Iines: Ei rattoisa seura, ei viini\nRiku Riemu 30 huhtikuuta, 2015 13:58\nVäkisin juhliminen on väkisin juhlimista. Nopeasti minulle ei tule kummoisia muistoja vapusta. Eikä se sitä tarkoita, että olisin aina ollut niin humalassa. Useimmiten en ole ollut. Tämäkin vappu menee selvinpäin. Noh, on minulla viisi pientä olutta tätä iltaa varten.\nSe ei varmaan ollut vappu, mutta minä muistan, kun faija lähetti lainaamaan puhelinta. Eivätkä sellaiset olleet silloin mitään kännyköitä. Meidän puhelimemme oli mennyt rikki. Minä muistan sen nolouden, kun soitin ovikelloa. - "Joo, puhelin on tuossa, soita vaan!" - "E-e-ei kun mä tarkoitin koko konetta, mulla on tässä muovikassi!" Sain minä se puhelimen mukaani, heillä kun niitä oli ainakin kaksi kappaletta.\nTyöväen vappua aion viettää paistamalla itselleni porsaankylkiä, sellaisia vegaanin painajaisia. Ei mitään helkkarin kumibroilereita, pastoja, kumkvatteja tai pomeloita. - Vanhoja perunoita, ruisleipää ja voimariinia. Saatuani kaiken alas, päätän työväen hartaushetkeni: "Kiitos, RÖYH!\nIines 30 huhtikuuta, 2015 15:16\nHerkullinen ateriahan tuo on. Paitsi possun tulisi kai nyt olla pulled porkia, nyhtöpossua - juuri luin ohjeita lehdestä.\nLapsena oli kauheaa juosta lähes päivittäin aikuisten asioilla. Minua ainkain juoksutettiin ahkerasti. Kamalinta oli se kaljapullon ja tupakin osto. Ulotuin tuskin myyntitiskille, kun häpeissäni kuiskasin valkohilkkaiselle myyjälle että kaljapullo ja työmiesaski.\nLaki onneksi suojaa nykylapsukaisia tältäkin häpeältä!\nRiku Riemu 30 huhtikuuta, 2015 15:30\nMuistan minä jonkun koulussa väittäneen, että Venus ja Sultan ovat tupakkamerkkejä.\nJa muistan, että Mäntsälässä oli baari, jonka ovi oli minulle liian raskas, täytyi odottaa kunnes joku muu siitä kulki. Silloin en vielä varmaankaan tupakkaa käynyt ostamassa, mutta myöhemmin faijalle Gold Dollaria hyvinkin usein. Eikä se mikään häpeä ollut. Pikkuaskit tupakkaa kaikki muistavat, mutta ainakin yksi mouhijärveläinen kauppa myi meille, noin kymmenvuotiaille, myös irtotupakoita. Sellaista se kaupankäynti on, kun lapsen tekee mieli tupakkaa eikä rahaa kauheasti ole.\nIines 30 huhtikuuta, 2015 16:19\nNo juu, mutta minua rassasi ajan yleinen raittiusvalistushenki, mikä kyllä teki sittemmin minusta mainion raittiuskilpakirjoittajan, niin kuin täälläkin jo tiedetään.\nLisäksi äiti osasi istuttaa minuun salailevan häpeän, joka kohdistui väkijuomiin ja tupakkaan. Vain pahat ihmiset käyttivät niitä sen ajan tarinoissa, ja minun isäni oli sitten semmoinen.\nOikeastaan nyt vasta huomaan, että isä taisi olla enemmän kaljan litkijä kuin kossun vetäjä. Vaikka siis käräjiltä hän tuli aina pullo salkussa ja valmiiksi kekkulissa, Tampereella oli viinakauppa ja siellä sopi korkata vaikka puistonpenkillä tai asemaravintolassa matkalla Pikkukaupunkiin.\nmikis 30 huhtikuuta, 2015 22:10\nMinut käskytettiin, taisin olla 5-v, Tammen kauppaan ostamaan sokeria ja tolua. (Aika kummallinen yhdistelmä an sich. Mutta nämä äidiltäni oli siis unohtuneet.) Minä kävelin sen pitkän matkan, mulla oli mukavat polvihousut jalassa, ja tien vierellä oli paljon kohisevia puroja. Jäin välillä katselemaan niitä. Ja lintuja. Sitä paitsi raaputin kenkäni kärjellä uria hiekkaan. Kun lopulta tulin kauppaan, olin unohtanut mitä minun piti ostaa. Mutta lukihäirikkönä muistin että toinen alkoi Ässällä, siis sokeri, ja toinen Teellä, eli olut. Niinpä pyysin myyjäneidiltä "sokeria ja olutta"... ja pamautin äidin antamat kolikot tiskille, niin että KILIN KLANG vaan. Ei antanut kaupantäti minulle "sokeria ja olutta" vaan soitti kotiini - siihen aikaan oikeasti pikkukauppalassa elettiin niin! - ja niin minä sain sitten sokeria, vihdoin viimenkin, ja pullon Tolua.\nSiis tää on totta! Mä muistan että vielä noin rippikouluikäisenä, kun sukulaisia parveili ympärilläni kuin parvi paarmoja, niin joku täti aina pärähti naurmamaan "niin Mikkohan kerran meni ostramaan kilon sokeria ja olutta"...\nPs. Mä en muista (koska en muista kaikkea) oliko tupakan myynti skideille kiellettyä? Ei kai ollut? Ainakin Lamminrannan uimarannalla oli kioski josta sai bostoneita 10llä pennillä kipale. Me pikkupennuthan niitä ostettiin kappaleittain... ei aikuiset. Mustalaisia aina kesäisin majaili sen uimarannan lähellä, pusikossa. Me pojat polteltiin bostonia, välillä pelattiin räsypokkaa Keuhkotautimäen harjun puiden alla, piilossa. Välillä kaiverteltiin linkkuveitsellä reikiä tyttöjen pukuhuoneen seinään ja tirkisteltiin. Nähtiin mitä nähtiin. (Minä en koskaan nähnyt mitään.) Sitten taas uitiin.\nIines 01 toukokuuta, 2015 09:52\nEi se tupakinmyynti lapsille voinut olla kiellettyä, koska minä sain ostaa vapaasti kaljaa ja Työmies-tupakkia. Ikää ei kyselty, vaikka ulotuin tuskin tiskille. Minulla oli aina kassi, semmoinen mummonlaukku mukana. Sinne myyjä pani pullon ja tupakin.\nKerran olin äidin asialla ja näin tiskillä lasipurkin, jossa oli punaisia mansikkakarkkeja. - Loppurahalla mansikkakarkkeja, sanoin ja ihmettelin kun sain julmetun pussillisen käteeni. Kotona äiti pillastui. Minä kuitenkin vain maalailin huuliani niillä väriä päästävillä mansikkakarkeilla.. Katsoin peiliin ja olin kaunis. Vedin otsatukkani suoraan taakse ja muikistelin.\nKuunkuiske 30 huhtikuuta, 2015 13:59\nKommentoin nykyään harvoin, kun on tullut tavaksi lueskella ja kommentoida bussissa matkalla töihin tai sieltä pois. Sanavahvistus on muuttunut niin mahdottomaksi, että sitä ei pysty puhelimella tekemään. (Tai sitten vika on Lumiassa.)\nNiin. Ihana Frank Martela puhuu uudessa kirjassaan mm. siitä, että onnellisuutta ei pidä etsiä vaan se tulee merkityksellisen elämän sivutuotteena. (Niitä merkityksellisen elämän aineksia voi opiskella vaikka motivaatiotutkimuksesta, josta puhutaan kirjassa.)\nPakkojuhlat, joihin on ladattu suuria odotuksia, on tuomittu epäonnistumaan. Mikään ei koskaan ole niin upeaa kuin odotukset. Perseelleen menee perheissä joulunvietot, kun pitäisi yhdessä nauttia kystä kyllä ja kukaan ei aidosti nauti toistensa seurasta. (Siis jos niin onnettomasti on asianlaita.) Tai kesäloma - neljä viikkoa joiden aikana Nautitaan elämästä. Jessus, hikihän siinä suorittamisessa tulee ja ilo on kaukana.\nNyt ei ollut sanavahvistusta ollenkaan! Onko se vaan puhelimella kirjoittaessa???\nIines 30 huhtikuuta, 2015 14:47\nSiis mikä ihmeen sanavahvistus, Kuunkuiske?\nTämä kommentti on nyt kokeeksi tehty puhelimella eikä tässä kyllä mitään kommenttikerberosta ole. (Palaan asiaan toisella koneella, puhelimella ei ole hyvä kirjoittaa.)\nIines 30 huhtikuuta, 2015 15:03\nTämä taas on kirjoitettu anonyymisti, kokeilun vuoksi ja pöytäkoneella, ja tässä, piru vieköön, näkyy sananvahvistusrobotti!\nOnko teillä muilla aina kun kirjoitatte, sananvahvistusrobotti ovella käsi ojossa? Sehän on aivan hirvittävä tavata ja ottaa selvä. Jos näin on, valitan asiasta jonnekin, kunhan tiedän, minne.\nAnonyymi 30 huhtikuuta, 2015 15:13\nNiinpä - siitähän se varmaan onkin ollut kiinni, kun olen yrittänyt kirjoittaa anonyyminä. Siis nimi alle toki. Jotenkin se googleen kirjautuminen on olevinaan vaivalloista puhelimella.\nSitä se nytkin kyselee, vahvistusta, mutta läppärillä se on helppoa.\nIines 30 huhtikuuta, 2015 15:19\nMinulta tuo kerberos kyseli idioottimaisesti kuva-arvoituksen: rasti kaikki, jotka ovat pastaa.Sitten siinä oli kuvia, joista pari näytti paistetulta kissalta. Ota niistä sitten selvä.\nmikis 30 huhtikuuta, 2015 19:16\nMuistorikkaita vappuja? Onhan niitä, toki toki ollut.\n1) olin armeijassa. Saimme pidennetyn vuorokauden vapaata. Maurilla oli Hilmann Minx merkkinen auto, ajettiin sillä Säkylän Huovinrinteeltä Tampereelle. Autoon mahtui noin viisi (kääpiötä) ja meitä olin noin kuusi (normaalikokoista), ja kaikki muut me paitsi Mauri (joka oli helluntailainen ja asui Ruotsissa) olimme kännissä. Tampereella kävimme sotakihlattuni Hilkan kämpillä, mutta Hilkka ei ollut kotona... No, ajeltiin sit pitkin Hämeenkatua ja minä kun olin repsikan paikalla, roikuin sivuikkunasta vyötäröä myöten ulkona ja huusin ”REVOLUTIO, REVOLUTIO!” Ihmiset, etenkin paremmin pukeutuneet joilla oli valkolakki kutreillaan, paheksuen sitä katsoivat... humalaisia sotilaita jotka huutavat VALLANKUMOUSTA. Niinpä liikennevaloissa, johon oli pakko pysähtyä, yksi tupsulakki eli teekkari tulikin kysyy multa että ”miksi ei EVOLUUTIO?”\n2) Vietnamin sota oli loppunut päivää aiemmin... oli siis vuosi 1975. Helteinen vappu. Marssittiin Tampereen läpi Amurin kentälle. Meitä oli tuhansia. Marssirivistö oli jaettu ryhmiin, metallimiehet ensimmäisiä, heti suomen- ja punalippujen jälkeen, sitten oli muita ammattijärjestöjä. Vittu, kun meitä oli paljon! Muistan sen siitä kun viimeisinä marssi teatterityöläiset, minä heidän mukana. Se oli hauskaa! Kitarat soi ja laulu raikui, koko ajan oli jotain show’ta, ammatti-ihmiset olivat asialla – ja kaikki olivat iloisia! Oli kuuma päivä kuten jo sanoin, ja Amurin hiekkakenttä pöllysi kun sinne ahtautui monta tuhatta ihmistä... oli juhlan tuntua!\n3) Helsingissä olen yhden vapun viettänyt: vain yhden. En marssinut, olin semmoisen kadun (Hallituskadun? ja Unioninkadun?) risteyksessä josta alkaa Suurtori. Pirusti oli porukkaa, siis paljon, ihmisiä oli pirun paljon. Maalaisena ihmettelin itsekseni sitä, suu auki kuin pajatson kuppi. (Ja jos olisi ollut talvi niin minulla olisi ollut karvalakki päässä.) Mutta sitten sen risteyksen toiselle puolelle tuli ihme kolmen ihmisen jengi, oikaisi tungoksen läpi kadun kautta, kaksi miestä ja yksi nainen, ihan humalassa kaikki... Hitsi, toinen miehistä oli Pentti Saarikoski ja nainen oli Mia Berner, kolmatta en tuntenut – pitkätukkainen oli hän – se soitti panhuilua. Saarikoski polvet notkuen tanssi sen tahdissa chan-chania ja vittuili marssijoille (sen näki vaikka ei kuullut), näki kaikesta että Pentti nautti siitä että muut näkivät hänet. Mutta kyllä oli Mia –rouvakin - voi jestats sentään - kännissä, hyvä että pysyi niillä paksuilla jaloillaan pystyssä. Eikä kyllä olisi pysynytkään ellei aina välillä olisi ottanut sivuaskeleita.\n4) siis yl. vietän vappuni omissa oloissani. En halua hillua kännisten amatöörien kanssa, en siksi että halveeraisin heitä, en tietenkään, mutta amatöörien kanssa syntyy (turhan?) usein kummallisia väärinkäsityksiä.\n– Haluatteko kuulla vielä vapuistani?\nIines 30 huhtikuuta, 2015 21:28\nKyllä halutaan! Tarinat on kivoja, varsinkin vapputarinat. Valitettavasti itselläni ei ole tuon merkittävämpiä vapputarinoita.\nTyöväenmarsseja olisi kyllä hauska kuulla vappuna jostain välineestä. Youtubessa on tietenkin, mutta se ei ole sama. Jotenkin älyvehkeestä katsottu ja kuunneltu on vähän latistavaa.\nSamppa 30 huhtikuuta, 2015 19:31\nEn minä vappujani muista. Ei niissä ole koskaan ollut mitään muisteltavaa? Paitsi ehkä ensimmäiset vaput jotka valokuvasin, kun olin nöösipoikana töissä Helsingissä.\nHuomiota tästä päivästä.\nTori oli täynnä ihmisiä. Kun tarkemmin katsoi, se oli täynnä ihmisen taimia. Oli kuin olisit ollut yläasteen pihalla, ilman välituntivalvojaa.\nOlen tässä pohtinut, kummalle tämä tarkoittaa tulevaisuudessa hyvää. Vapulle vai torikauppalle? Toivottavasti molemmille, mutta erityisesti jälkimmäiselle.\nIines 30 huhtikuuta, 2015 21:33\nPikkukaupungin vapunaatto on hyvin hiljainen. Kadut ovat aika tyhjiä ja on aika äänetöntä. Edes lasten ääniä ei ole kuulunut mistään. Ihmiset taitavat suurimmaksi osaksi olla täällä sisätiloissa kotonaan ihan omissa oloissaan ja ehkä perheen kesken tai yksinään. Huomenna on torilla kyllä vipinää, ellei sada.\nAnonyymi 30 huhtikuuta, 2015 19:41\nTere! Tulin toissapäivänä Itä-meren yli, muta ei siellä enää mitään näkynyt. Mitä nyt n. viikko sitten yritettiin bussin kylki runnoa juuri siitä kohtaa missä istuin. Mielikuvitus tekee tepposia, mutta onneksi "grääshistä"roska-auton kanssa kerettiin sentään laivaan.\nVappu tuli vietettyä hieman etuajassa, mutta ketäpä se haitannee.Sikajuhlat on juhlittu, gabareet nähty, mustalaismusiikki-konsertin sävelet soivat vieläkin päässä. Iloista Vappua Iinekselle ja kamraateille!\nAnonyymi 30 huhtikuuta, 2015 21:24\nKolari tapahtui Helsingissä menomatkalla satamaan. Että koskaan ei tiedä mitä voi tapahtua. Pahemminkin olisi voinut käydä.\nIines 30 huhtikuuta, 2015 21:35\nMukavaa vappua, Leonoora!\nKyllä siellä Itämeressä jotain oli..\nmikis 30 huhtikuuta, 2015 21:31\nKoska kaikki niin raivokkaasti (suosionosoituksia) haluavat että jatkan vappumuistelemisiani (lisää suosionosoituksia) niin jatkan (aivan raivokkaita, lähes loppumattomia suosionosoituksia)... Joo.\n5) kerran oli vappuna ravintolaihmisten lakko. Joskus 70-luvulla... em mä päivämääriä muista. Mutta ei siihen aikaan keskikaljaa mistään R-kioskista saanut, korkeintaan turpiin sai jonossa jos jonotti m-hiiri irtokarkkeja, ja kaupat tietysti vappuna olivat kiinni. Mitä tekevät janoiset ihmiset jotka jo aattona ovat juoneet koko viikonlopun ”simansa”? No, yksityisten omistajakulakkien keskiolutbaarit olivat auki! Heureka! Mennäänpä semmoiseen! Noin miljoona muutakin krapulaista vapunviettäjää oli ajatellut samalla lailla, enkä yhtään ihmettele mikseivät olisi niin ajatelleet. Kaikki auki olevat baarit olivat kuin nuijalla täyteen ahdettuja. Huh, huh. (Sinäkin vappuna oli nimittäin lämmin ilma. Huh, huh.) Minä ja Jussi (Kankaan tehtaiden pääluottamusmies) jonotimme yhteen baariin, jossa jono ulottui baarista ulosi. Mutta määrätietoisesti työskenneltyämme pääsimme aika pian (noin ½ tunnin sisällä) tiskille. Jossa yks ukko, siis rikkuri vaikka olikin baarin omistaja, aukoi urakalla olutpulloja, TSHIP TSIISH TSIPS TISH... vaan. Saatiin Jussin kanssa mekin omamme. Emmekä toista viitsineet enää odottaa. Se oli kuiva vappu. – Ps. Mutta ikuisesti muistan sen yksityisyrittäjän, sen baarinomistajan naaman... se oli, ja nyt en liioittele yhtään, päinvastoin, kuin KUUTIN NAAMA. Miten jonkun eläimen, tai tässä tapauksessa ihmisen suu oikeasti voi ulottua toisesta (vasemmasta) korvasta toiseen (oikeaan) korvaan? Ihan ihmeellistä.\n6) käsittämättömin vappu oli kun vietin sitä Simon (joka oli runoilija) ja Marjukan (joka oli maisema-arkkitehti) kanssa Insinööriklubilla. Kyseessä oleva klubi on, tai ainakin oli, Itsenäisyydenkadulla. Eikä siellä kai käy muut kuin ”porvarillisesti ajattelevat” ihmiset. Vitustako minä sitä tiesin, tai vaikka olisin tiennyt mitäs siitä, pölisin siellä marxilais-leninismistä. Yks hernekeppi alkoi haastaa riita mun kanssa, varsinainen narsissi, minä rullasin sen solmion sormeni ympärille, katsoin sitä silmiin ja sanoin ”kohta mä kuristan sut”. Vittu, vitsiähän se oli, piti olla ainakin, mutta jostain sivuviistosta, mun nyrkkeilijänsilmieni näkökentän ulkopuolelta, pamahti tyhjä kaljapullo mun poskeeni. (Silmän alle, vähän silmän alle.) Pullo särkyi ja kamalasti tuli verta... vitun kamalasti. Lyöjä säikähti enemmän kuin minä, se soitti ambulanssin, minä yritin rauhoitella sitä, ja tää jonka kanssa olin verbaalivittuillut, se antoi minulle 20 markkaa... taksirahaa? Ihmettelin tapahtumien kulkua. Ambulanssissa Marjukka piti mun päätäni sylissään, Simokin oli saanut tulla kyytiin, se kysyi multa ”etkö sä nähnyt että se jätkä siinä sivulla nosti kätensä pystyyn ja sillä oli olutpullo kädessä?”. En tosiaan nähnyt, sillä jos olisin nähnyt, olisi asiat menneet ihan toisin. No, nyt ne meni näin. Poliklinikalla valkotakkinen (niinhän ne on aina) naislääkäri pyysi minua vetämään hosut kinttuun. Arvaa, ihmettelinkö? Ajattelin että ottaako se nyt multa suihin... no ei, ei todellakaan. Sain jäykkäkouristusrokotuksen. Ja jotain ohjeita, joita en kuunnellut, kun olin niin muissa ajatuksissa.\nPs. Lapsellisinta mun ajatuksissani oli se, että kun minulla oli iso punainen villapaita – sinä vuonna vappu oli kylmä – niin minä ajattelin että ”hyvä, paitani on punainen, veri ei näy siinä”... (Se paita oli ihan veressä.) Seuraavana päivänä se paita oli osittain vielä punainen mutta suurimmaksi osaksi ruskea. (Yäk.)\n7) kauneimmat muistot minulla vapusta on käynnit punaisten haudoilla – ne tehtiin ennen marssia. Eli klo 09. Vaati itsekuria että sinne, kauheassa kankkusessa, jaksoi mennä. Minä aina ainakin yritin. (Se muistohauta oli siunattuun maahan saatu – ihan hautausmaan perukoille – sijoitettua sen takia että kivessä luki ”VAKAUMUKSENSA PUOLESTA KUOLLEET”, tms. Ei puhuttu punakaartilaista, ei. (-jatkuu-)\nmikis 30 huhtikuuta, 2015 21:41\n7) yks työtovereistani, Esa, oli ihminen jota arvostin. Ei, en hänen mielipiteitään sinällään, vaikka ne olivatkin kummallisia; ei. Arvostin häntä siksi kun hän ei koskaan ollut muuta kuin itsensä. (Hän oli sitä niin tyylipuhtaasti, ettei sitä itse varmasti edes tajunnut. Miksi olisi tajunnut?) Kerron hänestä joskus teille – tai huomenna käyn kysymässä hänen kuulumisiaan. Täytyy ostaa pullo Kossua varmuuden vuoksi? (Emme ole tavanneet toisiamme 10een, kahteentoista vuoteen. Onpas siitä aikaa.) No, vappupäivään tämä liittyy tällä tavalla... Että kerran kun minä, innokkaana aatteen ihmisenä, kävelin kohti Jyväskylän keskustaa – missä vappupäivän hulinat aina tapahtuu – niin noin miljoona muutakin ihmistä minun rinnallani Jyväskylän keskustaa kohti käveli. Eikä kukaan, tietenkään, kävellyt keskusta poispäin! Höh. Paitsi yks vähän kumarainen tyyppi... se oli ainoa joka käveli vastavirtaan - ja tietysti se oli Esa! – Vittu, diggaan häntä!\n8) yhtenä vappuna istuin Tarjan kanssa Jyväskylän Ilokiven terassilla, se on Ylioppilaskylän kapakka, oli vappupäivä, minulla oli paha olla, olin juonut liikaa, eikä olut enää auttanut. Ylioppilaat haalareissaan hyppivät ympärillä kuin grasshopperit. . Ei se minua häirinnyt, ihmiset yl. ovat vastenmielisiä. Minun oli vaan kamalan paha olla. Äkkiä... tai Tarja sen huomasi, Abe Kōbō istuu siinä yksikseen meitä vastapäätä olevassa pöydässä. Ja lukee lehteä ja hihittelee. En oikein uskonut. (Kaikki japanialaiset näyttävät samanlaisilta. Samoin kuin kiinalaisista kaikki länsimaalaiset näyttävät samanlaisilta, isonenäisiltä. Join muutaman surullisen oluen, ne menivät alas – kuin hissikuiluun. – Ps. Viikon päästä Keskisuomalaisessa oli pikkujuttu että maailmankuulu japanilainen kirjailija Abe Kobo oli piipahtanut Jyväskylässä. (Piilotin tämän lehtileikkeen Tarjalta. Ettei ylpistyisi!)\n9) ei sen kummempaa\n10) ehkä kivinta on kuskata kännisiä ihmisiä vappuna paikasta toiseen. Tai oikeastaan se on kyllä kamalinta mitä tiedän. Aina ne narisevat jostain, jollei muusta, niin siitä että eivät tiedä minne ovat menossa. Itse kun on vesiselvä, sellainen alkaa hilseilyttää.\nmikis 30 huhtikuuta, 2015 22:48\nNiin moni ihminen on, mielestäni, käsittänyt minut väärin. En tiedä miksi? (Ja kysyn tätä yhtä avuttomana kuin kuka tahansa vauva.) Itse tietysti, miksi sitä kieltäisin, käsitän asiat enimmäkseen väärin.\nAntakaa anteeksi, mikäli pystytte.\nMinä en teidän käsityksiänne pysty muuttamaan toiseksi, kaikkein vähiten sitä halun, teidän pöllöytenne pukee teitä.\nOn hyvin tarkkaan mietittävä mitä vastaa kysymyksiin joita ei vielä ole esitetty.\nIines 01 toukokuuta, 2015 10:08\nËlämä siis lienee sarja väärinkäsityksiä. Luulen, että tämä on ihmisen osa.\nPätee myös yksilön ulkopuolella, politiikassa, jossa on enemmän väärinymmärryksiä kuin ymmärryksiä. Viittaan vaikkapa demarien hajaannukseen akselilla Rinne - Urpilainen.\nmikis 30 huhtikuuta, 2015 23:34\nAjattelen ... Mitä minä nyt ajattelen? Ajattelen että eilen nukuin huonosti, tänään ehkä vielä huonommin, olen menettänyt yöuneni. Valvoessaan ajattelee ikäviä asioita. Kaunas... on minulle ikävien asioiden synonyymi. Henry Parland kuoli siellä. (Kaikki runoilijat kuolevat. Myös muurarit kuolevat. Ja putkimiehet.) Kaunas on kummallinen kaupunki, yhtä aikaa suuri ja pieni, mutta enemmän pieni. Sen vanha kaupunki on kuin Buenos Airesista: matalia, kaksikerroksisia tiilitaloja. Kaikki on ikään kuin tehty toiselle, on on, se on paikallinen Tampere. Surullinen kaupunki, aika surullinen kaupunki.\nPs. Käsittämättömän kauniita kirkkoja, noin sisältäpäin, Liettuassa on joka puolella. Tietysti myös Kaunasissa. Hämmästelin niitä. Liettuan apteekeista saa myös mömmöjä ilman reseptiä, ostin pari foliota viagraa. (Miksi? No, tilaisuus tekee varkaan.) Kokeilin yhtä kapselia Tarjaan, ei se oikein menestys ollut, Tarja hermostui että "miks sinä olet äkkiä noin... sinuun ei saa enää mitään otetta..." Niinpä kai sit.\nPs. Jos tämä olisi liettualainen sosialistinen informaatiotietoisku, niin... sanoisin teille, rakkaat poikaoppilaat, että "ei kannata pullistella... aito on aina aitoa". (Ja samalla kello soisisi. Alkaa välitunti. Liettualaiset pikku oppilaat, poikakoululaiset, sujauttavat muistiinpanonsa puleptin kannen alle. Ja juoksevat käytävälle toisiaan tuuppien. Joku siinä kellahtaa kumoonkin... mutta, väliäkös sillä. Äkkiä tämä poikaparvi kirmaa jo ulkona potkupallokentällä ja kaikkien suut huutavat "svapoda, svapoda"... POKS. (herää, käy kusella, ajattelee että olipas uni, en halua nähdä sitä uudestaan, pistää kädet tyynyn alle, venyttelee, niistää nenänsä talouspaperiin, yrittää uudestaan nukahtaan, ajattelee jääkaappia, pierasee, ajattelee uudestaan jääkaappia, koskettaa penistään, ja nukahtaa sitten... vähäksi aikaa, vähäksi aikaa vaan.)\nIines 01 toukokuuta, 2015 10:18\nVaan Riiassa on kirkkojen kirkko, kaikkien kirkkojen äiti, kantakirkko. Se on niin kirkko, että kirkompaa ei ole. Sen kirkon näen mielessäni, kun kuvittelen itseni kirkon penkkiin kuuntelemaan holveissa pauhaavaa urkumusiikkia, Bachia nyt ainakin ensi hätään. Katselen mosaiikki-ikkunoita, joissa jokainen pieni kärjellään makaava ruutu on erivärinen. Aurinko tulee lasin läpi ja värjää heijasteita ympäriinsä. Voisin kuvitella, että ikkuna on sateellakin kaunis.\nmikis 01 toukokuuta, 2015 00:12\nOlen matkustellut siellä ja täällä, en kovin monessa paikassa, mutta eri puolella. Daugavapils on tylin kaupunki missä olen ollut - eikä minulle mitään pahaa siellä tapahtunut! Ei, ei! Ventspils on myös Latviassa, se on sympaattinen kaupunki. Miksi, en tiedä? Liepāja oli eksyttävä, Jelgava muuten vaan kamala (oli iso Anttila), Jūrmala on karmea turistikeskus, nykyisin, Rēzekne on itä-Latviaa, tyly kaupunki, Valmiera on kukkuloilla joen rannalla, epäkiinnostava.\nRiigasta en ole tykännyt. Kävin siellä ensimmäisen kerraan 1970, se oli silloin sosialistista Neuvostoliittoa. Ei se minua häirinnyt. Pelasin ihmisten kanssa shakkia puistossa, olin kovaasti otettu jos voitin yhden pelin viidestä, vittu kun ne pelasi hyvin. Ihmiset joivat (kehnoa) venäläistä shampanjaa ja gruusialaisia (hyviä) viinejä Daugavajoen varren terassiravintolaissa. Niin auch minäkin. Iloisia ihmisiä olivat kaikki he... ne nuoret... siis legendaanhan kuuluisi että juuri niinä venäläisimperialismin vuosina balttinuoret eivät mitään muuta toivoneet kuin että pääsisivät Länteen... vitut, hauskaa meillä oli "leirin" sisälläkin! Oli, oli. Aina keksittiin kaikenlaista... kyllä kyllä. Ei kaikki totuudet ole aina oikeita totuuksia, useimmat kyllä ovat, eivät kaikki.\nJoo, mullekin kävi niin, että en enää saanut viisumia Neuvostoliittoon. Tyhmä kun olin niin kysyin, miksen? Vastaus oli\nmikis 01 toukokuuta, 2015 00:26\nTarjalle tunnustin tämmöisen asian... en siis teille. Eli olkaa niin kilttejä älkääkö lukeko tätä tämän enempää! Ihan totta. (Sitä paitsi luotan teihin.)\nTarjalle tunnustin että... minua harmittaa se, että joku on keksinyt sellaisen metaforan - ihmistä jotka eivät ole kauhein välkkyjä - että "no, hän ei ole penaalin terävin lyijykynä"... Hitsi, että mua on naurattanut tuo. Mutta kun sen kuulee noin sata12toista kertaa, ei se enää naurata. Ihan väen väkisin haluaisi muokata ko. totuutta toiseksi... Niinhän niin on tehtykin. Itsekin (täytyy punastua) yritin. Kun nimittäin selitin mistä on kyse, siis Tarjalle, ja mitä itse tein "hän ei ole pakkauksen ikumykyisin tamponi"... niin Tarja oli vähän aikaa hiljaa. Ja sitten hän sanoi että tuo ei ole edes hauska.\nmikis 01 toukokuuta, 2015 00:32\nikumykyisin = imukykyisin\nseuraava metaformoosini on varmaan metamorfoosisempi mitä itsekään tajua (eli dajuan)... Täytyy olla varuillaan (huh, huh)\nIines 01 toukokuuta, 2015 10:20\nHassua, en olisi huomannut virhettä, ellet olisi maininnut. Luin tuon heti oikein "imukykyisin".\nmikis 01 toukokuuta, 2015 00:52\nBukowskilla, josta koskaan en ole tykännyt, on muuten ihan kivoja lauseita. Tiedän, että ette tekään hänestä pidä, mutta minä opetan teitä lukemaan häntä; hänellä on sanottavaa. Ja siis... siis mitä minä tässä sanon, on täyttä paskaa. Lukekaa Bukowskia!\n(menee hieroilijatelttaan. ja kysyy "sanoiks mä ton bukowskin tarpeeks painokkaasti?" Joojoo, sanoit sää, sille sanotaan. "Mutta sehän on kai ihan hyvä kirjailija"... "Niin on, niin on, mutta on monet muutkin. Ota iisisti. Älä ota niin itsees sitä". Ja taas häntä hierotaan. Ja aurinko nousee, kukko kiekuu, ja aurinko laskee. Ja me elämme elämäämme kuin kastemadot omaansa, piilossa auringolta, piilossa maailmankaikkeudelta.\nmikis 01 toukokuuta, 2015 01:13\nTuo sinun, Iines, valitsemasi kuva on yhtä ihana kuin aina ennenkin. Voi että! Tulee mieleen tämä kuva jossa Sinä ja Kolehmainen pidätte toisianne kädestä, kun taivaalla sataa ilotulitusraketteja, mutta se ei teitä hätkähdytä. Tai palaako siinä teidän taustallanne Moskova? Te kumminkin olette juuri löytäneet toisenne, ja nyt marssitte, hop hop, kun esirippu siirretään syrjään, kohti parivuodetta jossa... no, teette temppunne. (Mitä se minulle sitä paitsi kuuluu mitä te teette.)\nnimim. "hitsi, kun ei sa nukutuksi, kun toiset aina vaan valvoo"\nIines 01 toukokuuta, 2015 10:32\nKuva on ihana, ja olisin pannut taiteilijan nimen esiin, jos sen olisin saanut selville tekstiyhteydestä. Ei auttanut Google-kääntäjäkään, venäläinen kyrillinen teksti ei maininnut nimeä.\nAjattelin, että onhan taulussa signeeraus. Voisiko se olla Juri Pimenov? Ei voi, koska taulu on maalattu vuonna 1906 ja Pimenov puolestaan on syntynyt 1903. Sitä paitsi signeeraus ei ole kyrillisillä kirjaimilla, mikä on kummallista?\nBukowskilta muuten pidän kovasti runosta Kun ajattelen itseäni kuolleena. Se alkaa ja loppuu näin:\nilma ympärilläni valahtaa kalpeaksi\nja jonkun tehtäväksi jää heittää\nlikaiset alusvaatteeni pois.\nIines 01 toukokuuta, 2015 10:57\nLisään sen verran, että maalauksen vuosiluku voisi olla myös 1936 - tai jokin muu, sen verran epäselvä tuo numerosarja on.\nSchnur 01 toukokuuta, 2015 11:14\nOn se kyrillisillä, Ilja Repin ("Lokakuun 1905 mielenosoitus" -luonnos).\nMukavaa kuvausretkeä, Iines! Olen myös juuri lähdössä ulos, mahdollisimman kaukana marsseista ja mielenosoituksista.\nSchnur 01 toukokuuta, 2015 11:22\n(Vuosiluku on siis 1906.)\nmikis 01 toukokuuta, 2015 12:22\nSchnur, minäkin haluan maailmasta pois. Ihmiset hälisevät. Käveltäisiin kahdestaan, kaukana toisistamme, mutta yhdessä. (Vuonna 2015.)\nRiku Riemu 01 toukokuuta, 2015 14:04\nTaulujen (internetkuvien) tunnistamisessa tai niistä lisätietoa hakiessa Mozillan lisäosa on kätevä. Avattua kuvaa klikkaamalla hiiren oikealla painikkeella, saa näkyviin mm. tekstin "find copyright infringements" - Se etsii kuvan muualta internetistä ja avaa uuden sivun hakutuloksia. Varsinaisesti lisäosa on siis tarkoitettu omien kuvien väärinkäytön etsimiseen, mutta minä käytän sitä mm. tähän.\nRiku Riemu 01 toukokuuta, 2015 14:25\nEhkäpä hauskin tuolla vemputtimella selville saamani asia oli, kun nyt jo internetistä poistunut, lyhytaikainen venäläinen uutissivustoksi naamioitunut roskasivusto, käytti joku vuosi sitten tekemääni törkeilyä Salesta. Se oli yhtenä kuvana jutussa presidentinvaaleistamme. Tekstin käänsin kääntäjällä ja se oli melko viattoman tuntuista. Silloin minä ajattelin, että veli-venäläisellä ei päästä pienet huimaa.\nIines 01 toukokuuta, 2015 16:20\nKiitos tiedoista ja vinkeistä! Olen ollut ennenkin vailla taiteilijan nimeä, kun surffailen venäläisillä sivuilla. Nimittäin taiteilijan nimeä ei ole aina erikseen präntättynä enkä minä osaa kyrillisiä kirjaimia enkä ylipäänsä venäjää. Nuo kirjaimet olisi kyllä hauska opetella.\nVaan tuo Firefox-vinkki on hyvä ja tarpeellinen Kokeilen sitä heti, lataan vain Firefoxin ensin. Laitan sen puhelimen muistiin, muistioon. Tai otan valokuvan puhelimella tuosta Rikun ohjeesta, ettei se katoa.\nKännykkä on muuten mainio tallettaja. Valokuvaan nykyään jopa tekstejä, jotta ei tarvitse kirjoittaa tai kopioida. Valokuvaan myös listoja ja mittarien lukemia, esimerkiksi mökin vesimittarin, joka pitää ilmoittaa vesilaitokselle.\nSchnur 01 toukokuuta, 2015 17:07\n"Kaukana toisistamme, mutta yhdessä" kuulostaa hyvältä (myönteiseltä). Paremmalta kuin "yhdessä, mutta kaukana toisistamme".\nAjattelin ulkona kävelyllä tuota Iineksen kirjoituksen viimeistä kappaletta, hauskinta vappumuistoa ja siihen liittyviä tunnelmia. Mieskuoroa en muistanut, eikä sellaista näkynyt (eikä kuulunut). Ilmapallon sijaan oli jäätelö, ja teepaidan ja shortsien sijaan lähes sama vaatetus kuin talvella (ei karvalakkia kuitenkaan).\nMozillan lisäosista käytän Adblockin lisäksi WOT:ia (Web of trust). Se voi olla ihan hyvä, varsinkin jos surffailee noilla venäläisillä sivustoilla. Copyright infringement finderia en ole vielä kokeillut. Googlen kuvahaullakin voi muuten hakea url-osoitteen perusteella tai lataamalla kuvan omalta koneelta.\nIines 02 toukokuuta, 2015 09:36\nGooglen kuvahaku on antanut minulle tulokseksi vain sen kuvan osoitteen, josta olen kyseisen kuvan ottanut. Ja juuri siellä sitä tekijännimeä ei ole ollut tai en ole sitä osannut tulkita.\nAdblock oli koneellani ja se muistaakseni esti mainoksia . Jostain syystä se meni kuitenkin itsestään pois. Se oli kätevä.\nSchnur 02 toukokuuta, 2015 15:08\nHmm. Laitatko osoitteen siihen kenttään, joka aukeaa kamerankuvaa klikkaamalla? Jos, niin sitten en tiedä. Kokeilin tuolla samalla kuvalla, kopioin sen osoitteen tästä blogista, ja sain paljonkin osumia. Adblock on ihan mainio, erityisesti Youtube on sen kanssa noin tuhat kertaa miellyttävämpi kuin ilman (kiitos tästäkin vinkistä muuten Rikulle, joka mainitsi tuon blogissaan: huomasin kun kävin siellä kurkkimassa).\nRiku Riemu 02 toukokuuta, 2015 15:57\nKiitos, Schnur! Minä puolestani kiitän nimimerkki Myst.a:ta, joka siitä täällä muistutti. Varmaankin valittelin silloin YouTube suureksi kohonnutta mainosten määrää.\nmikis 01 toukokuuta, 2015 02:24\nVittu, kun mä olen humalassa. En tiedä olenko sovinisti, toivon että en ole. Shakissa säännöt ovat samat kummallekin, mustalle ja valkealle, naisen elämä on monella tavalla vaikeampaa kuin miehen. En minä taas tiedä mitä tekemistä sillä on sen kanssa että tykkään naisista, ja juon viinaa lisää, katselen taivaan tähtiä. (vittu, katelkaa te muutkin.)\nIines 01 toukokuuta, 2015 10:37\nKuutamoa katselin viime yönä, tähtiä ei ollut näillä lakeuksilla.\nPanisinko ylioppilaslakin päähän, kun menen vähän kameran kanssa kuvailemaan, jonnekin, katsotaan nyt minne? Luontoon kai. - No en pane, en ole pannut opiskelijuuden jälkeen. Mukavaa vappua kaikille! Älkäät olko hirveän anarkistisia. Minulla ei muuten ole simaa eikä munkkeja enkä syö erityisen hyvin. Syön palan lohta ja ruisleipää. Kahvin kanssa en mitään ja illalla mansikoita ja mansikkarahkaa. On minulla appelsiinejakin.\nmikis 01 toukokuuta, 2015 12:46\nLuonto on... en minä sitä osaa sanoa. Kaikki me olemme jostain kotoisin, lähinnä kohdusta, Luonto on Kohtu. Elämme, että eläisimme. Funktiomme on - tämän olen oppinut kun ankarasti olen opiskellut biologiaa - meidän tarkoituksemme on siittää jälkeläisijä itsellemme. Kaikki muu on turhaa, jonninjoutavaa. (Elämä, älä tule niin lähelle minua, mene muualle.) Mutta ei Elämä mene. Se on vaan vähän aikaa on kesämökillään, Hauholla, sitten se taas tulee sinun luoksesi... Keravalle ja Humppilaan, Tampereelle ja Sastamalaan... ei Elämä kulje satunnaisesti Sinne sun Tänne, sillä on aina Painopiste, mihin se hyökkää.\nMinusta te olette kamalan kivoja, etenkin ihmisiksi. Kiva että Kuunkuiskekin - äärimmäisen simppelin ongelmien jälkeen - löysi tiensä takaisin tänne. Leonoorahan on aina yhtä ihana kuin ensimmäisen kerran, oli. (Naiset on aina kivoja paitsi välillä tietysti paskahattuja. No, se kai kuuluu heidän olemassaoloonsa.) Samppa on kans yhtä mukava kuin Riku, on on. Saria kaipaan. Yhtä paljon kuin Mummo muuta. ja Anna Yytä. Ihmiset ovat kuin nokkospensaita, kamalan suojelevia. Rauno Räksä ja Kolehmainen on enemmän, kaipaan heitä, yhtä paljon kuin velipoikiani, minun kaipuuni on koordinaatioiden etsimistä.\nToivottavasti loppuelämäni olen yhtä eksyksissä kuin nyt.\nmikis 01 toukokuuta, 2015 13:24\nEhkä surullisinta mitä tiedän, tai oon siis kokenut... (tiedän että olen kertonut tämän ennenkin, ei sev väliä) oli, kun ajoin fillarilla yhtä katua pitkin. Joka koko ajan mutkitteli minun edessäni. Olin ollut yhdessä lohikoskelaisessa baarissa ja juonut siellä olutta,mielestäni aika sivistyneesti, ja keskustellut ihmisten kanssa jotka olivat ihan tyhmiä. Ei se minua häirinnyt. Mutta kun Masa pyysi minua polttamaan hasshista veeseessä, minähänmenin ja poltin, ja kun tulin takaisin pöytääni, jossa hetkeä aiemmin oli keskustellut kynittytukkaisen naisensiitä että oliko Hemmingway homo vai ei... niin äkkiä tää naiska olikin Alligaattori. Jumankauta kun säikähdin. Lähdin heti siitä kapakasta pois, hyppäsin pyöräni selkään (jossa on 3 vaihdetta) ja ajoin vimmatusti. Mutta mihin minun vimmani riitti? Pah, ei mihinkään. Lensin ojaan kun pääsin Laukaantielle, sinne minä lensin, ja nukahdin. - Heräsin, kun kamalan iso koirannenä nuuhki minua. No, koirat ovat koiria, mikäs siinä. Ja heillä on heidn nenänsä. Mutta ei se kumminkaan kamalan kivaa ollut. Sen koiran talutushihnan toisessa päässä oli nuori nätti tyttö joka kysyi minulta "onko teitä sattunut". Kokeilin raajojani, ei ollut sattunut, kokeilin myös munaani, ei ollut sattunut; sanoin hänelle "ei mua oo sattunut". Hän oli edelleen, varmaan kristytty ihminen, edelleen huolestunut minusta. Samoin koira, se koko ajan nuuhki minua. Musta koira, hiilen musta... Niinpä aloin laulaa heille "yö on synkkä hiilen musta, siinäkin soi kaupausta, blues" Käsittivät mistä on kyse ja lähtivät pois. Myös hauveliini. Minäkin sieltä ojasta pääsin ylös, ja jatkoin polkupyörämatkailuani, joka vei minut kotiini. (Noin vaan.)\nIines 01 toukokuuta, 2015 16:27\nKokeilin myös munaani....\nKyllä sinä osaat, mikis naurattaa kun kerrot surullisimmasta mitä tiedät - viittaan tekstisi alkuun. Mestariskirjoittaja olet. (Älä suotta kiemurtele, mitäs ole niin hyvä.)\nAnonyymi 01 toukokuuta, 2015 16:15\nTulipa mieleeni äkkiä, miltä näyttäisi Iineksen blogin eri kirjoittajen kommentit jos ne tulostaisi omiksi erilliseksi kokonaisuuksiksi ilman muita kommentteja. Saisiko Riku Riemun ja varsinkin Mikiksen "kommenttiteksteistä " kokonaisen kirjan"? :) Toivottavasti herrat ovat tallentaneet kirjoituksensa myös itselleen. Iineksen "pääkirjoitukset" ovat kirjallisuutta. Julkaista nekin voisi aivan hyvin itsenäiseksi kirjaksi.\nParasta on, totta kai, että tekstejä voi lukea myös täällä Iineksen blogissa.\nParhaimmat vaput koin -70-luvulla Vantaalla ja Helsingissä marsseihin osallistuessani. Oli yhteenkuuluvuuden tunnetta, oli tulevaisuususkoa, unelmiakin. En kyllä moniin marsseihin elämäni aikana ole osallistunutkaan.\nTämä Vappu oli ihan mukava. Menin torille partnerin kyydissä. Hän jäi odottamaan risteykseen vanhojen autojen ohiajoa. Se kestikin tosi kauan. Oli treffit sisareni ja hänen miehensä sekä heidän miniänsä ja kahden pikku palleroisensa kanssa. Ilmapalloja ostettiin, grillimakkaraa syötiin. Poliittiset palopuheet olivat jo ohi. Enää uskonnolliset yhteisöt esittivät omaa ohjelmaansa. Miniä lähti raveihin ja me muut meille kahville. Halpaa kuoharia ja jäätelökakkua kahvin kera. Oli siinä tarjolla vaahtokarkkeja, suklaata ym. Parhaimpia hetkiä ovat 1 v ja 3 v pikkuisten kanssa leikkiminen ja seurustelu. Puhtainta iloa he välittävät myös minulle isotädilleen, jolla omia mummotettavia ei ole.\nIines 01 toukokuuta, 2015 16:25\nLeonoora, olen aivan samaa mieltä kanssasi. Täällä on persoonallisia tekstikokoelmia, jotka toimisivat yksinkin, kun ne sidostaisi toisiinsa ja siistisi tekstien reunat jatkumoksi.\nHauska vappu sinulla on ollut, Leonoora! Minullakin on ollut ihan hyvän mielen vappu, vaikken sitä olekaan juhlinut. Rauhaisaa oloa, paljon mielenkiintoista tekemistä ja ajateltavaa ja kokemista.\nLiisu 01 toukokuuta, 2015 16:36\nJoo, Mikis on oikeassa: meillä on kaikilla yhteinen alkukoti, kohtu.\nJoillakin on sen jälkeen ollut olinpaikkana kehto. Toisilla vauvansänky tai äitiyspakkaus.\nNyt meillä on yhteistä Iineksen essee, joka herättää tunteita, samoin kuin siihen liitetty kuva Repinin riehakkaasta, värikkäästä maalauksesta, joka ainakin minua virkisti, kun tuijotin sitä aikani.\nOnkin ollut olo aika samea ja pää kuin heinillä täytetty potkupallo. Syynä ankarat virukset, jotka olivat päättäneet leiriytyä sisuksiini. Ei ole kirjoitus juuri maistunut, eikä lukeminenkaan. Vaikka kerrankin olisi ollut aikaa.\nMitä vappuun tulee, se ilmestyi keittiönpöydälle puolentoista litran simapullona.\nOnni oli talossa. Mutta se karkasi. Etsittiin sitä lähimetsästä ja ajeltiin autolla pitkin maanteitä. Ei löytynyt.\nOnneksi neljä lähistöllä asuvaa nassikkaa olivat ottaneet sen kiinni ja palauttivat. Oltiin taas onnellisia. Nassikat eivät halunneet palkkiota sankarityöstään. Tyytyivät simaan, joka oli vielä korkkaamatta pöydällä. Löytyi myös suklaakeksejä. Joivat pullon tyhjäksi, jakoivat keksit. Poistuivat röyhtäysten kera tyytyväisen näköisinä.\nSiinä meni meidän vappu. Jouti mennäkin. Se oli jakautunut neljään mahalaukkuun, nyt varmaan on jo virtsarakoissa, ellei joutunut jo vessanpönttöön. (Onni on katoavaista, vappu vain kerran vuodessa.)\nIines 01 toukokuuta, 2015 17:00\nVai oli Onni hukassa! Hyvä että löytyi, Liisu. Ja kiva, että nassikoillakin oli hetken Onni. (Onni lienee kuitenkin kai kissa?)\nVirusflunssat ovat yhtä kamalia kuin oikeat influenssat. Ne voivat tosiaan jäytää ihmistä ilman että tiedetään tarkasti, missä se virus jyllää. Paranemista!\nLiisu 01 toukokuuta, 2015 17:44\nOnni on koira, Ylämaanterrieri. Sen emäntä on Amerikassa ja sen varaemäntä lähti käymään Espanjassa ja uskoi Onnin meidän huomaan, Onni on hänen sydänkäpynsä. Olisi ollut tosi rankkaa sanoa, ettei Onnia enää ole, kun tulee sunnuntai-iltana Onnia hakemaan. Ennätettiin olla jo lähes hermoraunioita, kun ei uskottu sen enää löytyvän.\nIines 02 toukokuuta, 2015 09:32\nVoin kuvitella tilanteen. Oma koirani lähti pari kertaa mökin pihalta "kylille" maalaishempukoiden perään. Huoli oli hirveä ja etsintäpartiot hajaantuivat kyläteille. Ensimmäisen kerran se löytyi hautausmaalta (!) ja toisen kerran nuuhkimassa keskustan. lyhtypylvästä kirsu vaahdossa. On vaikea sanoa, olisiko se tullut tai osannut kotiin omin päin.\nAnonyymi 01 toukokuuta, 2015 16:36\nMinä odotan nyt myös maalle rauhaan, ajattelemaan ja kesän tuloa kokemaan - siirtymistä. Ensi viikko menee kyllä jo maaseudulla, mutta eri kunnassa kuin missä vietän kesäni.Lähden huushollarskaksi maalaistaloon hoitamaan neljää koiraa, yhtä kissaa ja kolmea pässiä.\nMilloinkas sinä Iines aiot mökille?\nIines 01 toukokuuta, 2015 16:57\nEn ole vielä päässyt edes käymään, Leonoora, sillä sain noidannuolen polveeni, kun jätin sukkahousut pois housujen alta. Polvi on ollut kipeä kohta kaksi viikkoa ja estää tehokkaasti enemmän liikkumisen. En voi kuvitella ajavani mökille ja tekeväni siellä jotain. Mieluusti menisin jo käymään, paljon on siivoamista ja puutarhatöitä, haudallakin talvilyhdyt ja kuihtuneet kanervat.\nAnonyymi 01 toukokuuta, 2015 19:09\nOletkos kokeillut kääriä/laittaa jotakin aitoa villaista polvesi ympärille. Tuolla jäljempänä kerron lampaantaljasta, mutta vaikkapa vanhasta villasukasta leikattu varsiosa sujautettuna polveen kipusalvan päälle saattaisi tuoda avun. On tietysti kipuja ja kipuja. Nivelet eivät välillä tykkää kylmästä, mutta eivät toisinaan kuumastakaan. Siinäpä pulma. :)\nIines 01 toukokuuta, 2015 21:36\nIsänpuoleisessa suvussa on ollut nivelvaivoja, jopa pari nivelreumaa. Tähän ei nyt lämmin hautominen auta, ei edes kipulääke kunnolla. Ja minula on vielä portaat yläkertaan, jossa on makuuhuoneet.\nIines 01 toukokuuta, 2015 21:55\nPS Kylmä auttaa nyt jostain syystä paremmin, vie terävimmän kivun pois. Torstaiksi vasta sain lääkärin. Kaipa hän neuvoo, pitääkö vaan liikkua vai peräti heittäytyä lepäämään. - En tykkää levätä!\nmikis 01 toukokuuta, 2015 18:40\nMinä nuorena, Liisu, nukuin pahvilaatikossa. Se oli mukavan tilava. Sai väännellä ja käännellä itseään miten tahtoi. Naapurinopettaja Katajalla, joka oli vähän omituinen ihminen, oli niin paljon mukuloita että pienimmät nukkuivat lipaston laatikossa. Kävin siellä kerran kylässä. Oli aamu. Ja aina kun veti jonkun lipaston laatikon auki, siellä oli naurava kersa... oikeesti oli. (Minä vedin nimittäin toisenkin lipastonlaatikon auki ja sielläkin oli.) Mua rupes säikähdyttämään sellainen ja läksin sieltä veks.\nAnonyymi 01 toukokuuta, 2015 19:13\nMoni meistä lienee aloittanut unielämänsä pahvilaatikossa. Onhan meillä tämä ainutlaatuinen äitiyspakkaus. Poikanikin nukkui äitiyspakkauksen pahvilaatikossa. Olin kyllä päällystänyt laatikon punaisella "kernillä", vaikka tiesinkin, että nukkumaan tulija on poika.\nAnonyymi 01 toukokuuta, 2015 19:02\nMatkalla saattaa pöytäseurueeseen kuulua mitä eriskummallisia persoonallisuuksia. Eräs heistä oli siististi pukeutunut, vakava herra, joka kertoi seurueelle taidostaan kaivonkatsojana ja magneettisten kenttien neutralisoijina. Minunkin puhelimestani hän poisti mukamas säteilyn. Ensi alkuun en aikonut antaa puhelintani, mutta ryhdyin leikkiin kun hän kertoi pyörittävänsä langassa olevaa kolikkoa kännykkäni päällä. :) Kaikille pöytäseurueen jäsenille hän myös katsoi lapsiluvun narukolikollaan. Taisi arvata monelle oikein. Samaa olimme harrastaneet vuosikymmeniä sitten. :) Mies kertoi, että hän on saanut ylhäältä ohjeet ja nämä taidot. Hän kertoi vielä, errä lampaat mieluusti nukkuvat juuri kohdissa missä esiintyy vesisuonia. Eli lampaan talja estää negatiiviset magneettiset vaikutukset ihmisissäkin. (!?)\nMietin tykönäni mikä saa ihmisen niin fanaattiseksi asiassa tai toisessa.\nMies mainitsi ohimennen 12 vuotiaan tyttärensä hukkuneen pihalampeen. Ymmärsin.\nIines 01 toukokuuta, 2015 21:48\nNoita sormuksen heiluttajatyyppejä olen minäkin tavannut. Mökillä kävi kylässä yksi nainen, joka katsoi joskus sormuksella talon vesisuonia ja radonsäteilypaikkoja... Äiti siirsi sänkynsä paikan tämän perusteella, kun sänky oli kuulemma vesisuonen päällä. Vanha kansa uskoi tuommoiseen. Muistakseni tuo oli sitä aikaa, kun alettiin muutenkin puhua rakennusten myrkkypäästöistä, mm. formaldehydihaitoista. Silloin tehtiin jonkin verran lastulevystä rakenteita ja huonekalujakin.\nAnonyymi 01 toukokuuta, 2015 19:24\nNyt on alkanut taas maailmanmestaruus-jääkiekko. Montkohan viikkoa ne taas kestävät?\nApuva! No, onneksi tässä huoneistossa ne jotka katsovat kiekkoa käyttävät kuulokkeita. Tulisin hulluksi jos tuota huutoa pitäisi kestää viikkotolkulla. :)\nIines 01 toukokuuta, 2015 21:47\nMinä en oikein uskalla katsoa, kun aina jos katson, Suomi pelaa huonosti. Nyt en katsonut, ja Suomi möhli silti.\nMuistan sen 20 vuoden takaisen hurmoksen siitä, kun oppilaat olivat ihan tohkeissaan. Tuo tapahtuma otettiin sitten sketseinä näyttämöllekin.\nLiisu 02 toukokuuta, 2015 15:09\nMinä, joka en ymmärrä jääkiekon hienouksista tuon taivaallista, katsoin vähän aikaa ja ihmettelin, kun suomalaiset pelaajat vierittivät kiekkoa vain toinen toiselleen kentän eri puolille, mut ne amerikkalaiset kuljettivat sitä eteenpäin kohti Suomen maalia. Eiks sinne vastapuolen maaliin sitä ookin tarkoitus viedä? Ehkä olen erehtynyt. En tiedä. Se näytti vain niin omituiselta kieputella sinnepäin ja tännepäin, ihan kuin olisivat leikkineet toistensa kanssa.\nRiku Riemu 02 toukokuuta, 2015 16:07\nJääkiekkoa, Suomen maajoukkueen Izvestija-turnausta ja MM-kisoja seurasin hyvinkin innokkaasti 70-luvun alkuvuosilta 2000-luvulle asti. Mestaruus -95 oli hieno juttu, mutta jo silloin alkoi lajin loiskiehunta. Me olemme kansakunta, joka ei osaa voittaa eikä hävitä. Häviöistä kauhea selityksen molotus kuin Kairon basaareissa: "Me voitimme, me voitimme ainoastaan maalien määrä ja olosuhteet olivat meitä vastaan!" - Ja aivan älytön kusi hatussa, jos ja kun joskus voitamme.\nKaikki muut maat ovat voittaneet älyttömän monta kertaa ja Suomi kaksi.\nSiis lajin ns. huippumaista, joita ei ole montaa. Ja ne loput ovat sellaisia, että luistimet pyörivät jaloissa.\nKHL, KHL, minä kysyn, että mikä ihmeen KHL? - Heh, heh, kaikessa ne isänmaalliset viitsivät olla mukana. Ovat tietysti menneet hakemaan leipää voinsa alle, kun Tiltu vokotteli.\nRiku Riemu 02 toukokuuta, 2015 16:29\nOlen nähnyt Lalli Partisen Helsingin jäähallin kuumassa paikallisottelussa. Teki sen kuuluisan perstaklauksensakin ja äijä lensi mukkelis makkelis. Mölli Keinosta en ikinä nähnyt muuten kuin telkkarista, mutta Luzhniki-hallin tempauksensa oli hyvän parasta. Sai vissiin jäähyn ja kävi kättelemässä tuomarin (Dombrowsky?), jonka pää oli umpiluuta. - Niin umpiluuta, että vastasi Möllin kättelyyn. Kauhea torikokous siitä tuli ja venäläiset kuvasivat koko ajan katsomon lehtereitä. Sellaista älämölöä kun eivät silloin voineet televisiossa näyttää. - Ja vaikka Valeri Harlamov oli uskomattoman kova, Mölliä ei voittanut kukaan eikä mikään.\n70-luvulla laitettiin ääni telkkarista hiljaiseksi ja kuunneltiin radiosta Höyry Häyristä. Pelkästään radiosta Höyryä ei viitsinyt kuunnella, kun ei kertonut pelistä juuri mitään. Mutta ihan mahottoman hyvät jutut sillä oli ja tiesi kaiken.\nMertsin uran parhaimmat vaiheet olivat pesäpallossa, selostajana hän on kuin hysteerinen tyttö, joka toistelee sloganeita, jotka muistuttavat Timo Soinin vastaavia, mutta ovat vielä huonompia.\nRiku Riemu 02 toukokuuta, 2015 17:01\nTeininä minäkin tilasin sinivalkoisen Tappara-takin, kun sellainen oli kuuminta muotia. Hifkin punaisia takkeja ei täällä päin kovin paljoa ollut. Sitten kun menin Helsinkiin, ihmettelin kun sain murhaavia katseita, en onneksi sentään turpaani. Sm-liiga ei minua koskaan ole kiinnostanut, sehän on sellaista luokatonta lätkyttelyä. Lätkyn, lätkyn, lotkun - maali!\nRiku Riemu 02 toukokuuta, 2015 17:28\n2000-luvun alkupuolella minä taas innostuin urheiluun, sitä kesti viisi vuotta. 17 vuotta minua nuorempi avovaimoni kun oli urheiluhullu. Hänen kanssaan kävimme erilaisia matseja ja urheilutilaisuuksia katsomassa. Nuorten jääkiekon mm- kisat, Yleisurheilun mm-kisat ja monta kertaa Hjalliksen rysässä. Firmasta sain toisinaan liput sen aitioon. Tuolit olivat leveät ja mukavat istua. Siellä rahvaalta eristetyn alueen baarissa oli isot näytöt, joista peliä saattoi seurata. Siellä minä istuinkin aika paljon ja aina toisinaan peliä vilkuilin. Kun lasi oli tyhjä baaritiskin kahdesta suunnasta lähestyi kyyppari valmiina sen täyttämään.\nNykyisin puhun urheilusta kaverini, entisen jalkapallomaalivahdin, kanssa ja toisinaan muulloinkin sosiaalisen tilanteen niin vaatiessa. Puren silloin alahuultani, etten sorru kyynisyyksiin.\nRiku Riemu 02 toukokuuta, 2015 17:41\nUsa-pelin tappion ei tarvitse merkitä mitään. Ne, jotka jaksavat olla kiinnostuneita, tietävät Suomen turnausalkujen olleen usein surkeita. Minä en seurannut, tappiosta luin ensimmäistä kertaa täältä.\nSamppa 02 toukokuuta, 2015 17:48\nAvot, Apropoo ja muita heinoja sanoja. Minua harmittaa että olen niin vanha, nuori, että en koskaan ole nähnyt Junnu Vainiota ja Veikko Lavia elävänä esiintymässä.\nmikis 02 toukokuuta, 2015 19:06\nTänään kävelin vastasateessa Äijälänrannasta (jossa on asuntomessutaloja) Jyväskylän keskustaan. Minua väsytti, olin nukkunut huonosti, minua nolostutti se, kun ajattelin mitä ihme paskaa taas eilen blogeihin olin kirjoittanut… hirvitti! Sadekin satoi koko ajan minua päin, ja vaikka minulla olikin sadevarjo, niin jalkani --- jotka koko ajan menivät vuoronperään eteenpäin, kastuivat. Olin vihaINEN kun tulin kaupungille ja menin Assan R-kioskille pelamaan Pokeria ja hävisin 7 euroa ja tulin entistä vihAIsemmaksi. Onneksi Tarja soitti ja sanoi että mennään syömään. Tarjalla oli hänen siskonsa Irma kylässä ja Irman mies Matti. Ensin mentiin Amarilloon mutta Irma puristeli korviaan ja sanoi ”Täällä on aivan kamala musiikki, ei täällä voi syödä”. Joko poppi siellä soi, oi oi, pop-po.p. Ehdotin Huviretkeä, koska olin jostain lehdestä lukenut, että siellä on hyvät sapuskat. No, mentiin sinne. (Kauheen kiva, että mentiin!)\nTarjoilija, noin 35 vuotias mies, tuli ja oli ihan asiallinen. Kysyi, samalla kun jakoi ruokalistat, että saisiko olla jotain juotavaa ennen syömistä. Kyllähän se minulle ja Matille sopi. Eli otettiin olutta. Naiset pyysivät vain vettä. Mutta olin jo ehtinyt kiinnittää katseeni ruokalistan n:roon 21: ylikypsennettyä possua… ja sanoin hajamieleinen kun olen sille tarjoilijalle että ottasisimme siis ”…kaksikymmentä yksilitraa vettä.” Tarjoilija: ”Pyydänkö palokunnan hevosen tuomaan sen?” Ällistyin moisesta kysymyksestä ja katsoin häntä: hän oli aivan viattoman näköinen: tulvillaan pyhää pahuutta. Varovaisesti kysyi että saisiko tämän ylikypsän possun kanssa kokin laulamaan pari karaoketta tuohon pöydän päähän? ”Ilman muuta”, hän sanoi, ”se lisää laskun loppusummaa 180;- eurolla”. No, ei otettu kokkia, otettiin kolme possua ja Tarja otti kanaa. Se ylikpsä pssu suli suussa, jossain Kiovassa olen syönyt yhtä herkullista, mutta oli tämäkin. Ahmin kaiken. (Vaikka mulla ei ollut edes nälkä. Jano vain oli.) Kun tarjoilija seuraavan kerran tuli siihen, aika lähelle meitä, se kysyi ”maistuiko?”. Vastasin että ”kyllä, kyllä!”\nse: ”Voisitteko kuvitella suositella tätä ravintolaa ystävillenne?”\nminä: ”No, ainakin vihamiehilleni.”\nse: ”Niin, meillä on heillekin kyllä omat tarjouksemme.”\nminä: ”ai, entisiä asiakkaita?”\nse: (sekuntiakaan miettimättä) ”Keittiömme ei voi kaikkia reseptejä paljastaa”.\nEn ole kovin älykäs, kyllä minä sen tiedän, mutta olen aika nokkela. Tilannekomiikassa olen hyvä. Ja vaikka Tarja potkikin mua polveen (mikko, älä ny, älä ny niin kovaäänisesti…) niin tuon tarjoiljan kanssa meillä oli hauskaa. Se oli, myös hänelle – kyllä minä sen näin – kuin tennismatsi. Ja palloina oli verbaalisanailu. Yl. en siinä häviä. Mutta oman syöttövuoronsa hän vei puhtaasti 6-0. Omani hävisin 4-6. Ja ratkaisevan erän hävisin 1-6. --- Äh. Mä yhdessä vaiheessa sanoinkin sille että ”mä teen huomenna valituksen susta”. Se siihen ”Sopii, koska huomenna en ole työvuorossa”. Minä: ”en minä tänne huomenna tulekaan vaan sinun kotiisi.” Se: ”no se sopii sitä mainiommin koska juuri huomenna olen muuttamassa Iisalmeen. Kantoapua aina tarvitaan.” … Vittu, kun se syötti ne pallot niin ovelasti aina takaisin! Joutui ihan miettimään, ja tämä oli minulle uutta, että mitä sanoo seuraavaksi. Minä oikein mietin että kun se tuo laskun minä.. joo joo, minä sanonkin niin… jää ukko sanattomaksi! Heh, heh.\nminä: ”niin Mattihan maksaa tuon Irman. Että se voidaan panna kahtia. Ja Tarja maksaa omansa… ja minä, minä…” käännyin hänen puoleensa ja kuiskasin kovalla äänellä… ”niin sinähän sanoit äsken tuolla miesten vessassa että maksat minun laskuni… you know”. Hän: (sekunnin murto-osaakaan miettimättä) ”hyvä herra, se oli eilen”… (- jatkuu - kun tää ei taas hyväksy näin pitkää tekstiä. (perkeleen kerbores)\nTapsa 02 toukokuuta, 2015 20:27\nKyyppari oli viisas ja käytti oikeaa taktiikkaa: voimaa ei vastusteta, vaan johdatetaan se sulavasti eri suuntaan. Hän ei yrittänytkään keksiä tyrmäävää vastarepliikkiä, vaan hyväksyi pilkan ja antoi sille vauhtia.\nYleensähän sen tyrmäävän vastarepliikin keksii vasta kotona parin päivän kuluttua. Tämän opin laajoilla matkoillani Amerikassa.\nRiku Riemu 02 toukokuuta, 2015 20:32\nWelcome to takaisin. Oliko se Ameriikka niin iso kuin sanovat?\nTapsa 02 toukokuuta, 2015 20:38\nIsompi se oli. Autio ja hiljainen, enimmäkseen.\nmikis 02 toukokuuta, 2015 19:09\nTai ei mulla tähän sen enempää lisättävää ollut kuin että\nOli, oli ruoka hyvää. Ja palvelu todella hyvää. (Ai niin mä unohdin semmoisen tennislätkimisen kun hän kysyi ”oliko ruoka hyvää?” ja minä vastasin, totuuden mukaisesti että ”ruoka oli yhtä hyvää kuin tarjoilijakin”… Hän siihen: ”Olen pahoillani".\nJyväskylä, Huviretki, suosittelen (myös muille kuin vihamiehilleni).\nPs. Mutta siis täää.. ”Keittiömme ei voi kaikkia reseptejä paljastaa”.\nRiku Riemu 02 toukokuuta, 2015 19:20\nEnpä noita minäkään ehtinyt nähdä. Tuohon Sampan apropoohon vastaan tällä kappaleella. Vainio siinä laulaa, ettei aika entinen koskaan enää palaa. Ja vähän kummallista se kyllä olisikin, jos palaisi.\nAloitin lukemaan Toivo Pekkasen kirjaa "Ne menneet vuodet". Sen alussa hamasta 1800-luvun menneisyydestä kotoisin oleva Emmi-täti pettyy nuorisoon. Hän tajuaa, että he ovat kaatamassa kaiken sen, mihin hän uskoi, - kaiken sen, minkä puolesta hän nuorena joskus 1800-luvulla piti palopuheita. Emmin pettymys kohdistuu 1930-luvun nuorisoon, joka oli vakuuttunut uusista hienoista aatteista, - jotkut kommunismista, jotkut fascismista. Niiden piti olla keino vastata ongelmiin, joihin aikaisemmat aatteet ja toiminnat eivät olleet pystyneet.\nEdistykselliset ovat loistavia huomaamaan epäkohdat ja ongelmat, mutta se ongelman ratkaisu mättää. Niinkuin minullakin. Minä en vielä ole keksinyt miten löytäisin pesun jälkeen sukille oikeat parit.\nSamppa 02 toukokuuta, 2015 19:30\nVai sukille oikeat parit? No sehän on helppoa. Ostin kerran erään satsin, jossa oli sukanvarteen joka päivä kirjailtu.\nnyt jäljellä on vain perjantain sukat. Kaikki muut 6 paria on kadonneet.\nMutta aina on perjantai, jos ei vaihda sukkia.\nRiku Riemu 02 toukokuuta, 2015 19:42\nMinullakin oli niitä viikonpäiväsukkia. Luovuin aika nopeasti kävelemästä molemmilla jaloilla samana päivänä.\nmikis 02 toukokuuta, 2015 19:37\nAikoinaan, kun asuin Tampereella, olin innostunut lätkästä. Se vaan veti sillainen puoleensa... SM-sarjassa (se ei silloin ollut mikään liiga!) pelasi kolme tamperelaista joukkuetta, Ilves Tappara ja TKV (myöhemmin KOOVEE). Kävin katsomassa heitä kaikkia, jonain viikkoina näin kuusikin kotimatsia. Se oli kyllä jo liikaa! (Nimittäin meinasin mennä sekaisin... no, onneksi en mennyt.) Parhaimmillaan KOOVEE voitti hopeaa, se oli TUL:in seura, diggasin heitä. Ilveksellä oli valmentajanaan Len Lunde niminen amerikkalainen (tai kanukki?), se oli kiva äijä. Sillä oli vihreät hokkarit ja vihreät hanskat. Ei muilla ollut. Se siis oli pelaaja-valmentaja. Ja aika monta kertaa mää istuin Hakametsän halllissa just Ilveksen vaihtoaition takana ja kuulin kun Lunde huusi niille aina (kun tuli hengästyneenä omasta vaihdostaan kentältä vaihtoaitioon) että "LUISTEL ...KAA, LUIS tELKKA..." Voittivat mestaruuden sinä vuonna.\nPs. Oli kerran SM-sarjassa NELJÄ tamperelaista joukkuetta yhtä aikaa. Ja tiedän että aika moni ei tiedä MIKÄ se neljäs tamperelainen joukkue oli? (Minäpäs tiedän.) (Muistaakseni voitti sinä kautenaan yhden matsin. varmaan vahingossa, ja pelasi pari tasapeliä - jostain syystä. Muut 43 matsia hävisi.) - Mikä joukkuee?\nRiku Riemu 02 toukokuuta, 2015 19:46\nMinä muistan tamperelaisjoukkue Kiekkoheikit oikein hyvin. Jo silloin heillä oli myös naisjoukkue, nimeltään Kiekkokaijat.\nmikis 02 toukokuuta, 2015 21:20\nVäärä vastaus. se neljäs joukkue oli Hilpara. (Jossa pelasi Tapparan ex-pelaajia, jotka siis eivät enää mahtuneet edustusjoukkueeseen, ja Tapparan A-junioreja. ) "Hilpara Hauskaa Hallissa" oli heidän slogaaninsa. Kukaan ei siihen uskonut, eivät he edes itse, ei kukaan niitä viittinyt käydä edes katsomassa. (Paitsi tietysti pelaajien kummitädit. Ja joku onneton ohikulkijaToijalasta.)\nmikis 02 toukokuuta, 2015 20:01\nMinä olen ajat sitten ratkaissut "kadonneiden sukkien ongelman". Panen nimittäin siihen koneeseen, joka pesee pyykkiä, aina vain vasemman puoleiset sukkani. Ne siellä pyörivät aikansa, joskus turhan kauan, mutta aina ne tulevat sieltä pois. Jonka jälkeen pistän ko. sukat kuivumaan ns. "sukkatelineeseen". Joskus myöhemmin, esim. seuraavan viikon tiistaina, panen koneeseen pyörimään oikean jalan sukkani. Nekin siellä pyörivät, tietysti, kun eivät pääse pois. No, okey. Kun masiina - ensin pomppien - viimein pysähtyy, niin (okey) pistän myös nämä sukat kuivumaan sukkatelineeseen. Annan niiden olla siellä aikansa. Ja joskus - kun itsetuntoni on huipussa - mä menen plaraamaan niitä... hitsi, löytyy yllättävän monta paria! (Tai oikeastaan kaikille toisensa.)\nPs. Itse olen säästänyt sukkamenoissani n. 30 % kun keksin tämän. Ja nyt en puhu edes sukkahousuista. (Minulla nimittäin on, etenkin iltaisin, kamalan perverssi tapa pukeutua vain sukkahousuihin. Ja siinä minä sitten munasilani (+sukkahousut) tanssin kokovartalopeilin edessä. --- No, kai teilläkin on omia salattuaja juttua, vai mitä?\nPss. Välillähän sukkiin tietysti tulee reikiä (koi syö ja ruoste raiskaa), mutta sille ei ihminen mitään mahda. Reikäinen sukka on heitettävä vittuun. Mutta siitä toisesta - kun leikkaa sukkaosan pois - saa ihan kivan kyynärpäälämmittimen. Esim. talvella kun katsoo jotain saatanan huonoa televisiohjelmaa, ja takkatuli palaa, vähän ehkä siemailet halpaa punkkua --- niin kyynärpäänlämmittimen arvon vasta silloin tajuaa.\nIines 02 toukokuuta, 2015 20:25\nMinulla on ratkaisu, jolla ongelmaa kadonneet sukat ei ole eikä tule.\nOn ostettava aina samanlaisia sukkia, jolloin niiden pareja ei tarvitse etsiä. Ottaa vain sukkakorista kaksi mustaa sukkaa. Ei haittaa edes, vaikka sukat eivät ole tismalleen samanlaiset, kunhan ovat samanväriset. Nirsoinkaan nainen ei huomaa mitään, jos joudutte sukkasillenne heidän eteensä.\nTapsa 02 toukokuuta, 2015 20:34\nTaidan olla ihan oikeastikin erilainen mies, sillä tätä Iines-metodia olen aina käyttänyt. Enkä siis tiedä näistä ns. miesten ongelmista, kuten Kadonneista Sukista yhtään mitään.\nIines 02 toukokuuta, 2015 20:49\nTämä systeemi käy parittomiin korviksiinkin. Parittomien rasiasta toiseen korvaan hopeinen rengas ja toiseen hopeinen pallo tai lintu! Toimii, hauskan näköistä.\nmikis 02 toukokuuta, 2015 21:25\nMinäkin taidan - terve vaan Tapsa - olla erilainen mies kun en yl. käytä korvakoruja.\nIines 02 toukokuuta, 2015 20:31\nNaisille oli muuten yhteen aikaan viikonpäiväalushousuja, silloin kuin housuissa oli vielä sen verran kangasta, että niihin mahtui maanantai, tiistai jne. Nyt voisi käyttää lyhenteitä ma, ti, ke...\nTapsa 02 toukokuuta, 2015 20:36\nNiihin voisi vielä kirjoittaa viestejä, esim. "Ei nyt, palaa asiaan tiistaina", niin se helpottaisi kommunikointia ja lujittaisi suhdetta.\nTapsa 02 toukokuuta, 2015 20:44\nTämä onkin loistava bisnesidea: naisten alusvaatteisiin voisi kirjoittaa valmiita repliikkejä miehille!\nRepliikit tietenkin segmentoitaisiin naisluonteiden ja tunnetilojen mukaisesti. Ah, ajatelkaa armahaiseni, mies osaisi sanoa aina oikeat sanat oikealla hetkellä!\nIines 02 toukokuuta, 2015 20:52\nLoistava idea! Siinä voisi olla herkkiä toiveita tai mielialasta riippuen vähän villimpääkin osastoa. Kantajan mukaan, vähän kuin teepaidoissakin.\nmikis 02 toukokuuta, 2015 21:31\nYhtä hyvin Siittiöille voisi - joku näppäräsorminen nainen - virkata verryttelyasuja. Joihin, selkäpuolelle, mainostoimisto myisi mainoksia. Kuten esim. "KRIKS kurkkupastilli pitää äänesi käheänä päivästä toiseen". Tai "Älä aina ui, ota jukhurtti, PASSIIVI -jugurtti pitää sinut solakkana." Tai...\nmikis 02 toukokuuta, 2015 21:47\nOpiskelu kannattaa aina. En tosin tiedä miksi, mutta... no, kun kelluin äitini kohdussa - kaikkien merien saartamana - minä aikani kuluksi opettelin saksankieltä. Ei siinä oikein muutakaan tekemistä ollut. (Kun ei vielä ollut silmiä niin ei nähnyt lukea. Ja vaikka olisi ollut silmät niin ei ollut luettavaa.) Isäni oli ihan ihmeissään kun minä putkahdin hänen vaimostaan ulos ja sanoin Guten Morgen, meine lieben Freunde.\nPs. Mutta ei minua kukaan saksalainen alppijääkäri ("alppikengistä jäljet vain jää"...) ollut tehnyt. Älä huoli, isä. Kyllä minä sen muistan kun sinä minut jyskytit.\nmikis 02 toukokuuta, 2015 22:19\niines on älykäs ihminen, sillä lailla rationaalisesti kuin öljy; jos sitä pudottaa veteen, se leviää. Tasaisesti kaikkialle. Iines tekisi tosta vaan tohtorinväitöskirjan mistä tahansa suomenkielestä, ja sen jälkeen hän olisi tohtorinna. Schnur on toisella tavalla älykkäämpi, sanoisin että varaani... mutta koska tiedän että se voidaan käsittää väärin, en sano. (Schnur on kamalan kiva.)\nKatsoo kynsiensä alle: ovat puhtaat. Kerran, kun tulin meriltä, hengasin silloin Tampereen Kissanmaalla, yks tyttö otti mun käteni omaan käteensä, katseli sitä ja sanoi "merimies... ja multaa kynsien alla". (Muistan liikaa asioita, melkein kaiken, se ei ole hyvä. Naisista en kyllä muista koskaan ketään, en haluakaan, muita kuin sen jonka kanssa olen tekemisissä. Se on hyvin huojentava olotila, auch minulle.)\nIines 03 toukokuuta, 2015 09:29\nVoisin tehdä sen väitöskirjan vaikka naisten kansanomaisesta hyväntahtoisesta nimittelyistä suomen kielessä: hempukka, heitukka, huitukka, hepsankeikka, kevytkenkä, hutsu etc. Voisin tutkia kunkin sanan käyttöyhteyttä ja esittää hupaisia esimerkkejä.\nTähän onkin kerrottava yksi esimerkki eräästä mielenkiintoisesta kansanperinnesanaston tutkimuksesta, johon olen kai ennenkin viitannnut. Erään talon nuori poika oli nimittäin lähdössä kiireiseen heinäaikaan kylille rimpsalle. Talon vanhamuori siitä sitten sanomaan pojalle, että ka, elä lähe kylille vitun perrään, saat miult.\nTai sitten, voisin tietenkin tutkia demonstratiivipronominien viittaussuhteita suprakontekstuaalisessa normiyhteydessä.\nSchnur 03 toukokuuta, 2015 10:36\nVai varaani... Liskot ovat kivoja. Avaran luonnon uusimmassa jaksossa Sonoran aavikolla yksi hiekkakasa kohosi, muljautteli silmiään, työnsi paksun vaaleanpunaisen kielensä ulos ja, SLURPS vain, söi päällään kiipeilleen muurahaisen.\nVäikkäriä se ei varmaan tekisi, ei edes myrmekologiasta.\nIines 03 toukokuuta, 2015 10:46\nKatsoin tuon Avaran luonnon hienon jakson pienten eläinten maailmasta, Schnur. Se oli upeasti kuvattu, maan tasalta pienen hiiren perspektiivistä. Ollapa sellainen pieni sateenkaarenvärinen lisko, niin pääsisi liitelemään välillä ilmassa. Meno menee välillä "keulimiseksi", sanoi kertojakin. Toisaalta se pieni värikäs lisko joutui kotkan saaliiksi kesken keulimisen.\nSchnur 03 toukokuuta, 2015 14:57\nEn nähnyt eilen kuin katkelmia jakson loppuosasta sivusilmällä kyläpaikassa. Rupesin nyt katselemaan Areenasta. Onhan siinä varaanikin, näemmä. En kyllä osaa... samastua.\n"Emo on nyt poissa." Niisk.\nSchnur 03 toukokuuta, 2015 16:18\nNe pikkuliskot, leguaanit, olivatkin metkoja.\nKaikkein kivoin oli kuitenkin sittiäinen, pikku sisyfos lantapalloineen.\nIines 03 toukokuuta, 2015 16:41\nKatsoin tuon jakson jo illalla, ja vielä osittain toistamiseen aamulla, kahvin ja lehden sivutoimintona. Unohduin ihailemaan kameratyötä ja tuota luomoavaa maailmaa lehti polvella. Miten ihmeessä tuommoinen on saatu kuvattua siltä ruohonjuurelta!? Miten ne eläimet ovat osuneet kameroitten reitille?\nSittiäisen todettiin olevan norsua voimakkaampi! Se käyttää norsua enemmän voimaansa niitä lantapalloja pyörittäessään.\nSchnur 03 toukokuuta, 2015 19:10\nHidden Kingdoms' filming techniques\nTuossa kerrotaan, että kuvaajat kykkivät paikoillaan viikkoja.\nLuontodokumenttien suhteen saa kyllä yleensä olla vähän skeptinen, ainakin kuvauspaikkojen osalta. Avarassa luonnossa näytettiin joskus Uralvuorten karhuja, jotka olikin kuvattu Suomessa, kaupallisesta piilokojusta. Totuuden pieni muuntelu on kuulemma ihan tavallista, koska filmiyhtiöiden tavoite on tehdä voittoa: kuvausryhmillä ei aina ole aikaa eikä rahaa jahdata eläimiä pitkin vuoria tai odottaa niiden tekevän jotain spontaanisti.\nSchnur 03 toukokuuta, 2015 19:11\nSiis eläinten, ei vuorten.\nmikis 02 toukokuuta, 2015 22:51\nOn yksi maa, vain yksi, josta haluaa... ja yksi meri, niitäkin vain yksi, jonne haluaa.\nKyllä minä pystyn sentimentaalisempaakin tekstiä tekemään. Jos oikein keskityn. (kokeilee. ottaa huikan. ja sanoo KRÖHMHNÖHMNH.)\npIHLAJANMARJAISENI, (ohoh, tulipa isoja kirjaimia, pienennetään niitä)\npihlajamarjaiseni, siitä on niin monta\nkun sut viimeksi näin, ihan suotta.\nMut elämä kulkee kulkuaan kuin\nKen sen hampaisiin joutuu,\nkaikki tulen lieskat saa ah' kokea,\nenkä väitä et' hänen elämänsä muutenkaan tasapainoista olis.\net ikinä tiedä mitä sust ajattelen,\nkoska hautaani ma vien kaikk' ne haamut jotka aikoinaan\n(eikä niin kovin kauaa sitten),\nsun ympärilläs tanssivat.\nJa Pyhimmän, mikä sulla on,\nne sen sulta veivät. Ja multa.\nmikis 02 toukokuuta, 2015 23:07\nNo tää nyt oli keksittyä. (raapii takaraivoaan) Mutta kyllä mä aikanaan kamalan mustasukkainen olin kun mopopojat veivät Aishaa tarakalla seurakunnan Klemelän kesänviettopaikkaan. Ajattelin, että ne porukalla myös nussivat sitä siellä, edestä ja takaa... ja välillä pelaavat Koronaa. Mulla kun ei ollut mopoa! (Oli uskonnostakin vain 7ska.) Olin noin 14-v. Onanisoin puuliiterissä. Halot haisivat puille. Olin yhtä yksinäinen kuin lähin tähti, yhtä kaukana. Silloin päätin... (kun olin ensin ejakuloitunut) että tästälähin en ole enää mustasukkainen kenestäkään!\nPs. En ole pystynyt pitämään päätöstäni. (Mutta melkein oon.)\nIines 03 toukokuuta, 2015 10:20\nDulcinea! Joka ihmisellä on oma Dulcineansa - anteeksi, mikis, en halua latistaa runon Cervantes-henkeä, vaan kehua, vaikka kiemurtelisit miten paljon! Ah ja heittomerkit! Ja lopun suluissa oleva veto-oikeuden käyttö! Ilman sitä runo olisi eri.\nTuo varsinkin on minusta runoutta, tuo puutyö liiterissä, etäällä lähimmästä tähdestä. Se koskettaa, siinä on ihmisen osa.\nRiku Riemu 03 toukokuuta, 2015 20:50\nYritin tuonne ylemmä laittaa, mutta blogger ei antanut.\nKuvaukselliset kikat ovat alkaneet tympiä.\nMinä tympäännyin luontodokumentteihin jo aikaa sitten myös siksi, että alkoivat niihin tarinoita rakentamaan. Eläinten tunteet, jopa ajatukset, kuljettavat tarinaa eteenpäin. Mangustit eivät ajattele, kunhan syövät skorpioneja, välillä parittelevat ja suojelevat niitä pikkurottia, poikasiaan.\nJa ne Serengetin hirmuiset rokotiilit haukkaamassa seeproilta ja antiloopeilta jalkoja poikki! - Se on nähty, niin nähty! - BOOOOOOOOOORING!, sano ulkomaalainen.\nSitä englantilaista vanhempaa sööriä minä katson mielelläni. Unohdan eläimet täysin, tempaudun täysillä mukaan ja syön popcornia hekotellen kuin ohukaista ja paksukaista katsoessani. "Kattokaa, kattokaa, ihme harrypotteri, siirtyi teleportaatiolla etelänavalta Saharaan!"\nIines 03 toukokuuta, 2015 21:42\nNo tuo on totta, että luontodokumenteissa on myös bluffia, kuten on vaikkapa kansainvälisissä kilpailuissa olleissa luontokuvissakin.\nYksikin sudenhyppykuva esiteltiin aitona ja villinä luonnossa sattumoisin kuvaajan eteen osuneena ainutlaatuisena tapahtumana. Se oli lavastettu. Susi houkuteltiin hyppäämään ruokapalkinnon avulla aidan yli. Samoin karhukuvat ovat lähes aina haaskan avulla piilokojusta kuvattuja. Näitä en osaa arvostaa, päinvastoin.\nTämä nyt nähty luontodokumentti oli ihmeen lumoavasti kuvattu. Kuin satua, maan tasalta. Hiiret olivat suuria ja pikku liskot lensivät ilmassa kiitäessään. Kameratekniikkaa ilman muuta. Silti kiva katsoa, kunhan ottaa huomioon, että se tarina on usein keksitty.\nTapsa 03 toukokuuta, 2015 23:21\nKunhan kuvaustekniikka vielä hieman kehittyy, saamme nähdä miljoonakertaisesti pienennettyjä bakteerikamppailuja: laiskanpulska gonokokki väijyy pahaa aavistamatonta söpöä verrucomicrobia, löllöttelee kimppuun ja sulauttaa sen limanuljaskaiseen esitumaansa... vai tapahtuukohan se toisin päin eli sulautuu itse?\nNo, se selviää kunhan saamme ohjelman kohtsiltään nähdä. Jännitystäkin on luvassa, kun nitrospirae ja spirochaete kamppailevat deinococcus-thermuksen suosiosta!\nIines 04 toukokuuta, 2015 08:50\nKameroissa on kyllä ainakin tieteen aloilla jo huippumakro-objektiiveja, jolloin pieninkin hitunen saadaan kuvaan suurena hirviönä. Olen nähnyt tällaisia kuvia ötököistä.\nJos objektiivit maksavat jo nyt kymppitonninkin, niin mitä maksanee tuollainen ihme, joka kuvaa viruksia ja bakteereja ja vaikkapa pieniä siimahäntiä? Varmaan pienen omakotitalon verran. - Vaan kiehtovaa se olisi!\nRiku Riemu 03 toukokuuta, 2015 21:11\nSiten oli se austraaaaalialainen heikkolatvainen kaveri, Steve Irwin, joka kiusasi krokotiileja ja muita.\nKatsojat jännittivät koko ohjelman krokotiilien puolesta, että saisivat edes reidestä haukattua mokomaa jätkää. Ikinä eivät odotukset täyttyneet. Sitten kun mikälie piikkirausku lopulta onnistui, niin eivät telkkarissa näyttäneet. Onko tuollainen asiakaspalvelua, kysyn vaan!\nRiku Riemu 03 toukokuuta, 2015 22:12\nYmmärrän, että kuvauksen teknisistä asioista kiinnostuneille esimerkiksi luontodokumentit tarjoavat paljon huippuosaamista.\nMerkittävimpiä valokuvia viime aikoina eivät ole olleet tyttöjen ympärileikkauskuvat, jotka nekin on nähty aikaisemmin monen monta kertaa. YouTubesta on moisesta kiinnostuneille videoitakin.\nKaikkein merkittävimpiä viime aikojen valokuvia esiteltiin kahden kuvan ja tekstin muodossa tämän päivän Hesarissa: "Yksinäisen hautajaiset- saattajia nolla".\nMutta eivät ne hauskoja kuvia ole, niistä tulee paha olla. Merkittävä kuvasarja yhteiskunnastamme. Suomi tänään.\nIines 03 toukokuuta, 2015 22:21\nOlen samaa mieltä tuosta Yksinäisten hautajaiskuvasta, jota katselin aamulla lehdestäni. Juuri sellainen hyvä valokuva on: merkityksellinen, yksinkertaisuudessaan puhutteleva, kuvalla on asiaa katsojalle.\nTyttöjen ympärileikkauskuvan muistan nähneeni Hesarin jutussa, ja siinä korostui koko tilanteen mielettömyys ja maailman hulluus. - Kuvia taisi olla useita. Tilanne on itsessään niin kauhea, että valokuvalla ei enää ole asiaa katsojalle, kuva vain shokeeraa ja saa katsojan torjumaan ja unohtamaan koko asian.\nTapsa 03 toukokuuta, 2015 23:24\nMinä, yksinäinen ja ylhäinen,\npuliukkojen suvusta viimeinen.\nRiku Riemu 03 toukokuuta, 2015 23:50\nPuliukkoja ei enää ole, kukaan ei juo pulituuria tai muita liekkiviinoja. Ei siis ole puliukkojakaan.\nEi kannata pysäyttää ajatusta rapajuoppoihin. Entä vähävaraiset kituuttajat, joiden eläke riittää vuokraan ja vähään ruokaan? Sellaiset pienet ja nöyrät ihmiset, ikänsä töitä tehneet, joiden ystävät ovat kuolleet, sukulaisiakaan ei ole. Rahatta ei ihmisen kannata kotiovesta ulos astua, maailmasta ei saa kuin pahan mielen.\nHesarin artikkelin kommenteissa on, katos vaan, aika kovia hyökkäyksiä. Varmaan ne ovat juopoilta jälkeläisiltä, jotka ovat vanhempansa hylänneet. Tai ehkä ovat ennakkoperimällä kupanneet vanhuksen tyhjiin.\nIines 04 toukokuuta, 2015 08:59\nMinuakin surettaa tavallinen suomalainen vanhus, kerrostaloluukussaan. Kai tässä muistetaan se, että suomalainen vanhus tekee tilastollisen itsemurhan joka toinen päivä? Eivät ne hirttäytyjät ja myrkyn nielleet ole puliveivareita, vaan käsittääkseni tavallisia vanhuksia, jotka ovat jääneet yksin.\nAnonyymi 04 toukokuuta, 2015 09:08\n"Pitää panna lapsiperheitten ja maahanmuttajien sekä homojen asiat kuntoon."\nJoo, mutta kun kaikki lapsiperheet, mamut ja homot ei kuulu rikkaisiin tai keskiluokkaan tai siihen joukkoon jolla nyt vielä on asiat aika hyvin eikä mitään puutu. Niin on muuten myös vanhusten kanssa. Niillä joilla on rahaa paljon saavat kyllä palveluja, mutta entäs ne joilla on vain takuueläke tai hyvin pieni työeläke.\nNäissä ihmisryhmiin jaotteluissa ei nähdä puita metsältä.\nIines 04 toukokuuta, 2015 09:34\nRaha ei kuulu tähän nyt syynä eikä seurauksena!\nVanhukset eivät tee itsemurhia köyhyyden vuoksi, vaan suurin taustatekijä lienee toivoton yksinäisyys ja inhimillisten kontaktien, myös avun ulkopuolelle jääminen.\nMinua tympäisee se, miten poliitikot puhuvat vain lapsiperheitten eduista, vaikka lapsiperheitten etuja on meillä esimerkiksi asti muihin Euroopankin maihin verrattuna. Samaten maahanmuuttajien tukiverkosto on monin verroin varmempi kuin vanhusten. Homojen puolesta taas puhuvat kaikki, homot ovat suvaitsemisen trendikamaa maahanmuuttajien ohella. Vanhukset eivät ole trendikkäitä, vaan matonaluskamaa.\nEivät maahanmuutajat ja lapsiperheet tee itsareita joka toinen päivä. Haloo?\nAnonyymi 04 toukokuuta, 2015 00:01\nKorsi kekoon: Harvemmin enää minäkään katson luonto/ eläindokumentteja. Ne päälle ympätyt tarinaselostukset, ja leikkaamalla lisätty jännitys on kökköä. Suurin syy miksi en niitä katso mielelläni on kuitenkin eläinten tappelu-saalistus ja saaliinsyömiskohtaukset. Ne kuuluvat tietty luontoon ja eläinten elämään, mutta tarvitseeko niillä mässäillä. Kerrran kuvattiin sairaan leijonanpennun vaellusta (rampa) älyttömän kauan. Miksi kuvausryhmä ei tehnyt mitään sen kärsimysten lopettamiseksi. Karmeeta.\nOlen ärsyyntynyt myös sellaisten ns. kotivideoiden ohjelmasta jossa ilmi selvästi kiusataan eläimiä ja pieniä lapsia kuvaamalla heitä jopa väkisin. Sitten nauraa hörötetään päälle kameran takana kun pikkuinen pelästyy jne. Myös eläimiä kiusataan sen vuoksi että saataisiin ohjelmaan lähetetyksi mahdollisimman naurattava video. Arjen tahaton trakikomiikka on erikseen, vahinkoja ja haavereita voi sattua, mutta tekemällä tehtyinä ne ovat tosi vastenmielisiä. Olen marmattanut tästä varmaan aiemminkin jossakin yhteydessä\nIines 04 toukokuuta, 2015 09:20\nMinä siis katson luonto-ohjelmia, mutta en tyhmänä. Onhan niissä suurin osa asiallista ja kiehtovaa tietoa ja upean luonnon kuvausta.\nTuo saalistus, jota ihminen nimeää julmaksi, ei kai oikeasti ole julmaa, vaan lajiin kuuluvaa, biologista. Silti saatan kääntää hetkeksi kanavaa, kun leijona hyppää pienen vasan päälle. Pahaa tekee enkä pysty kuuntelemaan tuskanhuutoja, sillä sattuuhan eläintäkin. En tiedä, onko sekään julmaa, etteivät kuvaajat lopettaneet sitä leijonanpentua. Kain tuolla saisi ehtimiseen pelastaa eläimiä, jos ihminen alkaisi puuttua luonnon kulkuun. Tietysti tuntuu sydäntä raastavalta katsoa eläimen kärsmystä. Minä ainakin pillahdan jopa itkuun, vaikken pidäkään luontoa julmana, luonto vain on, omanlaisensa.\nNoista kotivideoista olen tismalleen samaa mieltä. Kaikenlaiset urpot niitäkin tekevät! Rääkkäävät eläintä ja nauravat kompuroivalle kissalle tai lapselle.\nRiku Riemu 04 toukokuuta, 2015 18:33\nMikis taisi hiljattain hymyillä aikaisempien Raamattu-käännösten sanalle jalopeura. Alkaahan se naurattaa, kun sitä tarkemmin pohtii. Mikä leijonassa niin jaloa on, ja miten se muistuttaa peuraa, saaliseläintä.\nMinä luin, että muinaissuomalaiset käyttivät jalopeura-sanaa hirvestä.\nMikael Coca Colalla oli iso ongelma keksiä nimitys eläimelle, josta itse ei välttämättä ollut nähnyt edes piirustusta tai maalausta (tai ehkä oli). - Mikä nimeksi elukalle, jota täkäläiset ihmiset eivät kuitenkaan mitenkään voineet tietää tai ymmärtää.\nEivät voineet tietää tai ymmärtää, koska Avara luonto ei silloin vielä ollut alkanut. Valokuvauskin oli vielä vuosisatojen päässä keksimisestään. Kuvat ja sittemmin liikkuva kuva ovat opettaneet ihmisille enemmän kuin viisaustieteilijät yhteensä.\nInternetin ja television ansiosta maailmanmatkailu kotisohvalta onnistuu nyt ilman matkailun haittapuolia: rahanmenoa, väsymystä, vitutusta, ryöstetyksi tulemista, leijonien syömäksi joutumista, vieraiden ihmisten kohtaamista jne.\nMinun vissiin kaikki lähisukulaiseni ovat kiertäneet New Yorkit ja muut, mutta minua ei ole hotsittanut. Miksi sinne lähtisin, tunnenhan minä sen kylän. Olen sen kadut nähnyt ja Harlemissakin käynyt lukemattomia kertoja. - Televiissio, kaikkien 70-luvun tiedostavien kauhistus ja sittemmin intterneetti ovat sen mahdollistaneet.\nIines 04 toukokuuta, 2015 19:27\nJalopeuran "jalo" on tarkoittanut alun perin "isoa", ei siis jaloa. Jalopeura saattoi siis aluksi tarkoittaa yleensä isoa eläintä, ei vain hirveä, tai leijonaa, joksi se myöhemmin eriytyi. Joka tapauksessa Agricolalle jalopeura oli se kiljuva jalopeura, leijona.\nMahtaako liikkuva kuva yksinään opettaa ihmiselle kaikkea? Kun tarvitaan myös kuvan selittäjät, tieteen tekijät, yhteenvetäjät, taaksepäinkatsojat, eteenpäinkatsojat. Tarvitaan historiaa ja liuta sofioita ja logioita.\nAmerikkkaan voisi mennäkin, jos ei tarvitsisi lentää tuntitolkulla kapeassa putkessa. Luulen, että tukehtuisin ennen New Yorkia, ehkä jo Siperian päällä.\nRiku Riemu 04 toukokuuta, 2015 20:21\nMinä ammensin tuohon tietoutta tästäTiede-lehden "kysy mitä haluat, me vastaamme, mitä haluamme"-kirjoituksesta, joka hyvin selkokielisesti kertoo, että suattaahan tuo olla, mutta suattaahan se olla olematikin.\nIines 04 toukokuuta, 2015 21:11\nMyös Teivas Oksalalla on aiheesta ansiokkaita artikkeleita. Samaten muista aiheista kielen ja kirjallisuuden alalta.\nRiku Riemu 04 toukokuuta, 2015 21:16\nSanoin että "ammensin tietoutta", mutta jätin mainitsematta, että sen jälkeen päästin sen omien suodattimieni kautta. - "Voi mahdollisesti olla, ja pidetään jopa luultavana, että ehkä, tai joissain tapauksissa jopa `ei´, voi olla kyllä."\nSamppa 04 toukokuuta, 2015 19:12\nNäin se Kepu petti duunarit taas. Koska kyllähän heitä duunaritkin äänesti. Ei ole niin paljon puolueen virkamiehiä ja maajusseja, jotka rankaisivat työtätekeviä duunareita 100 tunnin vuosittaisella työnlisäyksellä.\nKyllä on nyt hyvä olla suomalainen. Näin meitä kuritetaan 20% sisäisellä devalvaatiolla.\nIines 04 toukokuuta, 2015 19:34\nEikös se ole niin, Samppa, että äänestäjät pettivät SDP:n. (Miksi - tätä kysyköön SDP itseltään.) Paha sinne hallitukseen on mennä, jos voittajapuolueet painottavat asioita eri tavoin.\nJos kerran äänestäjät hylkäsivät SDP:n, se on kansan tahto. Ei se kai ole väärin? Naisduunarit taisivat saada kylläkseen Rinteen lapiolinjasta. Lisäksi moni demari on kyllästynyt demareitten veronkorotushinkuun ja hyvinvointivaltion pönkittämiseen yhä paksummaksi tavallisten työntekijöiden rahoilla.\nSamppa 04 toukokuuta, 2015 19:38\nSiis naistoimihenkilöt pettivät demarit? Miehet ovat siirtyneet jo edellisissä vaaleissa persujen kannattajiksi.\nEikös sitä pitänyt keppuloiden puheiden mukaan tulla 200 000 työpaikkaa lisää? Nyt kun työaikaa pidennetään, tulee eräiden laskujen mukaan 120 000 työpaikkaa vähemmän.\nRiku Riemu 04 toukokuuta, 2015 19:54\nTyöajan lisääminen saattaisi olla perusteltua, jos samanaikaisesti kriminalisoidaan palkaton ylityö ja asetetaan sellaiselle tuntuvat sanktiot. - Ehkäpä se on mahdotonta, - unohdetaan koko juttu.\nSipilästä saamme uuden jatkumon sarjaan "kaikkien aikojen huonoimmat pääministerit".\nSe täytyy muistaa, että äänestäjät eivät koskaan petä mitään puoluetta. Puolueet saattavat toki äänestäjät pettää, niinkuin valtaan päästyään pruukaavat tehdä.\nMinä muistan yhden sellaisen harvinaisen heikkolatvaisen pääministerin, joka siltä paikalta joutui kähmyilyjensä vuoksi eroamaan. Hän petti kansan eroamalla myös eduskunnasta. Perusteeksi hän esitti yhden kaikkien aikojen älykääpiöimmäistä lauseista: "Ei ole hyvä, että entinen pomo on eduskunnassa häiritsemässä" (tämä oli ulkomuististani)\nPääministeri, joka ei tiennyt, että hallitus tai pääministerit eivät ole eduskunnan pomoja. Käytännössä se tietysti saattaa sitä muistuttaa, mutta tuollaisen sanojan minä pistäisin peruskouluun opettelemaan yhteiskunnan ja demokratian perusteita.\nNoooh, eipä meillä kansallakaan järki päätä pakota. Saman saatanan tatin eduskuntaan uudelleen äänestimme ja bonuksena vielä rikoksesta ankaraan rangaistukseen tuomitun Kauko Juhantalon. Ei tähän voi muuta sanoa, kuin haistatella vittua kaikille meille suomalaisille!\nRiku Riemu 04 toukokuuta, 2015 19:59\nJutta Urpilaiselta kannattajineen pyydän anteeksi kaikkien meidän keski-ikäisten äijien puolesta. Kun minä astun lentokoneesta Mersuuni ja lähden määräilemään kaikki akkojen asiat, niin mieleeni tulee joskus kalvava epäily, että kuinka saatankin olla näin hyvinvoiva ja siitä huolimatta niin paha.\nIines 04 toukokuuta, 2015 20:49\nNaiset jättivät SDP:n, paljolti Rinteen miehisen lapiopolitiikan vuoksi. Varsinkin koulutetut matapalkka-alat saivat tarpeekseen, koska juuri siellä ovat pahimmat epäkohdat eikä niihin puututtu mitenkään.\nEn ole huomannut, että työaikaa olisi vielä lisätty! Katsotaan nyt ensin, saadaanko hallitusta Sipilän voimin edes kasaan.\nHaapavaara 04 toukokuuta, 2015 20:55\nNo, koulutettu nainen voi mennä lapiolinjalle, jos haluaa lisää liksaa. Ei pidä olla kateellinen miehille siitä, että hän tekee raskasta ja paskasta työtä yleensä ulkona tai tehtaassa.\nTuli muuten sellaiset sanavahvistukset, että pitää olla meedio, että ne tulkitsee. Että mennään sukunimellä tästä edes.\nIines 04 toukokuuta, 2015 21:06\nMistä kummasta kommenttikerberoksen saa pois? En ole sitä asettanut.\nKateudesta tuskin on kyse, naisten kohdalla. Pikemminkin se lienee pettymystä. Eikä työn fyysisyys kai takaa naiselle parempia tuloja? Monissa töissä joutuu nostelemaan raskaita taakkoja, kuten vaikka hoitotyössä potilaita ja kirkuvia kakaroita. Ei sitä ole huomioitu palkassa.\nRiku Riemu 04 toukokuuta, 2015 21:12\nMiksi se siltä tuntuu, että Urpilaisen päähuoli olisi ollut matalapalkkaisten naisten asema? Tai edes hyväpalkkaisten, muiden kuin itsensä?\nMiksi sitä "naisen euro kahdeksankymmentä senttiä" ei tapeta, vaikka se pätevästi on osoitettu vääräksi?\nRiku Riemu 04 toukokuuta, 2015 21:23\nMiksi esimerkiksi kirjastoissa silmin nähden havaitsee, että kirjastonhoitajista lähes puolet on miehiä? (tilastotietoja minulla ei ole, ainoastaan silmätuntuma ja ymmärrän, että se saattaa olla liioittelua. Paljon miehiä kuitenkin siellä on)\nMiksi ne miehet semmoiseen nykyisin hakeutuvat, eikö se ole yksi niistä matalapalkka-aloista?\nHaapavaara 04 toukokuuta, 2015 21:24\nNe kirjaston miehet ovat sivareita?\nRiku Riemu 04 toukokuuta, 2015 21:26\nJa eikö takavuosien rock-tähti Tumppi Varonen tee nykyisin päätöikseen lähihoitajan työtä. Jalkapallon "one and only", Atik Ismail, on hänkin lähihoitajana vuosikaudet työskennellyt.\nRiku Riemu 04 toukokuuta, 2015 21:28\nMITÄÄÄÄÄHH? - Nöyryyttävätkö ne kirjaston akat sivareita orjatyöllä?\nHaapavaara 04 toukokuuta, 2015 21:31\nTästä nyt on vuosia, kun olin lähemmin tekemisissä kirjaston tätejen kanssa. Silloin kuulin, että Tampereen kirjasto käytännössä pyörii sivareiden työvoimalla. Sitä en tiedä kuin nyt on asiat. Tuskin on siitä sivareiden määrä kuitenkaa vähentynyt?\nIines 04 toukokuuta, 2015 21:32\nPertti Ylermi Lindgren oli vanhusten lähihoitaja - rauha hänen muistolleen.\nNäillä lakeuksillakin on yksi mies kirjastossa tiskin takana. Luulin sivariksi mutta on ollut jo yli vuoden tiskin takana. Valtaosa on edelleen naisia, samaten hoitajista. Pääkaunkiseudulla olette siellä kulttuurikuplassa, jossa miehiä on varmaan naisten töissäkin. Tietäkäät, että näin ei ole periferiassa.\nHaapavaara 04 toukokuuta, 2015 21:36\nNo nyt sitä ollaan taas kuplassa, kun on miehiä kulttuurialalla töissä. ;)\nRiku Riemu 04 toukokuuta, 2015 21:39\nÄlä akka yritä, anna heti tänne se hegemooniarkun avain! (viit. vanh. suom. elokuv. - nimeä en muist.)\nTai niinkuin se lause, joka jaksoi aina elämäni rakkautta naurattaa, kun itse sen kertoi: "alas, alas akkavalta, ukko huusi penkin alta!"\nRiku Riemu 04 toukokuuta, 2015 22:34\nPertti Ylermi toimi jo aikaisemmin niin monen naisen lähihoitajana, että hänelle kaikki anteeksi suotakoon. Sitä vain joskus olen pohtinut, että tiedot hänen "naisurastaan" ja siitä saatuihin vankilatuomioihin pohjautuvat kaiketi vain hänen omakertomaansa. Jallussa seikkailuistaan kaiketi haastoi.\nTapsa 05 toukokuuta, 2015 10:49\nRiku, se on Tatu Pekkarisen Peräkylän profeetta. Näin sen Fagerkullan kesäteatterissa muutama vuosi sitten.\nMinäkin muuten tunnen useita miehiä, jotka ovat vaihtaneet ammattia ja ryhtyneet miehuusiällään lähihoitajiksi.\nKuinka moni on muuten nähnyt Kreivin livenä lavalla? Minä olen, muistaakseni Kärsämäen Katajalla.\nRiku Riemu 04 toukokuuta, 2015 21:51\nTätä kappaletta minä rakastan nostalgiasyistä. Yksi toinen esittäjä, nimeä en nyt muista, sen silloin esitti. Tässä on jotenkin parempi instrumentaatio. Se soi rationauhurista taustalla, kun nuoruudessani tein tuhmia Tukholmassa yhä edelleen onnellisesti naimisissa olevan (Facebookista olen katsonut) naisen kanssa, hänen äitinsä kerrostaloasunnossa.\nJumankauta, että olen ollut hullu, kuinka kukaan voisi minulta mitään fiksua edellyttää?\nRiku Riemu 04 toukokuuta, 2015 22:22\nOnneksi löysin siitä naineesta naisesta eroon päästäkseni viereisessä rapussa asuneen Annen, joka oli eronnut ja jolla oli kaksi lasta. - Melkein kaksikymmentä vuotta siinä meni....ei helkkari, nyt tämä menee liian pitkälle, ampukaa se jätkä ja paloitelkaa ruumis!\nRiku Riemu 04 toukokuuta, 2015 22:41\nTieteen yksi ehkä kiperimmistä kysymyksistä on, miksi naiset nauttivat niin paljon siitä, kun kuulevat - ja kaikki muut kuulevat - korkojensa äänen hiljentyneelllä kadulla.\nSuhteellisuusteoriat ja elämän tarkoitukset, niistä viis, mutta Hellu paneutuu tässä suorastaan ihastuttavasti korkoäänien problematiikkaan.\nRiku Riemu 04 toukokuuta, 2015 23:00\nOnhan niissä ihanien naisten koroissa ihan erilainen ääni kuin tässä. (anteeksi ihanat naiset, tämä menee jo aivan liian pitkälle, ja on aivan liian kaukaa haettua!)\nRiku Riemu 04 toukokuuta, 2015 23:25\nJaaha, pitäisikö minun olla hiljaa. Pitäisi varmaan, mutta sen verran sanon, että ihailen Sofi Oksasta, joka mahdollisen spekulatiivisen Nobel-tason kirjailijana on asettunut ulkopolitiikkamme johtoon, koska kukaan muu ei siihen ole kyennyt.\nRumaa olisi laatukirjailijasta sanoa, että hän on eestittynyt. Konstantin Pätsin aikaan oli sentään toisin. Silloin sanottiin neuvostolittolle suoraan miten asiat ovat - ja kerrottiin, mistä kukko ja kanat kusevat: "Jees, jees, saisiko olla muuta?" - Suorastaan onni tietysti oli, etteivät muuta kuin koko valtion halunneet.\nNoh, ja nooh, sitä kakkakikkaretta, sellaisessa sijainnissa, on tietysti mahdotonta puolustaa.\nIines 05 toukokuuta, 2015 09:13\nSelvää on, että moni tuomitsee Sofi Oksasen suomettumislausunnot, jotka hän on esittänyt Latviassa käsittääkseni joillain kirjailijapäivillä. Kyllä Oksasta voidaan kuitenkin synty- ja sukutaustansa perusteella pitää Venäjän Viron ja Suomen suhteitten hyvänä asiantuntijana, ehkä jopa parempana kuin päivystäviä dosentteja.\nOksasen ansiona voidaan pitää myös kirjailijantyössä tarvittua asioihin ja taatusti kirjallisiin historialähteisiin perehtymistä. Tällainen perehtyminen voi olla akateemisen tason tietämystä vastaavaa tai ylittävää.\nLöytyy Oksaselle kuitenkin korkean tason ymmärtäjiäkin, mm. Ulkopoliittisen instituutin ohjelmajohtaja Mika Aaltola, joka ei kumartele itään, mutta ei pyllistäkään. Hän pitää Oksasta lahjakkaana arvioimaan Baltian ja Suomen lähimenneisyyden tapahtumia.\nTapsa 05 toukokuuta, 2015 11:00\nSuomettuminen oli ja on aika monisyinen ilmiö. Toivoin aina Neukkulan aikoina, että siinä olisi kyse vain viisaasta kauppapolitiikasta. Fiksuimmilla olikin, pöljimmillä ei, niinhän se on aina.\nOlen sen verran ulkopoliittisesti kyyninen, että kun kerran emme Natoon ole hyvän sään aikana liittyneet, niin nyt ei kannata kauheasti uhota. Tämä miljoonan miehen reservistä hienovaraisesti vihjaaminen oli mukava veto.\nIines 05 toukokuuta, 2015 11:15\nOma Nato-kantani on auki. Se ei ole ehdottoman kielteinenkään. Toisin kuin Sipilä sanoo, Venäjä on oikeasti sotilaallinen uhka Suomelle.\nOn äärimmäisen epärehellistä sanoa muuta.\nRiku Riemu 05 toukokuuta, 2015 15:47\nKansakoulussa ollessani oli äärettömän suoraselkäistä ja rehellistä sanoa tarkkailuluokan korstolle, että sinä se olet harvinaisen vittumainen ja haiset pahalle.\nIines 05 toukokuuta, 2015 16:01\nÄlä väännä asiaa! Tarkkailuluokan tyypille ei arvioida hänen ominaisuuksiaan, vaan tekoja. Varkaita ja valehtelijoita ei tuomita vittumaisesta luonteesta, vaikka jos minulta kysytään siitä voisi antaa lisärapsuja. Pahasta hajusta samoin.\nRiku Riemu 05 toukokuuta, 2015 16:22\nEhkä väännän, mutta alituista pelkoa se oli. Kerran me napero sitten yhdistimme voimamme ja hakkasimme korston. Korsto alkoi itkeä, eikä enää kiusannut. Ei tämä silti ole kannanotto Naton puolesta.\nIines 05 toukokuuta, 2015 16:59\nHmm. minä luulin, että tämä oli Venäjä-vertaus. Iso korsto joka on ruma ja haisee pahalle...\nRiku Riemu 05 toukokuuta, 2015 17:08\nOli se sitäkin. Ruma, väkivaltainen ja päästään vialla. Sofi on varmaan jo tetsarit, pyssyn ja hernekeittoa ostanut. Lycka till vaan hänelle.\nSamppa 05 toukokuuta, 2015 17:45\nVihavainen taisi antaa aika piikin Sofialle, tässä kirjoituksessaan\niltapäivälehden komenttia vähän pirullisempi.\nIines 05 toukokuuta, 2015 18:24\n"Suomessa suomettumisen aikakautta ei ole pöyhitty tai sitä ei ole haluttu lähestyä kriittisin silmin, niin meillä vallitsee sellainen tietynlainen kieltämisen ilmapiiri, sanoo Aaltola."\nOnhan tuohon pakko yhtyä. Samoin koko linkin artikkeliin.\nRiku Riemu 05 toukokuuta, 2015 19:06\nMinä olen monesti tuonut julki vastenmielisyyteni ja inhoni Kekkoseen. Se ei kuitenkaan johdu hänen pitämistään ystävällisistä väleistä neuvostojen maahan, vaan siitä, että hän käytti idän suhteita häikäilemättä oman maan kansalaisia vastaan ja omia valtapelejään edistääkseen. Kekkosella oli hyvät välit murhaaja-Hrutseviin, mutta enää Breznev ei olisi hänestä vähempää voinut piitata. Täällä raportoitiin kekkosen matkasta Moskovaan ja tapaamisestaan Breznevin kanssa, silloinkin, kun Lennulla ei ollut aikaa ottaa koko kaljupäätä lainkaan vastaan. Urkki raukka poti moskovalaisessa hotellissa, eikä Lennu Berzulla ollut yhtä ainoaa minuuttia hänelle uhrattavaksi.\nMitä siitä olisimme kylmän sodan aikana saaneet, jos olisimme oikeudenmukaisuuksien perään kovaa huudelleet? - Turpaan ainakin, - ja kovaa.\nSamppa 05 toukokuuta, 2015 19:28\nMinullla on Kekkosen virallinen muotokuva, olikohan se vuodelta 56. Puhumattakaan tästä Arabian seinälautasesta. Sarjasta Tasavallan presidenttejä. Se on kovaa keräilykamaa.\nRiku Riemu 05 toukokuuta, 2015 20:15\nMinä monesti ajattelen, että meidän suomalaisien täytyy olla maailman ylpein, levein ja itseriittoisin kansa. Voi sitä vaatimattomuuden kaapuun kätkettyä itseminän määrää.\nKun Suomella ainakin takavuosina oli paljon YK:n virkoja, sanottiin maamme olevan maailman lääkäri. Totta helvetissä niin, kas, kun ei kuppatohtori tai peräti maailman poliisi. Meillä riittää kylmä- ja kusipäisyyttä laittaa maailman asioita ruotuun, vaikka omat asiat olisivatkin ihanasti rempallaan. Niinkuin ne ovat.\nSuomipoika ja suomityttö laittoivat maailman kuntoon, kuin Hämähäkkimies ja Batman parhaimmillaan: puute ja kurjuus poistuivat, ilon kyyneleet nousivat raskautettujen silmiin ympäri maailman ja ihmiset kyselivät: "Jeesusko se siinä, vai rehellinen, suoraselkäinen ja hyvä suomalainen?"\nAhväärimiehemme maailmalla ovat saaneet aina turpaansa, niitä on niistetty, rahat ja vaatteet on viety kalsareita myöten ja velkakirjaankin ovat nimet ottaneet. Poikkeuksina Nokian parikymmentä vuotta ja Kone Oyj. Ollaan me täällä vain kuin kusi sukassa, niin ne ison maailman isot pojat eivät välttämättä kiinnitä huomiota.\nJa siitä meidän "tärkeästä geopoliittisesta sijainnistamme", että heh, heh vaan.\nTapsa 05 toukokuuta, 2015 21:39\nTämä "kusi sukassa" -metodi kuvaa erittäin hyvin Suomen sodanjälkeistä ulkopolitiikkaa. Mikäs siinä, toimiva tyylihän se oli pitää mölyt mahassa ja kovat piipussa.\nOn meillä sentään jotain ylvästeltävääkin, sillä Suomi on kai ainoa toisen maailmansodan häviäjävaltio, joka ei antautunut ehdoitta ja jota ei miehitetty.\nPikku-Suomi taisteli USAn ja Iso-Britannian avustamaa Iso-Venäjää vastaan aika tasaväkisesti. Ellei Saksa olisi romahtanut, ei olisi Suomikaan.\nEikä Suomi edes romahtanut, vaan solmi pakkoraossa rauhan. Jos raja olisi vedetty siihen, missä sotajoukot silloin olivat, Suomi olisi iso maa, Suur-Suomi.\nTapsa 05 toukokuuta, 2015 10:55\nKyllä siitä kerberoksesta selviää selvinpäin aika helposti. Tuiterissa on parempikin, että joku pysäyttää portilla.\nIines 05 toukokuuta, 2015 11:12\nMinua pyydettiin kokeillessani sitä kruksimaan kuvista sushit. Kuvat olivat tuhruisia, enkä selvinnyt ensimmäisellä kerralla. Toisella kerralla kysyttiin pastaruokia. Siinäkin meni aikaa tihrustaesani kuvia.\nÄrsyttävintä on kuitenkin ajatus vahdista sanojen portilla ja se, että asetuksissa on kohta, josta vahtitoiminnon voi muka valita. Minulla on kruksi kohdassa EI, ja silti kerberos on tupsahtanut ovelle, enkä pois saa. Nyt en tiedä, onko se kaikilla Bloggerin blogin haltijoilla kommenttiensa portilla. Kertokaa, jos huomaatte tämän!\nSamppa 05 toukokuuta, 2015 17:17\nNo niin. Päivitin vähän tätä bloggeria. On vaikea käyttöliittymä. Mutta nyt pitäisi aina olla allekirjoituksena Samppa. Eli ei enää spämmivahtia riesana. Voi tätä tulevaisuuden tykityksen määrää?


Lääkkeiden tuottajamaan merkitseminen – Satu Hassi\nLääkkeiden tuottajamaan merkitseminen\n24 tammikuun, 2011Kirjalliset kysymykset0 kommenttia\nSatu Hassi (Verts/ALE) 24.1.2011\nDirektiivi 2001/83/EY ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä vaatii, että EU-markkinoilla myytävien lääkkeiden pakkausselosteessa tulee kertoa (artikla 59:1) ”valmistajan nimi ja osoite”. Toisin sanoen kuluttajan tulisi pystyä näkemään ostamansa lääkkeen alkuperäinen valmistusmaa pakkauksesta.\nTermiä ”valmistaja” ei kuitenkaan ole määritelty direktiivissä, mikä on johtanut monenlaisiin tulkintoihin. Suomessa kansallinen lääkevalvonnasta vastaava viranomainen on sallinut merkitä valmistajaksi lääkkeen fyysisen valmistajan sijaan esimerkiksi Euroopassa sijaitsevan yrityksen, joka teettää rahtityön.\nTällainen käytäntö johtaa kuluttajia harhaan, sillä heidän käyttämänsä lääkkeet onkin saatettu valmistaa muissa maissa kuten Kiinassa ja Intiassa. Siksi kysyn,\n– Mitä Komission tulkinnan mukaan tarkoittaa direktiivin käsite ”valmistaja”, ja kattaako se lääkevalmistajat kolmansissa maissa?\n– Pitäisikö lääketehtaiden artiklan 59:1 mukaan ilmoittaa pakkausselosteessa lääke-erien todellinen tuotantopaikka tai -paikat?\nEU:n lääkelainsäädännön mukaan ”valmistajalla” tarkoitetaan henkilöä, joka harjoittaa toimintaa, jota varten edellytetään direktiivin 2001/83/EY 40 artiklan 1 kohdassa ja 3 kohdassa tarkoitettua lupaa. Tämä tarkoittaa sitä, että valmistajilla on oltava sen jäsenvaltion myöntämä valmistuslupa, jossa lääke valmistetaan. Tätä valmistuslupaa koskevaa velvoitetta sovelletaan maahantuojaan, kun on kyse kolmansista maista jäsenvaltioon suuntautuvasta tuonnista. Maahantuojaa pidetään näin ollen valmistajana, ja sillä on samat velvollisuudet.\nTämän vuoksi 59 artiklan 1 kohdan f alakohdan viii alakohdassa tarkoitetun merkintävelvollisuuden on ymmärrettävä viittaavan tuonnin ollessa kyseessä sen maahantuojan nimeen ja osoitteeseen, jolla on kyseisen lääkkeen valmistuslupa.


PDF PUOLI VUOSISATAA METALLITUTKIMUSTA OULUN YLIOPISTOSSA\nPuoli vuosisataa metallitutkimusta Oulun yliopistossa PDF\nOpettajan työn vaiettu puoli. Väitöstutkimus nostaa esiin opettajan työn vaietun puolen: ristiriitaiset suhteet oppilaiden vanhempiin ja kollegoihin kuormittavat opettajia ja vaikeuttavat jaksamista työssä. Turhautumista aiheuttavat erityisesti tilanteet, joissa opettajan ja vanhempien käsitys lapsen parhaasta on ristiriidassa. Tämä Microsoft Excel 2016 ja 365 - BoD\n📘 Trötsch Der kleine Maulwurf Schreib und wisch weg Erste Lernspiele\n📘 Der kleine Igel und der Weihnachtsschlitten\n📘 Wer um Liebe ringt\n📘 Mein Lauf-Tagebuch Frauen - 365 Tage laufen\n📘 La commedia allitaliana come specchio dellepoca\n📚 Lob der Vorlesung?\n📚 Wenn es mit dem Lernen nicht klappt\n📚 Arenz, E: Diamantenmädchen\n📚 Une visiteuse inattendue\n📖 Mitos Y Leyendas de Grecia\n📖 Cesco, F: Tochter d. Tibeterin\n📖 Einst hab ich drei Weiden besungen\n💻 Leichte Turbulenzen bei erhöhter Strömungsgeschwindigkeit\n💻 Die kleine Dame feiert Weihnachten\n💻 Content and Language Integrated Learning in Spanish and Japanese Contexts\n💻 Hentrich, Heuser, Petschnigg: 1927 - 1955\nPentti Karjalainen - Elisa Kirja\n"Tavoitteena kvanttitietokone" kirjoittanut Veijo Hänninen • BoD-kirjakauppa • Erityisiä kirjailijoita. Erityinen valikoima.\nOulun yliopistossa jo 60 -luvulta aina 90-luvun taitteeseen vaikuttanut Aapo Heikkilä oli varjotieteilijä, ortotopologian dosentti, joka sai luentosalit täyttymään kuulijoista niin Oulussa kuin muissakin yliopistoissa. Maantieteen emeritusprofessori Olavi Heikkinen on koonnut Heikkilän tarinan kirjaksi.\nMitä on tapahtunut Oulun yliopiston metallitutkimuksessa ensimmäisen puolivuosisadan aikana ? Ketkä olivat mukana siihen vaikuttamassa ? Ketkä ovat valmistuneet sieltä ? Tämä lyhyt historiikki perustuu paljolti kirjoittajan omaan kokemukseen hänen ollessaan ensin opiskelija ja jatko-opiskelija sekä sittemmin noin 35 vu\nIS: Oulun yliopistossa on yli kymmenen koronavirustestissä käytettävää laitetta, yhdellä laitteella voi käsitellä yli 200 näytettä vuorokaudessa Oulu 1.4. Oulun yliopisto | Yle Uutiset | yle.fi


TIPILIININ SIRKUTUKSET: LAAVANTAKI .........\nMie en uo nukkunna si kunnolla ko uon arvaasen kanssa yhä juossuna ulkon. Ens käätii illalla ja jot ei tottuus unhoottus nii kolomen aikoo juastii kauhiil vaahilla uuvestaa. Mie melekee kaksvuorokaatta paastoksin poikoo. Vaa si annoin perjantaki iltana ruokoo. Tää ko on olt pennust lähtiin heikkomassune nii kakskertoo päiväsä ruokoo tai si hää oksentoo sitäs sappeva.\nmiun ukkoin ol uamusella iha sekaasin. Hää kävis yöllä tupakilla ja hää ei uo ennee polttant vuosii ko liäkärreisuilla. Mie si kysääsinki jot ookko iha herreillä. Sillo viimoks ko hää käv tupakilla nii olki iha pihal. Ja si kaatus ja se lonkkane murtus. Väitti jot on mut ol nähnä kauhiist painajaisii. En mie si suanna hänt nuk-\nkumaa vaa tunnin vällee hää rymistel ja mie si en nukkunt. Ei siin uskalla ko ei tiijä mitä hää tekköö.\nNoosin si kymmeneltä ylös ko hää halus keittää kohvetta. Tein\nmeille leivät ja si lähinki viämää karvasta pihalle. Ja lujjaa män-\ntii puistoo. Sinne mie voin laskee hänet irti. Ei tarvihe ihte rämpii.\nSithä myö niit vormuloit kahtottii vaa nukahin kesen jot en tien-\nnykkää kuka lopult sinne paalulle pääs.\nNii olin väsy jot uattelin ottoo jonkinlaiset unooset vaa ei mein\ntalossa tännää. Ukko ravas vähäsvällii kysymäsä jot alkaakos se\ntennis kohta. No siin ol pitelemistää jot mie en käännä hänt kitusii\nkiinni. Noo alkoha se illalla si jot hää piäs kahtommaa. Se ko on\nhäne ainoit illoi siis urheilut. Soommenkiäline selostus ja helppo\nkahtoo. Elokuvat hankalii ko pitäs ehtivä tekstii tavvoomaa.\nKävi illalla konneellaki ja mie saih purkee ties mitä sotkuva vaih-\nteheks. Ny mie toivon jot hää nukkus tään yön jot ei iha mää miun\nSi mein koiruus ol käännä jossaki vaiheessa tekemäsä läjän (huah)\nvessan lattijalle. Kaamia haju alkos levviimää nii siit mie huomaasin.\nOn tulluna viimoaikan kuurattuva aikas ahkeraa lattijata. Vähä\nol jo kiinteytymise merkkilöit mut haju on iha ommoo luokkoo.\nUkko män nukkumaa ja mie koht mänen perrää. Pittää herätä\nkahtommaa vormuloit. Jot kuka kumma sie h tännää ajjaa mua-\nHelskuta koiruus halluu tuassiisa pihalle. Ny ei ennää puutu ko\nhissi ois rikki. Pakko lähtä ei auta ei.\nJaha ny ei si tarvihtekkaa ennee männä hää kävi vessassa.\nLähettänyt TIPILIININ SIRKUTUKSET klo 0.55\nMeirän koiruuksilla on luukku takapihallen. Voi lähtiä tekemähän koska vaan isoon tai piänen läjän. Saret on kumminki joskus niin maharotoonta, notta flikka pitää alakerras olovaa autotallia hyysikkänänsä.\n6. huhtikuuta 2009 klo 23.09\nKo oiski mualla nii piäsis vaa oven aakasulla. Tiällä kaapuntissa on neljäkerrosta ja hissi ja ovet lukos jot ei koiruus itte piäse pihalle. Ja hissiki rikki ainaaki kerran viikossa.\nOnneks on ihas vastapiätä tuo puisto mis ei ennee uo mittää nii sinne si koiruutta viän. Ei hirmuusest tarvihe kävellä.(lyllertää)\nSul o mahottoman ihanii koiruuksii. Rapsutukii heilles.\n7. huhtikuuta 2009 klo 2.20\nMullon onni, notta asun täälä Euroopan syrämmen keskellä paskanhajuusta maalaaskuntaa. Vaikka tuvat on toisisnansa kiinni, meillon koirapihaa mukavasti. Siälä kotosuamalaases koros asun kaupungis ja kirkollen on 40 kilsaa matkaa. On pikkuusen maalaanen kaupunginosa. Ei oo kilomeeterin sätehellä montaakaan tölliä näköösällä.\n7. huhtikuuta 2009 klo 14.48\nVÄLLEE JOTTAIN KIVVAAKI....\nHIUKKA MIUTA HIRVITTÄÄ......\nHERRA MÖÖFFI KYLÄSSÄ\nMie en tiijä jot iha usonko ennee kertovakkaa miu...\nMITÄHÄ TUL SANOTTUVA...........?\nMYÖ VAIHTEHEKS REISATTII...........\nkuva Liisamaaria PÄÄSIÄIS-ILOA KAI-KILLE !\nVoi sen helskutan perskule ei voi muuta sannoo. Ti...\nSATTU, SATTU JA VIE KERRA SATTUS.....