjoittamisen mahdollisemmaksi vähemmän valmiimpien ajatusten pohjalta.\nTyöpaikan sisäiseen blogiin kirjoitin reilu 30 postausta syksyn aikana, lisäksi kirjoitin pari kirjoitusta henkilöstölehteen. Iso osa näistä on tekstejä jotka alun perin oli luonnosteltu tänne Valopolkuun, toki myös toisin päin.\nJa osa teksteistä on julkaistu muualla lehdissä: The Mathematical Intelligencer, Tiedetoimittaja, Kemiauutiset, Tietosuoja, Tieteen tietotekniikka ja Tähdet ja avaruus. Usein tekstejä on joutunut editoimaan paljonkin, mutta hyviä lähtökohtia nämä blogikirjoitukset ovat olleet.\nEli hyvältä tuntuu. Toinen asia sitten on, mitä lukijat tästä touhusta ovat ajatelleet. Melko alhaisen kävijämäärän blogi tämä on, 20-30 visiittiä päivittäin, mikä ei ole huono asia, ei tule rimakauhua.\nKävijöistä sen verran, että melko iso osa, yli puolet, tulee tänne Google-haun kautta. Suosituimpia hakusanoja lokakuusta joulukuuhun ovat olleet: kokonaisarkkitehtuuri, minäkertoja, johtajakirja, pikalukeminen, johtajan parempi elämä ja mitä laatu on. - Kyllä noista aiheista kannattaakin tietoa etsiä.\nMutta ei kun eteenpäin. Saa nähdä mitä vuosi 2011 tuo tullessaan.\nOnko tämä satukirja lapsille vai aikuisille? Uusi tuore käännös Tuhannen ja yhden yön tarinoista on enemmän aikuisille tai lähes aikuisille kuin lapsille, sen verran dramaattisia ja pelottavia käänteitä se tarjoaa. Kyseessä on Jaakko Hämeen-Anttilan suomennos Tuhat ja yksi yötä (Otava, 2010).\nJ.R.R. Tolkien kirjoitti teoksen Satujen valtakunta (WSOY, 2010) lopussa olevassa esseessä, että satujen (engl. fairy stories) kohdeyleisö on aikuiset, ei lapset, ja että sadut ovat parhaimmillaan evankeliumia (kursiivi Tolkienin), siis kertomuksia joissa päästään kurkistamaan olevan takana piilevään todellisuuteen.\nSisältääkö tämä kyseessä oleva kokoelma sellaisia satuja joihin Tolkien viittaa? Väittäisin että ei. Mutta omaperäisiä ne silti ovat, vilkaisu kulttuuriin joka monessa mielessä poikkeaa omastamme.\nVäittäisin että kokoelman kertomukset ovat joiltakin osin lähempänä seikkailu- ja tieteiskirjallisuutta kuin satuja, vaikka ne saduiksi luetaan. Esimerkiksi Sinbad Merenkulkijan seikkailut sisältävät fantastisia tutkimusmatkojen kuvailuja, jotka kovasti muistuttavat ulkoavaruuden planeetoille kuvattuja maailmoja. Vastaavasti tarina Abdallah Merenmies ja Abdallah Maanmies tuo vahvasti mieleen Jules Vernen kertomuksen merenalaisista maailmoista, puhumattakaan myöhemmistä saman aihepiirin tarinoista.\nEhkä yllättäen monissa kokoelman tarinoissa on vahvoja naishahmoja, jotka ovat ovelampia ja aloitekykyisempiä kuin passiiviset miehet. Hiukan hämmentäen monessakaan tarinassa paha ei saa palkkaansa, vaan pikemminkin "yrittävää ei laiteta", eli sankarit pääsevät vaikeuksien kautta voittoon, olkoon keinot hyviä tai huonoja.\nJa useissa tarinoissa on islamin oppeja muodollisesti noudattava kehyskertomus tai raamit, ei monikaan tarinoista tarjoa uskonnollisia moraliteetteja, joskus pikemminkin päinvastoin: varas kerää omaisuuden ja elää onnellisena elämänsä loppuun asti.\nHämmentävä kirja, josta on vaikea sanoa pitääkö vai inhotako sitä. Kulttuuriteko tämä lienee kuitenkin.\nTunnisteet: J.R.R. Tolkien, Jaakko Hämeen-Anttila, kirjaarvio, sadut\nAlun Anderson on kirjoittanut vakavan kirjan vakavasta aiheesta. Teos Kun Arktis sulaa: Elämä, kuolema ja politiikka arktisella alueella (suom. Seija Piippola; Art House, 2010) osoittautui palkitsevaksi, tosin ajoittain raskaaksi luettavaksi perusteellisuutensa takia. Lukija vaikuttuu ja vakuuttuu, sen verran huiman määrän erilaista aineistoa Anderson tarjoaa niin ympäristötieteiden ja tutkimusmatkailun kuin elinkeino- ja aluepolitiikankin näkökulmista.\nKun yleensä maapalloa tarkastellaan "sivulta", tuo tämä kirja aivan uuden näkökulman maapalloon: ylhäältä pohjoisesta päin. Pohjoisnavan ympärillä oleva merialue on myllerryksestä, ei pelkästään ilmastoilmiöiden takia vaan myös alueella olevien luonnonvarojen tavoittelun vuoksi. Ja onhan kyseessä myös kulkureitti, joka näyttää jään sulamisen vuoksi yhä kiinnostavammalta.\nVaikka USA, Kanada, Grönlanti (ja Tanska) ja Norja ovatkin keskeisiä maita napaseudun merialueiden kannalta, Venäjä on se jolla on eniten rantaviivaa ja siten eniten intressejä alueelle. Ja myös valtavat luonnovarat jotka odottavat hyödyntämistä.\nJäämeri on monessa mielessä erityislaatuinen alue, muun muassa mataluutensa vuoksi: "Venäjän joet [...] yhdessä Kanadan Mackenzien kanssa tuovat maailman koko makean veden valumasta 10 prosenttia Jäämereen, mutta se sisältää vain yhden prosentin maailman merivedestä. Vaikutus on yllättävä. Makea vesi leviää matalana kerroksena maata reunustavien mannerjalustojen päälle, jossa se jäätyy helpommin kuin alempi suolainen vesikerros."\nAnderson tarjoilee paljon paikallista detaljitietoa, esimerkiksi Grönlannin Tasiilaqissa sijaitsevan kyläkaupan tarjoamasta: "Myynnissä on hyljettä (8 dollaria/kg), jääkarhua (20 dollaria/kg), sarvivalasta (30 dollaria/kg), lahtivalasta (18 dollaria/kg) ja mursua (20 dollaria/kg). [...] Markkinoilla ruokki maksaa 10 dollaria, kiisla 6 dollaria ja pikkuruokki, todella pieni lintu, vain 2 dollaria kappaleelta."\nJa tarjolla on myös suuremman luokan tilastoja: "1970-luvulta 1980-luvun lopulle tultaessa mannerjalusta oli menettänyt 30 gigatonnia jäätä vuodessa, 97 gigatonnia vuonna 1996 ja 239-305 gigatonnia vuonna 2007."\nKirja on paikoitellen vähän luettelomainen ja osittain myös raskassoutuinen, mutta parhaimmillaan Anderson kirjoittaa todella vetävästi ja kiinnostavasti. Hän on selvästi paneutunut aiheeseensa, ja joskus tuntuu että hänen on vaikea irroittautua yksityiskohtien paljoudesta, mutta kokonaisuutena teos toimii hyvin.\nYhteenveto: Jos haluat tietää paljon Aktisen alueen tilanteesta ja sitä uhkaavista tekijöistä, tämä ei ole hullumpi kirja lähteeksi, varsinkin kun sen tiedot ovat kohtalaisen hyvin ajan tasalla, mukaan lukien Meksikon lahden öljyvuoto ja sen implikaatiot Arkitsen alueen riskeihin.\nTunnisteet: Alun Anderson, kirjaarvio, Seija Piippola, tiede\nTässä se on, vaikkakin vain katkelmittain: runoilija ja elämä. Panu Rajalan Lasinkirkas, hullunrohkea - Aila Meriluodon elämästä ja runoudesta (WSOY, 2010) ei ole kattava elämänkerta, vaan pikemminkin katkelmallinen kokoelma tapahtumia Aila Meriluodon (s. 1924) elämästä.\nKirjassa on kehystarina, jossa Panu Rajala keskustelee Meriluodon kanssa, teoksen alussa Takatakan piilopirtissä Pieksämäellä ja lopussa Arkadiankadulla. Tämä hiukan häiritsi itseäni, mutta onneksi edes Panu Rajala ei pysty kaappaamaan valokeilaa itselleen: Meriluoto pistää elämänkerturin tehokkaasti ruotuun.\nLuin Meriluotoa jonkin verran lukioiaikoinani, eikä pelkästään siksi että hänet mainittiin Lauri Viidan yhteydessä, mutta muutamasta mieleen jääneestä runosta huolimatta - esikoiskokoelma Lasimaalaus oli kyseessä - en häntä sen ihmeemmin tuolloin noteerannut.\nMutta nyt vihdoin ymmärsin, että paitsi Meriluoto teki merkittävän uran ei pelkästään runoilijana vaan myös kääntäjänä, ja eräs suosikkini, Harry Martinsonin Aniara, on Meriluodon suurenmoinen suomennos. Ilman Martinsonin apua suomennos ei olisi onnistunut, ja Martinson muisti kääntäjäänsä Nobel-palkinnon saatuaan, todeten sen olevan yksi harvoista ensiluokkaisista käännöksistä toisille kielille.\nSitäkään en tiennyt, että Meriluoto käänsi Astrid Lindgrenin Eemeli-kirjoja suomeksi, merkittävä kulttuuriteko tämäkin. Muitakin lastenkirjoja Meriluoto käänsi, muun muassa Kasper, Jesper ja Joonatan sekä Kolme iloista rosvoa.\nParhaana kirjanaan Meriluoto pitää elämänkertaa Lauri Viita, legenda jo eläessään, jonka hän kirjoitti WSOY:n pyynnöstä. Skitsofreniaan sairastunut Viita oli Meriluodon aviomies ja neljän lapsen isä, ja monessa mielessä ratkaiseva hahmo: "Lauri Viita ei ollut kirjailija, hän oli luonnonmullistus."\nElämä Viidan kanssa ei ollut helppoa, varsinkin mielen järkkyessä, eikä ollut varmaan kumpi sortuu, Viita vai Meriluoto. Mutta Meriluoto jaksoi, neljän lapsen kanssa, vaikka kirjallinen anti jäikin vähäiseksi näinä vuosina, lähinnä lastenkirjaan Pommorommo, josta Meriluoto toteaa: "Tää oli mun rakkaudentunnustukseni Laurille."\nViita poltatti uunissa niin Meriluodon päiväkirjat - yhtä lukuunottamatta - kuin lasten syntymätodistukset. Mielialahäiriöt veivät hänet lopulta mielisairaalaan, mutta kerta kerran jälkeen hän palasi piinaamaan Meriluodon perhettä, kunnes hän muutti Ruotsiin.\nMyöhemmästä tuotannosta Rajala nostaa esiin vuonna 1980 ilmestyneen runokokoelman Talvikaupunki, joka nosti Meriluodon kriitikoiden ylistämäksi runoilijaksi pitkän tauon jälkeen.\nMeriluoto on käyttänyt omaelämänkerrallisia aineksia niin runoissaan kuin proosassaan, eikä ole erityisesti vältellyt julkisuutta, joten hänestä tiedetään suhteellisen paljon, jopa siinä määrin että raja teosten ja niiden kirjoittajan välillä voi hämärtyä. Mutta Rajalan elämänkerta - jos tätä voi sellaiseksi sanoa kaikessa katkelmallisuudessaan - tarjoaa silti uudelta tuntuvia välähdyksiä kirjailijaan, joka edelleen on virkeä ja nokkela ja elämässä kiinni. "Terveisiä elämästä, tältä kohtaa."\nTunnisteet: Aila Meriluoto, Astrid Lindgren, elämä, kirjaarvio, Lauri Viita, Panu Rajala\nPetteri Heinon Pilvipalvelut (Talentum, 2010) on tuore kirja melko tuoreesta asiasta, pilvipalveluista (engl. cloud computing). Teoksen esipuhe on päivätty 10.10.2010, ja teos näyttää tosiaankin olevan hyvin ajan tasalla, ainakin nyt ilmestyessään. Toinen juttu on sitten, kuinka nopeasti sisältö vanhenee. Sellaista se on minkä tahansa it-asian suhteen, ja erityisesti sellaisen hype-termin kuin pilvipalvelut.\nEntä mitä oikein on pilvipalvelu? Rajanveto käyttöpalvelun ja pilvipalvelun välillä voi olla vaikeaa, koska sekä toimittajat että asiakkaat saattavat haluta vain vähän muutoksia nykyisiin it-ratkaisuihin ja siksi puhuvat pilvestä tarkoittaen jo tuttuja ja koeteltuja ratkaisuja.\nJos jokin piirre pitäisi nostaa pilvipalvelujen olennaiseksi määrittäväksi piirteeksi, se on elastisuus, siis se että palvelua voi skaalata tarpeen mukaan ja että vain käytetystä resurssista maksetaan. Jos ei käyttöä, ei veloitusta. Ja tämä on iso ero verrattuna perinteiseen käyttöpalveluun, jossa useimmiten sitoudutaan monivuotisiin sopimuksiin ja joskus laitteet ovat suoraan asiakkaan taseessa.\nPilvipalvelussa elastisuus tarkoittaa nopeaa käyttöönottoa - nopeimmillaan se tapahtuu minuuteissa - ja myös nopeaa resurssin vapauttamista kun hommat on hoidettu. Toisaalta tämä tarkoittaa myös sitä, että räätälöinti ja kustomointi on vähäisempää kuin normaalissa käyttöpalvelussa puhumattakaan itse hoidetusta it:stä. Mutta tässäkin kehitystä tapahtuu.\nLisäksi on niin sanottu hybridimalli, jossa julkisia pilvipalveluja käytetään oman ympäristön laajentamisena ja varmistamisena - esimerkiksi lisäkapasiteettina sitä tarvittaessa tai varmuuskopioiden tallennuspaikkana. Tällöin käytössä on sekä private että public cloud -palveluja, jolloin saadaan tarvittavaa joustoa mutta voidaan hoitaa myös asiakaskohtaista räätälöintiä. Heino myös esittää yksinkertaistetun mallin siitä, mitä private cloudin pystyttäminen edellyttää: minimissään ei kovin monimutkaista, lähinnä pitää parantaa nykyisten konesaliratkaisujen paketointia ja toiminnallisuutta.\nJulkishallinnossa private cloud -ratkaisu voisi olla kaikin puolin toimiva ratkaisu, mutta haasteita riittää, esimerkkinä kuntien palvelurakenneuudistuksen myötä syntyneet "palveluhimmelit", jossa loppujen lopuksi kaupunki maksaa viiden yhtiön katteet ostaessaan uuden palvelimen.\nHeinon kirja on käytännönläheinen, jopa siinä määrin että osa informaatiosta, esimerkiksi kustannuslaskelmat pilvipalvelujen hinnoittelusta käyttöpalveluun verrattuna, saattavat olla vanhoja jo ilmestyessään. Sinänsä tällä ei ole niin suurta väliä sillä itse kukin voi tarkistaa hinnat netistä ja tehdä samat laskelmat uusimpien hintojen perusteella.\nHeino kuvaa hyvin it-osaston haasteita palvelujen käyttäjien suhteen: "Käyttäjät arvioivat it-osaston tarjoamia virallisia sovelluksia itse päivittäin käyttämiään twittereitä ja facebookeja vasten. [...] Jossakin jokin mättää, kun isoissa yrityksissä työntekijät päivittävät paljon enemmän tietoja itsestään Facebookiin kuin asiakkaistaan yrityksen CRM-järjestelmään. Osallistumisen arkkitehtuuri on uutta it-osastolle, mutta on paljon helpompaa osoittaa sormella kuin olla osa ratkaisua. [...] Ulkomaailman kehitys tukisi ajatusta, että it-osaston olisi tarjottava entistä useampia pieniä työkaluja sen sijaan, että pyrittäisiin rakentamaan sipulin tavoin kerrostuneita suuria sovelluksia. It-toiminnan pitäisi löytää käyttäjät uudestaan ja osata hyödyntää heitä."\nTähän liittyen Heino toteaa: "Suurissa yrityksissä pohditaan nyt vakavasti pc-määrärahaa, jolla käyttäjä voisi oma-aloitteisesti järjestää itselleen työaseman ja etäyhteydet."\nMutta mennäänpä kirjan varsinaiseen pihviin eli yrityselämän konkretiaan, käyttöpalveluihin (managed service) ja näiden palvelukuvauksiin (statement of work) sekä palvelutasoa koskeviin sopimuksiin (Service Level Agreement, SLA). Tässä yhteydessä Heino toteaa: "[Asiakkaalle] voi tulla kalliiksi ylläpitää ympäristöä siten, että kaikista töistä maksetaan tapahtuneen mukaan. Jotkut asiakkaat hankkivat tämän takia palvelutoimittajalta niin sanotun kotikonsultin eli puolivakituisen tukihenkilön. Kotikonsultti hoitaa sopimukseen sisältymättömän työn, ja tätä kautta palvelutoimittajan laskut saadaan tasaisiksi."\nHeino kuvaa melko raadollisesti käyttöpalvelujen maailmaa, muun muassa "kikka #1" kertoo miten asiakkaalta voidaan veloittaa korkean palvelutason palvelusta mutta tarjota matala palvelutaso ja hoitaa homma niin että asiakas itse maksaa joka kuukausi itse haluamansa sanktiot. Huh-huh.\nTässä yhteydessä voisi vielä esittää Heinon luettelon siitä, mitkä ovat puhdasoppisen pilvipalvelun ominaisuudet:\n1. pilvipalveluissa on elastinen provisiointi\n2. pilvipalvelut toteutetaan jaetusta teknisestä multitenant-ympäristöstä\n3. pilvipalvelut ovat yksinkertaistettuja volyymi- ja bulkkipalveluja\n4. pilvipalvelut ovat riippumattomia käytettävästä päätelaitteesta ja käyttöpaikasta\n5. pilvipalveluiden toimintaa voidaan mitata.\nEntä tallennus pilveen? Siis levytilan ostaminen pilvipalvelun tarjoajalta. Heinon mukaan todennäköisin käyttömuoto on pilveen varmistaminen, siis internetkiintolevyn käyttäminen kopioiden säilytyspaikkana. Olennaisena edellytyksenä on tietoliikenteen kaistanleveys.\nKotikäyttäjälläkin alkaa olla mahdollisuuksia saada 100 mbit/s yhteyksiä, joilla varmistaminen pilveen onnistuu jouhevasti isojenkin mediatiedostojen osalta. Gigatavujen siirto onnistuu minuuteissa. Varsinaisen varmistusohjelmiston sijaan voidaan käyttää replikointia, joka synkronoi pilvessä olevat tiedot käyttäjän eri laitteille.\nYritysten osalta pilveen siirtyvä tallennus voi olla iso trendi, kunhan Amazonin Dynamon kaltaisia palveluja opitaan tosissaan hyödyntämään. Mutta on myös paljon tietoa johon pilvitoimijoiden volyymipalvelut eivät sovellu, esimerkkinä julkisen sektorin aineistoasioiden hoitaminen. Mutta aina voi tehdä pilvitallennusjärjestelmän itse, kunhan on riittävästi kriittistä massaa jotta alkuinvestointi kannattaa.\nEntä sitten laskenta pilvessä? Prototyyppiesimerkki on Amazonin Elastic MapReduce, jota yritys voi käyttää isojen havaintoaineistojen käsittelyyn. Tämä massa-ajopalvelu on rakennettu Apachen Hadoop-projektin teknologian pohjalle, ja tässä onkin mielenkiintoinen mahdollisuus monen suuryrityksen big data -tyyppisten havaintoaineistojen käsittelyyn. Tarvittavaa palvelinkapasiteettia ei tarvitse ostaa omaan taseeseen, ja kapasiteetin voi poistaa käytöstä heti kun sitä ei enää tarvita.\nPilvessä toimiva MapReduce on mainio esimerkki yleisemmästä kysymyksestä: miksi it-kulut eivät voisi olla liiketoiminnan laajuuden mukaan muuttuvia? Pilvipalveluiden avulla saadaan kiinteistä kustannuksista muuttuvia, ja lisäksi kustannussäästöjä kun kapasiteettia ei tarvitse makuuttaa tyhjänä "varmuuden vuoksi".\nEntä sitten tietojenkäsittelyn ostaminen palveluna? Tämä ei ole uusi asia, tarjontaa on ollut 1960-luvulta lähtien. Heino esittää hyvän analyysin syistä, joiden vuoksi palvelunostoon lähdetään, muun muassa kapasiteetin puute, aikataulut ja elinkaari. Kiinnostavin syy on halu muuttaa it-toiminnot kokonaan, siis se että it-toiminnot halutaan paremmin vastaamaan organisaation substanssitoimintoja.\nYhteenveto: Ajankohtainen, kiinnostava, konkreettinen ja selkeä esitys merkittävästä aiheesta. Kirjoittaja kuvaa hyvin tämänhetkisen hämärähkön tilanteen ja sen, että vaikka pilvipalvelujen tulevaisuutta ei voikaan ennustaa, nyt on lähdetty uudelle tielle jolta ei ole paluuta. Onko paras ratkaisu jokin yhdistelmä nykyisin käytetyistä pilvipalvelun malleista, sen aika näyttää.\nTunnisteet: kirjaarvio, Petteri Heino, tietotekniikka, yhteiskunta\n1001 Albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään\nRobert Dimeryn teos 1001 Albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään (WSOY, 2010) on melkoinen aarreaitta, vaikkakaan sitä ei voi pitää kaikenkattavana - eikä tarkoituksena ole ollutkaan tarjota viimeistä sanaa "parhaista" populaarimusiikin albumeista.\nKustantaja toteaa teoksesta seuraavasti: "[Kirja] esittelee populaarimusiikin kuuden vuosikymmenen tärkeimmät levytykset rockista jazziin, punkista folkiin ja hiphopista progeen. Tuttujen klassikoiden ohella mukana on suurelle yleisölle tähän asti vieraampia helmiä – käsillä on todellinen musiikillinen löytöretki."\nLöytöretki tämä tosiaan on, vaikka muutamia harmittavia juttujakin matkalta löytyy. Teos on käännetty suomeksi melko mallikkaasti, vaikkakin tuntuu siltä että paikoin sekä suomentajien että alkuperäistekstien kirjoittajien into on lopahtanut eikä albumien esittelytekstejä voi pitää aina erityisen valaisevina. Mutta parhaimmillaan teos tarjoaa todellakin löytämisen iloa. Kirjaan kannattaakin tarttua ehkä pikemminkin löytääkseen albumeja jotka itseltä ovat jääneet huomaamatta kuin tutkiakseen löytyvätkö kaikki omat suosikit kirjasta (eivät luultavasti löydy).\nSuomennettuun versioon on sisällytetty 80 suomalaista albumia, joista monet valinnat saivat kyllä miettimään lähtökohtia? Hector? Mikko Alatalo?? No, ainakin valinnoista syntynee keskustelua.\nAlla muutama oma poiminta eri vuosikymmeniltä, albumeja joita itseltäni ei löydy iTunesista. Puoli tusinaa alunperin tällä listalla ollutta albumia piti poistaa, kun ne minulla jo olikin, unohdettuina.\nAlla olevista albumeista teoksessa oli sen verran mainiot esittelytekstit, että pitänee tavalla tai toisella tarkistaa, ovatko levyt tosiaan niin hyviä kuin väitettiin.\nFrank Sinatra | In The Wee Small Hours\nMachito | Kenya\nStan Getz & Charlie Byrd | Jazz Samba\nStan Getz And Joao Gilberto | Getz/Gilberto\nNick Drake | Five Leaves Left\nCrosby, Stills, Nash & Young | Déjà Vu\nCarita Holmström | We Are What We Do\nPihasoittajat | Hattukauppiaan aamu\nPatti Smith | Horses\nWillie Colón & Ruben Bládes | Siembra\nSister Sldege | We Are Family\nThe Undertones | The Undertones\nPeter Gabriel | So\nDolly Parton, Linda Ronstadt, Emmylou Harris | Trio\nLadysmith Black Mambazo | Shaka Zulu\nThe Sugarcubes | Life's Too Good\nSir Elwoodin Hiljaiset Värit | Kymmenen tikkua laudalla\nKoffi Olomidé | Haut De Gamme – Koweït, Rive Gauche\nJamiroquai | Emergency On Planet Earth\nJ. Karjalainen yhtyeineen | Tähtilampun alla\nRobbie Williams | Life Thru A Lens\nUte Lemper | Punishing Kiss\nMaija Vilkkumaa | Ei\nThe Coral | The Coral\nThe Five Corners Quintet | Hot Corner\nAsa | Loppuasukas\nGrizzly Bear | Veckatimest\nTunnisteet: kirjaarvio, musiikki, Robert Dimery\nKeksijöillä ei mene aina putkeen. Eric Chalinen teos Maailmanhistorian huonoimmat keksinnöt ja ihmiset niiden takana (suom. Salla Korpela ja Riikka Toivanen; Schildts, 2010) pureutuu epäonnistumisiin. Kirjassa on 50 tarinaa epäonnistumisista, jotka vaihtelivat naurunalaiseksi tulosta koko maapallon ekosysteemin muuttamiseen.\nKirja on selkeä, paikoin melkeinpä selkokielinen, eikä mihinkään yksittäiseen aihepiiriin mennä kovin syvälle. Paikka paikoin olisi toivonut syvällisempää esitystä, ja jossakin määrin tuntui siltä että kirjoittaja yritti liikaakin popularisoida tekstiään niin että lukijalle tuli jopa vähän epämukava olo.\nMutta otetaan muutama esimerkki kirjan teemoista. Ensinnäkin asbesti, jonka yhteyttä keuhkotauteihin epäili jo roomalainen Plinus vanhempi (23-79). Mutta 1900-luku oli asbestin haittavaikutusten peittelyn surkeaa tarinaa: "Suurtehollisuus onnistui 1940-80-luvuilla pitämään lääketieteellisen todistusaineiston poissa julkisuudesta. Sen edustajat vastustivat kaikkea asbestin käyttöä rajoittavaa lainsäädäntöä ja kansalaisten alistamista asbestin vaaroista."\nKirjassa on paljon esimerkkejä terveysongelmiin johtaneista keksinnöistä, kuten tupakka, pikaruoka ja virvoitusjuomat. Ilmiselvää on, että vaikka ongelmat tiedetään, ihmiset silti eivät näistä nautintoaineista ole valmiita luopumaan.\nHassunkurisimpia "keksintöjä" oli puutarhuri William Radamin keksimä tuote, jonka voi katsoa kuuluvan käärmeöljyjen joukkoon. Radam päätteli seuraavasti: "On vain yksi tauti ja yksi taudin syy, riippumatta siitä, miten monenmoisia oireet eri tapauksissa ovat." Radamin kehittämä lääke, "mikrobintappaja", tepsi kaikkeen mahdolliseen, muun muassa spitaali, isorokko ja keuhkotauti. Liittovaltion viranomaiset määräsivät rohdon analysoitavaksi lopult vuonna 1912: "Sen havaittiin sisältävän 99,38 prosenttia vettä, hivenen rikkihappoa ja suolahappoa sekä tilkan punaviiniä värin ja maun vuoksi."\nEntä mitä kirjasta jäi lopulta käteen? Ei kovin paljon. Muutama hupaisa anekdootti, ja muutama uusi asia josta huolestua. Teoksen tarkoitus on hyvä, tarjota valaistusta ihmiskuntaa ja ympäristöä uhkaavista vaaroista, mutta loppujen lopuksi teos on, no, pikaruokaa.\nTunnisteet: Eric Chaline, huumori, keksijät, kirjaarvio\nLuulin lukeneeni Helena Anhavan (s. 1925) runoja, mutta ehkä erehdyin. Tai ainakaan yhtään tuttua, tai erityisen tutun kuuloista, runoa ei tästä kokoelmasta löytynyt. Mutta hyvä tuttavuus tämä kokoelma on, parhaita mihin olen vuosiin tarttunut.\nKyseessä on kokoelmateos Käyn siellä vain unessa - Runot 1991-2010 (Otava 2010), joka ei ole runokirjaksi kovinkaan ohut, yli 300 sivua, mutta toisaalta tässä onkin kaksi vuosikymmentä runoilijan työtä.\nMutta aloitetaan, lyhyellä runolla teoksen alusta:\nRaskas paikka on maailma sille\njoka ei tahdo miellyttää\nvain olla itse.\nOlisiko tässä runoilija piirtämässä omakuvaansa? Anhavalla on suuri kyky: yksinkertaisia, selkeitä säkeitä, lauseita jotka ovat melkein kuin selkokieltä, mutta sittenkin syvempiä kuin silmä antaa myöten nähdä, jonnekin takaraivoon ne uppoavat. Kuten vaikkapa tämä:\nMiten monta sukupolvea se lävistää\nLumi ei sada\nvaan jotta kaikki eläimet\nJa sitten, niin yksinkertaisen väistämätöntä:\nNiin paljon kuvittelee tietävänsä\nvain tästä todellisuudestansa.\nAnhava pohtii paljon sodan, ihmisen heikkouden, maailmankuvan teemoja, ja uskaltaa käydä vaikka skeptismiä vastaan, ymmärtäen mutta tiukasti:\nSen mitä Tiede ei ymmärrä,\nse julistaa hulluudeksi.\nEi sovi 'nähdä'\njollei voi sitä tieteellisesti todistaa,\nEi sovi olla\nJonkun Korkeamman käytössä,\nsen kumoamiseen riittää\nSkepsis ja professori Nils Mustelin.\nItse pidin eniten Anhavan lyhyistä, rivin tai kahden pituisista - tai pikemminkin: lyhyisistä - runoista, joissa jää tilaa ajattelulle:\nEttä ei kuulla kivun taakse,\nJa voisiko yksinkertaisemmin riisua keisarilta vaatteet:\nSilti sinne kaikki haluavat.\nNykyinen maailma kuuluu toisistaan irrallaan eläville spesialiteeteille, jotka sulkevat toisensa pois kuvioista, syyttäen kokemattomuudesta ja osaamattomuudesta niitä jotka eivät kuulu ammattikunnan sisäpiiriin. Anhava näkee sen mitä ammattilaiset eivät näe, sokeuttaan:\nKukin ammattiryhmä varjelee mustasukkaisesti omaa reviiriään.\nVain heillä on totuus tästä asiasta, oikeus selittää tietynlaista ihmistä\ntai ideologiaa. 'Maallikolla' ei ole lupa nähdä.\nJa tämä osuu ja uppoaa:\nKaiken iltaa koko maailma paastosi sähkön vuoksi:\nSai synninpäästön ja tilasi oitis\nkaksi uutta ydinvoimalaa.\nLoppuun sopii tämä lainaus:\nJonakin päivänä kaikki vastaantulijat\nmuistuttavat jotakuta vainajaa.\nOlen juuri tervehtiä kun tajuan:\nhänhän on kuollut.\nTunnisteet: Helena Anhava, kirjaarvio, runot\nMillaista on Virossa? Sen voi tietää vain virolainen, mutta jonkinlaisen kurkistuksen virolaisuuteen tarjoaa Igor Korjuh suomennetussa kokoelmassaan Yritys kumppanuudeksi (suom. Jukka Mallinen ja Hanna Samola; Savukeidas Kustannus, 2010). Korjuh on virolainen mutta hänen äidinkielensä on venäjä, joka tekee hänestä ikään kuin kahden maailman kansalaisen, tai ehkä pikemminkin kahdesta maailmasta ulkopuolisen.\nKorjuh on ilmeisen omaperäinen kirjoittaja, ja kokoelman ensimmäinen runo ehkä kuvaa hänen päätymistään runoilijaksi, mahdollisesti sen kautta että muutakaan ei löytynyt:\nMielikuvitus piirtää, mutta käsi ei pysty.\nMelodia pyörii, mutta laulu ei kulje.\nMiltei menetetty mies.\nJos runoja ei olisi,\nKokoelmassa on runoja useista alkuperäiskokoelmista, ja vaikka onkin epäilemättä ollut vaikeaa kääntää suomeksi vironvenäläistä tekstiä, ei se lukijalle asti kovin suuressa määrin näy. Ehkä syy on siitä, että kokoelmaan valitut runot ovat juuri niitä helpommin käännettäviä tai suomalaisille avautuvia.\nOsa Korjuhin runoista on klassisen tyylistä, voisi sanoa että jopa ajatonta, mutta mukana on myös äärimmäisen modernia, kirjallisuuden tutkimuksesta ponnistavaa ja - voisi melkein näin ajatella - PowerPoint-kalvosulkeisten maailmaan ironisesti suhtautuvaa. Kirjoittaja toteaa virolaisten ja venäläisten suuren kulttuurisen eron, jossa hän on itse välinputoajana, ja ammentaa tästä aiheita runoihinsa.\nKorjuh pohtii nykymaailman tendenssiä rakentaa abstraktioita runossa Milloin huominen koittaa?, josta seuraavassa katkelma:\nMiksi niin harvoin\nsiirrymme yleisestä yksityiseen?\nMe puhumme rakkaudesta,\nmutta vaikenemme rakastuneista,\nmutta vaikenemmä kättemme känsistä.\nKäännöskokoelman nimikkorunossa puhutaan runoilijan ja lukijan suhteesta, tästä siis nimi Yritys kumppanuudeksi. Seuraavassa on muutama ote tästä runosta:\nvoivatko runoilija ja lukija puhua samaa kieltä\nonko runoilijalle tärkeää se mistä lukija elää\nonko lukijalle tärkeää se mistä runoilija elää\nehdotan riippumatonta tutkimusta\non analysoitava viisi lukijan perustyyppiä\njoiden kanssa runoilija voisi puhua heidän kielellään\non analysoitava viisi aihetta\njotka ovat kiinnostavia itse runoilijalle\nja vastattava kysymykseen\nmitä retorisia konstruktioita pitää rakentaa\nettä runoilija ja lukija puhuisivat samaa kieltä\nPaikka paikoin teksti on kuin tutkimusraportista, mutta toimii runona!\nRunossa Pienen pojan kirje Korjuh pohtii nykyisen maailman monimutkaisuutta. Tässä ote:\nVain langat ympärillä. Vaikkakin näkymättömät, mutta\nniin vahvat! Kirjoitat hakusanaksi\noma nimesi ja löydät kirjoituksesi ja kirjoitukset sinusta.\nIhmiset muistuttavat robotteja: rakentavat imagoa, takovat kontekstia.\nJa minä haluaisin nähdä pikemmin tämän\ntyhjän näytelmän lopun. Mietin, milloin\nihmiset leikkaavat verkot,\njoilla maailma on sidottu, ovat näytelleet kyllikseen\nTunnisteet: Hanna Samola, Igor Korjuh, Jukka Mallinen, kirjaarvio, runot\nTeos Maan valo ja muisti - Eino Mäkisen valokuvia (toim. Kai Vase; SKS, 2008) on aivan erinomainen valokuvakirja, mutta kirjana siinä on paha vika: tekstien lukeminen ei onnistu helposti typografian takia.\nMiksi teoksen teksteissä käytetään versaalia, siis ISOJA KIRJAIMIA? ONKO PAKKO HUUTAA? Nimittäin myös pienet kirjaimet ovat olemassa, ja ne tekevät lukemisesta olennaisesti helpompaa. Versaali kirjasin tekee vähänkin pitempien tekstien lukemisesta hankalaa; sanojen lukemisen sijasta täytyy katsoa kirjaimia.\nEhkä tämä kuvastaa sitä, että elokuvista ja valokuvista kertovassa teoksessa teksti saa toissijaisen roolin, ja tässä tapauksessa teksti todellakin on sivuroolissa. Mikä on harmi, sillä esseissä kerrotaan kiinnostavia asioita Eino Mäkisestä, jos tekstejä nyt jaksaa tavata läpi.\nTai oikeastaan tässä on kyse samasta asiasta kuin siinä, että maailma on täynnä tavaroita jotka näyttävät hyviltä mutta eivät toimi: ovenkahvoja joita ei osata käyttää, astioita jotka rikkoutuvat tai eivät pysy pystyssä, laitteita joiden kanssa menee hermot. Toisin sanoen: design haluaa tehdä itsestään numeron eikä palvella käyttäjiä.\nJa tässä on melkoinen ristiriita sen kanssa, millaisia valokuvia kirja sisältää: nöyrästi tarkoitustaan palvelevia, sellaisia jotka eivät tee numeroa itsestään mutta toimivat sekä dokumentaarisesti että taiteellisesti. Mäkinen ei temppuile sävyjen, perspektiivien tai kohteidensa kanssa, vaan ottaa ne sellaisina kuin ne ovat.\nMäkisen valokuvat ovat aivan loistavia. Mustavalkoinen valokuva on vaikea laji, ja tässä teoksessa on lisäksi vielä neliön mukaan rajattuja kuvia, jotka ovat äärimmäisen haastavia sommittelun suhteen, ja kaikki kuvat toimivat. Mäkinen on valokuvaajana ennen kaikkea ammattilainen, joka tietää miten kuvakulma valitaan, miten valoitus saadaan kohdalleen ja miten sommittelulla saadaan kuva toimimaan. Ja tämä näkyy kuvissa alusta loppuun.\nOpin paljon sommittelusta Mäkisen kuvia katsomalla, esimerkiksi siitä miten kuvan reunassa osittain pois leikattu elementti täydentää kuvan - jos se olisi näkyvissä kokonaan tai poistettu kuvasta, kokonaisuus ei toimisi, mutta nyt se toimii. Tasapaino on hallussa.\nEikä tässä vielä kaikki. Teoksen kuvat kertovat suomalaisesta menneestä ajankuvasta ja perinteestä, elämästä ja elämisen taidoista ennen vanhaan, esimerkiksi tervanpoltosta, haaparuuhen teosta, lehmien paimentamisesta haassa, lehmisavuista, ja monen moisesta käden taidosta 1900-luvun alkupuolen maaseudulla.\nItselleni mieleenpainuvin oli kuvasarja haaparuuhen teosta, alun haapapölkyn veistämisestä valmiiseen ruuheen asti. Melkoista teknistä kompetenssia tarvittiin entisaikaankin, että tämmöisiä työnäytteitä saatiin alusta loppuun aikaan. Ei meikäläinen taito kulkea vesireittejä pitkin jää yhtään jälkeen intiaanien tai eskimojen vastaavasta.\nEtnografisen aineiston lisäksi kirjassa on arkkitehtuuriin liittyvää kuva-aineistoa, sillä Eino Mäkinen oli Alvar Aallon töiden luottokuvaaja, joka hoiti niin esineiden kuin rakennusten kuin näyttelyidenkin valokuvaustehtäviä.\nHieno kirja valokuvien osalta, ja jos typografia toimisi paremmin, voisi tätä kehua enemmänkin.\nTunnisteet: Eino Mäkinen, Kai Vase, kirjaarvio, Suomi, valokuvaus\nHuippututkimusta! Tässä on yksi niistä tieteenaloista, joilla suomalainen tutkija esiintyy kansainvälisellä "leading researchers" listalla.\nTeos Uskonto ja ihmismieli - Johdatus kognitiiviseen uskontotieteeseen (Gaudeamus, 2008) on kolmikon Kimmo Ketola, Ilkka Pyysiäinen ja Tom Sjöblom toimittama artikkelikokoelma, jota voi pitää melkein oppikirjana, ainakin teoksen ensimmäinen osa "Kognitiiviseen uskontotieteen perusteet" tarjoaa hyvän lähtökohdan varsinaisten artikkelien lukemiseen.\nGoogle Scholar tarjoaa runsaasti aineistoa tutkimuksesta. Englanniksi tutkimusalue on "cognitive science of religion".\nJokin aika sitten tuli Julkaisufoorumi-hankkeen johtorymässä puhetta siitä, mihin yhteyteen uskontotiede oikein kuuluu. Olisiko teologian tai filosofian?\nNyt vihdoin tämän kirjan lukeneena on todettava, että eipä ehkä kuulu kummankaan yhteyteen, pikemminkin ehkä yhteiskuntatieteiden tai ihmistieteiden seuraan, voisi jopa miettiä neurotieteiden tai evoluutiobiologiankin näkökulmaa. Kyseessä on joka tapauksessa hyvin monitieteiden tutkimusalue, ja semmoisen luokittelu johonkin lokeroon on aina hyvin hankalaa.\nLuin jo aiemmin Pascal Boyerin teoksen Ja ihminen loi jumalat. Miten uskonto selitetään, ja tässä viitattiin Ilkka Pyysiäisen tutkimuksiin. Tämä oli myös se teos joka innosti tarttumaan artikkelikokoelmaan, tosin kirjan lueskelu jäi aika myöhään. Mutta hyvä että teokseen tartuin, sen verran kiinnostavasti asiaa hahmotetaan, vieläpä sujuvalla suomen kielellä.\nJälleen kerran on annettava kiitokset Helmet-järjestelmälle, josta tämäkin helmi löytyi. On oikeastaan yllättävää kuinka paljon tieteellistä ja ammattikirjallisuutta Helmetin kautta on saatavissa. Ehkä selityksenä on se, että suomalaiset ovat niin pitkälle koulutettuja nykyään että yleissivistykseen kuuluu jo hyvinkin pitkälle huippuosaamiseen pureutuvia teoksia.\nTutkimusala hyödyntää moderneja menetelmiä, muun muassa aivokuvantamisen tuloksia kurkistaakseen ihmisen pään sisäiseen toimintaan. Tässä kirjassa voisi sanoa olevan - yhteiskunta- ja ihmistieteiden yleisen metodiikan lisäksi - kaksi keskeistä lähestymistapaa: neurotiede ja evoluutiopsykologia. Kummatkin ovat tuottaneet runsaasti uutta ymmärrystä ihmismielen toiminnasta, vaikkakin kokonaiskuva on vieläkin epäselvä, puhumattakaan mielen toiminnan yksityiskohdista.\nEntä mikä on uskontotieteen suhde uskonnollisuuteen? Johdannossa kirjoitetaan asiasta seuraavasti: "Monet tuntuvat pelkäävän, että mikäli uskonnollisia ilmiöitä selitetään luonnollisilla tekijöillä ja mekanismeilla, uskonnonharjoittajien katsotaan samalla olevan perustavalla tavalla väärässä uskoessaan vaikutusten lähteenä olevan jumalan ja/tai muita näkymättömiä voimia. [...] Sekä ateistit että teistit voivat toki selittää uskontotieteelliset tutkimustulokset edukseen, mutta tähän väittelyyn tarvitaan tieteeseen kuulumattomia lisäoletuksia todellisuuden metafyysisestä luonteesta. [...] Uskontotiede voi tutkia ainoastaan sitä, miksi ihmiset uskovat, ei sitä, ovatko heidän uskonsa kohteet olemassa."\nEn mene tässä syvällisempään pohdiskeluun kirjan annista. Muun muassa intuitionvastaisuudesta tai intuitiivisesta ontologiasta löytyy kirjasta hyvin mielenkiintoista pohdiskelua. Siis siitä, miten mielen tiedostamattomat prosessit toimivat ja mitä vaikutuksia tällä on tietoisen tason toimintaan. Ehkä tämän voi tässä todeta: "Uskonnollisissa intuitionvastaisissa representaatioissa on olennaista nimenomaan se, että niiden intuitionmukaiset elementit tekevät niistä ymmärrettäviä ja hyödyllisiä samalla kun intuitionvastaiset elementit tekevät niistä huomionarvoisia." (Hiukan kärjistäen tässä yhteydessä intuitionvastaisuus = yliluonnollisuus.)\nKirjassa on laaja-alaista ja poikkitieteellistä pohdintaa, esimerkiksi narratiivisesta psykologiasta: "[N]arratiivien rooli on erityisen merkittävä juuri lapsuudessa, ja lähes kaikki opittu sidotaan ensi alkuun kertomuksiin. Kertomukset tekevät käsitteellisistä ja itselle oudoista asioista omakohtaisia."\nSamaten evoluutiobiologialla on suuri merkitys tutkimukselle: "[Ihmisen] yhteisöelämää tukevilla taipumuksilla on kulttuurinen alkuperä, mutta koska kyky kulttuuriin on ollut ihmislajilla jo noin puoli miljoonaa vuotta, siitä on tullut myös geneettiseen evoluutioon vaikuttava voima. Kulttuuriset instituutiot ovat siis jo pitkään olleet osa sitä ihmisen ympäristöä, jossa yksilöiden kelpoisuutta testataan."\nMielenkiintoista pohdintaa syntyy signaalien luotettavuuden probleemasta, siitä miten kollektiivisen toiminnan ongelmat - esimerkiksi vapaamatkustajat jotka eivät tuota vaan vain kuluttavat resursseja - saadaan ratkaistua: "[A]inoat uskottavat signaalit aikomuksesta ottaa osaa yhteistyöhön ovat sellaisia, joita on vaikea väärentää. Teorian mukaan uskonnollisissa rituaaleissa on kyse juuri tästä: niissä osallistujat lähettävät toisilleen viestin voimakkaasta sitoutumisesta ryhmään ja sen ideaaleihin. Jotta tätä viestiä ei voitaisi väärentää helposti, sen täytyy käydä lähettäjälleen kalliiksi."\nTästä löytyy luonteva selitys tuhlaileville uhriseremonioille ja uhraamisen ajatuksen keskeisyydelle uskonnossa. Itselleni tuli tässä yhteydessä mieleen myös "menestyksen teologia", joka saattaa olla tämän kaltaisista lähtökohdista nähtynä itseään toteuttava mekanismi: ne jotka sitoutuvat saavat todellakin menestystä yhteisönsä avulla.\nEntä sitten paratiisi, niissä uskonnoissa jossa tämä käsite esiintyy? Ihmisillä näyttää olevan yleismaailmallinen taipumus tietynlaisiin ympäristöpreferensseihin. Savannin kaltaiset maisemat ovat vetovoimaisia: isoja puita siellä täällä, kumpuileva maisema (mutta ei liikaa korkeuseroja), joki tai muu juomaveden lähde, suora näköyhteys horisonttiin. Nämä ympäristöpreferenssit tulevat esiin myös paratiisikäsityksissä, jotka ovat kunkin yhteisön elinympäristöön mukautuneita versioista yleisistä ympäristöpreferensseistä. Meren lähellä puhutaan saarista, aavikolla keitaista, ja niin edelleen, mutta perusprinsiipit ovat samoja. Paratiisissa luonnollisesti on vielä se hieno puoli, että pedot ja muut uhkat puuttuvat sieltä.\nUskontotieteilijät tekevät myös haastattelututkimusta, muun muassa teologian opiskelijoiden parissa, ja hyvin kiinnostavia tuloksia tätä kautta saadaankin, erityisesti liittyen uskonnon abstraktin ja käytännön tason eroihin. Jumala-käsitykset ovat käytännön tasolla varsin spontaaneja, ilmaistuina kuin huomaamatta, ilman sen kummempia perusteluja.\nKirjasta löytyy mielenkiintoista termistöä, esimerkiksi agenttien käsite, pääsy strategiseen informaatioon, ja niin edelleen. Hauska termi: hyperactive agent-detection-device, HADD.\nEntä tulevaisuus? Tämä tieteenala on mainio esimerkki tutkimuksesta, joka tarttuu ihmiskuntaa aina askarruttaneisiin kysymyksiin uudesta lähtökohdasta, hyödyntämällä eri alojen uusinta tutkimustietoa ja metodiikkaa. Uusin, modernein lähestymistavoin saadaan vanhoistakin asioista uutta ymmärrystä.\nJa tutkimusalue on todella laaja: uskonnolliset tekstit, sadut, uskonnonharjoittajien ajattelu ja toiminta, ihmisaivojen rakenne ja toiminta, ihmisen evoluutiohistoria ja geneettinen perusta toiminalle. Jne. Jne. Tutkimusaineistoja täytyy yhdistellä hyvin monelta eri alueelta. Ja mahdollisuuksia on valtavasti: rekisteritutkimuksen, haastattelututkimuksen, tekstikorpusten analyysin, aivokuvantamisen, geenitutkimuksen jne. aineistot ovat kaikki relevantteja tälle tutkimusalueelle.\nYhteenveto: Erinomaisen kiinnostava ja selkeästi kirjoitettu teos, joka tarjoaa jokaiselle jotakin, yleisinhimillisestä näkökulmasta, tutkimustietoon perustuen.\nTunnisteet: ihminen, Ilkka Pyysiäinen, Kimmo Ketola, kirjaarvio, tiede, Tom Sjöblom, tutkimus, uskonto\nEduskunnan tarkastusvaliokunta totesi vastikään (liittyen Valtiontalouden tarkastusviraston lausumaan), että valtion tuottavuusohjelmaa nykymuodossaan ei ole syytä jatkaa:\n[...] nykymuotoisen valtion tuottavuusohjelman jatkaminen seuraavalla hallitus- ja kehyskaudella ei ole tarkoituksenmukaista. Kun arvioidaan tuottavuusohjelman merkitystä erityisesti yksityisen sektorin työvoimatarpeen turvaajana, on syytä huomioida, että valtion työvoima on vain noin 4 % koko työllisestä työvoimasta.\nValiokunnan mielestä valtion tuottavuusohjelma on painottunut mekaanisiin henkilöstövähennyksiin tuottavuuden kustannuksella. Esimerkiksi tietotekniikan käytöstä ei ole saatu toivottuja tuottavuushyötyjä.\nYle uutisoi samasta asiasta: "Valtiontalouden tarkastusviraston mukaan ohjelma ei ole lisännyt tuottavuutta, vaikka valtiolta on vähennetty noin 8 000 työpaikkaa. Palkansaajajärjestöt ja eduskunnan tarkastusvaliokunta ehdottavat ohjelman lopettamista."\nKelataanpa vähän taaksepäin, vuoteen 2007, jolloin valtion tuottavuusohjelma alkoi toden teolla vaikuttaa. Eläkkeelle jääneiden tilalle ei palkattu uusia henkilöitä samaan tahtiin. Mutta työn tuottavuus ei ole lisääntynyt, ja väen vähentämisestä on tullut itseisarvo.\nMutta mitä tapahtui vuonna 2007? Tuolloin Vanhasen I hallitus käytti kansainvälistä konsulttiyhtiötä McKinseytä hahmottelemaan ohjelmaehdotusta Vanhasen II hallitukselle. Tässä poimintoja tuolloisesta McKinseyn ehdotuksesta:\ntilaaja-tuottajamallit ja liikelaitostaminen kunnallisissa palveluissa\nyritysten aseman vahvistaminen yliopistojen hallinnossa\nkorkeakoulupaikkojen kohdentaminen yritysten tarpeiden mukaan\nopetuksen maksullisuus muualta tuleville\nHyvin ovat nämä asiat edenneet toteutukseen. Konsulteilla on ollut vaikutusta, tai siltä vaikuttaa.\nTämän vuoden keväällä kävi ilmi, että hallitus (tai oikeammin pääministerin esikunta) pestasi McKinseyn ideoimaan myös tulevaa hallitusohjelmaa: 'Konsulttiyritys lupaa hallitukselle jopa ”miljardien säästöjä”, jos julkinen valta keskittää hankintojaan nykyistäkin enemmän valtion hankintayritykselle Hanselille, julkisten laitosten ostot keskitetään yhteisiin hankintaorganisaatioihin ja kunnat pannaan ostamaan tuotteita ja palveluita yhdessä.'\nJotenkin kyllä tuntuu, että päätöksentekijöiden piuhat ovat vähän ristissä, sillä tuottavuusohjelman ja muiden samankaltaisten kehittämisohjelmien argumenttina on käytetty sitä, että julkishallinnosta täytyy vähentää työpaikkoja jotta yrityksille riittää tulevaisuudessa työvoimaa. Ihan mielenkiintoinen väite, mutta pitääkö sekään paikkansa!\nMutta nyt McKinsey toteaa, että Suomi tarvitsee 100 000 uutta yksityistä työpaikkaa: "Yhtiön tekemän raportin mukaan yksityissektorin työpaikat uhkaavat merkittävästi vähentyä, mikä uhkaa hyvinvointiamme." Eli minne valtiolta vapautunut työvoima joutuu, kortistoon?\nNo, tässä pitää tietysti vielä huomata ihan alussa ollut Eduskunnan tarkastusvaliokunnan huomio, että koska valtion työvoima on vain noin 4 % koko työllisestä työvoimasta, ei työvoiman saatavuuden suhteen vähennyksillä ole suurta merkitystä. Työpaikkoja tietysti on vähemmän, ja osaamista valtiolla.\nOlennaista on huomata, että tuottavuusohjelman myötä valtiolle ja julkishallintoon on syntynyt vakava osaamistyhjiö, tilanteeseen jossa pitäisi saada aikaan suuria uudistuksia suomalaisessa yhteiskunnassa. Konsulttien voimin ei uudistuksia saada aikaan, tarvitaan valtion ja julkishallinnon toimijoita jotka ymmärtävät asioita ja pystyvät saamaan tuloksia aikaan käytännössä, ei vain paperilla.\nOsaamistyhjiö näkyy erityisen hyvin tietotekniikkahankkeissa, joissa satsataan isoja määriä rahaa hankkeisiin joissa valtion ja julkishallinnon puolella ei ole kunnon kompetenssia valvoa tekemistä, varsinkaan kykyä toimia IT-kehitysprojektin ohjausvastuussa ja hallinnoida järjestelmäintegraatiossa vaadittavaa toiminta- ja tietoarkkitehtuuria.\nSutta on tuloksena, ja lisää on tulossa jos nykymeno jatkuu. Jos ei ymmärretä mitä tehdään, tulos on arpapeliä, ja kasino aina voittaa. Tässä tapauksessa kasino ei ole valtio vaan kaikki ne toimijat jotka optimoivat omaa etuaan ympäristössä jossa kukaan ei katso yhteiskunnallisen edun perään.\nTässäpä ajateltavaa! Jim Collins - joka tunnetaan menestyvien yritysten toiminnan analyyseistään - paneutuu tällä kertaa yrityksiin, jotka sortuvat menestykseensä.\nTeos Parhaasta pohjalle - vai vahvana eteenpäin? (Talentum, 2010) analysoi yrityksiä viisivaiheisen kriisiytymismallin mukaan:\n1. menestyksen synnyttämä ylimielisyys\n2. pidäkkeetön kasvun tavoittelu\n3. riskien ja vaarojen kieltäminen\n4. hätäinen pelastuksen etsiminen\n5. tuholle ja pientoimijaksi antautuminen.\nOlennainen syy ongelmiin on menestyksen pitäminen itsestään selvänä asiana: "Tosiasia on, että yritysten menestymisen syy on usein paljolti vain onnekkuus ja sattuma. Jos tätä ei ymmärretä ja myönnetä, vaan uskotaan menestyksen johtuvan vain omista ansioista ja kyvyistä, muututaan ylimielisiksi."\nYlimielisyyttä seuraa yliyrittäminen tai liian pitkälle kurkottaminen. Se että on aiemmin onnistuttu ei tarkoita että hypyt uusille alueille tuovat menestystä. Tämän jälkeen tullaan silmien sulkemisen vaiheeseen: "Huipputiimille tunnusomaiset tarmokkaat ja faktapohjaiset vuoropuhelut ja väittelyt alkavat hiipua tai loppuvat tyystin."\nKun riskit alkavat toteutua, mitä sitten? "Vaihtoehtoja ovat kuumeinen nopean pelastuksen etsiminen tai työläämpi tehtävä palauttaa yritys alkuaikojen kurinalaisuuteen, jolla huipulle aikanana noustiin." Ne jotka valitsevat äkkipelastuminen tien, putoavat kriisin neljänteen vaiheeseen.\nMitä kauemmin kokeillaan milloin mitäkin ihmereseptiä, sitä todennäköisemmin taantumiskierre jatkuu. Väärät liikkeet kumuloituvat. Pelastuminen ei ole todennäköistä.\nCollins maalaa pessimistisen kuvan hybriksestä, joka voi kaataa maailman huippuyrityksen parissa vuodessa. Kirjassa esimerkkeinä käytetyt yritykset eivät ole samanlaisia, vaikka peruskaava on vakio; täysin universaalia katastrofin reseptio Collins ei pysty esittämään. Tässä Collins viittaa Anna Kareninaan: "jokainen onneton perhe on onneton omalla tavallaan".\nOnneksi taantuminen ja kriisiytyminen ei ole väistämätöntä, yritys voi toipua ongelmista, mistä esimerkkejä ovat muun muassa Disney ja IBM. Toisaalta tuore finanssikriisi osoittaa, että putoaminen voi myös tapahtua hetkessä, siihen ei välttämättä tarvita vuosia tai vuosikymmeniä.\nCollins nostaa keskiöön kysymyksen, mitä tietää että menestymisen takana olevat syyt on varmasti ymmärretty oikein? "Parhaat tutkimamme johtajat eivät edes kuvittele löytäneensä siihen lopullista vastausta tai ymmärtäneensä täydellisesti, miksi heidän yrityksensä on menestynyt. Tämä ilmenee heidän jatkuvana irrationaalisena pelkonaan, että menestys onkin oikeasti ollut paljolti vain hyvää onnea tai suotuisien olosuhteiden tulos."\nPidäkkeetöntä kasvun tavoittelua leimaa yliyrittäminen, eli ylimielisyys, mitä voi pitää jonkin laisena yllätyksenä: "yrityksiä voivat viedä katastrofiin juuri sellaiset ihmiset, jotka tekevät paljon töitä ja ovat sitoutuneita, tarmokkaita ja luovia." Kyseessä on kasvun pakkomielle: "ongelmat eivät johdu kasvusta itsessään vaan pidäkkeettömästä ja ei-kurinalaisesta pyrkimyksestä saavuttaa jatkuvasti enemmän ja enemmän." Tässä vaiheessa ongelmaksi tulee myös osaavien ihmisten puute: kasvuvauhti on liian iso jotta oikeisiin paikkoisiin riittäisi oikeita ihmisiä. Ja kun virhteitä tulee, ruvetaan työtä kontrolloimaan entistä tarkemmin, mikä johtaa siihen että parhaat osaajat alkavat lähteä.\nCollins esittää seuraavan kriteeristön teemalle "oikeat ihmiset avainpaikoilla":\noikeat ihmiset sopivat yhteen yrityksen ydinarvojen kanssa\noikeita ihmisiä ei tarvitse johtaa tiukasti\noikeat ihmiset ymmärtävät, että heillä ei ole "työpaikkaa" vaan vastuita\noikeat ihmiset toteuttavat, mihin sitoutuvat\noikeat ihmiset suhtautuvat intohimoisesti yritykseen ja tehtäväänsä\noikeat ihmiset antavat tunnustusta muille ja kantavat vastuun itse.\nMutta entä sitten riskien ja vaarojen kieltäminen? Metsään mennään siinä, ettei havaita mitkä riskit toteutuessaan kaatavat yrityksen tai ainakin vakavasti sitä haavoittavat. On syytä kysyä: "Voidaanko pahimpien seurausten kanssa elää ja onko huonon vaihtoehdon toteutuessa tilanne kuitenkin hallittavissa?"\nTässä vaiheessa ajaudutaan helposti puuhastelun kierteeseen: "Uudelleenorganisoinnit ja rakennejärjestelyt antavat harhaisen tunteen siitä, että yrityksessä muka tapahtuu ja tehdään jotain tuloksellista." Collins vertaa tätä siihen, että syöpädiagnoosin saatuaan järjestäisi olohuoneen huonekalut uudestaan.\nEntä sitten kun kriisiltä ei voi enää sulkea silmiään, kun se on ilmiselvää kaikille? Tässä vaiheessa ruvetaan etsimään epätoivoisia keinoja, ihmelääkettä. Hyvä esimerkki tästä on HP, joka vaikeuksissaan päätti ostaa Compaq-yhtiön kehuskellen seuraavasti: "... voidaan kertaiskulla radikaalisti parantaa... kaksinkertaistamme hetkessä... yhdellä strategisella liikkeellä... koko toimiala muuttuu..."\nMitä sitten pitäisi tehdä? Ainakaan ei pidä tehdä liikkeitä jotka voisivat vaarantaa yrityksen pitkän aikavälin toimintaedellytykset. Ihmelääkkeiden sijaan pitää keskittyä selviin aikaansaannoksiin ja antaa ensisijaisesti saavutettujen tulosten ratkaista, mihin suuntaan pitää mennä. "Kun taantuminen pitää katkaista ja kääntää nousuksi, on oltava erityisen tarkkana, mitä ei pidä tehdä."\nKaikki toivo ei ole vielä menetetty edes 4-vaiheessa. "Paluu on lähtökohtaisesti mahdollista niin kauan kuin on käytettävissä resursseja, joiden avulla hapuilun kierre voidaan katkaista ja alkaa rakentaa askel askeleelta uutta nousua." Myöskään kriisimielialaa on turha lietsoa: "hyvää johtajaa ajaa pakottavuuden tunne, olivatpa ajat hyviä tai huonoja tai vastassa uhka tai tilaisuus."\nYhteenveto: Kiinnostava, tosin pamflettimainen teos, joka jää anniltaan vähäisemmäksi kuin oletin. Ei huono kirja kuitenkaan, ja tietynlaista optimismia syntyy myös siitä kun lukee muiden vaikeuksista.\nTunnisteet: Jim Collins, johtaminen, kirjaarvio, työ


Sea safety » Kynttiläuinti 3.10. (JÄSENILLE)\tKynttiläuinti 3.10. (JÄSENILLE) – Sea safety\nKynttiläuinti 3.10. (JÄSENILLE)\n20,00 € 15,00 € alv\nKynttiläuinti 3.10. (JÄSENILLE) määrä\nHUOM! VOIT OSTAA TÄLLÄ SLOTILLA OSALLISTUMISESI KYNTTILÄUINTIIN VAIN JOS OLET ”SUOMEN MERENNEITOHARRASTAJAT RY -JÄSEN. OLETHAN VALMIS TODISTAMAAN JÄSENYYTESI.


Hotellit Phippsburg | Hotellitarjoukset | Hotels.com\nHotellit – Maine\nHotellit – Phippsburg\nEtsi hotelleja kohteessa Phippsburg\nNäytä kohteen Phippsburg hotellit kartalla\nEtsitkö hotellia kohteessa Phippsburg?\nPhippsburg – yleiskuvaus\nRentouttava Phippsburg tunnetaan satamastaan. Bates-Morse Mountain Conservation Area ja Fort Popham State Historic Site sopivat luonnonystäville. Popham Beach State Park ja Seguin Island Lighthouse ovat ehdottomasti näkemisen arvoisia.\nPhippsburg – missä yöpyä\nOlitpa työ- tai lomamatkalla, Phippsburg sopii kaikille vierailijoille. Kohteen Phippsburg alueella on 10 hotellia, ja voit valita omasi jopa 50 tarjouksesta Hotels.comin sivustolla. Osa tarjouksista antaa jopa 28 % alennusta. Hotellihuoneiden hinnat ovat alkaen 43 USD per yö, ja alla näet majoitusliikkeet tähtiluokituksen mukaan kohteessa Phippsburg ja sen lähiseudulla.\n• 92 4 tähden hotelleja alkaen 110 EUR per yö\n• 93 3 tähden hotelleja alkaen 61 EUR per yö\n• 11 2 tähden hotelleja alkaen 47 EUR per yö\nPhippsburg – kulkuyhteydet\nLennä kohteeseen Brunswick, Maine (NHZ-Brunswick Executive), joka sijaitsee 16,5 kilometrin päässä kohteen Phippsburg keskustasta. Wiscasset, ME (ISS) on toiseksi lähin suuri lentoasema, 23,7 kilometrin päässä.\nPhippsburg – alueen nähtävyydet\nSuositeltuihin nähtävyyksiin kuuluu:\n• Bates-Morse Mountain Conservation Area\n• Fort Popham State Historic Site\n• Popham Beach State Park\n• Seguin Island Lighthouse\nPhippsburg – paras aika vierailla\n• Tammikuu–maaliskuu: 9 °C päivällä, -13 °C yöllä\n• Huhtikuu–kesäkuu: 25 °C päivällä, -2 °C yöllä\n• Heinäkuu–syyskuu: 27 °C päivällä, 6 °C yöllä\n• Lokakuu–joulukuu: 18 °C päivällä, -11 °C yöllä\n• Tammikuu–maaliskuu: 292 mm\n• Huhtikuu–kesäkuu: 341 mm\n• Heinäkuu–syyskuu: 293 mm\n• Lokakuu–joulukuu: 371 mm


Keskustelu - Velka | Vapaa sana | Tiede\nklo 9:26 | 18.11.2009\nTilanne on seuraava. Käytin erään naapurin kanssa kimppakyytiä vuosi sitten töihin mennessä. Tutustuimme työpaikalla joka oli 50km päässä kotoa, ja sattumalta asuimmekin ihan lähekkäin. Jäin hänelle velkaa muistaakseni 15 euroa noista kyydeistä. Työsuhde loppui koska piti mennä armeijaan, ja sovimme että maksan velan joskus ajallaan kun satumme törmäämään vaikka koiraa ulkoiluttaessa. Emme kuitenkaan törmänneet, olin kotona muutenkin hyvin vähän koska olin armeijassa. Kaiken lisäksi muutin armeijan päätteeksi eri kaupunkiin. Siitä on nyt siis noin vuosi. Haluaisin maksaa velkani, se painaa mieltäni. Mutta..\nOnko rahan lähettäminen kirjeessä turvallista? Onko todennäköistä että joku haistaa rahan kirjeestä ja panee sen omaan taskuun matkan varrella?\nJa vielä polttavampi kysymys. Kuinka paljon maksan hänelle? 15 euroa? Vuodessa se olisi kuitenkin kasvanut esim pankkitilillä korkoa jonkin verran.. pitäisikö pistää euro tai pari summaan lisää viivästyskorvausta? Mikä olisi kohtuullista? Tuntuu vaan tylyltä antaa se tasan 15 euroa näin pitkän ajan jälkeen.. ties vaikka hän olisi sitä jo moneen kertaan tarvinnut kovasti.. no joo. Mitä mieltä olette..\nklo 9:34 | 18.11.2009\nNyt kun jouluhössötys on alkanut, lähetä kaksiosainen joulukortti tavanomaisine toivotuksineen, siihen liitä lappunen, missä kiität yhteisistä matkoista ja sen 15 euroa, tuskin kukaan kaipaa korkoa tuollaiselle velalle.\nTulee hyvä mieli kaikille.\nklo 11:27 | 18.11.2009\nwiisan ehdotus wiisas...\nitse tekisin noin...\nklo 11:42 | 18.11.2009\nTuossa on se huono puoli että voi tosiaan jäädä vaivaamaan kirjeen perille pääsy jos saaja ei lähetä tässä tapauksessa joulutervehdyksiä omasta puolestaan, josta voisi tietää menikö kirje perille.\nIlmeisesti kaveri asuu alkuperäisellä kotiseudullasi? Kai sielläkin käyt jossakin vaiheessa (ennen Joulua?) ja silloin voit antaa rahan suoraan kouraan hänelle.\nklo 14:54 | 18.11.2009\nLähetä kirjattu kirje, jolloin saat kuitin lähetyksen postittamisesta. Vastaanottaja saa kirjeen siis kuittaustaan vastaan.\nhttp://www.posti.fi/kortitjakirjeet/lis ... minen.html\nklo 14:59 | 18.11.2009\nNo onpa kiva raahautua postiin kuittaamaan joulukorttia. Varmasti muistaa lähettäjän pitkään.\nEi Suomen postissa juuri posteja huku. Nykyisin ei enää kirjata juuri mitään. Ennen kaikkien yhdistysten ja muiden säännöissä oli, että kokouskutsut lähetetään kirjattuina, nykyisin vaan laitetaan postiin ja luotetaan, että menee perille.\nVoihan kuoreen laittaa lähettäjän tiedot, niin saa kortin takasin, jos posti ei jostain syystä voi sitä viedä perille.\nklo 15:54 | 18.11.2009\nUita 20e seteli partavedessä, ja lähetä se. Ei taatusti rahanhimoinen posti-ihminen huomaa kirjekuoren sisältä sitä. Varsinkin jos laittaa setelin parin kartonginpalan/joulukortin tms. väliin.\nPerustilien korot on nyt luokkaa 0.0025 %. Eli verot vähennettynä alle kolme senttiä olisi korkoa tullut vuodessa.\nklo 16:28 | 18.11.2009\nJeps. Ehdottomasti! Tyypin nimellä, puhelinnumerolla ja kaupungilla saat tarkan osoitteen finderista jos et niitä muuten tiedä. Voit lähettää kortin myös entiselle työpaikallesi. Jos lähetät kortin duuniin, niin ensiksi saajan nimi, sitten vasta firman nimi ja sitten osoite.\nItse laittaisin tasan 20 e kortin väliin ja tekstiksi käy vaikka "Jouluterveiset täältä Pelkosenniemeltä! Ohessa kyytivelkani. Oikein mukavaa joulun odotusta =). Terv. Ronron"\nMulle mummo lähettää joka joulu ja synttäri rahaa. Aina on turvallisesti tullut perille jopa sataset. Kirjaaminen on turhaa. Mutta muista kirjoittaa nimesi ja osoitteesi pienellä kuoren vasempaan ylä reunaan. Jos vastaanottajaa ei tavoiteta, kuori palautuu sinulle.\nklo 18:43 | 18.11.2009\nOn kaksi tapaa havaita kirjeen sisällä olevat setelit: läpivalaisu voimakkaan valolähteen avulla tai kirjeen heiluttelu (sisällä liikkuvan kohteen muoto ja koko paljastuu). Kannattaa laittaa kohtuullinen nippu taiteltuja A4:ia (ei pahvia: liian itsestäänselvää) kirjeen sisään ja teipata tai taitella setelit huolella kiinni sisimpään paperiin, etteivät ne pääse liikkumaan kuoren sisällä. Älä ikinä lähetä kolikkoja. Itsellä on näiden varokeinojen avulla kaikki rahalähetykset menneet perille myös ulkomaille.\nklo 15:49 | 30.11.2009\nToki jos posti sijaitsee vaivalloisen matkan päässä, niin kehno vaihtoehto. Luotan siihen, että Ronron kykenee arvioimaan asian sinua paremmin, kun tietänee missä kyseinen henkilö asustaa ja kuinka hankalan matkan päässä posti sijaitsee. Haluan myös muistuttaa sinua, että kyseessä ei ollut pelkkä joulukortti vaan ennen kaikkea sen sisältämä rahasumma.\nVielä itse aiheesta: seteliraha tuskin tavallisessa kirjeessäkään hukkuu matkalla, jos ei kirjeestä läpi kuulla. Kolikoita ei sen sijaan kannata kirjekuoreen tunkea, sillä lajittelukoneet tykkäävät kyttyrää. Näitäkin tapauksia on aika usein.\nklo 16:04 | 30.11.2009\nEi Suomen postissa juuri posteja huku.\nAinakin hukkui sellainen lippulasku postissa, jonka maksamatta jättäminen mitätöi Rammsteinin ennakkolipputilauksen. Tai sitten eivät lähettäneet sitä ollenkaan. No enivei kuitenkin tilanne on nyt se, että eipä tartte helmikuussa vaivautua Helsinkiin keikalle.\nToimita kuolinilmoitus itsestäsi lehteen. Naapurisi surun murtamana sepittää vielä laulunkin sinusta.\nklo 19:43 | 30.11.2009\nKokeile soittaa tälle numeropalvelun kautta.\nItse olen velkaa Dedmorozille sen tampereen matkan. Olisin maksanutkin osuuteni mutta Neutroni oli paluumatkalla kyydissä ja pääsi unohtumaan.\nklo 21:38 | 25.9.2014\nhahha mitä juttuja kuolinilmoitus lehteen itsestään......vaikka verottajalle menis tieto eikä ehtis enään kiusaan lapuillaan


N.Y.T. - sisällön kuvaus | hyvinvointi\nN.Y.T.-valmennus – Naiset yhdessä tuloksiin!\nN.Y.T. SE TAPAHTUU!\nMIKÄ N.Y.T. –VALMENNUS ON?\nHyvinvointivalmentamon N.Y.T. -valmennus - Naiset Yhdessä Tuloksiin on etävalmennus sinulle, joka haluat pysyviä tuloksia! Haluat omaksua kokonaisvaltaisen hyvinvoinnin ja uudet elämäntavat elämääsi. Elämäntapamuutos ei tapahdu hetkessä, ei viikon startilla eikä kahdenkaan. Kaikkia uusia elintapoja on vaikeaa ottaa haltuun kerralla ja yksin. Siksi olemme kehittäneet 6+1 askeleen elämäntapamuutosohjelman, jossa ohjaamme sinut kädestä pitäen askel askeleelta, asia kerrallaan kohti uutta, parempaa ja hyvinvoivempaa elämää.\nTiedätkö kuinka paljon paremmin voisit voida? Tiedätkö, ettei keski-iän kynnyksellä eikä sen ylitettyäänkään tarvitse olla jatkuvasti väsynyt ja stressaantunut. Kaikkia paikkoja ei tulisi kolottaa, päätä särkeä, vatsaa vääntää ja unen olla katkonaista – EI! Vaan nämä kaikki oireet ovat seurausta vääristä elintavoista ja sinä voit niihin itse vaikuttaa – itse asiassa yllättävän pienilläkin teoilla ja muutoksilla, kunhan ne ovat juuri oikeita muutoksia ja toteutat niitä suhteellisen toistuvasti ja pysyvästi.\nN.Y.T.-valmennus on suunniteltu juuri sinulle, joka haluat NYT tai ei koskaan muuttaa elintapasi ja saada aikaiseksi todellisia konkreettisia tuloksia ja pysyvää hyvinvointia – korkeampaa laatua elämääsi. Sinulle, joka tarvitsisit personal trainerin apua, mutta et kiireisessä arjessasi ehdi tai sinulla ei ole mahdollisuutta palkata itsellesi omaa valmentajaa. Sinulle, kuka haluat saada painosi kuriin, rutkasti lisää energiaa, parempaa vointia ja elämänlaatua. Sinulle, joka et halua kuntoilla julkisilla kuntosaleilla, et punnita ruokiasi ja laskea kaloreita. Et valmistaa itsellesi eri ruokia kuin perheellesi. Sinulle, joka olet hämmentynyt joka paikasta pursuavaan ristiriitaiseen hyvinvointitietoon. Et saa muutosta aikaan yksin tai sinulla ei ole siihen nopeasti omaksuttavaa ja käytäntöön pureutuvaa ohjelmaa ja tietotaitoa.\nJos vastaat KYLLÄ yli 8 kohtaan tältä listalta, on N.Y.T. -valmennus juuri sinulle oikea valinta:\nOlet nainen ja haluat kokea olevasi nainen elämäsi voimissa\nHaluat aikaansaada pysyviä elämäntapamuutoksia ja lisää hyvinvointia\nEt ehdi tai sinulla ei ole mahdollisuutta palkata ja tavata personal traineria tai harjoitella kuntosalilla\nSinulla ei ole aikaa treeneihin yli 30 minuuttia päivittäin\nEt ehdi tai osaa valmistaa ravitsevaa ja terveellistä ruokaa, mikä sopisi koko perheelle\nTarvitset treeniohjelman, mikä sopii yksilöllisesti juuri sinun kuntotasollesi\nTarvitset ravinto-ohjelman, joka huomioi oman lähtötilanteesi ja laihdutustavoitteesi, ja jota voit noudattaa valmennuksen päätyttyäkin\nTarvitset jatkuvaa kannustusta ja tukea sekä tilivelvollisuuden valmentajille, jotta muutoksesi edistyy\nHaluat tarpeen mukaan jakaa huolesi luottamuksellisesti pienryhmässä, muiden vastaavassa elämäntilanteessa olevien kanssa\nTiedät, että elämäntapamuutos on pitkälti korvien välissä tapahtuva muutos ja siksi haluat ymmärtää itseäsi ja omaa mieltäsi muutoksessa ja tarvitset siihen myös konkreettisia keinoja, valmentajien ja ryhmän tukea\nValmennus huomioi kurssilaisten yksilöllisen lähtötason ja kuntotason niin treenin kuin ruokavalion ja laihdutustavoitteenkin osalta. Hyvinvointivalmentamon filosofian mukaisesti valmennus kattaa kaikki hyvinvoinnin osa-alueet. Valmennuskurssi sisältää kehon, mielen ja ravinnon ohjelmat ja niiden viikoittaiset tehtävät. Me pidämme huolen siitä, että valmennuskurssillamme sinä teet oman osuutesi, että treenit hoidetaan, mielen hyvinvoinnin tehtävät suoritetaan ja saat ravintoon ja ruokailuun myös yksilöllistä ohjausta. Treeniohjelma on säädetty jokaisen kuntotason mukaan. Tuloksiin pääsemme yhdessä ja koko ryhmä on tukena matkallasi.\nN.Y.T.-valmennuksessa saat kaiken tämän:\nValmennukseen valmistautumisen orientaatiojakson (1. viikko)\n-Yksilöllisen ruokavalion, reseptit ruokiisi, ruoka-ostoslistan ja ruoanvalmisteluohjeet\n- Ohjeet valmennuksen suorittamiseen ja aikataulun - Ruokapäiväkirjan täyttöohjeineen (saat tästä henkilökohtaisen ruokavalio-analyysin ja palautteen valmennuksen alussa).\n- Alkukuntotestin ja mittausohjeet terveysarvoille (henkilökohtainen palaute)\n6+1 viikkoa kestävän intensiivisen pienryhmävalmennuksen (viikot 2-8)\nViikoittain etenevät 6+1 valmennuksen askeleet sisältäen ravinnon, treenin ja mielen sekä motivaation osa-alueet ja viikkokohtaiset tehtävät (viikot 2-8)\nHavainnollisen ja selkeän, tavoitteitasi tukevan sekä viikoittain vaihtuvan kotitreeni-ohjelman ja liikeopastukset videoineen\nTavoitteitasi tukevan ravinto-ohjelman\nFB- pienryhmäverkkovalmennuksen viikkokohtaisine tehtävineen valmentajien johdolla\nTäyden valmentajien tuen, jatkuvan kannustuksen ja tilivelvollisuuden valmentajille\n6+1 mielen hyvinvoinnin työkirjan (36 sivua)\n6+1 askelta pysyvään elämäntapamuutokseen N.Y.T. -oppaan (37 sivua)\nKymmeniä muutostasi tukevia reseptejä kaloreineen\nLoppukuntotestin ja toteutuneiden terveysarvojen mittausohjeet, valmentajien analyysin\nMotivoinnin, palautteen ja ”eväät” jatkaa muutosta valmennuksen jälkeen sekä mahdollisuuden jatkaa jatkovalmennus ryhmässä\nValmennus toteutetaan etävalmennuksena Facebookin pienryhmässä. Hyvinvointivalmentamo on testannut erilaisia personal trainingiin suunniteltuja digivalmennuksen konsepteja, mobiilietävalmennusta ja verkkokurssityökaluja ja todennut Facebook-pienryhmävalmennuksen parhaaksi mahdolliseksi alustaksi intensiivisen pienryhmävalmennuksen toteutukseen. Tämä siksi, ettei valmennuksemme vaadi mitään erillisen digitaalisen ratkaisun omaksumista ja opettelua ja näon voit kommunikoida kanssamme siellä, missä jo muutenkin olet. Haluamme, että valmennus on käytössäsi nopeasti ja helposti, kuitenkin niin, että se sisältään mahdollisuuden monikanavaiseen vuorovaikutukseen. Facebookin suljettu ryhmä tarjoaa valmennukseen tutun ja helposti omaksuttavan ympäristön. Et siis tarvitse mitään erillistä paikkaa tai ladattavaa sovellusta, riittää kun olet Facebook-käyttäjä.\nValmennuksiin on paikkoja rajoitetusti. Varaa paikkasi ja ilmoittaudu nyt!\nMarkkinoilla on tarjolla monenlaisia verkkovalmennuksia, viikon hyvinvointistartteja, superhyperpikadieettejä, välttämisruokavalio-ohjelmia ja ennen-jälkeen -kuvilla paistattelevia pikakuureja. Mutta mielen, kehon ja ravinnon yhdistävää, pysyviin elämäntapamuutoksiin tähtäävää, tieteelliseen tietoon pohjautuvaa, yksilöllisesti omiin tarpeisiin suunniteltua kokonaisvaltaista digivalmennusta ei vielä ole ollut – N.Y.T. on!\nN.Y.T.-konseptissa ainutlaatuista on:\nKehon, mielen ja ravinnon ohjelmat ja kokonaisvaltainen valmennusote\nTavoitteitasi tukeva ravinto-ohjelma\nKuntotasosi mukaisesti sovellettu treeniohjelma\nValmentajien jatkuva läsnäolo ja yksilöllinen ohjaus\nJuuri sinun treeneistäsi huolehtiminen – treenit toteutetaan!\nValmennuksen aikana vaihtuvat treeniohjelmat – ei kyllästymistä!\nMuutoksen omaksuminen aihepiiri kerrallaan ja integroiminen arkeesi\n6+1 askelta elämäntapamuutokseen -oppaan askelten työstäminen pienryhmässä\nMielen hyvinvoinnin tehtävät ja teemat 6+1 viikon ajan\nFacebookin tuttu ryhmätyökalu, jossa personal training toteutuu etävalmennuksena\nPienryhmän voima ja avoimet keskustelut sekä muihin ryhmäläisiin tutustuminen\nTavoitteena saattaa juuri Naiset Yhdessä Tuloksiin\nValmentajanasi toimii Hyvinvointivalmentamon kokonaisvaltaisen hyvinvoinnin ammattilainen Hanna Hiilamo syksyn 2016. Hanna Brockman siirtyy Dubain auringon alle ja Hyvinvointivalmetamo etsii parhaillaan uutta valmentajaa. Saat Trainer4You koulutetun ja lisensoidun personal trainerin ja hyvinvointivalmentajan tietotaidon käyttöösi sekä intensiivistä ohjausta ja tukea koko valmennuksen ajaksi. Lue lisää muista koulutuksistamme ja taustoistamme täältä.\n" Tunnelma pienryhmissä on mahtavan kannustava! Kiitos teille ihanille valmentajille <3! Mulla on niin paljon energisempi olo" Mä olen niin onnellinen, että lähdin tähän mukaan! Jos minä - liikuntaa vältellyt sohvaperuna pystyn muutokseen, niin kuka tahansa pystyy!", "On tosi ihana fiilis! Liitelen vaan flow-tilassa".\nTee sinäkin elämäntapamuutos – laihdu, kuntoile ja ala voida paremmin - pysyvästi! NYT tai ei koskaan se onnistuu yhdessä kanssamme.\nIlmoittaudu kurssille allaolevalla lomakkeella. Myös mahdolliset lisäkysymykset valmennuksesta voit lähettää alla olevalla lomakkeella. Lisää tietoa kurssista ja hinnoista löytyy myös täältä.\nIlmoittaudu ja kysy


Marianna Zaikova | Ilkka Poliisi Uutiset\nKela Malmi Malmin Kino elokuvateatteri – (Kuvateksti: Malmin Kino Malminraitti 4:ssä vuonna 1971 eli kaksi vuotta ennen sulkeutumistaan. Perustajan ja pitkäaikaisen omistajan Jalmari Heinon jälkeen Kinoa pitivät 1960-1964 Erik Nyholm, 1965-1968 Waldemar Fokin, 1969-1970 Martti Sieranta ja viimeisenä 1971-1973 Lii-Filmi. Vanhan Malmin. Pihlajalinna Hammasklinikka Ala-Malmi on Helsingin Malmilla sijaitseva täyden palvelun hammaslääkäriasema. Tarjoamme ystävällistä ja asiantuntevaa palvelua\nEuromelanooma Suomi – Euromelanooma: Marianna Zaikova.\n– Seikkailu-urheilija ja ultramaratoonari Marianna Zaikova lähettää aurinkoterveiset – suojataan ihomme! www.euromelanoma.org/suomi\nMarianna Melanie Zaikova Personal Blog 👑1st FemaleToRun 7Marathons-7Days-7Continent 👙Shock Absorber Lady Animals 💛Nature 💚Running 🌿PlantBasedDiet 📩Check👇 🌍adventureathlete.run www.6263151.fitline.com\nAnni Ruuth Ikra Jussi Halla-aho Mestari Sairaanhoitaja Ikea Joustinpatja Joustinpatja. Joustinpatja on suosittu ja siitä on tarjolla runsaasti erilaisia vaihtoehtoja. Niiden kohdalla oikea kovuus katsotaan painon mukaan.Nyrkkisääntönä on, että mitä tiheämmin jousia on, sen myötäilevämpi jousitus usein on. Hyvän unesi tukena. Lepuuta selkääsi rauhassa: helppohoitoiset ja ergonomiset Familon-patjat ja -sijauspatjat antavat vartalollesi täydellistä tukea. Nettiauto Nettiauto ›\nEss Lahti etelä suomen sanomat lahti Lahti Soccer pelataan kesäkuussa, myös Masto Cupin aikataulu edelleen voimassa (27.5.2020 15:13) Fingerpori 28.5.2020 (28.5.2020 2:00) Viivi ja Wagner 28.5.2020 (28.5.2020 2:00) Schalken voitoton putki venyi jo kymmeneen otteluun – valahti johtoasemasta tappioon toisella puoliajalla (28.5.2020 1:37) ESS7. Loading. Radio Voima – Tarinoita keskeltä Lahtea! Radio Voima on Päijät-Hämeen aktiivisen aikuisväestön\nFinnish Man Kela Malmi Malmin Kino elokuvateatteri – (Kuvateksti: Malmin Kino Malminraitti 4:ssä vuonna 1971 eli kaksi vuotta ennen sulkeutumistaan. Perustajan ja pitkäaikaisen omistajan Jalmari Heinon jälkeen Kinoa pitivät 1960-1964 Erik Nyholm, 1965-1968 Waldemar Fokin, 1969-1970 Martti Sieranta ja viimeisenä 1971-1973 Lii-Filmi. Vanhan Malmin. Pihlajalinna Hammasklinikka Ala-Malmi on Helsingin Malmilla sijaitseva täyden palvelun hammaslääkäriasema. Tarjoamme ystävällistä ja\nView the profiles of professionals named "Zaikova" on LinkedIn. There are 70+ professionals named "Zaikova", who use LinkedIn to exchange information, ideas, and opportunities.\n22.7.2015 · Nyt tutustumme AdventureAthlete MariannaZaikova an. Hän on juossut tälle vuodelle Etelä- ja Pohjoisnavalla, Kiinan muurilla.\nja tulevana viikonloppuna #NUTSPallas kemuissa!\nAmpiainen Kuopio 29.11.2008 ampiainen, kuopio 2007 pÄivÄ / ravintola / paikkakunta 6.1.2007 ampiainen kuopio 27.1.2007 yksityistilaisuus laukaa v.2006 pÄivÄ / ravintola / paikkakunta 14.1.2006 tuck’s jyvÄskylÄ Ravintola Ampiainen. Y-tunnus 1611505-6. Lönnrotinkatu 32, 70500 Kuopio Omistatko tämän yrityksen? Vastaavia palveluntarjoajia. Tämä yritys ei ole aktiivinen palveluntarjoaja palvelussa. Vastaavia palveluja tämän yrityksen lähellä tarjoavat seuraavat yritykset: Hätäkeskuslaitokseen on tänä\nMarianna Zaikova Kategoriat Hyvä Olo Treeni Ekstremejuoksu kiehtoo? Lue tämä! Ensimmäisenä naisena maailmassa World Marathon Challenge -kilpailuun osallistunut Marianna Zaikova antaa parhaat vinkkinsä aloittelevalle ekstremejuoksijalle. Lue artikkeli Facebook Instagram. Tilaa lehti Treeni; Hyvä Olo; Ruoka.\nThe comfiest iets frans – co-ord sweat set. Wore it with sneakers and a leather jacket. As a comfort loving person as I am I label this outfit 100% proper for anything, especially these days.\nMarianna Melanie Zaikova | Facebook – Marianna Melanie Zaikova on Facebookissa. Liity Facebookiin ja pidä yhteyttä käyttäjän Marianna Melanie Zaikova ja muiden tuttujesi kanssa. Facebook.\nKaupallinen yhteistyö Infinite Beautyn kanssa. Kuten moni nainen ja urheilijanainen tietävät, iho joutuu rasitukselle aika helposti ja meidän kasvoilta\nAdventure Athlete. 5,476 likes · 1,247 talking about this. Through my experiences as an adventure athlete and an environmentalist, I help people to believe in themselves and step by step to change.\nRannalla salaa ja alasti kuvattu tummatukkainen neitokainen näyttää aivan Big Brotherista tutulta Marianna Zaikovalta! Varmuutta asiaan tietenkään ei ole, vaikka.\nBig Brother, BB, BB-Marianna, Marianna Zaikova. Kommentit . gbnj 2.9.2009, 15:50 . nnnn nn hahahahahahahahahah näin ne kuvat muka seksksikäs ei ees oon seksikäs.\nMarianna Uutinen, suomalainen taidemaalari ja Kuvataideakatemian professori Marianna Virtanen , suomalainen psykologi ja professori Marianna Zaikova , suomalainen maratoonari\nView Marianna Melanie Zaikova’s profile on LinkedIn, the world’s largest professional community. Marianna Melanie has 1 job listed on their profile. See the complete profile on LinkedIn and discover Marianna Melanie’s connections and jobs at similar companies.


Talleta 1 Euro Pelaa 10 Raportti - Kasinot Ilman Rekisteröitymistä 2021\nTalleta 1 Euro Pelaa 10\nProgressiivisia kolikkopelejä, kuten Mega Moolah, Mega Fortune tai Age of the Gods, Talleta 1 Euro Pelaa 10 tarjotaan useilla nettikasinoilla, mutta niihin liittyy vain yksi jättipotti. Kohokohta: Jättipotti kasvaa lähes joka sekunti kaikkien tällä hetkellä osallistuvien pelaajien vedoilla. Ainoa haittapuoli: Korjataanko lisävoittojen suuren todennäköisyyden maksuprosenttia hieman alaspäin.\nOikean rahan syöttökrediityksiä nettikasinoilla? Kyllä, ilmaista rahaa lahjaksi! Ja juuri nyt löydät pitkän rivin nettikasinoita ilman talletusbonusta. Miksi tämä bonus on kuitenkin edes saatavilla? Todellisuudessa, toivottaakseen uudet asiakkaat Talleta 1 Euro Pelaa 10 tervetulleiksi, nettikasinot ovat keksineet tervetuliaisbonuksen. Itse asiassa bonus tarjoaa usein paljon ilmaista rahaa lahjaksi. Niin sanottu kasinon aloitusluotto. Ensinnäkin löydät täydellisen listan, jossa on rekisteröitymisbonus ja siihen liittyviä tietoja bonustarjouksen tyypistä ja bonussummasta.\nOlemme katsoneet kaikki viimeisimmät kasinobonukset ja pakanneet ne yhdelle sivulle – antaen sinulle mahdollisuuden esikatsella hyvää kasinobonusta. Tutustu parhaisiimme tarjouksiin tällä hetkellä Ilmaiskasinobonus-osiossamme. Tai tutustu nettikasinoarvosteluiimme selvittääksesi, mitkä nettikasinot kannattaa liittyä ja mitä välttää. Lue lisää täältä: nettikasino ilman tiliä.\n← Human Fall Flat Peli Tietokoneelle Kokemuksia Raportti → Siirto Talletus Casino Raportti


Rakastelu kuvat karvaset pillut - Suomo24 heinola\nLähimmät osumat haulle: Karvaset pillut Kuvakarhu Digitaalinen kuvapalvelu - Tilaa kuvia, suurennoksia Lue tästä, miten näet kuvat jos sait kutsun tuttavaltasi. Lisä etsimäsi kappaleen: Karvaset pillut sanoitukset. Lisä sanoitukset Etkö löytänyt etsimäsi? On yhteisöpalvelu suomalaisten kappaleiden pillut viel inisee Eti biiffi, saat matsin, soita Jaako taloo täl on vasaran lapsi piirrä otsaa musta rasti, mä nussi su grevei viel paskaks huora. Vauvakuvaus, vauvan valokuvaus, vastasyntyneen kuvaus, perhekuvaus Kastelli - OmaKastelli - kaikki tiedot aina mukana\nLähimmät osumat haulle: Karvaset pillut Kuvakarhu Digitaalinen kuvapalvelu - Tilaa kuvia, suurennoksia Lue tästä, miten näet kuvat jos sait kutsun tuttavaltasi. Lisä etsimäsi kappaleen: Karvaset pillut sanoitukset. Lisä sanoitukset Etkö löytänyt etsimäsi? On yhteisöpalvelu suomalaisten kappaleiden pillut viel inisee Eti biiffi, saat matsin, soita Jaako taloo täl on vasaran lapsi piirrä otsaa musta rasti, mä nussi su grevei viel paskaks huora. Vauvakuvaus, vauvan valokuvaus, vastasyntyneen kuvaus, perhekuvaus Kastelli - OmaKastelli - kaikki tiedot aina mukana Rakennuspiirustukset Rakennuspiirustustulosteet eli raksakuvat Tervetuloa Vatasten sukuseuran uudistuneelle verkkosivustolle. Sivuilta löydät tuoreimmat uutiset sukututkimuksesta, ajankohtaisia artikkeleita, kokouspöytäkirjat, Vatas-postin kaikki numerot sähköisessä muodossa, kuukauden kuvat ja paljon muuta. Monipuoliset kuvat vauvasta, perheestä ja sisaruksista.\nHiljaa, ala laskea, niin pästän eteenpäin. Kaikkein tuskallisin oli Teron pippelin ja kivesten pesu. Vähän epäröityän Tero teki työtä käskettynä, jonka jälkeen Jore jatkoi: nosta pylly ylemmäs ja levitä sitä vähän joo just noin. Toisena opiskeluvuonna hän oli kuitenkin alkanut seurustelemaan itseän vanhemman Tiinan kanssa. Tero sulki silmänsä, yritti olla haistamatta ja maistamatta, ja alkoi nuolemaan. Voideltuaan hunajaa vielä Teron hiuksiin ja kasvoihin, Antti vei purkin pois. Tero oli täysin paniikissa ja alkoi kirkua pelosta. Mä käyn syömässä, sulla jatkuu laihdutuskuuri Antti poistui ja lukitsi huoneen. Asento oli hyvin epämielyttävä.\nTero makasi aivan muurahaispesän vieressä. Hän nuoli Antin kullia eri puolilta kunnes se alkoi herätä. Lisäksi Antti puristi Teron pyllyreijästä loputkin spermasta ja warum frauen fremdgehen leverkusen laittoi vesilasiin. Antti totesi tiukasti ja laittoi kaulapantaan taan ketjun kiinni. Tero joutui siis ostamaan ravintonsa myymällä peppuaan tai suutaan Antille. Teron vilkaistessa taakseen, Jore näytti liikuttavan kieltän rivosti suussaan sisän ja ulos kuin vahvistaen naimaliikettä; Jore katsoi samalla Teroa rivon intensiivisesti silmiin, niin että Terosta tuntui aivan kuin myös kieli tunkeutuisi Teron sisän. Tero ei pystynyt estämän kyyneliän. Pitkän ajan kuluttua huoneen ovi avautui jälleen, valot syttyivät ja Antti avasi luukun. Antti työnsi veltostuvan kullinsa Antin suuhun. Palattuaan Antilla oli purkillinen hunajaa kädessä. Teron takapuoli oli vereslihalla 30 iskun jälkeen. Jatkossa Pimpsan pitä itse huolehtia siitä, että ihossa ei ole karvoja, muuten tulee rangaistus. Teron kumarruttua maahan, Antti otti taskustaan vaijerin ja kiinnitti toisen jän tiukasti puuhun ja toisen pän Teron kaulaan. Ajatus, että Tero joutuisi katsomaan Anttia silmiin koko raiskauksen ajan oli henkisesti ehkä rankinta mitä Tero oli tähän mennessä Antin kanssa kokenut. Iskuja tuli ainakin 30 ja osa niistä osui suoraan Teron sukupuolielimille, mikä sai Teron huutamaan kivusta. Tämän jälkeen Antti meni Tero pyllylle, ja avasi tulpan.\nKuvaus etenee vauvan ehdoilla Kuvaus etenee aina vauvan ehdoilla Kauniit ajattomat kuvat, vauvakuvan kuvaustyyli on luonnollinen ja ajaton.\nKuvausympäristö on vaalea ja valoisa.\nPäosassa kuvissa on kaunis vauva.\nValikoidut kuvat tapahtumista tulevat nähtäville tapahtuman jälkeen galleriassa osoitteessa koirakuvat.\nKuvien tietoihin lisätän kilpailunumeron ja nimien lisäksi rodun.\nHän haaveili yhä enemmän ja useammin, että häntä nöyryytettäisiin ja pakotettaisiin seksiin. Digipalvelu on kehitetty huolella asiakkailtamme kerättyjen ideoiden ja henkilökuntamme monipuoliseen osaamiseen nojaten. Tee kalenteri vuoden parhaista kuvista lahjaksi tai omalle seinälle. Eii älä älä No niin nyt pidetän vähän hauskaa, niin, että vesi saa vaikutta. Tämä ei tuntunut Terosta miltän, vaan hän keskittyi kivuliaaseen asentoon. Antti otti Teron hiuksista kiinni ja veti Teron portaita alas. Sitä ennen Antti irrotti Teron käsiraudat, että tämä pystyisi makaamaan paremmin.\nTyönnä vähän pyllyäs taaksepäin niin saadaan se reikä kunnolla esille! Levitä pyllyvakoas mulle esittele se mulle! Mies, Anttina sähköposteissa esiintynyt, nousi autosta ja tervehti Teroa ystävällisesti. Teen sinusta seksiorjan, joka tekee kaiken juuri niin kuin haluan, sinulla ei ole enä omaa tahtoa. Tänän sä esittelet mulle itseäs. Tero voihkaisi, mutta ei uskaltanut sanoa mitän. Perhekuvaus lapsikuvauksen yhteydessä puoleen hintaan, alk. Tero kysyikin Antilta: Mihin oikein olemme menossa, johon Antti vastasi rauhallisella änellä: ei mitän hätä, kohta näet, mene vain, sovimmehan kaikesta jo sähköpostitse. Koska Tero oli hyvin janoinen, hän joi veden ja sperman nopeasti pahemmin maistelematta.