Veel veidi kumab\nõhtu vaskne valgus\nöö pajakaane alt\nveel videvikku pean\nja valutan üht mõtet\nmis kasvatab ehk\nmu sügisesse kord\nkui ära enne\nta ei kuiva ise\non alles varavarakevad\nvalgus on veel hell\nhomme nagu õnnevise\nPostitas Aado Lintrop kell 20:10 0 vastukaja\nNepaal 2011. Nädal enne.\nPäev algas tuisuselt. Ära on tüüdanud näha ikka ühtmoodi suitsevaid hangeharjasid ja sõita kõrgete lumevallide vahel tuisumöllus, teed nägemata. Vist jääb tänavune kevadilma saabumine mul üldse omal nahal tundmata, lendan aprillikuisest Eesti talvest Kathmandu oru hiliskevadesse. Ja sealt Langtangi, kus kolmest tuhandest kõrgemal kevad alles algab. Veidi allpool peaksid rododendronid parajasti olema täies õiteilus. Pikkamööda hakkab ärevus naha vahele pugema. Iga päevaga muretsen järjest rohkem selle üle, kuidas sujub reisi algus. Kuna ma ei tahtnud raisata raha India viisa peale, võib Tallinna lennujaama registreerimisletis sekeldusi tulla. Nad väidavad ju, et ei saa pagasit Tallinnast otse Kathmandusse vormistada, mis peaks nagu tähendama seda, et Delhis tuleb seljakott pagasist välja võtta ja uus registreerimine teha. See muidugi eeldab maale sisenemist. Paari aasta eest sai küll pagasit otse vormistada, aga vahe oli selles, et siis lendas Tallinnast Amsterdami KLM-i lennuk, nüüd tuleb kasutada Estonian Airi oma. Kuigi väidetakse, et lendu teenindavad KLM ja Estonian Air ühiselt, on see vist niisama moe pärast öeldud, kui vana kord enam ei kehti. Ükskõik, mina ju ei pea reisijana kõiki neid detaile teadma. Loogiline oleks arvata, et asjad ei lähe hullemaks, vaid paranevad üha ja reisiminegi muutub lihtsamaks. Ise näen probleemile kolme lahendust: 1) pagas vormistatakse erandkorras siiski Kathmandusse (2006. aastal tehti nii, kui lendasin Pekingi kaudu Ulaanbaatarisse), 2) teen Amsterdamis uue lennule registreerimise koos pagasi lõpuni vormistamisega, 3) saan Delhi lennujaamas ajutise maale sisenemise loa (temporary landing permit), mis maksab 40 $. Siiski olen endiselt veendunud selles, et on nõme vormistada kallis India viisa (koos firmade teenustasuga igal juhul 70 EUR või rohkem) ainult selle tarvis, et lennujaamas korraks pagas kätte saada. Isegi 40 dollarit on selle eest liig mis liig.\nSuveaja järgi on kell juba lõunas, väljas sajab ikka lund või lörtsi. Umbes samasugused vastikud ilmad olid 1982. aasta kevadel, kui olin 15. märtsist 1. maini Taagepera lähedal õhutõrjerakettide baasis kordusõppusel. Nõukogude ajal oli komme kutsuda sõjaväes käinud mehi aeg-ajalt uuesti teenistusse. Kui juhtusid valel ajal vales kohas olema ja kutse kätte saama, polnud minekust pääsu. Ja kutse peale polnud üldse kirjutatud, mis asjus sõjakomissariaati tuleb minna. Olin allkirja andnud, läksin kohale ja – hopsti, rändas mu pass raudkappi ning vastu anti kordusõppuse kutse. Kui seltskond üsna joomaseid partisane 15. märtsil Valka jõudis, oli kõva lumesadu koos tuisuga, tänavatel igal pool sügavad hanged. Partisanideks kutsuti kordusõppuste mehi vist ajateenijale sobimatu välimuse pärast – habetunud, pikajuukselised mehed, seljas vananenud mudeli vormirõivad. Mulle tol korral parajaid pükse ja saapaid ei leitudki, nii meenutasin vana gümnastjorka ja koduste säärevarjudega tõepoolest metsameest. Taagepera lähedale Rutomäe baasi jõudsime juba hämaras, nii valguse kui mõistuse mõttes. Et juhtus olema ülestõusmispühade aeg, süütasime lenini toas hulga küünlaid ja üritasime temaatilisi laule joriseda. Seda muidugi loeti vaata et ideoloogiliseks diversiooniks, sest samas kasarmus elasid ka ajateenijad, kelle moraali ja võitlusvõimet 45 päeva elu koos meiesuguste tüüpidega üsna kõvasti kahandas. Ega me ise aru saanudki, miks just raketibaasi sattusime. Mõni mees oli hiljaaegu tulnud mereväest, mõni teeninud tanki peal, mõni olnud ehituspataljonis. Mina ise õhudessandis ja raudteevägedes. Niipalju ühist leidsin, et embleemi tõttu kutsuti kutsuti raudteevägesid vene keeles naljatamisi шпало-ракетные войска. Ilmselt ei teadnud ka väeosa ohvitserid, mis partisanidega peale hakata. Lisaks üldisele väeosaga tutvumisele istusime paar-kolm korda mingites lokaaatoriputkades, aitasime paari raketti kokku monteerida ja jälgisime, kuidas sõdurid aja peale rakette tankisid ja üles seadsid. Põhilise osa ajast koristasime väeosa territooriumilt lund ja jõime, sest Karksi-Nuia oli baasist ainult 10 kilomeetri kaugusel, päeval värava taha hiilida polnud mingi probleem. Mõnel nädalavahetusel lubati meid koju käima ka, siis sai jälle alkoholivarusid uuendada. Lumi püsis sealkandis maas pea terve aprilli. Tartu linn oli juba üsna kevadine, aga meie kühveldasime Rutomäel ikka veel lund. Kui saime palliplatsi puhtaks, viitsisime mõnikord päikeselise ilmaga isegi võrkpalli mängida. Meid kamandama määratud allohvitser lobises ükskord purjuspäi välja, et kahekordse okastraadiga piiratud erivalve all olevas angaaris hoiti õhutõrjerakettide modifitseeritud variante, mis varustatud pikema stardiastme ja väikese tuumapeaga ning mõeldud kasutamiseks hoopis maavägede vastu. Kui õige see jutt oli, ei oska praegu enam öelda, aga mäletan küll, et osasid rakette hoiti tõepoolest teistest eraldi rangema valve all ega pandud kunagi stardiseadmetele. Minu jaoks lõppes üsna mõnus ja muretu elu raketibaasis ühe suurema peoga, mille ajal meil õnnestus ära lõhkuda männimetsa veeres oleva ohvitseride šašlõkiküpsetamise platsi laud, kui ronisime kambaga selle peale „Õllepruulijat“ laulma. Selle eest sain koos kahe kaaslasega viis päeva aresti Valga peavahis. Ega seegi partisanide jaoks halb koht olnud. Juba teisel päeval töötasime Valga raudteejaamas, kolmandal aga sõidutati meid Lätti Smiltene miilitsa juurde puid lõhkuma. Puuhunnik näidati kätte, õllenõu asukoht samuti. Öeldi, et kui töö tehtud, võime kogu õlle ära juua, aga linna peale tolgendama minna ei tohi. Lõunaks tõid lahked võmmid meile restoranist süüa. Puud said lõhutud, õlu joodud ning purjuspäi peavahti tagasi mindud. Nii möödusid arestipäevad üsnagi lõbusalt.\nLisaks halvale ilmale seostub see mälestus praeguse ajaga veel ühel kummalisel viisil. Järgmine kord tuli käskjalg kutsega mu koduukse taha 1986. aasta suvel, kui kõikjalt üle terve N. Liidu saadeti Tšernobõli „kordusõppustele“ kõiki, keda õnnestus kätte saada. Siis olin targem, lasin naisel ukse avada ja öelda, et mind pole kodus. Igaks juhuks otsustasin mõneks ajaks üldse Eestist jalga lasta. Kui avanes võimalus sõita koos Marika Mikkoriga Kaukaasiasse, olin kohe valmis minema. Nii sattusingi täpselt kümme aastat pärast esimest külaskäiku taas mägedesse ja Eesti Aiakesse, augusti teisel poolel ka Sulevi külla, kus ma varem käinud polnud.\nTäna sõin lõunat koos Kaittiga. Selgus, et ta on kevadise Nepaali reisi hoopis ära jätnud ja peab sügisesi matkaplaane. Ta kirjeldas lühidalt mind ees ootavaid paiku. Leppisime kokku, et proovime tuleval kevadel käia Bhaktapuris Madhu Krishnat filmimas ning pärast teha retk Dolpa piirkonda. Kaitti kinnitas veel kord, et neil õnnestus mullu sügisel ilma suuremate sekeldusteta sama marsruuti mööda Nepaali lennata. Tallinnas öeldi, et ei saa pagasit Kathmanduni vormistada, kuid pakuti võimalust teha Amsterdamis uus check in.\nLõpuks tuli ka päike välja ja ilm hakkas natuke kevade moodi välja nägema.\nPostitas Aado Lintrop kell 12:49 0 vastukaja\nPunane joon Tartumaa kohal\nLas ma kriibin\ntäna mõtete küüntega\nvälja elusa elu\nkes ei tunne valu\nselles polegi verd\nminu peas ja mu soontes\nmiskit on ülearu\npiki koduseid teid\nkes kiirustajatelt küsiks\nLible mispärast sa jood\nminu silme ees terendab\nvalge ja tuisuse\nKambjast pahemat kätt\noleneb kummalt poolt tulla\nmu joomalaua lehviva\nPostitas Aado Lintrop kell 23:00 0 vastukaja\nUusi andmeid esivanemate kohta\nVanaisa Karl (meetrikaraamatu järgi Kaarel) Lintrop sündis 15. septembril 1874. aastal Simuna kihelkonna Muuga (Münkenhof) mõisa maadel Arukülas (Arroküll) pere kolmanda lapsena. Temast vanemad olid Maria (5.9.1866) ja Jakob (6.4.1870), nooremad Kustav Hermann (22.10.1879) ja Liisa (16.9.1881). Nende vanemad olid Andres Jakobi poeg Lintrop ja Leenu Lintrop (sünd. Rakkelt). Vanavanaisa Andres sündis 19. septembril 1839. aastal Väike-Maarja kihelkonnas Vao (Wack) mõisa maadel, Leenu Rakkelti vanemad Toomas Jaani poeg (sünd. ca 1815) ja Mari (ca 1814) elasid Muuga mõisa maadel Simuna kihelkonnas. Andrese isa, minu vanavanavanaisa oli Jakob Hansu poeg (sündinud ca 1798), kes sai perekonnanime Lintrop koos vanemate, oma naise ja vanema poja Hansuga (sünd. sügisel 1833) 1834. aastal. Igatahes esinevad nad selle nime all juba sama aasta hingerevisjoni kirjades.\nAga perekonnanimede panemise raamatu sissekanne on tehtud alles 26. juunil 1835. Jakobi isa Hansu (Wansi Hans) leiame Vao mõisa aladelt juba 1811. aasta hingerevisjoni lehtedel. Hans sündis umbes 1771. aastal, sama vana oli ka ta naine Mari. Hans suri 1843. aastal. Jakobi surmaaeg on seni välja uurimata, kuid Simuna kihelkonna kümnenda (1858. aasta) hingerevisjoni ümberarvestuslehtedelt leiame, et 52 aastat vana Jakob Lintropi lesk Mari on koos 24 aastase poja Hansu, tolle naise Juula, ja oma nooremate laste Andrese (16) ja Annega (13) asunud elama Simuna kihelkonda Muuga mõisa maadele. Hingerevisjonide lehed kahjuks ei ole vist eriti täpsed vanuste osas, aga igatahes on selge, et kolimine pidi aset leidma pärast 1858. aastat. Seal siis kohtusid Andres ja Leenu ja sündis vanaisa Kaarel.\nPostitas Aado Lintrop kell 14:06 0 vastukaja\nMiks ma ei näe\nikka veel kevadet\nvõiks juba kasvada\nmättad ja lombid\nvõiksid ammugi olla\npuistab oma kooripoisi\nrahet ja lund\ntänasel jäiseid tähenõelu\npilgusse torkival õhtul\nkui ma ei näe isegi seda\nmis värvi vaatavad\nparajasti su silmad\nära kõnele minuga\ntäna üheski keeles\nära reeda oma\nnagunii juhtub elu\nPostitas Aado Lintrop kell 22:10 1 vastukaja\nEsimesed mäed - Kaukaasia 1966\nPikalt kavatsetud Kaukaasia-reis sai teoks 1966. aasta augustis. Mäletan kahte kindlat tingimust – esiteks pidi sõit kindlasti toimuma augustis, sest siis on ploomid ja muud puuviljad valmis, teiseks tuli selle tarbeks kõrvale panna vähemalt kolmsada rubla. Aasta varem kaaluti mu mäletamist mööda ka seda minekut, aga siis vist ei saanud isa ja ema vajalikku reisiraha kokku ning leiti, et lapsed võiksid ka veel enne nii hirmus pikka sõitu aastakese kasvada. Ega mu vanemad suured reisimehed olnudki, vähemalt sel ajal mitte. Nooruses, siis oli isa küll geoloogidega Pamiiris kolanud, aga sõda ja hilisem vangilaager võtsid vist rännulusti ära. Minu ja venna sündimine muidugi ka. Tuleb ju ikka meelde tuletada, et isa oli minu sündides juba 43 aastat vana. Elasime tollal Kingissepa nime kandnud tänaval väikeses 14 ruutmeetri suuruses kööktoas. Aadress – Kingissepa 20 - 10 - on mul tänaseni meeles. Enne vanaema surma mahtusime oma tillukesse toakesse lausa viiekesi. Inimesed olid siis vähenõudlikumad ka. Üsna sageli mahtus meie juurde öömajale veel mõni Nabala või Hiiumaa sugulane, sest elasime kesklinnas ja bussijaama lähedal. Nüüd on selle maja koha peal tänav, aga majatagused kastanid on veel alles. Seal Veerenni ja Liivalaia nurgal, minge vaadake. Ehk õitsevad nad praegu sama kaunilt, kui mu lapsepõlves. Enne mind ja venda ja enne vangilaagrit, siis olid isa ja ema korra isa kodukülas käinud, vist üsna varsti pärast sõda. Ema rääkis ikka, kuidas neile hobustega jaama vastu tuldi ja kuidas nad siis olid pidanud ratsa hirmsat mägiteed pidi sõitma. Aga võib-olla kujutan praegu ette, et jutt käis nii pika ratsasõidu kohta. Ehk sõideti ikka hobuvankriga Eesti Aiakeseni, aga kohapeal, seal vist tollal tõesti ratsutamisest ei pääsenud. Mu isapoolne vanaema elas tollal veel ja sai minia ära näha. Mind ja venda tal enam näha ei lastud, kuigi meie olemasolust pidi ta vist teadma, sest suri alles 1959. aastal. Ja veel olime ema ja Tallinna vanaemaga paaril suvel Hiiumaal käinud ja mõned korrad Nabalas ka. Minu jaoks on mõlemad väga erilised kohad – Nabalas Pihlakal tegin oma esimesed iseseisvad sammud, mida ma ise muidugi ei mäleta, Hiiumaal Kaigutsis aga veetsin koolieelse suve ja õppisin täditütarde käe all kirjatarkust. Ja sellega seotud vaevu mäletan üsna hästi. Aga siis varsti suri vanaema ja enam polnud kedagi, kes oleks terve suve saanud Kaigutsis või Pihlakal lastekarjas olla. Nii tuligi enne Kaukaasiat paar suve lausa linnas mööda saata. Ühel heal päeval aga olid rongipiletid Adlerisse ära ostetud, sugulastele kirjad saadetud ja üle kolmesaja rubla teeraha ka kõrvale pandud. Ärasõidupäeval telliti jaamasõiduks isegi takso, sest eks meil oli üksjagu asju paari üsna suurde kohvrisse ka pakitud. Hea, et sõit läks lõuna poole ja polnud vaja palju sooje rõivaid kaasa võtta. Aga isegi suvine riidekraam kaalus midagi ja laste jaoks tuli ikka õige mitu komplekti asju kohvrisse toppida ja veel kingitusi sugulastele ja kuhugi pidi mahtuma ka natuke söögikraami.\nTollal oli käis Tallinnast Adlerisse otsevagun, mis teel erinevate rongide sappa haagiti. Sõit kestis küll kolm päeva, aga oli üsna mugav. Esimese etapina jõudsime järgmiseks hommikuks Riiga. Seal jäi vagun pea terveks päevaks haruteele seisma. Teadjamad inimesed läksid linna peale, meie istusime oma kupees. Raha kokkuhoiu huvides polnud mu vennal omaette kohta, tema magas ema naril. Seetõttu oli kupees ka üks võõras tädi, kes pidi meie mängusid taluma. Aga ega me nii hirmus palju sõidu ajal ei möllanudki. Mulle näiteks meeldis palju rohkem oma ülemisel naril kõhutada ja aknast välja vaadata. Paari päevaga oli lõug täitsa punane ja valus pidevast padja vastu nühkimisest ja hiljem, kui aken sooja tõttu pidevalt lahti oli, sai nägu diiselveduri suitsust ka üksjagu tahmaseks. Aga tohutult huvitav oli vaadata kõiki neid võõraid paiku. Tollal pakkusid põnevust isegi mööda vilksatavad Donbassi kaevanduste tuled, linnadest ja küladest rääkimata. Hästi vahva oli pikemate peatuste ajal vagunist välja ronida, mööda perrooni jalutada ja vaadata, mida tädid müüa pakkusid. Peamiselt pakuti keedukartuleid, mitmesuguseid pirukaid, kala, kurki ja tomatit, puuvilja. Putkadest sai leiba-saia ja limonaadi, suitsuvorst oli endal kaasas. Mõnes jaamas, kus lühemalt seisti, sai sööki osta otse vaguniaknast. Paaril korral puges põue väike hirm, et äkki sõidab rong ootamatult ära ja keegi, kas ma ise või vend või ema, jääb maha. Aga vedur andis alati valjusti vilet ja vagunisaatjad ei tõstnud oma lippe enne, kui kõik reisijad olid vagunis tagasi.\nKolmandal päeval algasid mäed. Nagu juba varem öeldud, valmistasid esimesed nähtud mäed mulle üsna korraliku pettumuse, sest polnud üldse teravatipulised ja lumised, vaid ümarad ja metsased. Nende vahel sõites küsisin, millal siis päris mäed tulevad. Aga kui raudtee Musta mere rannikule jõudis, oli seal äkki kaldajärsakuid ja tunneleid ja nii palju vaatamist, et lumised tipud läksid meelest. Adlerisse jõudsime õhtupoolikul, võtsime pärast väikest maakuulamist ja arupidamist takso ja kihutasime Mzõmta jõe järsule nõlvale rajatud teed mööda Punaselageda poole. Mäletan järske käänakuid, kaljusid ja all orupõhjas vahutavat vett. Taksojuht lasi iga järsema kurvi eel uhkelt signaali. Kusagil kõndis teed mööda terve lambakari ja me pidime väga aeglaselt sõitma, et loomade vahelt läbi saada. Eesti Aiakeseni oli Adleri jaamast üle 70 kilomeetri. Külani jõudes selgus, et suurvesi oli minema pühkinud sillale viiva tee, kuid meile jäi mulje, et üle kohiseva mägijõe viibki ainult kitsuke laudadest purre. Tegelikult sai pikka purret mööda üle madala vee ning sild jõe sügavama osa kohal oli ikka enam-vähem olemas. Siiski võttis kohvrite ning meie üle jõe toimetamine üksjagu aega, sest teisel kaldal märkasime äkki, et on juba hämar. Selleks ajaks, kui Juhannes Naeltoki maja juurde jõudsime läks päris pimedaks. Pererahvast polnud kodus. Istusime viinamarjaväätide all pingil ja imestasime, kuidas see öö küll nii kiiresti kätte jõudis. Esimesest õhtust meenub mulle roheluses majaesine kui tunnel mida valgustavad loendamatute helendavate putukate lendavad tulesädemed. Aga siis olin imestamiseks juba liiga väsinud.\nJärgnevatel päevadel õppisin mägesid vaatama juba nii, et märkasin ka kõrgemaid lumiseid tippe lähemate ja suuremate kuid palju madalamate külgharude taga. Kohtusin mehega, kellel olid minust mõni aastad nooremad lapsed, kuid kes kinnitas, et on mu vend. Hiljem selgus muidugi, et onupoeg on vene keeles ka vend – двоюродный брат. Tolik üritas mind õpetada käredavoolulisest Mzõmtast kala püüdma, kuid pärast seda, kui pidi korduvalt vette ronima, et mõne risu taha haakunud õngekonksu lahti päästa, andis ta alla. Veel meenub ainus tollal veel elus olnud isa vend Ruudi, kõhnavõitu mees, kellel kodus paks (ja minu arvates tige) vene naine. Ruudil oli umbes minuvanune tütar, kellega ma üldse jutule ei saanud, sest ei osanud piisavalt vene keelt. Tüdruk jälle ei saanud minu eestikeelsest jutust tuhkagi aru. Aga ühel õhtul, kui kinos käisime, selgus, et külas on siiski eesti keelt oskavaid nooremaid inimesi. Mina imestasin, et film, mida näidati, oli eestikeelse tekstita. Samas ei väsinud inimesed kogu reisi jooksul imestamast, kuidas meiesugused poisid üldse vene keelt ei oska. Kardan, et mõnel tekkis tõsine mure meie tuleviku pärast.\nMeile, linnalastele, pakkusid huvi olid kõikjal otsekui metsikult kasvavad ploomipuud ja allõtšad. Viimastest rääkisime omavahel muidugi kui kollastest ploomidest. Oli teada, et nende ülemäärane söömine teeb kõhu haigeks. Tollal ma loomulikult ei teadnud, et 1930-tel oli Eesti Aiake kuulus mustade ploomide poolest, mida kuivatatult isegi välismaale müüdi. Veel kasvas küla ümbruses palju kreeka pähkleid ja kastaneid, kusjuures viimased ei sarnanenud üldse meie koduste hobukastanitega. Isa juttude põhjal teadsin juba enne sõitu, et sealsete kastanite vili on söödav. Vaatamisväärsuseks olid ka kohalikud lapilised sead, kes vabalt tänavaid mööda ringi liikusid ja ploomidel-kastanitel hea maitsta lasid. Tõeliseks suursündmuseks kujunes matk väikese kose juurde, mis asus ka kusagil 2. brigaadi kohal Aibga nõlval (külaosad kandsid kollektiviseerimise meenutusena nimesid 1., 2. ja 3. brigaad, kusjuures 1. brigaad ehk küla keskus paiknes jõe teisel kaldal ja veidi ülesvoolu, kolmas brigaad aga juba Mzõmta ja Atsiptse ühinemiskohast edasi, kus jõeorg järjest kitsamaks muutub). Mäletan võõraid sinakate siledate tüvedega lehtpuid, nende vahel looklevat rada ning mingit erilist rammusat-kibekat lõhna, mida pidid põhjustama teatud liiki ussikesed, kui neile peale astuti.\nMuidugi käisime vaatamas ka isa sünnikohta kusagil künkal praegusest külast palju kõrgemal, kus olid veel alles mõned vanaisa istutatud õunapuud. Kusagil nende juures pidi olema ka üks suur kivi, mille lähedal seisis kunagi maja. Sain teada, et eestlased ei elanudki vanasti ainult all jõeorus, vaid leidsid sobivaid paiku ka orgu ümbritsevatel nõlvadel. Mõni päev pärast kose juures käimist võtsime ette pikema matka piki Mzõmta kallast ülesvoolu, kus asus mineraalveeallikas (kohalike kõnepruugis hapuveeallikas). Sinna oli 14-15 kilomeetrit mööda niisket jõeäärset metsateed. Allika vesi mulle tookord eriti ei maitsenud, pealegi lõhnas see ebameeldivalt. Veel jäi meelde, et mägiojasid kutsuti sorideks, igal neist oli nimi vastavalt selle pere maadele, kus oja voolas. Vesi oli väga külm ja puhas, täiesti maitseta. Meenub ujumine külma veega mägijõe vaiksemas sopis koos hiigelsuure roninastikuga, keda me kõik kartsime.\nPärast paari Eesti Aiakeses oldud nädalat sõitsime tagasi Adlerisse, kus elasime mõned päevad tädi Vanda majas. Käisime rohkesti ujumas ja mängisime tädi Vanda tütarde ning nende sõbrataridega. Muidugi oli meil jälle suhtlemisraskusi, aga kuidagimoodi saime hakkama. Musta mere subtroopiline rannik palmide ja muude eksootiliste taimede ning tohutult soojade pimedate öödega oli omaette elamus, mida nautisime nädala veel Salme külas, kus juba siis elas grusiini uusasukaid eestlastest palju rohkem. Tagasi koju sõitsime Leningradi kaudu, tädi Vanda mees hankis rongipiletid, mida enne kooliaasta algust ühtäkki enam üldse saada polnud. Koolis sain sõpradele jagada söödavaid kastaneid ning muidugi rääkida reisilugusid, suvevaheaja veetmise teemal kirjutatud kirjand aga oli vist mu esimene viiega hinnatud ja klassi ees ette loetud kirjatöö.\nPraeguseks on Abhaasia poolel asuvad Salme ja Sulev arvatavasti väga palju muutunud, grusiinide asemel elavad Salmes ilmselt apsuad. Vanast Eesti Aiakesest aga ei ole Sotši 2014. aasta olümpiamängude võistluspaikade ehitamise käigus kuigi palju alles jäänud.\nAdler. Ema, isa ja vend.\nVennaga palmide vilus.\nAdleri tänav. Kusagil siin elasid meie sugulased.\nAjutine purre Mzõmtal. Üle selle käidi Eesti Aiakese 2. brigaadi.\nMina ja Mzõmta.\nVaade 2. brigaadist Punaselageda suunas.\nKülatänav Eesti Aiakese 1. brigaadis.\nMehed. Isa, onu Ruudi, vend, mina ja veel keegi sugulane, vist Juhannes Naeltok, kelle juures elasime.\nIsa ja onu Ruudi.\nKose juures kusagil 2. brigaadi taga Aibga nõlval.\nMina ja kosk.\nPostitas Aado Lintrop kell 13:27 0 vastukaja\nNepaal 2011. Kaks nädalat enne.\nÖösel algas kalendrikevad, aga ilm on endiselt vinduvalt talvine. Siiski pole looduse virgumine enam kaugel, inimloomad on juba hakkanud kevadiselt sagima. Mitmeid mu kolleege on näiteks haaranud projektikirjutamise tuhin. Seekord pannakse erinevate käigusolevate tegevuskavade kildudest kokku tippkeskust. Hoolimata sellest, et ennustatav rahasaamise võimalus jääb üldise hinnangu kohaselt alla viie protsendi, leidub neid, kes ka sellise lootusetu väljavaate juures on nõus vaeva nägema. Mina pole järjekordse teadusbürokraatliku näpuharjutuse suhtes kuigi helgelt meelestatud. Üleüldse ei tahaks enam ühtki projekti kirjutada. Järgmisel aastal saab kümme aastat Eesti Rahvaluule Arhiivi teadusjuhiks tulemisest. Aga projektikirjanikuks sain juba enne seda. Teadlasekarjääri jooksul olen kirjutatud kaks sihtfinantseeritava teadusteema projekti, kaks grandiprojekti ja hulga aruandeid nende täitmise kohta. Lisaks veel taotlused kogude rahastamiseks, helisalvestuste digitaliseerimiseks, raamatute väljaandmiseks ja näituste korraldamiseks. Osa neist viimastest on olnud küll päris isiklikud ettevõtmised, aga mis sellest, ühtmoodi on ikka tulnud virtuaalset paberit määrida. Kui vanajumal peaks võtma bürokraate nuhelda, pole minulgi põrgus kirjutajaameti pidamisest pääsu. Siis tuleb loota, et ilma isikukoodita kedagi põrguväravast sisse ei lasta ja ehk on kuraditel juba ka päris mõnus tarkvara kõigi hukkaläinud hingede üle arvestuse pidamiseks juurutatud.\nTäna kohtasin Kaubamajas Aldot, töökaaslast Eesti Rahva Muuseumi päevilt, kes praegu ajalehtedele ja ajakirjadele pilte tehes leiba teenib. Ja tema, kujutate ette, ütles, et oleks ta mu Nepaali reisist varem teada saanud, oleks ta kindlasti oma tegemised nõnda korraldanud, et saanuks minuga koos tulla. Enda meelest kirjutasin ja rääkisin kõikjal, et otsin reisikaaslasi, kuid paraku ei jõudnud mu hüüded temani. Infoühiskonnas summutab müra sageli kasuliku informatsiooni, asjalikud sõnumid vilksatavad korraks arvutiekraanil ja kaovad siis lõputusse muusikapalade, naljakate videoklippide, fotode ja „mulle meeldib see“ stiilis teadaannete voolu. Ka mina ei märganud mullu sügisel Facebookis Kaitti postitusi. 20. oktoobril kuulutas ta: „Kes tahab tulla novembris Nepaali, andke teada. Käiks Himaalaja peaaheliku all seitsme-kaheksatuhandelisi kaemas ja tunneks üldse ennast hästi. Tiibet on ka kiviga visata. Emotsioonid garanteeritud“. Ja 2. novembril täpsustas: „Nepaali Manaslu ringile. Ühel pool Ganesh Himal (7422m) teisel pool Manaslu (8156m). Ja natuke Annapurna ringi jääb ka matka sisse. Veel on võimalus ühineda :).“ Nii juhtuski, et sellal, kui mina püüdsin sama suhtlusvõrgustiku kaudu kindlaks teha Kaitti tänavusi reisiplaane, oli ta hoopis mägedes. Ning siis ma ostsingi lennupiletid ära, arvates, et olen oma Nepaali-igatsusega päris omapead jäänud. Sest muidu oli meil plaan minna aprillis nepaali uusaasta paiku Bhaktapuri newari kunstnikku Madhu Krishna Chitrakari filmima. Mägedesse muidugi ka, sellest poleks nagunii pääsu olnud. Aga nüüd lähen ma üksi ja Kaitti tuleb mingi seltskonnaga 12. aprillil ja käib vist Annapurna baaslaagris ja Chitwanis, sest elevantidega džunglis sõitmine meelitab rahvast rohkem, kui pikk ja kurnav mägimatk. Ja tagasi Eestisse jõuab ta päev pärast mind. Selline lugu.\nMadhu Krishna Chitrakar oma tööde taustal.\nPostitas Aado Lintrop kell 18:21 0 vastukaja\nPilte kevade läve eest\nPilte tänaselt jalutuskäigult. Sooja oli paar või kolm kraadi, puhus üsna kõle kagutuul. Hommikune päikesepaiste mattus pärastlõunaks pilvedesse. Mitte ühtki looma, paar üksikut varest libisemas üle lumelagendiku. Kevade alguseni jäi umbes 36 tundi. Kogu loodus näis ootavat.\nJää pilvede vastu.\nHalva ilma saabumine.\nPostitas Aado Lintrop kell 15:10 0 vastukaja\nKuu on lähedal\nEileõhtune kuu, pildistatud objektiiviga Sigma 70-200 APO F2,8, millele lisatud 2x telekonverter. Täna on Kuu Maast 356 577 kilomeetri kaugusel, lähimas seisus alates 1993. aastast. Ja 20.10 on täiskuuhetk. Kahjuks lubab prognoos selleks ajaks lörtsi- ja vihmasadu.\nPostitas Aado Lintrop kell 10:02 1 vastukaja\nAga ma olen otsekui rasvane\nkevadiselt uimane kärbes\nkelle äratas päikesevalguse\nalles avanevas liitsilmas\nmilline suurepärane mosaiik\nmõtlen ja pööran pead\nkaege - maailma olemasolemisviis\nesitleb uusi kirevaid mustreid\nhakkab uuesti kokku kõlksuma\nkevadesse virguja elu\nisegi sõnad kumavad täna\nigaüks oma kõlale vastavat värvi\nkõlab mu vaimupilgu jaoks\njälle kui armastus\ntumeroheline ja kohvipruun\nkõrvuti tärkav lootus\nja isetuks hääbumine\nhommik on kollane karamell\nlahkuva öö lillade huulte vahel\ntunda saan alles enne\nsulava lume lõhnalist juttu\nPostitas Aado Lintrop kell 12:52 0 vastukaja\nNepaal 2011. Kaheksateist päeva enne.\nVaatan aknast välja. Päikesepaisteline karge märtsihommik, külma oma seitse kraadi. Kogu elav loodus on kevade ootel nagu stardijoone taga. Kõik me märkame praegu linde, eriti lõunast tulnuid. Nemad on need tõelised elu ja ülestõusmise sõnumi toojad. Ja esimesi lumeroosi või lumikellukese tõusmeid imetleme hardalt. Otsekui ei kordukski see kõik aastast aastasse, otsekui oleks tänavune kevade tulemine hoopis eriline. Aga meil, põhjamaa inimestel, on vist veres mingi eriline kevadelembus, mis aitab igal aastal valguse ja soojuse võitu üha uue pilguga vaadata. Lõpuks pole kevadeid meile ju lõputult antud, ainult napp loetud hulk. Ja päevi pole kevadetes ka just ülearu palju. Enne kui jõuad laulmise, kasvamise, lehtimise ja õitsemisega harjuda, on juba jaanilaupäev käes. Pärast jaanipäeva aga on varsti sügis käes ja siis juba jõulud. Miks siis ei malda ma neidki väheseid hetki kodus olla, miks tiksub mõttes kogu aeg, kui mitme nädala ja päeva pärast asun teele siit põhjamaisest varakevadest lõunamaa palju küpsemasse aega? Kes ja millal istutas minu vastuvõtlikku pinnasesse rahutuse esimese võrse? Vaatan raagus kaski Kirjandusmuuseumi akna taga ja imestan, miks paljud mu sõbrad ja tuttavad ei tunne sedasama rahutust endas kasvamas. Sest kui nad tunneksid, siis ei suudaks nad selle survele vastu panna, vaid lendaksid igal kevadel eri suundades laiali, igaüks oma unistuste maale. Sest igaühel on oma paik siin päikese all, kuhu igatsetakse rohkem, kui kuhugi mujale. Võib-olla on teiste rahutus teistsugune, kutsub neid kaugete maade asemel hoopis Taevaskotta või Meenikunno rappa? Või paadiretkele alles jäiselt hingavail jõgedel? Järve või mere äärde, kus on kevadel sisemaast palju külmem? Mina tunnen tavaliselt veebruari keskpaiku, et ei jaksa enam kuidagi kevade saabumist oodata. Kuigi päevad lähevad üha valgemaks, muutun mina üha väsinumaks ja kärsitumaks. Iga lumesadu, iga tuisuilma, iga külmalainet võtan nagu suurt ülekohut, põen nende pärast vaimus ja lõpuks jään ka päriselt haigeks. Ja tahan kuhugi ära. See äratahtmine, soojusele ja kevadele vastu minna ihkamine pole alati niisugune olnud. Siiski mäletan, kui vaimustav oli olla 1989. aasta aprillikuus Tšehhimaa kevades, kus parajasti õitsesid kõik kirsi-, ploomi- ja õunapuud. Ja milline nauding oli 2005. aasta märtsis astuda talvisest Eestist Malta paarikümnekraadilisse soojusesse. Õieti sealt saigi alguse mu suur kevadine minnatahtmine.\nNepaal oli minu jaoks selline lapsepõlveunistus, millest tegelikult ei julgenud unistadagi. Oludes, kus isegi Soome tundus mingi muinasjutumaana, kuhu pääsevad ainult väga üksikud erilised inimesed, võis ju korduvalt lugeda Tenzing Norgai ja James Ramsey Ullmani „Lumetiigrit“, kuid see mõjus pigem sõnumina maailmast, kuhu endal kunagi pole võimalik pääseda muud moodi, kui ainult vaimus. Siiski uskusin juba seitsme-kaheksa aastase lapsena, et mul on mägedega eriline side. Mõnikord rääkis mägedest isa, kes oli sündinud Kaukaasias Mzõmta orus Eesti Aiakese külas. Kui olime vennaga juba nii vanad, et maailma asjadest veidi aru saada, palusime sageli isa, et ta jutustaks oma lapsepõlvest ja noorusajast, mis möödusid keset meile muinasjutulistena tundunud mägesid. Järgnenud lood olid erinevad, puudutasid mõnikord kodusõja keerulisi aegu ja kõige vanema onu surma (kelle järgi mulle muide nimi on pandud), vanaisa talu koos kõige seal leiduvaga, lumerohkeid talvesid ja sooje suvesid ning ploomide-pähklite rohkeid sügiseid, karu- ja metsseajahi juhtumusi ja muud sarnast. Hiljem lisandusid jutud geoloogidega Pamiiris ekspeditsioonil veedetud sõjaeelsest ajast. Isa oligi sõja puhkedes Pamiiris, mobiliseeriti sealt, sattus Eesti laskurkorpusesse ning ühes sellega viimaks Eestisse, kus meie vennaga siis viisteist kuni kakskümmend aastat pärast sõja lõppu ta lugusid huviga kuulasime ja Kaukaasiast unistasime. Ja mitte ainult Kaukaasiast – kuna üks isa õdedest, tädi Liisi, oli geoloog ja geoloogiga abielus, siis viibis ta pidevalt põnevatel (nii mulle lapsena tundus) ekspeditsioonidel Siberis, näiteks Bratskisse rajatava hüdroelektrijaama piirkonnas, kuhu talle umbes esimese-teise klassi jütsina pikki kirjasid kirjutasin, uurides, kas poleks kuidagi võimalik suvevaheajaks nende juurde sõita. Usun, et just sellised lapsepõlveseigad on mõjutanud mu hilisemaid valikuid ja otsustusi, mis mind muuhulgas ka kaksteist või kolmteist aastat hiljem tõepoolest esmakordselt Siberisse viisid. Aga praegu pole aeg sellest kõnelda, praegu tuleb rääkida hoopis Nepaalist ja Himaalajast. Enne eelmist Nepaali reisi kirjutasin 21. veebruaril 2009 oma blogis:\nArvatavasti on ni, et see, kes on kordki näinud Himaalaja lumiseid tippe, ei pääse enam nende lummusest ja igatseb üha tagasi, ükskõik kui järsud ja rasked mägirajad ronides ka ei tunduks. Mäed tekitavad sõltuvuse, millest on raske vabaneda. Mäletan, kuidas ma unistasin mägedest esimese Kaukaasia reisi eel. Olin siis seitsmene ja polnud oma silmaga näinud isegi Munamäge. Ja siis ma ootasin ja nägin unes lumiseid tippe, teravaid kui saehambad. Reaalsus kusagil Krasnodari kandis valmistas väikese pettumuse - mäed olid esialgu metsased ja madalad, nii et ma neid õigeteks mägedeks pidada ei suutnud. Hiljem, teel Punaselagedale, nägin küll järske kaljuseuinu, kuristikku ja all vahutavat jõge, kuid lumiseid tippe ikka polnud. Eesti Aiakeses selgus, et mägesid tuleb vaatama õppida. Sealt juba paistsid mõnes valged sakid, aga nad olid nii kaugel ja tundusid nii väikesed ning tähtsusetud lähemate küngaste taga. Isa näitas neid mulle ja nimetas kummaliselt kõlavaid nimesid - Tshugush, Agepsta...\nHimaalajates käisin esimest korda alles 2007. aasta hilissügisel. See oli kogu Nepaali tutvustav reis, mis viis kolmeks päevaks matkama ka Annapurna lähistele radadele marsruudil Kaanre - Pothana -Landruk - Ghandruk - Nayapul. Pokharast sõitsime välja vastu õhtut, matka esimesed tunnid möödusid udus ja rahvas virises, et miks ennast ronimisega vaevata, kui midagi pole näha. Ent järgmisel varahommikul Pothanas tervitasid mäed meid enne päikesetõusu täies hiilguses - Annapurna lõunatipp, Hiunchuli ja müstiline kalasaba Machapuchare kõrgusid muljetavaldava rivina ja ootasid, et päikesekiirte puudutused süütaksid leegitsema nende lume.\nSiis ei torisenud enam keegi, kõigil jätkus silmi ja kõrvu vaid mägede jaoks. Jah, ka kõrvu, sest mulle on alati tundunud, et mägedes õhk heliseb. Selles on lisaks kaugusest kostvale mägijõe kohinale alati veel mingeid salapäraseid hääli ja helinaid, mis avaruse tunnet võimendavad. Sealsamas varahommikuses karges õhus, Annapurna lumine lõunasein silme ees, otsustasin, et pean kindlasti tulema tagasi, et sooritada ligi kolm nädalat kestev matk ümber selle hiilgava jumalanna. Samas pelgasin, kuidas peab tervis vastu nii pikale rännakule, mille käigus tuleb tõusta 5416 m kõrgusele Thorong La kurule ja viibida üle nädala ülalpool 3000 meetri piiri. Otsustasin kõigepealt proovida kõrguse mõju ilma suure ronimiseta. 2008. aasta augustis saigi käidud kloostrireisil Ladakhis, oldud kaks nädalat 3100 - 3400 meetri kõrgusel ning ületatud autodega 5359 meetri kõrgune Khardung La kuru.\nTervis pidas nii hästi vastu, et tundsin ennas Ladakhis isegi paremini kui Eestis. Kahe nädala jooksul käisidme Induse, Nubra ja Shyoki orgudes kokku seitsmeteistkümnes budistlikus kloostris, kohtasime tülkut ja imetlesime Ladakhi mägismaa karmi ilu. Järgmisel kevadel olin jälle Nepaalis ja matkasin 30. aprillist 15. maini oma unistuste marsruudil Besisaharist Nayapuli kõigi Annapurnade tagant läbi Marsyangdi Khola ja Kali Gandaki orgude nõlvu mööda kulgeval rajal.\nMatka eredaimad hetked jäid päevadesse Chamest Tukucheni, ehk siis kõrgustevahemikku 2600 – 5416 m. Jällegi pidas tervis hästi vastu, vaid ühe väga külma öö 4800 meetri kõrgusel veetsin unetult, sedagi peamiselt põhjusel, et ootamatult magamiskotita jäänult olin sunnitud pugema kahe raske madratsisarnase teki alla, sulejope seljas. Nädala sellest kuusteist päeva kestnud retkest käisin läbi vaid kandja ja teejuhiga kolmekesi.\nVõib-olla andis just see koduste teekaaslasteta veedetud nädal mulle julgust proovida nüüd omal käel Himaalajas ringi seigelda. Siiski pean meeles, et Nepaal on väga vaene maa ning selleks, et kohalik rahvas ka veidi teenida saaks, kasutan seegi kord kandja ja teejuhi abi. Pealegi pole mõistlik ihuüksi mägedes ringi hulkudes inimesi ja loomi kiusatsse viia. Mullu 21. aprillil asus Syabru Besist Kyanjin Gompa poole teele 23. aastane ameerika neiu Aubrey Sacco, kes pärast kolledži lõpetamist juba viiendat kuud Aasias ringi reisis. Ta läks Langtangi orgu ilma ühegi saatjata ning kadus järgmisel päeval Lama hotelli ja Ghora Tabela vahel jäljetult. Hilisemad otsingud politsei ja sõjaväe osavõtul ei andnud mingeid tulemusi ning seni pole õnnestunud leida isegi ühtki Aubreyle kuulunud eset. Plaani kohaselt peaksin Syabru Besist Lama hotellini kõndima 8. aprillil ehk siis paar nädalat varasemal ajal. Võib-olla teatakse nüüd tema saatusest midagi rohkemat?\nPostitas Aado Lintrop kell 18:34 0 vastukaja\nVaikne märtsihommik, külma paar kraadi. Selleks ajaks, kui ma pildimasinaga õue jõudsin, oli päike juba üsna kõrgel. Aeg mõned minutid enne kaheksat.\nPostitas Aado Lintrop kell 09:38 1 vastukaja\nLahkuva talve naeratus\nOli ilus talvelõpu päev. Kraad tõusis pärastlõunal isegi üle +7 ja idakaarest puhuv tuul polnud kuigi vali. Tegin väikese jalutuskäigu lahkuva talve ilu nautimiseks.\nSiia ja sinna.\nPostitas Aado Lintrop kell 18:55 0 vastukaja\nKell hakkab üksteist saama ja päike pilvedest läbi murdma. Kraad näitab +5,2, ehk tõuseb veelgi. Aga lume poolest valitseb meil veel sügav talv. Vaatasin vanadest märkmetest, milline oli ilm samal ajal 12-7 aastat tagasi.\n12. märts, 1999, reede. Istun täna kodus, laiskusest ja halbadest teeoludest tingituna. Suured sulad said mööda, nädala algul sadas jälle lund ja tuiskas, vahepeal oli üsna külm (kuni -12), nüüd on päevad üpris soojad, aga siiski alla nulli, öösel langeb kraad kuni kümne miinuspügalani. Külmast hoolimata koguneb madalamatesse kohtadesse teel vett, mis pealt üha jäätub, aga rattad vajuvad sageli läbi. Kohati on jääd ja vett nii palju, et on hirm, et auto jääb läbi vajudes põhja peale kinni. Üks selline koht oli isegi Kurepalu teel Haaslava bussipeatuse juures, kus Tuigo teelt ja põllult muudkui vett alla voolas ja maanteel jäätus, nii et tekkisid sügavad jäised rööpad ja augud, mille põhjas vesi. See sodi lükati küll minema, aga kruusateel on üks hullem koht Igevere kandis.\n14. märts, pühapäev. On ilus märtsipäev, öösel langes kraad - 15 pügalani, päeval soojendab päike märgatavalt, varjus aga püsis õhusoojus alla nulli (-1). Maja lõunapoolse seina peal oli näha juba kärbseid päikese käes peesitamas. Lumel on kõva koorik peal, saaks vist igas suunas suusatada. Täna külvasime kobartomati ja kollase paprika kasvukastidesse, kaks-kolm seemet igasse topsi.\n28. märts, pühapäev. Nädala sees sadas mõnel päeval veel lörtsi ja vihma, alles reedel (26.) läks soojemaks. Ja reedene öö oli vist mitme kuu tagant esimene soe öö, nii et hommikul näitas kraad ligi viis pügalat sooja. Laupäeval oli juba üsna mõnus kevadilm, meil sooja kuni 9 kraadi. Nägin esimest korda kuldnokki, kuid Mare ütles, et oli neid päev või paar varemgi kuulnud. Kuldnokad paistsid kase otsas oleva pesakasti vastu huvi tundvat, nende vastu aga tundsid omakorda huvi kassid.\n19. märts 2000, pühapäev. Homme algab kevad, aga õues on paks lumi. Nii heitlik on Eestimaa ilm. Kui madisepäev oli külm ja karge (hommikul nii – 13) ja veebruari viimased päevad üllatasid soojarekorditega (näiteks oli meie kandis ligi kaheksa kraadi sooja, siis märtsi esimene pool kujunes talviseks. Kogu märtsi esimese nädala puhus tormituul, mis meid ööl vastu 4. elektrita jättis. Seekord kestis katkestus 12 tundi. Märtsi teine nädal oli rahulikum, ent külmem. Talv kulmineerus aga möödunud nädala lumesadudega. Nimelt sadas kolmapäeva õhtust reedeni (15. - 17. märts) Eestis maha tänavuse talve suurim lumekogus, Tartu kandis ligi paarkümmend sentimeetrit. Kuigi lumi oli märg, oli ta väga peenike ja tuiskas hästi. Neljapäeva hommikuks oli Kamsu paraadukse ees põlvini hang, teine samasugune kerkis sauna juures, kolmas garaaži lähedal. Kulus hulk aega enne, kui teed sisse ajada jõudsin. Kell pool kümme tuli viimaks ka sahk ja lükkas maantee lahti, nii et saime linna sõita. Ent lund sadas muudkui edasi, kogu aeg ühtlaste peenikest lumepihu. Kuna maa oli sula, läks tee muudkui pehmemaks. Raske lumi kleepus okstele ja painutas ning murdis puid elektriliinidele nii, et ööl vastu reedet jäime taas elektrita. Õnneks oli vool õhtuks tagasi. Laupäeval, 18. märtsil oli meil ilus päikesepaisteline ilm, mille sisustasin peamiselt lume koristamisega. Kõigepealt kühveldasin kogu saunaesise hange tiiki, seejärel vedasin samasse ka maja ette kerkinud hanged. Tegin seda lootuses, et kui lumi kiiresti sulama hakkab, on õues ehk vähem vett.\nTänane (19. märtsi) hommik on udune. Näib, nagu oleks kogu maailm Kamsu ümbert ära võetud. Öösel oli neli kraadi külma, nüüd läheb soojemaks. Usun, et päike murrab ennast viimaks udust läbi. Õhu niiskus on vist üsna suur, sest kõik puud on kaetud pikkade nõelakujuliste härmatisekristallidega. Tuulevaikus. Kella üheteistkümne paiku hakkas ümbritsev mets udust läbi kumama. Hästi valge on väljas. Ja homme algab kevad.\n11. märts 2001, pühapäev. Reedel läks ilm päris sulale, kraad jäi ööselgi plussi poolele, eile oli 2,4 ja täna ligi viis kraadi sooja. Ilm on udusevõitu, kuid vihma ei saja. Lumi sulab kiiresti. Isegi liiga kiiresti, sest jäätunud maa ei võta veel vett vastu. Nii oligi garaažis suur loik ning kalli puubriketi alumised pakid märjad ning laiali vajunud. Vedasin täna kogu virna sahvri juurde katuse alla. Seejärel ajasin laiali kõige kõrgemad hanged ning kaevasin mõned roosid ja maranad lume alt välja. Maja eest vedasin mõned kärutäied lund tiiki, kuid seal on praegu ikka üsna vesine. Ent kui sellised ilmad püsivad, on paari päeva pärast maa ka sulanud ning vesi kadunud. Praegu on suur kitsekari, oma 11 või 12 pead, Tatra talu suunas põllul. Kaugelt tunduvad nagu porod, ainult karjuseid pole kusagil näha. Leevikesi tundub juba vähem olevat, aga rohevinte tuleb muudkui juurde. Neljapäeva hommikul linna sõites märkasime pihlakates suurt pruunikat rästalist. Ju hakkab kevad jõudma. Ilmaprognoos lubab homseks +5, ülehomseks kuni +6, seejärel pügal-paar vähem sooja.\n13. märts, teisipäev. Olen jälle haige ja kodus. Öösel oli palavik, praegu on ka. Väljas on üsna kevadine, sooja oma viis kraadi (eile näitas füüsikahoone ilmajaam Tartus 7,4), lumest järel vaid mälestus. Kogu mullune rapsipõld on täis metskitsede salku. Huvitav, mida nad sealt leiavad? Ootan aega, mil kuulen esimest lõolaulu. Juba võiks, aga veel ei kosta.\n19. märts, esmaspäev. Homme on pööripäev, aga praegu sajab väljas lund. Suured lumehelbed on nii kohevad ja kerged, et näivad pigem ülespoole tõusvat kui maha langevat. Kummalised ilmad. Reedel hakkas temperatuur langema ning jõudis laupäeva öösel miinuskraadideni, kus on sestsaadik püsinud. Laupäeval pöördus tuul loodesse ja pühkis taeva selgeks. Pühapäeval oli küll päikesepaisteline ilm, aga õhk soojenes vaid –3,5 kraadini. Maapinnal, tõsi küll, sulas lumi, räästad tilkusid ja päikese käes lendasid kärbsed. Täna öösel oli oma kümme pügalat külma, hommik tuli selge ja üsna vaikne. Aga juba kella kümneks oli taevas lauspilves. Ilmajaam lubab terveks nädalaks talveilma, sekka ka lund ja tuisku, külma päeval kaks kuni neli, öösel aga kuni –20 kraadi.\nNagu igal aastal, tundub tänavugi iga lumesadu, iga talvekülm päev või öö suure ülekohtuna. Tahaks kevadet ja sooja, et saaks päikese käes istuda ja vaadata, kuidas kõik ümberringi elule ärkab.\n22. märts, neljapäev. Hommikul oli ilus selge taevas, kraad näitas kella seitsme paiku –8, aga tunni jagu hiljem, kui õue astusin, juba poole vähem. Ida poolt nagu kostis mitmest kohast lühikesi lõolõõritusi. Ent juba keskpäevaks olid pilved kohal ja praegu, kell kaks, sajab juba lund. Teisipäev ja kolmapäev olid päris selged, aga külm tuul ei lasknud ilmal soojeneda. Eile tõusis kraad siiski päeva teisel poolel üle nulli, täna ennelõunal näitas meteo.physic.ut.ee korraks isegi +4. Tõsisemat lumesadu ei paista siiski tulevat.\n23. märts, reede. Eile sadas siiski päris korraliku lumekihi maha, ka tänane hommik oli pilvine. Ent praegu, kell 9.30, paistab aknast vaid sinine taevas! Edasi peaks tulema ridamisi päikesepaistelisi, aga kargevõitu päevi ja külmi öid.\n27. märts, teisipäev. Ilmajaam väidab, et täna kaks aastat tagasi oli Tartus 14,3 kraadi sooja. Praegu on ümmargune null ja sajab lund. Et see talv ka juba taanduda ei taha. Eile aga oli kena hommik, kui kella 10 paiku elektri tõttu kodus käisin, paistis mõnus päike ja lõokesed laulsid jäisest põhjatuulest hoolimata.\n29. märts, neljapäev. Eile oli esimene kevade moodi päev, Tartus tõusis kraad päeval 5,9 soojapügalani. Kuigi öö oli selge, ei langenud temperatuur palju alla –5 kraadi. Tänagi tõotab tulla ilus päev. Igatahes paistab praegu, kella kümne paiku, väljas päike ja temperatuur muudkui tõuseb.\n16. märts 2002, laupäev. Eilsest alates on olnud ilus päikesepaisteline ilm, mille põhjakaartest puhuv tuul siiski külmaks teeb. Nii ei tõusnud kraad eile üle +2, täna oli siiski 5 – 6 kraadi sooja. Eile jõudis meie õuele esimene kuldnokapaar, hommikul kostnuks nagu põllult ka lõolaulu. Lisaks väitis Mare linna sõites, et nägi luhal luikesid. Kevad hakkab tulema! Täna hommikul äratas mind aknatagune kuldnokavile. Oli esimene tõeline kevadtööde päev – lõikasime õunapuid, rehitsesime muru ja teeveeri, silusime sissesõiduteed. Hämmastusega avastasin, et pihlenelatel on juba lehepungad lahti. Kuhu nad küll kiirustavad, külm näpistab ju lehed ära. Ja öösiti on praegu selgete ilmadega kuni 9 kraadi külma.\n23. märts, laupäev. Väljas sajab vastikut vihma, sooja on kaks kraadi. Öösel sadas ka lund, nii et hommikuks oli maa valge. Aga nädala algus oli kevadine. 19. märtsil tõusis kraad Tartus 13,5, Tallinnas koguni 15,8 pügalani. Viimane on absoluutne päeva rekord. Soe ilm meelitas märtsikellukesed õitsema. Kuldnokki oli nädala esimesel poolel papli ladvas korraga kolm paari, kohal olid ka esimesed kiivitajad. Aga nüüd on kõik jälle nukker ja hallikaspruun.\n11. märts 2003, teisipäev. Pühapäeva keskpäeval oli sooja 4,6 kraadi. Käisin jalutamas, käies hakkas palavgi. Erilisi kevade märke polnud veel näha, pajutibudki alles koorumata. Kella kahe paiku hakkas pilve kiskuma, õhtupoolikul tuli hooti lund. Eile läks sadu üle vihmaks. Ühe päevaga on põllud mustendama hakanud, ilus sile jäätee aga kadunud. Täna kell 11 oli Tartus 3,5 kraadi sooja, sadas vihma. Poole nelja ajal oli sooja 4,2 kraadi, vihma enam ei tulnud. Käisin tiiru linnas, tänavad on räpased ja märjad, põõsaste all otsivad pulstis varblased süüa.\n14. märts, reede. Eile oli üle hulga aja see päev, mil meil hommikul ei õnnestunud autoga linna pääseda. Eelmisel õhtul põhjatuulega alanud lumesadu ja tuisk kasvatasid märja lume hanged kohati põlvekõrguseks. Olukord oli eriti hull just meie kandis, aga kuuldavasti pääses ka Kirbuorust läbi suure vaevaga. Meie jäime kõhu peale kinni juba vana kase jäänuste juures. Vähese kaevamise järel õnnestus ots ringi pöörata ja koju tagasi sõita.\n17. märts, esmaspäev. Oskasin garaaživõtme kuhugi sokutada või päris ära kaotada. Mälu teeb viimasel ajal muret. Laupäeval oli tõeliselt ilus kevadilm, kraad tõusis viie pügalani, aga päikese käes tuulevaikses kohas oli päris soe. Kütsin üle hulga aja sauna. Eile oli pilvisem ja jahedam. Igasuguseid linde on ilmunud. Märkasin rohevinte ja kuldnokki või rästaid, mine tea. Ühele oleksin pealegi astunud, oli teine kadakapõõsas peidus ja häälitses tasa. Kui oksad kõrvale lükkasin, lendas minema. Kuldnokasuurune lind, aga üleni must nagu musträstas. Täna on pilvine, aeg-ajalt piilub siiski päike. Sooja on veidi üle kolme kraadi. Ju kevad ikka tuleb.\n21. märts, reede. Eile oli masendavalt külm päev. Vali tuul puhus põhjast ja kraad näitas – 6. Täna hommikuks oli tuul raugenud, külma – 11. Päeva jooksul soojenes õhk – 2,5 kraadini.\n23. märts, pühapäev. Nüüd on kuldnokad kindlalt kohal. Ja üks pirakas hallrästas sõi õunapuu all mulluste õunade jäänuseid. Loopisin kõikjale laiali toast toodud viletsamaid õunu, söögu. Täna oli 7 kraadi sooja, kahjuks kiskus ilm pärastlõunal pilve.\n6. märts 2004, laupäev. Kolm päeva on püsinud ilusad märtsiilmad – päeval paistab päike, öösel langeb kraad alla kümne külmapügala. Kuu algas tuule ja tuisuga, kolmapäeva õhtul sain suurivaevu koju, õues olid hanged kohati poolde säärde. Nüüd näib kevad jälle lähedal olevat. Linnud pistavad päevas nahka paki päevalilleseemneid. Peamiselt on need rohevindid, kes hulgakesi õunapuu otsas istuvad ja oma söögimaja juurde lendamise järjekorda ootavad. Isegi nurmkanad käivad neljakesi söögimaja alla pudisenud teri nokkimas.\n21. märts, pühapäev. Vahepeal oli ilm päris kevadine, reedel näiteks tõusis kraad juba + 10 pügalani. Reede hommikul kuulsime ka esimesi lõokesi. Laupäev, Manni sünnipäev ja pööripäev oli aga väga vihmane. Lumi oli küll enamasti läinud ja hommikul, kui veel ei sadanud, laulsid ka lõokesed. Tänane hommik algas paksu lörtsisajuga, mis pikapeale vihmaks üle läks. Maa on siiski valgevõitu. Tänavu pole kuldnokki ja rästaid veel näha. Väga tahaks, et vastik porine aeg kiiremini otsa saaks ja päris kevad algaks.\n24. märts, kolmapäev. Kui eile õhtul koju jõudsime, tervitas meid kaseladvast kaks kuldnokavilet. Ja täna hommikul kostis põllult kiivitajate hääli. Ilm on päeval 5 – 6 kraadi soe, öösiti langeb temperatuur nulli või alla selle.\nPostitas Aado Lintrop kell 10:35 0 vastukaja\nTohu ja bohu\nvehi kuipalju tahad\nhõljumas väljade kohal\nlukus kõrvade taha\npilgud lendutõusmise jaoks\nPostitas Aado Lintrop kell 15:09 0 vastukaja\nJu õhus kumendavad templisambad\nKuldse peekrina ripub\nvalgete väljade kohal\nmillest joovad täna\nseni veel lumine jalg\nmida julgevad riivata\ntuiske sõidelnud huuled\nmõtete avara hoone\nmillest vastu kevadet\njälle saab pühakoda\nPostitas Aado Lintrop kell 11:36 0 vastukaja\nEile käisin Obinitsa taga Küllütüvä külas Raali Aini käest karmoškat toomas. Sain Šuja vabriku pilli Tšaika 19x12, mis on praegu Setomaal väga populaarne. Nagu vabriku leheküljel väidetakse, valmib kogu nende pillitoodang käsitööna, nii et iga pill saab oma unikaalse kõla. Nüüd siis tasapisi õpin ta hingeelu tundma. Ehk jõuan ka nii kaugele, et suudan kunagi mõned tantsulood ära mängida. Heaks pillimeheks ma saada ei unista, sest selleks oleks tulnud kolmekümne aasta eest või varemgi alustada. Aga oma lõbuks ehk kõlbab tõmmata.\nPostitas Aado Lintrop kell 12:06 3 vastukaja


Kinnisvara, Kaevu-Parnu - Flatfy.ee\nMüüa korter, 2 tuba - Kaevu tn 5, Rääma, Pärnu linn, Pärnu, Pärnumaa\nKorteriomand, kivimaja Lisainfo: mööbli võimalus, seinakapp, toad eraldi, mööbel, pakettaknad Köök: elektripliit, külmik, köögimööbel Sanruum: wc ja vannituba eraldi, boiler, dušš, pesumasin Küte ja ventilatsioon: keskküte Side ja turvalisus: telefon, trepikoda lukus, turvauks Ümbrus: naabrid ümberringi, linnas, teed heas seisukorras, Pärnu jõgi jõgi 100 m, ümbruses korterelamud Müüa 47,9 m2 korter Kaevu 5 kolmandal korrusel viiekorruselises majas, otse omanikult (49 900€). Maja on ehitatud 1971 aastal. Tegemist on kahe eraldi toaga korteriga, kus kaunist vaadet jõele ning Pärnu kesklinnale saab nautida mõlemas toas olevatest laiade aknalaudadega pakettakendest. Köögis köögimööbel koos tehnikaga ning laud kahe tooliga ootamas uusi omanikke. Wc-s asetsev boiler annab sooja vett nii dušši nautlejale kui ka köögis toimetavaile. Keskküte soojendab toad kui oled eemal ning turvauks hoiab turvaliselt lukutaga kutsumata külalised nii keldriboksist kui ka korterist. Korteri ees on ka parkimisplats ning jalamehele ka heas seisukorras teed. Maja asub sissesõidul Rääma tänava alguses ning on asukoha tõttu kesklinnale mõnusalt lähedal. 100M kaugusel asuva jõe ääres on Jaansoni rada ning keha saab kinnitada 450m kaugusel asuvas Aleksandri pubis. Lähimad poed on Kaevu pood (450 m), Tallinna mnt RIMI (600 m) ning Raba tänava väiksem kodupood (900 m). Ostusooviga huvilisteil võtta ühendust Maarja-Liisaga telefonil +372 56635598 või maili teel *** . Jään ootama Teid oma uude koju!


FC Kuressaare - Lehekülg 217\nLehekülg 217, kokku 217 Esimene ... 117167207213214215216217\nNäidatakse tulemusi 4 321 kuni 4 332, kokku 4332\n08.07.20, 12:51 #4321\nOtt on hea!\n08.07.20, 13:47 #4322\nNii see 11-s voor lahti läheb ja nagu ikka Sander Laht lööb selle palli auti. :-)\n27.07.20, 22:26 #4323\nVägev ettendus täna Kure ja Kalevi vahel. Sellist ei osanud esmaspäeva õhtul isegi oodata. Režissööril ei olnud tänasel ülakandel vist kõige parem päev või vedas tehnika alt, aga kummalisi asju juhtus ikka omajagu. Olen seda juba enne vaadanud Kure ülekannetel, aga täna sain sellele ainult kinnitust, et Kasper Elissaare ja Aivar Pohlaku kommentaare on minu meelest üks parimaid liigas. See põlvkondade erinevus toimib kuidagi hästi. Nii kui mäng natukenegi igavamaks läheb, siis Pohlakul kohe mingi lugu rääkida . P.S. see aasta võiks hooaja lõpus valida ka parim PL kommentaator ERRi, SNi kui ka EJLi kommentaatorite hulgast. Seni küll publiku ees mängitud vähe, aga tänase hästi ajastatud mänguga hüppas Kure publinkunumbri osas viimaselt kohalt 6. kohale kohe + rekord ka.\n27.07.20, 23:26 #4324\nEurosarja mängudele tabeli tagumise otsa pealt minna on küll jätkuvalt nagu öö ja päev, ja kuigi nii mitmedki mängijad saavad mu arvates hetkel veel kõrgliigaminuteid suure avansina, siis seda tuleb küll tunnustada, et liigume pigem õiges suunas. Flora vastasseisud tagumise otsaga on veel sellised, et kuhu erapooletu huvilisena piletit ei ostaks, et põnevat jalgpallikohtumist näha, aga enamus mängud on küll nii ettearvamatud, et staadionile minnes pole kindlas kõneviisis võimalik tulemust ette näha. Kui lisada sellele veel see, et mõned aastad tagasi oli tagumise otsa heitlus põnev ainult seetõttu, et jagatakse olulisi punkte püsimajäämisheitluses, siis hetkel suudetakse mängida juba täitsa arvestataval tasemel jalgpalli. Ja kui nüüd 2003 ja edasi kutid suudavad tõesti ka kvaliteeti lisada, siis võib ju liigast täitsa asja saada isegi.\nOleks ise ka ilmselt mõni aasta tagasi naernud, et striimides Kuressaare - Kalev mängu võib saada väga vahva elamuse.\n27.07.20, 23:30 #4325\nPohlak ei jäta kedagi ükskõikseks ja tänu sellele,et mees on aastaid süsteemis sees olnud ja lugusid tal jagub omajagu! Ja räägib kõik augud täis kui vaja ! Ja teadis isegi Kure fännide tolmuimeja laulu! Endal õnnestus seda kaunist laulu kuulata Kure -Anija karikamängul korda kolm kus tolmuimeja rollis oli tolleks hetkeks kolm väravat löönud Rasmus Saar.Kahtlustan miskit Inside joke -i .Aga Vallner tegi täna oma tööd ja kolm punkti jäi saamata!\n02.08.20, 21:34 #4326\nKuidas Kure klubis suhtutakse sellesse, kui lootustandev noorsportlane S.A.K. osaleb mingisuguste lambiõlidega puuriturniiril, kus on suur oht saada omale mõni vigastus. Ja kas on ilus teha seda kandes samal ajal seljas konkureeriva liigaklubi dressi?\ne: Kalevi dressikaga mängis\n02.08.20, 21:39 #4327\nNoh mul dersembris oli sama küsimus Jürgensi ja aastalõpuka kohta ...ju siis on normaalne. (Ei poolda absoluutselt)\n02.08.20, 23:00 #4328\nSolidaarsusmehhanismid võisid meile tuua tasavägisema liiga üleüldiselt, aga suht putsis ikka, kui basic asju pole PL klubi selgeks teinud oma mängijatele mida tähendab professionaalsus kõige detailsemas tähenduses. Kui mujal maailmas ilmselt konkureeriva klubi dressi kandmine eeldaks suurt rahatrahvi või järsemal moel lepingu lõpetamist, siis meil käib see asi ikka üle türa. Naeruväärne.\n02.08.20, 23:43 #4329\nEks siin ongi küsimus, et mis rollis pühapäevasel päeval SAK end tundis, kas on tegemist Premium liiga klubi Kuressaare mängijaga või FC Flora duubli abitreeneriga. Ilmselt saime sellele küsimusele eeltoodud kirjeldusest vastuse. Flora süsteem on alati selliseid asju normaalseks pidanud, et ega ei jää endalgi muud üle, kui lihtsalt kaasa naerda sellistele absurdsustele. Eesti jalgpalli maine parandamiseks tehakse selliste asjadega muidugi suured sammud edasi. Ja kui järgmine kord hooajasiseselt Floral mängijatega probleeme on, siis võib Silver Alexi ka preemiareisile kaasa võtta. Vähemalt saime sel nädalal teada, et kõikide andekate treenerite seast leiti mees, kes Kuressaare kohtumisest distsiplinaarrikkumise tõttu eemale jäetakse. Eeskuju ilmselgelt. Kui kogu see särgitemaatika ja läbiv huvide konflikt kõrvale jätta, siis see on muidugi veel võimsam, et Premium liiga mees arvab, et on okei sellises formaadis sellisel turniiril osaleda. Mõni sportlane oli vist tõesti trennis kui mõistust jagati. Või siis treener, mis teeb olukorra veel kurvemaks.\ne: tundub, et hooaja algusega võrreldes on Flora struktuuris muutused toimunud ja enamus juttu oli jura.\n04.08.20, 21:52 #4330\nNoormängija SAK tegutses veel enne koroonat Kalevi järelkasvusatsi juures mingisuguse ametimehena.\n07.08.20, 22:29 #4331\nSee on vist vahepeal tähelepanuta jäänud, et esindusmeeskonnas väiksemat rolli kandnud Nevil Krimm on Kuressaarest lahkunud ning nüüdseks ka Rakverre ära registreeritud.\n14.08.20, 23:42 #4332\nVägev esitus Kurelt. Koroona või mitte, sellest hooajast võib tulla Premium Liiga tasavägiseim hooaeg ajaloos.


Urmas Paet: Eesti peab kasvama nii maailmas kui ka Euroopas - Arvamus\nUrmas Paet: Eesti peab kasvama nii maailmas kui ka Euroopas\n21. veebruar 2012, 12:40\nVälisministri ettekanne riigikogus\nUrmas Paet FOTO: Stanislav Moshkov / Den za Dnjom\nRiigikogu arutas täna olulise tähtsusega riikliku küsimusena Eesti välispoliitikat. Postimees.ee avaldab välisminister Urmas Paeti ettekande täisteksti.\nEesti president Lennart Meri on öelnud: «Muutuvas maailmas võidab see, kes maailmaga käib koos, käib natukene kiiremini kui maailm.» See on ka meie eesmärk välispoliitikas – olla võimalikult reageerimis- ja ennetusvõimelised maailmas toimuvatele muutustele, olgu see siis julgeoleku või heaolu osas. Eesti on järjest tihedamates seostes ka kaugemate piirkondadega, kuid suur osa igapäevastest sidemetest on jätkuvalt muu Euroopaga.\nNATO järgmine tippkohtumine toimub mais Chicagos, kus liitlased vaatavad üle NATO kaitsevõime vastavuse tänapäeva vajadustele. Ameerika Ühendriikide juhtroll on oluline ka pärast kaitsekulutuste ja Euroopas paiknevate vägede mõningast vähendamist. USA jääb Euroopaga seotuks, kuid ilmselgelt peavad Euroopa liitlased rohkem tegema. Allianss peab ühiselt tagama, et heidutusvõime ei vähene.\nEesti kaitsekulutused on sel aastal 2% sisemajanduse kogutoodangust. Oleme seega alliansiga liitumise ajal võetud kohustuse täitnud. Praeguste eelduste kohaselt on peale Eesti vaid kolm NATO liiget, kes seda 2012. aastal teevad. Et see ei ole sümboolne verstapost, vaid reaalne vajadus, peame tagama, et kahe protsendi nõue püsib edaspidigi NATO peamiste eesmärkide seas.\nKaks aastat tagasi kohtusid esmakordselt NATO välisministrid Tallinnas. Tänavu on suursündmus NATO Parlamentaarse Assamblee kohtumine Tallinnas Eestis. 28 riigi ja 14 partneri osalusel arutame NATO tulevikuarengut. See on Eestile hea võimalus käsitleda meile olulisi kaitsealaseid teemasid. Samuti soovime arendada Euroopa Liidu ühist julgeoleku- ja kaitsepoliitikat. See toetab ja täiendab NATO rolli meie julgeoleku peamise tagajana. Ilmselgelt peab Euroopa Liit senisest rohkem pingutama.\nKonkreetne näide ELi julgeoleku- ja kaitsepoliitikasse panustamisest on osalemine piraatlusevastasel operatsioonil Atalanta koostöös Prantsusmaa ja Saksamaaga. Eesti kavatseb sõjaliste missioonide kõrval jätkata ka EL, ÜRO ning Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni tsiviilmissioonidesse panustamist. Eelmise aasta aprillis jõustus rahvusvahelisel tsiviilmissioonil osalemise seadus, mis korrastab ekspertide lähetamist tsiviilmissioonidele. Eestil on praegu rahvusvahelistel missioonidel 17 riigi poolt lähetatud tsiviileksperti. Sellesse valdkonda peame tulevikus veelgi enam panustama.\nRahvusvahelise tähelepanu keskmes on Euroopa võlakriis. Tegemist ei ole euro kriisiga, sest ülemäärased võlad ja defitsiit on probleem valuutast hoolimata. Lahendus saab olla vastutustundlik eelarvepoliitika. Eestil on see õnnestunud hästi, kuid igasugune üleolekutunne oleks kohatu. Naabri mure on ka meie mure ja siseturu tingimustes on see enesestmõistetav. Ometi võime olla rahul, sest Eesti kuvand ELs on eelmisel aastal tugevnenud – me ühinesime euroga, meie majandus pööras tõusuteele, Eestisse tuleb IT-agentuuri peakorter. «Ärge unustage eestlasi. Nad on parimad eurooplased.» Nii ütles Otto von Habsburg juba 1993. aastal Londonis.\nEuroopal on eeldused kriisist edukalt väljuda. EL liikmesriigid on tugevdanud finantsdistsipliini, vastastikust makromajanduslikku järelevalvet, rahanduse reegleid. Oleme kokku leppinud võlakoormuse ja defitsiidi vähendamises. Oleme loonud reservfondid ning ajutise iseloomuga Euroopa Finantsstabiilsuse Fondist on saamas alaline Euroopa stabiilsusmehhanism. Euroopa riigid ei ole ainsad, kellel on suured võlakoormad, kuid ometi oleme meie need, kes on nende ohjamiseks kõige rohkem teinud.\nSeda kinnistab veelgi 25 riigi vahel sõlmitav fiskaalleping, mida tulevikus loodetavasti laiendatakse kogu EL-le. Samuti väärib meenutamist maailmas unikaalne inimeste, kapitali, kaupade ja teenuste vaba liikumine. Kuigi konkurentsivõime parandamiseks on EL-l veel palju teha, on olemasoleva siseturu edasiarendamine – sealhulgas ühtse digitaalse siseturu arendamine – kõige efektiivsem EL käes olev vahend majanduskasvu ergutamiseks. Seega ma laiendaks seda, mida ütlesin oma riiki uskumise kohta, kogu Euroopale.\nEuroopa Liidu laienemise osas oli olulisim saavutus Horvaatiaga liitumisläbirääkimiste lõpetamine eelmise aasta juunis ning ühinemislepingu allkirjastamine eelmise aasta lõpus. Märtsis esitame Horvaatia ühinemislepingu ka Riigikogule ratifitseerimiseks. Horvaatia liitumine ELiga on hea näide, et EL peab kinni omapoolsetest lubadustest, kui kõik kokkulepitud tingimused on täidetud. Loodetavasti saame varsti alustada liitumisläbirääkimisi Montenegroga ja ka Makedooniaga ning anda Serbiale kandidaatriigi staatuse. Läbirääkimiste kiire edenemine Islandiga võiks viia peatse liitumiseni ELiga. Türgi on olnud ja jääb EL-le oluliseks. Liitumisprotsess, mis on kasulik nii Türgile endale kui ka Euroopa Liidule, peab jätkuma.\nPõhja-Balti, nö NB8, regioon on üks hoogsamini arenevaid maailmas. Poliitiliselt, majanduslikult, rahanduslikult, sotsiaalselt ja ka muudes valdkondades on kõik neis riikides kas väga heas või võrdlemisi heas korras. See kehtib ka siis, kui kaasame lisaks NB8 riikidele Saksamaa ja Poola, kes Läänemere regiooni veelgi tugevdavad.\nEesti üks peamisi prioriteete ELis on Läänemere strateegia. Poola eesistumise kestel on tehtud strateegia edasiarendamiseks head tööd, mille jätkumist loodame Taanilt. Et strateegia elluviimine oleks toetatud ka vajalike finantsvahenditega, loodame Taani eesistumise ajal uuendada LMS tegevuskava. Samuti töötame selle nimel, et uued LMS rahastamispõhimõtted kinnistuksid ka järgmises EL eelarveraamistikus.\nMeid ümbritsev laiem maailm mõjutab Eestit rohkem kui kunagi varem. Kakskümmend aastat tagasi meile kaugetena näinud teemad nõuavad aina rohkem tähelepanu. Eesti eesmärk on sel aastal toimuvatel valimistel saada valituks ÜRO Inimõiguste Nõukogusse perioodiks 2013-2015. Inimõiguste kaitse ja edendamine on üks Eesti prioriteete.\nOleme aasta-aastalt tõhustanud inimõigustealast rahvusvahelist tegevust, keskendudes eriti naiste ja laste õigustele. Inimõiguste eest seismise vaatevinklist on oluline, et Rahvusvahelise Kriminaalkohtu liikmesriikide assamblee tööd juhib järgmisel kolmel aastal Eesti esindaja. See on tunnustus Eesti senisele tegevusele Rahvusvahelise Kriminaalkohtu ja rahvusvaheliste tribunalide toetamisel.\nEesti on õigusriik. Seetõttu on sõna- ja väljendusvabadus internetis viimasel ajal meie erilise tähelepanu keskmes olnud ja jääb sinna edaspidigi. Väljendusvabadus on inimõigus ka küberkeskkonnas ning valitsus seisab selle põhimõtte eest.\nDetsembris toimunud Haagi kõrgetasemelisel internetivabaduse konverentsil liitus Eesti riikide koalitsiooniga, mis lähtub põhimõttest, et ka küberkeskkonnas on väljendusvabadus inimõigus. Interneti kättesaadavust on vaja toetada ja laiendada. Kindlasti saab väljendusvabadusest internetis üks nendest teemadest, mida arendame edasi rahvusvaheliselt, kui saame ÜRO Inimõiguste Nõukogu liikmeks.\nÜleilmastumine loob aga nii uusi vajadusi kui ka võimalusi. Eesti vabakonnast «Teeme ära!» sai alguse globaalne «Let’s do it!» Käesoleva aasta eesmärk on 100 riigis 100 miljoni osalejaga 100 miljonit tonni prügi korjata. See on järjekordne ilmekas näide sellest, et kui meie algatused on head, võtab maailm nad vastu. Väiksus ei tähenda piiratust.\nValitsusele on oluline ka kultuuridiplomaatia valdkond, milles eelmisel aastal olime edukad. Lisaks oli Tallinn Euroopa kultuuripealinn. 211. aastal Pariisis toimunud suurejooneline Eesti kultuurifestival Estonie Tonique on seni suurim eesti kultuuri tutvustav sündmus välisriigis. Rikkalikus programmis osales rohkem kui kakssada Eesti esinejat ning toimus enam kui poolsada üritust. Eesti oli ka Helsingi raamatumessi seekordne teemamaa. Eelmisel aastal jõudsid USA koolidesse dokumentaalfilmi «Laulev revolutsioon» põhjal koostatud õppematerjalid, mille abil tutvub Eesti lähiajalooga umbes miljon USA õpilast. Venemaaga kultuurisilla ehitamisele andis kaaluka panuse Peterburi Jaani kiriku taastamine.\nKodanike ohtusattumise korral on nende abistamine iga riigiasutuse loomulik prioriteet. Kõige raskem juhtum oli seitsme Eesti kodaniku röövimine 23. märtsil Liibanonis Bekaa orus. Kuid eelmisel aasta jaanuaris lahvatasid rahutused Egiptuses. Koostöös Soome konsulaarteenistusega saime ära tuua Kairos ja selle ümbruses olnud riigist lahkuda soovijad. Kõige olulisem on, et ükski meie kodanik nende sündmuste käigus ei saanud kannatada. Märtsis, kui Jaapanit tabasid maavärin ja tsunami, abistas meie saatkond kohapeal viibivaid Eesti kodanikke ning soovijatele korraldasime Jaapanist lahkumise.\nAjad, milles me elame, on huvitavad ja ainult igakülgne Eesti-sisene koostöö võimaldab Eestil olla nutikas ja tugev ka rahvusvaheliselt.


Titansi 2. hooaeg andis meile just saate kõige südantlõhestavama hetke - Donna Troy ja Aqualadi traagiliselt täitmata armuloo - Meelelahutus\nTitansi 2. hooaeg andis meile just saate kõige südantlõhestavama hetke - Donna Troy ja Aqualadi traagiliselt täitmata armuloo\nSee episood viis meid tagasi minevikku, et näidata, kuidas Donna nägi vaeva Wonder Girliks olemise ja Garthi armastamise vahel. Läbi armas hetke õnnestus Garthil lõpuks oma armastus võita, ainult et Deathstroke tuleks sisse ja võtaks selle kõik viimasel sekundil ära.\nAutor Remus Noronha\nAvaldatud: 08:00 PST, 27. september 2019 Kopeerida lõikelauale\nDC universumi omad 'Titans' armulugusid on olnud õiglaselt, Dick Graysoni (Brenton Thwaites) ja Koriand'r / Starfire (Anna Diop) armsast suhtest kuni mürgine, kuid samas armastav üks Hank Halli / Hawki (Alan Ritchson) ja Dawn Grangeri / tuvi (Minka Kelly) vahel. Kuid ükski neist ei ole võrreldav absoluutse tragöödiaga, mis on romantika Garth / Aqualadi (Drew Van Acker) ja Donna Troy / Wonder Girl'i (Conor Leslie) vahel ja see kõik tuleneb pudelist apelsini kihisemisest, klounkalast ja Deathstroke'ist. Terminaator (Esai Morales).\n2016 mlb kevadine treeningkava\n4. jagu viis meid tagasi aega, kui Titansi vana meeskond oli veel koos, löödud ** ja võtsid nimesid kui tihedat gruppi, peaaegu perekonda. Ehkki teda köidab vaieldamatult kerge vaevaga Atlantise kangelane, keeldub Donna laskmast endale Garthit armastamast, sest ta valmistub lahkuma Themyscira poole, et saaks treenida tõeliseks sõdalaseks ja täita oma saatust Wonder Girlina.\nSamal ajal kui nad üritavad petturitest metahuman jälile saada, toob Garth Donnale pudeli apelsini kihisemist, sama kaubamärki, mida nad varem lapsena jõid, tuletades talle meelde aega, mil nad mõlemad aastavahetuse ilutulestikku vaatamas hiilisid. lapsed. Nad räägivad sellest, kuidas Donna läks klounkala otsima (lootes Nemot leida) ja leidis imekombel selle, kuigi Garth ütles talle, et neid leidub ainult troopilistes vetes. Alles sel hetkel, aastaid pärast juhtumit, mõistab Donna, et ainus põhjus, miks ta kala leidis, oli see, et Garth tõi selle tema jaoks kohale.\nTitansis (DC Universum) lavastasid Drew Van Acker Garthina ja Conor Leslie Donna rollis\nEhkki see hetk paljastab tema soomusringi, on Donna jätkuvalt hädas oma saatuse ja armastuse vahel valimisega, kulmineerudes sellega, et vahetult enne lahkumist jagas ta Garthiga auravat ööd, et lahkumata jätta lennuk Themyscirasse. Garth seisab temaga silmitsi just siis, kui ta on parajasti oma lennukile minemas, öeldes talle, et ta ei pea valima teda armastava ja oma saatuse järgimise vahel, sest võib-olla on nad mõlemad ühesugused.\nKontekstist välja võetuna võib tunduda, et ta üritab teda unistustest loobuma panna, kuid see ei juhtu siin. Mida Garth Donnale soovib, mida ta on alati soovinud alates 12-aastasest, on see, et ta valiks oma tee selle asemel, et elada talle valitud elu.\nKui Donna lõpuks otsustab, et ta ei kannata Garthit ja oma elu San Franciscos maha jätta, on see ilus hetk; armuloo algus, mis ootas juhtumist juba peaaegu kümme aastat. Seetõttu on seda traagilisem, et just see hetk on surmtõus Aqualadi tulistamine ja tapmine.\nmissy bevers äia\nEhkki me haagiste järgi arvasime, et Garth võis saate minevikus tapetud, on siiski südantlõhestav, et see pidi sellistes oludes juhtuma. Kui arvata, et ta ootas ja võitles nii kaua, et saada Donna teda tagasi armastama, siis ainult selleks, et palgamõrvar tuleks sisse ja tapaks ta enne, kui ta seda armastust kunagi peaks saama, teeb titaanide pimeduse täiuslikult pärast tema surma täiuslikuks arusaadav. Siin oli mees, kelle ainsad soovid olid oma elu täiel rinnal elada, olla armastatud naise juures ja aidata sõpru, keda ta oma perekonnaks pidas. Tema surm oli enneaegne ja ebavajalik, kuid vähemalt teame, et see ei jää lahendamata.\n'Titansi' 2. hooaja 5. osa 'Deathstroke' jõuab DC Universumis eetrisse 4. oktoobril.\nkus da hood kus da hood kus da hood at\nmis on john legendi netoväärtus\nkuidas surid luke bryanide õde ja õemees?\npargipomm enne ja pärast kaalulangust\nkas mike tysonil on tõesti tiiger\nkas Bill Maher on kunagi abielus olnud


Info praktikaasutusele | Tartu Ülikooli Pedagogicum\nInnovatsioonikoolide foorum 20.09.2016\nNüüdisaegse õpikäsituse seminar 19.-20.10.2016\nSuurseminar aprill 2019\nPraktikate info üliõpilasele\nPraktikaasutused (nõustamiskeskused, kliinikud jm)\nVÕTA õpetaja kutseõpingutes\nTartu Ülikooli õpetajakoolituse õppekavad\nInformaatika didaktika töörühm\nTeadus- ja arendustöö haridusteaduste instituudis\nHaridus- ja kasvatusteaduste doktorikool\nPraktika ja töökohapõhine õpe (8.1)\nPraktikate sõidu- ja majutustoetus (8.4 ja 8.5)\nÕpetajakoolituse praktika arendamine (8.5)\nTänapäevase õpikäsituse rakendamine\nKompetentsikeskuse arendamine (2019-2021)\nKoolitused ja sekkumised\nKompetentsikeskuse arendamine (2016-2018)\nPartnerkoolide võrgustiku arendamine\nPraktika on Tartu Ülikooli kõigi 21 õpetajakoolituse eriala kohustuslik õppetöö osa, mille maht on kogu õppeperioodi peale vähemalt 24 EAP. Praktika eesmärk on omandatud teadmiste sidumine tulevase töökeskkonnaga ning kutseoskuste arendamine.\nPraktika toimub olenevalt liigist praktikaasutuses, kellega ülikoolil on koostööleping, või ülikoolis. Üliõpilasel on praktika juhendaja nii ülikooli poolt kui enamasti praktikaasutuse poolt.\nTartu Ülikooliga koostöölepingu sõlminud praktikaasutusel (kool, lasteaed) on lepinguga määratud koordinaator, kes leiab igale üliõpilasele juhendaja või mentorõpetaja ning vastutab koostöölepingus ette nähtud asjaajamise ja infovahetamise eest. Koordinaator esitab kaks korda aastas (jaanuaris ja juunis) oma asutuse praktikate toimumise aruande ülikooli praktikate koordinaatorile. Pärast aruande kooskõlastust korraldab koordinaator asutuse e-arve esitamise ülikoolile ja juhendajatele töötasu maksmise.\nPraktikaasutuse poolne juhendaja/mentor saab teate tulevaste praktikantide ja praktika toimumise aja kohta praktikaasutuse koordinaatorilt. Täpsema praktikaaine juhendi koos üliõpilase praktikaülesande ning enda kui juhendaja ülesannete täpsema kirjeldusega saab praktikaasutuse poolne juhendaja enne praktika algust ülikoolipoolselt praktika juhendajalt (praktikaaine õppejõult).\nÜliõpilane võtab juhendajaga ühendust, et leppida kokku praktikate toimumised täpsed ajad.\nKoostöölepingu täitmisega seotud üldiste küsimuste või probleemide korral võtab koordinaator ühendust ülikooli poolse praktikate koordinaatoriga (Rutt Riitsaar, rutt.riitsaar [ät] ut.ee). Üliõpilase praktikaga seotud konkreetsete küsimuste ja probleemide korral võib praktika juhendaja ühendust võtta praktikaaine õppejõu või ülikoolipoolse juhendajaga, kelle kontaktid on ära toodud praktikaaine juhendis.\nPraktikate ajakava 2021/2022 õppeaastal\nPedagoogiliste praktikate juhend üliõpilasele 2021/2022\nPraktikaasutuseks olemine ning üliõpilaste praktikate juhendamine on hea võimalus tuua oma töötajateni uusimat teadmust ülikoolist, pakkuda neile professionaalse arengu võimalust ning luua side võimaliku tulevase töötajaga juba tema õpingute ajal. Lisainfo saamiseks tuleks võtta ühendust praktika koordinaatori Rutt Riitsaarega (rutt.riitsaar [ät] ut.ee).\nKoostöölepingu näidis (kool)\nKoostöölepingu näidis (lasteaed)


2. kuni 4. augustini osalevad haridus- ja sotsiaalosakonna juhataja kohusetäitja Andi Einaste ja peaspetsialist Tiina Tegelmann Narva – Jõesuus peetavas vabariiklikus rahvamajade suvekoolis. Kolmapäeval, 3. augustil algusega kell 10 toimub Jõgeva maavanema pidulik vastuvõtt meie edukatele noorsportlastele Johanna Kikasele ja Reena Kollile ning nende treeneritele.\nKolmapäeval, 3. augustil kell 18 algab linna staadionil järjekordne tervisepäev: ühine võimlemine, jalgrattasõit, kepikõnd, terviseloeng. Osalejatele loosiauhinnad ja tervislik amps.\nReedel, 5. augustil algavad Palamuse vallas Udu talus Eesti Linnade Liidu suvepäevad, korraldajaks eelmiste suvemängude võitja Jõgeva linn. 8. – 25. augustini toimuvad Jõgeva linnaraamatukogus inglise keele kursused. Kursus on mõeldud neile, kes vajavad keelt igapäevases (töö)elus, soovivad oma pisut rooste läinud keeleoskust värskendada ja uusi oskusi omandada. Õpetaja on Hille Kruus, tunnid toimuvad esmaspäeviti, kolmapäeviti ja reedeti kella 8.15 – 10.15\nPalamuse Kihelkonnakoolimuuseumis avatakse 5. augustil kell 16 Kaia Kullamaa isikunäitus “Kosmiline supp”. Näitus jääb avatuks kuni 31. augustini.\nPühapäeval, 7. augustil toimub Unustatud mõisate päev Puurmani lossis. Kell 11.00-14.00 hobusõit, kell 19.00 algab Mõisakontsert, kus musitseerivad Raivo Tafenau ja Laura Põldvere Kell 16.30 algab Puurmani lossis tänuõhtu mõisakompleksi restaureerinutele.\nReedel, 5. augustil kell 16 algab Põltsamaa kultuurikeskuses keelpilli suvekooli õppurite kontsert.\nKalevipoja Suveteater 2011 mängib 2., 3., 4., 5., 6. ja 7. augustil Kääpa külas etendust “Viru tango”. Etendused algavad kell 19.00.\nLaupäeval, 6. augustil toimub Torma Puhkpilliorkestrite Festival ToPoF ja Eesti-Soome künnivõistlus.


Keskerakond kõhkleb Paltsi kangutamisel - Äripäev\n02. august 2001, 09:11\nEelmine artikkel: Edelaraudtee pärisperemehed on Vichmann ja Ruubel\nJärgmine artikkel: Loomade ohverdamise määrus jääb sisutuks\n?Ma olen praegu Võrumaal ja pole seda lugenud,? vältis volikogu keskfraktsiooni esimees Toivo Tootsen eile hinnangu andmist Paltsi firma Levicomi 1995. aastal korraldatud majaerastamisele. ?See vajab analüüsimist, aga ma ei tunne asja,? nentis ka volikogu keskfraktsiooni liige, erakonna presidendikandidaat Peeter Kreitzberg. ?Ostsin küll selle ajalehe, aga mul on praegu palju huvitavamat teha kui lugeda,? sõnas mees, kes eile tõmbas veest välja seitsmekilose lõhe. Soovi korral saab Keskerakond Paltsi vastu umbusaldusavalduse menetlusse anda juba järgmisel nädalal - 9. augustil, kui toimub linnavolikogu esimene korraline istung pärast suvepuhkust. Tootseni juhitav keskfraktsioon peab esimese koosoleku enne istungit. Veel tänavu maikuus kutsus Keskerakonna esimees Edgar Savisaar Paltsi ?heaks majandusmeheks, kes on suutnud oma firma järjele aidata? ning kes on oma vaadetelt lähedane Keskerakonnale. Eile nimetas Keskerakonna ajaleht Kesknädal isamaaliitlasest linnapead valetajaks ning tema ärilise nahaalsuse tippsaavutuseks maja Kiriku põik 4. AS Levicomi juht Palts korraldas 1995. aasta suvel selle maja üheksa korteri üürile andmise tööandja eluruumidena ning hiljem korterite erastamise EVPde eest. Praegu kuum Äripäevas


7 mantrat, mis takistavad teid asju isiklikult võtma - häkkima vaim\nPõhiline Artiklid 7 mantrat, mis takistavad teid asju isiklikult võtma\nRaske on olla nende inimeste läheduses, kes usuvad, et kõik nende ümber toimuv on otsene rünnak neile või on mingil viisil seotud nendega.\nSee võib kõlada karmilt, kuid see on tõde.\nSee, mida inimesed teile ütlevad ja teevad, on rohkem nende kui teie enda kohta. Inimeste reaktsioonid on tavaliselt seotud nende vaatenurkade, haavade ja kogemustega.\nKas nad jälle usuvad, et olete parim või halvim, on rohkem nende enda ja selle kohta, kuidas nad maailma vaatavad.\nNüüd ei soovita ma ignoreerida kõiki teiste arvamusi ja kommentaare. Ma lihtsalt ütlen, et uskumatu summa haiget ja pettumust tuleneb meie kalduvusest võtke asju isiklikult .\nEnamasti on parem lahti lasta inimeste arvamustest teie kohta ega kiinduda nendesse.\nKõige olulisem võti selleks on:\nJälgi oma vastust\nKui keegi teie kohta midagi ütleb, siis milline on teie vastus? Tõenäoliselt tunnete kiiret emotsioonide tõusu ja hüppate kohe tegutsema. Võite olla vihane, kurb või põnevil ja rõõmus.\nNeed kiired reaktsioonid tähendavad siiski, et võtate asju isiklikult.\nSa ei ole üksi. Kui keegi teeb midagi, millega me ei nõustu, kipume seda tõlgendama isikliku rünnakuna.\nPeaks meeles pidama, et peaaegu mitte miski pole isiklik - asju juhtub või ei juhtu ja see puudutab harva kedagi konkreetselt.\nEnamikul inimestel on emotsionaalseid probleeme, millega nad tegelevad, mis võib muuta nad mõtlematuks ja ebaviisakaks.\nParim asi, mida teha, on reageerida teadlikult. Tehke oma kiirest emotsionaalsest reaktsioonist samm tagasi ja jälgige seda.\nMõistke, et saate õppida mitte tõlgendama nende käitumist isikliku rünnakuna ja selle asemel nägema neid mitteisiklikena kohtumistena, millele saate kas rahumeelse mõtteviisiga vastata või üldse mitte.\nNii et selle mõtteviisi arendamise vaimus on viisakalt 7 mantrat Marc ja Angel, mis aitab teil kõike nii isiklikult võtta.\n7 mantrat lõpetage asjade isiklik võtmine\n1) Te ei saa asju liiga isiklikult võtta, isegi kui see tundub isiklik. Harva teevad inimesed teie pärast asju. Nad teevad asju nende pärast.\n2) Te ei pruugi olla võimeline kontrollima kõiki asju, mida inimesed teile ütlevad ja teevad, kuid võite otsustada, et nad teid ei vähenda.\nTeil on tohutult vabadust, kui te eemaldute teiste inimeste veendumustest ja käitumisest.\n3) See, kuidas inimesed sind kohtlevad, on nende probleem, kuidas sa reageerid.\n4) Võtke konstruktiivset kriitikat tõsiselt, kuid mitte isiklikult. Kuulake ja tegutsege siis oma juhendajana oma intuitsiooni ja tarkusega.\n5) Sa oled piisavalt hea, piisavalt nutikas, piisavalt peen ja piisavalt tugev. Te ei vaja enda kinnitamiseks teisi inimesi - olete juba väärtuslik.\n6) Kui soovite tõepoolest parandada oma enesekindlust, enesehinnangut ja eneseväärikust, lõpetage teiste inimeste lubamine nende eest vastutada. Ärge lubage teistel inimestel teie emotsioonide üle domineerida\n7) Kõik kõige raskemad, külmemad inimesed, kellega kohtute, olid kunagi pehmed kui laps. Ja see on elamise tragöödia. Nii et kui inimesed on ebaviisakad, olge lahked, olge tähelepanelikud, olge parim. Andke ümbritsevatele „vaheaeg”, mille loodate, et maailm teile teie „halval päeval” annab, ja te ei kahetse seda kunagi.\nmis juhtus yubani kohviga\nesimene asi esmaspäeva hommikul\n9 parimat Jaapani nuga, mida 2021. aastal osta\nJamaica Blue Mountaini kohvi ülevaade


Eesti toetab glüfosaadi kasutusloa tähtaja lühendamist (2016-05-18 16:05:18)\n"Toetame Euroopa Komisjoni ettepanekut kasutusloa tähtaja lühendamiseks senise 15 aasta asemel üheksaks aastaks, kuna teadus ja tehnoloogia arenevad pidevalt võimaldades üha täpsemaid ohutushinnanguid," ütles Maaeluministeeriumi toiduohutuse ning teaduse ja arenduse asekantsler Toomas Kevvai . "Eesti pooldab kasutusloa lühemat tähtaega, kuna olemasolevad Rahvusvahelise Vähiuuringute Agentuuri ja Euroopa Toiduohutusameti hinnangud on kohati vastukäivad. Seepärast soovime täiendavate uuringute tegemist. Praegu koostab omapoolset ohutushinnangut Euroopa Kemikaaliamet ja pärast selle hinnangu saamist tuleb glüfosaadi heakskiit uuesti üle vaadata."\nEesti on oma seisukoha kujundamisel tuginenud Vabariigi Valitsuse poolt vastu võetud Euroopa Liidu suunalise poliitika raamdokumendile "Eesti Euroopa Liidu poliitika 2015-2019", mille kohaselt toetab Eesti toiduohutuse, looma- ja taimetervisega seotud riskide hindamisel ja asjakohaste meetmete väljatöötamisel teaduslikult põhjendatud lähenemist. Sellest tulenevalt tugineb Eesti Euroopa Toiduohutusameti (EFSA) hinnangule, mille kohaselt glüfosaadi kantserogeenne või genotoksiline mõju inimeste tervisele on ebatõenäoline.\nLiikmesriigid hääletavad glüfosaadi heakskiitmise eelnõu üle 18.-19 mail toimuval Euroopa Komisjoni taimede, loomade, toidu ning sööda alalise komitee (SCPAFF) istungil. Otsus glüfosaadi heakskiidu pikendamise või sellest keeldumise kohta on Euroopa Liidu ülene ning vajab liikmesriikide kvalifitseeritud häälteenamust.\nAllikas: Maaeluministeeriumi 18.05.2016 pressiteade


Krüsanteem potis (33 fotot): koduhooldus, poti siseruumides kasvatamine, kuidas põõsa eest hoolitseda, siirdamine - Pakkumised - 2021\nKodus kasvatatud potikrüsanteem on särav ja atraktiivne taim, millel on mitmesuguste varjundite lopsakad lilled. Selle omandamisel tuleb selle arenguks soodsate tingimuste loomiseks järgida lihtsaid, kuid väga olulisi reegleid. Taim vastab kindlasti tänuga, kaunistades mis tahes ruumi aknalaua. Paljud aednikud kasutavad seda ka suvel ja sügisel rõdude kaunistamiseks.\nÜks populaarsemaid taimeliike on pihustatud krüsanteem, kasutatakse välistingimustes kasvatamiseks. Sellel on pikad ja kõrged õisikutega kaunistatud varred. Toa tingimustes eelistavad nad kompaktsemaid ja alamõõdulisi sorte ja nende tüüpe.\nTäna saate tänu tõuaretustöödele oma kodus krüsanteemid kasvatada peaaegu igasuguse lillevärviga.\nPottides kasvatamiseks kõige sobivamad tüübid ja sordid\nHiina krüsanteem ehk siidileht\nTaim on hübriid, mille välimus on Hiinast ja Jaapanist pärit krüsanteemide pika valiku tagajärg, mis kestis mitu sajandit. Ideaalne potikultuuriks, kuna selle kõrgus ulatub ilma lõikamiseta 30–100 cm-ni. Lopsakas õitsemine, tugevatel vartel, mille lehed on 5-7 cm, asuvad üksikute suurte õitena ja õisikud kastidena\nSelle liigi põliselanik on Kanaari saarte levila Atlandi ookeanis. Taimede kõrgus ei ületa 1 m. Selle korvide kujuliste õisikute läbimõõt on umbes 5 cm. Tänu põõsa krüsanteemi võimele kohaneda uute tingimustega hästi, tunneb see end kodus või rõdul pottides ja konteinerites suurepäraselt\nSageli leitakse lillepoodides pottides. Kodus on põõsa kõrgus 15–70 cm.Õitsemine on rikkalik, särav\nSamuti hästi siseruumides ja rõdudel kasvatamiseks. Selle liigi sorte eristab lillede sfääriline kuju\nTal on suured (10–12 cm) pungad ja võrsekõrgus. Seda saab kasvatada nii põõsaste kui ka üksikute taimedena. Lillede värvi võib varieerida, sageli on neil kroonlehed, mille keskel on rohekas varjund. Tavaliselt õitseb sügisel, lõigatud taime oksad seisavad vaasis väga pikka aega - umbes 3 nädalat, kaotamata nende dekoratiivseid omadusi\n"Aurora" (mitmesugused India krüsanteemid)\nTal on eredad ja lamedad oranžid õisikud.\n"Snow Elf" (mitmesugused India krüsanteemid)\nTugevad keskmise kõrgusega varred, mida kroonivad valged lilled-pom-pommid\nSpetsiaalse tüüpi pihustatud krüsanteem, mis sobib siseruumides kasvatamiseks. Kääbusharu taim (maksimaalselt 20 cm kõrgune), mis on pisikeste ilusate õitega üle käinud\nAmpel-krüsanteem on paljude aednike unistus. Roosade lilledega kaunistatud langevad võrsed. Seda sorti saab kasvatada rippuvates pottides ja spetsiaalsetel riiulitel.\nSee on tavaline kaubakauplus. Nendel taimedel võib olla erinevat värvi lilli. See on üsna tagasihoidlik, kohaneb hästi koduse temperatuuri ja õhuniiskusega, õitseb pidevalt ja rikkalikult\nKuidas panna krüsanteem ennast kogu oma hiilguses näitama? See taim ei vaja palju. Piisab, kui pöörata tähelepanu sellele, kus pott koos sellega seisab, proovida jälgida temperatuuri režiimi ja vajalikku õhuniiskust. Aeg-ajalt ei tohi unustada õigeaegset pügamist ja ümberistutamist.\nKui taim oli majas, peaksite otsustama aknalaua peal, millele pott pannakse. Krüsanteemide jaoks on maja ida- või läänekülg ideaalne koht. Põhjaaknal puudub tal ultraviolettvalgus ja sellistes tingimustes tõenäoliselt ei õitse. Lõunas on päikesekiired liiga agressiivsed ja aitavad vähendada rohelise osa õitsemise perioodi, niiskusekaotust ja põletust. Ka on oluline arvestada, et saagi õitsemine algab siis, kui päevavalgustund on vahemikus 8–10 tundi. Seetõttu tuleb see vajadusel katta paksu papist katte või kastiga.\nTaimehooldus seisneb ka vajaliku õhuniiskuse hoidmises, mida krüsanteem eelistab suurt. Seetõttu võite poti kõrvale paigaldada veega anuma või salve, mis on täidetud niisutatud paisutatud saviga. Seda lille tuleks sooja aastaaja jooksul pihustuspüstolist pihustada.\nKrüsanteem armastab rikkalikku kastmist, kuid peate jälgima, et vesi potis ei stagneeruks. See võib põhjustada juurestiku lagunemist ja taime surma. Kui pealmine muld on kuiv, siis lihtsalt vett.. Talvel saab seda protseduuri läbi viia 1-2 korda kuus.\nIlusad õitsvad põõsad reageerivad hästi juurte korrastamisele orgaaniliste väetiste ja tasakaalustatud mineraalide komplekside kasutamine. See tagab varte tugevuse, stimuleerib pungade moodustumist ja avanemist. Toa lilletaimedele toodetavad kompleksväetised sobivad hästi.\nKrüsanteemi kahjustamise ohu vähendamiseks haiguste ja kahjurite poolt piisab, kui seda korralikult hooldada ja taime perioodiliselt kontrollida. Pärast ta majja jõudmist tuleks lille 3 nädala jooksul hoida "karantiinis", st teistest taimedest eraldada. Ka oluline on säilitada vajalik niiskus ja maapinna kooma; tugevdage taime väetamisega ja ventileerige ruumi tuulutades.\nOmadused ja ajastus\nAlates krüsanteemi omandamisest on vaja põõsa moodustumist alustada võrsete pigistamisega. Piisab, kui jätta iga haru külge 4-6 sõlme. See aitab kaasa tehase hargnemisele ja mahu loomisele. Võite anda krüsanteemile soovitud suuruse ja kuju.\nKui pungade moodustumist ei toimu, lõigatakse taime pikad võrsed teravate kääride või secateuridega, töödeldes samal ajal viilusid aktiivsöega. Oksi on vaja lühendada ka pärast õitsemist, kui lilled on just hakanud närbuma: see aitab säilitada taime tugevust. Kõik lillevarred lõigatakse ära, jättes võrseid mitte rohkem kui 15 cm, pott viiakse jahedasse kohta.\nKuidas siirdatud ostetud krüsanteemi siirdada\nMõned aednikud eelistavad siirdada poest ostetud krüsanteemi kohe uude pinnasesse. Soovitatav on seda teha kõigi välismaalt toodud taimedega, kuna need on müügil transpordimuldis. Teised eelistavad anda taimele õitsema.\nPärast ostmist siirdamiseks peate võtma potti, mille maht on pisut suurem juurestiku suurusest, ja täitke see substraadiga, unustamata drenaaži. Seda tuleks meeles pidada Krüsanteemile ei meeldi happelised mullad. Hästi sobib segu turbast ja huumusest võrdsetes osades. Juurestiku väiksema trauma korral on soovitatav kasutada ümberlaadimismeetodit.\nTeise levinud probleemi põhjuseks, kui taim üles jõuab, võib olla ka halb valgustus ja ebapiisav toitumine. Me ei tohi unustada, et krüsanteemipõõsaid tuleks hargnemiseks regulaarselt pügata.\nviiruse põhjustatud aspermia (on muutunud lillede kuju, lehed kaetakse täppidega);\njahukaste (viirus) - valge naastu moodustumine;\nmäärimisrõngas (viirus) - kollaste rõngaste ilmumine;\nhall mädanik (seen) - hall kate.\nKrüsanteemi mõjutavad sageli ka kahjurid: ämbliklestad, lehetäid ja thipsid. Viirusega nakatunud taimed tuleks viivitamatult hävitada, kuna need surevad ja nakatavad teisi siseruumides kasvavaid lilli. Infektsioonide raviks võib kasutada kemikaale. Poodides müüdavad spetsiaalsed insektitsiidid teevad kahjuritega head tööd.\nPärast potti krüsanteemi hoolitsemine pärast õitsemist\nKui taim hääbub, algab puhkeperiood. Seetõttu tuleb kõik korvikesed kärpida juba närbumise alguses. See võimaldab krüsanteemil tugevust säilitada. Seejärel viiakse pott jahedasse ruumi (võite kasutada kütteta lodža või keldrit), kus temperatuur on 3–8 ° C, vähendage kastmist. Kevadise päikesepaiste saabumisega asetatakse lill taas sooja ruumi, nad toidavad ja joovad seda regulaarselt.\nMiks kuivab potis olev krüsanteem\nKrüsanteem on õistaim, mida saab kasvatada teie aknalaual. Selle jaoks on vaja luua ainult sobivad tingimused, sõltuvalt aastaajast. See on lill, millel on vähenenud immuunsus haiguste vastu, nii et peate seda regulaarselt uurima ja vajadusel ravima. Soovi korral on võimalik valida originaalsort, millel on heledad, meeldejäävad erinevate varjunditega lilled.\nCopyright 2021 \_ DIY taimed ja haljastus \_ Toas asuvate krüsanteemide potis kasvatamise saladused


Sooviks kriitikat ja arvamusi. - Vaba foorum - Fitness.ee foorum\nBy WinchesterMan, January 18, 2006 in Vaba foorum\nTere! Sooviksin siis teada mis arvate mu seljast ja sooviks kriitikat ka. Biiceps pole tegelikult nii väike kui pildilt tundub (biitsa ümbermõõt on 33,5cm). Trenni olen teinud umbes 7 kuud ja enne trenni tegemist ei olnud peaaegu mingit lihast.\nEdited January 18, 2006 by WinchesterMan\narenguruumi on küllalt\ntrapets on veidike näha, seljalailihast veel nagu pole jms. aga edu mingi põhi on all vähemalt!\nNatuke juba on midagi, 7 kuu kohta ma arvan et normaalne tulemus.\nKurat mul on ka selline jama, et biits ei paista välja, 38 cm aga välja küll ei paista :S\nPraegu võib selles ka asi olla, et lihas on praegu vett täis kuna just tarvitasin kreatiini mis teatavasti on vee magnetiks.\nVõibolla ütled oma vanuse ka,sul on ikka arenguruumi väga palju.\nnoojah arenguruumi veel on täiega\n7kuu kohta tundub ehk ok\ntahad kriitikat ja arvamusi... olgu...\n33cm on väike... väga väike biitsa kohta...\nselga... pole ollagi...\n7 kuud... on liiga väike aeg... 7 aastat on midagi juba....\nseega arvan et tee trenni ja kasva edasi.... kui käsi on 40 ringis siis proovi uuesti\naga see on minu tagasihoidlik arvamus... mida sa muidugi küsisid\nOlen 14 aastane, pikkust on 173cm ja kaalun 65kg.\niseegi kui biitseps veet täis on, siis mingi kuju peab olema ikkagi\npole ju midagi (veel) kommenteerida.Treeni aga edasi,küll tulemus tuleb!\nIlus sile poiss\nNeljas kuu jookseb trennis, biitsast mingi väike pildike (hetkel pole paremat).\nahjaa.. vanust 17a. kaal ~70kg pikkus 180cm\nEdited January 19, 2006 by noobie\nOmalt poolt küsiks, et kas selline kommenteerimine kellelegi ka midagi annab? Üks kiidab, teine laidab, üks ütleb, et enam-vähem jne.Aga sügavam mõte asjal nagu puudub ...Vaata peegli ees ja hinda ennast ise, kuid pärast seitset kuud trenni näha olulist arengut??? Vabandan, kuid see minu arvamus ja leian veel, et selliste teemade püstitamine ei oma lõpptulemusena kasu kellegi jaoks.Parimat!\nKui tagasisidest natuke positiivsust saada, siis endal parem olla ja tead et võid rahuga edasi jätkata. Aitab järjepidavusele kaasa lisab enesekindlust.\n7 kuuga liiga väike areng , on võimalik palju enamat saavutada.. eriti veel algusfaasis..\nmakaweli ytles minu s6nad 2ra! 7 kuud on aeg mille jooksul saab tegusi teha! muidugi herr tank vaatab asja enda m2tta otsast:)\nMa ütleks pigem, et 14a on nii noor, et raske on suurt lihaskasvu saada (sõltub muidugi indiviidi kehalise arengu kiirusest). See ei tähenda kindlasti, et ei peaks jõusaalis käima, praegu õpid harjutusi tegema ja lihast tunnetama jne, tuleb kindlasti kasuks. Varsti on väga hea kasvuiga käes\nEi arva nii. Endal mul algul nagu midagi ei tulnudki erilist juurde. Jõudu vast ainult. Välimusest küll erilist arengut ei olnud. Viimasel ajal on hakanud rohkem tulema seda välimust, jõukasvu on vähe.\nOleneb ka muidugi vanusest ja puberteedieas need hormoonid tõmblevad ka siis millal tahavad.\nHmm tundub tõesti kuidagi ( Niru ) Eks see on võib-olla tingitud valgusest vms ,aga kes teab! Igaljuhul on arenguruumi veel küll ja küll . Suurem lihas kasv on veel alles ees !\nIse alustasin kui sain 15 ja nüüd siis 16 ja eks minu esialgne tase oli midagi sarnast mis sul , aga hetke pilt siis http://www.amazon.ee/view.php?path=lehed/pilt/rate/5046.jpg# ( varsti tulevad uued pildid ! ) ja see tulemus on saavutatud ~1-aastaga ! ( Kui täpne olla siis 9 kuuga )\nEks võrdle ja vaata .\nIgatahes soovin EDU !\nEdited January 24, 2006 by Rihostern


Avalahet / Tootjad / Toidulisad\nMultipower brändi kui juhtivat sporditoidu tootjat tuntakse maailmaturul alates 1977. aastast. Multipower toodab kõrgevaliteetseid tooteid, mis ei sisalda keelatud aineid ja komponente, ja neil on kõrge tootmistehnoloogia. Kogu toodang toodetakse kooskõlas ISO 9001:2000 sertifikaadiga ja sellel on suurepärane reputatsioon.\nToormaterjalid saadakse usaldusväärsetelt tarnijatelt, kes järgivad niisama kõrgeid kvaliteedistandardeid. Need tooted sisaldavad kvaliteetset proteiini, aminohappeid, süsivesikuid, kreatiniini, L-karnitiini jt tähtsaid koostisosasid.\nMeie tooteid hindavad kõrgelt sellised spordiklubid nagu SK Cesis, võrkpalliklubi Jelgavas ja Läti Orienteerumisliit. Tänu toodete mitmekesisusele on Teil võimalik valida endale sobivaimad tooted Active, Body, Muscle või Professional tootegruppidest.\nOther manufacturers - trainers Toidulisad


Elviina`s blog: Põdeja mõtteid\nJuba teist korda elus ma pean tunnistama, et haigus, mis minu peale tuli, oli pigem õnnistus kui midagi muud. Ja ma ei vihka midagi nii väga kui haige olemist. Aga nagu kolmkümmend aastat tagasi nii ka nüüd oli vaja midagi, mis mind peataks ja suunaks minu mõtted iseendale ja sellele, et ennekõige ma pean keskenduma enesele, mitte keegi peale minu ei ole vastutav minu heaolu eest. See Browni liikumist meenutav tõmblemine ja kõigi maailma asjade eest muretsemine ei olnud mulle hea, stress ja pinged olid juba nii suured, et ühel päeval haaras mingi kummaline hirm, ma ei saanud endale muud teha kui pisarad silmis helistasin meie pere piksevardale, kuna kartsin, et midagi hirmsat on juhtunud.\nSiis üle kolmekümne aasta tagasi olin raske põletikuga kaks nädalat haiglas, seekord oli see kergem. Kuigi uskuge juba kaks nädalat vaevav nõgesetõbi ei ole mugav. Aga ta on taandumas, :)\nÄge urtikaaria, mis võib kesta mõnest tunnist mitme päevani, on sageli allergilist päritolu. Krooniline urtikaaria, mis kestab nädalaid või kuid, tähendab harva allergiat. Selle põhjuseks võivad olla toiduained, lisaained toidus, ravimid, kuid see on peaagu alati «pseudo-allergia».\nUrtikaaria võib esineda mitmel eri kujul, kuid alati esineb teatud tüüpi nahaleid — nõgeslööve. Lööve võib esineda üle keha ja sellega kaasneb sügelus.\nAngioödeem on urtikaaria erivorm, mida iseloomustavad näo, eriti huulte, silmalaugude, teatud limaskestade ja teiste kehaosade turse. Ei esine sügelust, küll aga valu- ja põletustunne.\nTurse võib olla ohtlik juhul, kui on haaratud suu ja kõri limaskestad. Keele või neelu tagaseina turse blokeerib hingamisteed, mis võib lõppeda lämbumisega.\nÄgedal urtikaarial on palju põhjuseid:\n- toiduallergeenid (muna, kala, pähklid, puuviljad)\n- ravimid (penitsilliin, hormoonid, sulfoonamiidid jm)\n- aeroallergeenid (õietolm, hallitus, koduloomad jm)\n- putukanõelamine (mesilased, herilased)\n- infektsioonid (mononukleoos, B hepatiit jm)\nLisaks allergilistele urtikaariatele esineb reaktsioone ka füüsikalistele teguritele: päike, külm, surve nahale.\nLähettänyt Elviina Ikonen klo 22:19


Põhiline » Rahandus » Traditsiooniline kasumiaruanne\nTraditsioonilises kasumiaruandes kasutatakse kasumi või kahjumi näitaja saamiseks neeldumiskulusid. See väljavõte sisaldab mitut tulude ja kulude teabe plokki, mis on korraldatud järgmiselt:\nTulud blokeerida. Tavaliselt ühesirge kogumüügi ning mitmesuguste müügisoodustuste ja soodustuste liitmine.\nMüüdud kaupade maksumus blokeerida. Sisaldab otseste materjalide, otsese tööjõu ja eraldatud tehase üldkulusid. See sisaldab mitmesuguseid püsikulusid ja muutuvkulusid.\nBrutomarginaal rida. See on kõigi tulude netosumma, millest lahutatakse müüdud kaupade maksumuse kogusumma.\nMüük ja haldus blokeerida. See hõlmab kõiki ettevõtte müügi-, üld- ja haldusfunktsioonidega seotud kulusid.\nÄrikasumi / kahjumi rida. See hõlmab brutokasumi rida, millest on lahutatud müügi- ja halduskulude kogusumma.\nTegevuskulude blokeerimine. See hõlmab kõiki tegevusega mitteseotud kulusid, nagu finantseerimiskulud ning kasumid või kahjumid vara võõrandamisest.\nNetotulu rida. See on ärikasumi / kahjumi rida, millest on lahutatud mittetegevuskulude ploki kogusumma.\nTraditsiooniline kasumiaruande lähenemisviis on domineeriv vorm, mida kasutavad peaaegu kõik ettevõtted, kuna raamatupidamisstandardid nõuavad seda majandustulemuste esitamiseks välistele osapooltele. Kuna traditsiooniline kasumiaruanne hõlmab kulude jaotuse kasutamist müüdud kaupade maksumuse piires, võib olla keeruline kindlaks teha, millised kulud muutuvad müügi muutustega.\nAlternatiivne vorm on sissemakse marginaali kasumiaruanne, kus muutuvad kulud liidetakse selliseks, mis oleks olnud traditsioonilises kasumiaruandes müüdud kaupade maksumus. Kõik muud kulud, mis peaksid olema püsikulud, liidetakse plokiks, mis on paigutatud sissemakse marginaali alla. Puhaskasumi rea tulemus on sama, olenemata sellest, millist vormingut kasutatakse.\nSissemakse marginaali lähenemisviis võib olla kasulik sisemiseks aruandluseks, kui ettevõte soovib oma tegevuse tulemuste paremat nähtavust ja seda, kuidas tema puhaskasum varieerub vastusena erinevatele tulutaseme muutustele.