Kävelin Joystormiin ja astuin sisään. Joystormissa oli vain Dee ja Mirror ruokkimassa kaikkia koiria.\n"Moi! Pystyisinkö minä auttaa myös?" kysyin.\n"Tottakai!" Dee vastasi. Me ruokittiin kaikki koirat ja sen jälkeen me mentiin lenkille koirien kanssa. Me ei otettu kuitenkin kaikki koirat mukaan vaan minä otin Varjon, Mirror Siinan ja Dee otti Emmyn ja Karman. Me päätettiin, että me käydään lyhyt lenkki metsässä ja sen jälkeen me mennään takaisin kenneliin.\nSaavuimme takaisin kenneliin ja minä harjasin Varjon turkkia. Varjo katsoi minua silmiin ja näytti olevan tosi iloisena ja tyytyväiseltä, että minä vietän nyt enemmän aikaa sen kanssa. Annoin Varjolle pari koiran herkkua ja silittelin/halailin sitä tosi kauan. Istuin sohvalla ja Varjo hyppäsi sohvan päälle ja tuli minun syliin makaa.\n"Varjo! Voi sinua!" sanoin Varjolle ja naurahdin.\nOli ilta. Ajattelin mennä Joystormiin, mutta päätin, etten mene ihan vielä. Söin ruokaa ihan normaalisti ja olin yksin kotona. Yhtäkkiä kuulin askelia pihassa. Kaikki alkoi tuntua epä turvalliselta ja päätin kerätä minun tavarat ja juosta ihan täysiä Joystormiin, mutta en uskaltanut mennä ulos. Päätin soittaa äitille.\n“Moi äiti! Joku on meidän pihassa kävelemässä! Minulle pitää mennä Joystormiin, mutta minua pelottaa mennä ulos! Milloin tulet??” kerroin äidille.\n“AIjjaa, no rauhoitu! Minä tulen ihan kohta, mutta suosittelisin katsoa ikkunasta kuka se on.” äiti sanoi.\n“Okei”, vastasin ja menin ikkunan viereen. En nähnyt mitään ikkunasta nii päätin laittaa kengät ja otin avaimet ja menin ulos tarkistaa. Minua pelotti mennä ulos, mutta jos en uskalla nii kukaan ei uskalla ja minulle pitää kiirehtiä Joystormiin, vaikka asun aika lähellä Joystormia. Kävelin takapihassa taskulampu kädessä ja yhtäkkiä kuulen taas askelia.\n“ÄLÄ LÄHESTY MINUA!!” huusin pelkosta ihan täysiä ja piilouduin seinän taakse. Huomasin vain yhden asian. Se oli Varjo!!\n“Varjo! Mitä sinä täällä teet??” kysyin koiralta järkyttyneeltä. Varjo ei vastannut tottakai, mutta iloisena pyörii minun ympärinsä. Toin Varjon sisälle ja kuivutin sen märkä karvaa. Lähdin pyöräilee Joystormiin ja Varjo juoksi minun vieressä. Mietin tosi kauan, että miksi Varjo karkasi ja miten se löysi minun talon.\nSaapuin Joystormiin ja ketään ei ollut kennelissä. Harjailin Varjon turkkia ja opettelin temppuja sille. Varjo oli ihan söötti. Ulkona satoi vettä kaatamalla. Dee saapui kenneliin.\n“Hei, joku sanoi minulle, että Varjo oli karannut?” Dee ihmitteli.\n“Joo se oli tullut minun pihaan ja siellä hän säikähti minua vähäsen!” vastasin.\n“Onpas hauska juttu!” Dee nauroi. Annoin Varjolle herkut ja silittelin sitä. Dee ehdotti, että voisin ulkoiluttaa Bianca, mutta ulkona satoi niin paljon, että sinne voisi vaikka uppoa. Päätin, että voisin auttaa laita ruokaa koirille ja lähteä kotiin ja niin tein.\nKotona söin iltapalaa ja olin koneella joku aikaa. Katsoin Varjosta kuvia ja piirsin vähän siitä kuvia. Menin nukkumaan sen jälkeen.\nVarjo päätti sitten tehdä karkumatkan xD Onneksi se sentään löysi sinun pihaasi, eikä ihan kenen sattuu - kaikki ei välttämättä tykkäisi siitä, että tuntematon, iso koira juoksentelee takapihalla :D Annan tarinastasi 30v€!\nKävelin kennelille ja astuin ovesta sisään.\nPaikalla oli pari tyyppiä.\n"Moi Dee, Mirror ja..." En ollut tavannut tuota tyyppiä ennen. Hänellä oli minusta tosi pitkät jiukset, maantienharmaat. Hänellä oli punaiset silmälasit.\n"Öö, moi??" sanoin hieman kysyvästi.\n"Moi Meikäläinen!" tervehti Mirror. "Tässä on Venny ja tässä on Lippa, sen hoitokoira."\n"Moi", Venny tervehti hieman ujosti.\n"Kuulkaa, jos haen Siinan ja sinä Meikäläinen haet Nemon, mennääkö yhdessä lenkille?"\n"ai... kahestaan vai kolmestaan?" kysyin. En ollut varma haluaisinko mennä kolmestaan, mutaa voisi se olla kivaakin...\n"Miten on, lähdetkö Lipan kanssa mukaan, Venny?"\n"No en taida, sori..."\n"No okei. Käykö se sulle?" hän kysyi ja katsoi minuun. Nyökkäsin ja sanoin hakevani Nemon. Mirror tuli mukaani hakemaan Siinan.\n"Minne mennään?" kysyin.\n"Hei tiedättekö sen Hesen tossa lähellä? Jos lenkkeillään sinne ja jätetään koirat ulos ja mennään syömään?"\n"Joo, sopii!" iloitsin.\n"Ok. Mä en syänytkään aamupalaa", Venny kertoi.\n"Aa, no sitte se on hyväkin. Juostaanko kilpaa portille?" ehdotin.\nVenny, Mirror ja minä pyrähdimme juoksuun. Venny juoksi minun ja Mirrorin edellä kaukana, olihan hän meitä vanhempi. Vai... Olikohan Mirror meistä vanhin? No, joka tapauksessa, juoksin niin kovaa kuin pystyyn. Kun Mirror ehti portille ja lysähti istumaan maahan, meni viitisen sekuntia ennen kuin minä pääsin perille.\n"Hyvin juosti, Mirror, ja olet sika nopee, Venny!" kehaisin.\n"No joo, juoksit säkin ihan hyvin, Meikäläinen. Onks se muutes sun oikee nimi?"\n"Ei! Mun oma nimi on niin huono et Meikäläinenkin on parempi!"\n"No mikä sun oikee nimi on?"\n"En kerro", vastasin ja lähdin kävelemään. "Tuuttekste?"\n"Joo", he vastasivat ja lähtivät perääni.\nPuolimatkassa seisahduin ja Venny törmsi selkääni.\n"Voi hitto", mumisin. "Pitää palata takasin, mulla unohtu lompsa!"\n"Ootko varma, tarkistitko taskut?" Venny uteli.\n"Joo, tarkistin!" ärähdin. "Ei oo mitään. En kai mä nyt niin tyhmä oo etten olisi tarkistanut!"\n"No joo, sori, ei ollu tarkotus loukata!" Venny selitti.\n"No joo, ei mitään." Käännyin ympäri ja lädin kävelemään takaisin päin.\n"Kuule, Meikäläinen", Venny huudahti, ja Mirror jatkoi:\n"Mä voin maksaa sun ruokas!"\n"Mitä, oikeesti?" kysyin ja käännyin ympäri.\n"Joo..." hän vastasi ja tunnusteli taskujaa. Hän otti lompakkonsa esiin ja katsoi rahatilannettaan.\n",Joo, kyl mulla rahat riittää."\n"Voi, kiitti! Maksan sulle kaksinkertasesti takas!!"\n"No ei tarvi, maksa vaan yksinkertaisesti!"\n"Väitätkö ettei mun rahat riitä?"\nKiistelimme hetken Mirrorin kanssa, kunnes Venny ehdotti, että maksan ateriani hinnan ja lisäksi vielä puolet siitä.\n"Tai hei, mä ostan jälkkärin!" huudahdin. "Ai nii..."\n"No, osta joku toinen kerta, ja mä tahon sit kaksinkertasen jälkkäriannoksen", Mirror vaati.\n"Kävelimme sitten Heselle.\n"Tuolla on koiraparkki", Venny huomasi. Sidoimme koirat ja menimme sisään ruokapaikkaan.\nTilasimme ruoat. Kun saimme ne, Mirror ehdotti, että menisimme koirien luo syömään. Teimme niin.\n"No moi Nempu", tervehdin koiraa ja annoin sille ranskalaisen.\n"hei, eikös pottu ole koirilta kielletty", Venny säikähti.\n"Onko", kiljaisin ja koitin ottaa ranskiksen pois Nemolta. Mutta se oli jo syönyt sen. Odotimme hetken liikkumatta, hiljaa, katsoen Nemoa, mutta mitään ei tapahtunut. Venny myönsi, että saattoi olla väärässä.\n"Mut hei, oliko siinä potussa ketsuppii?"\n"Joo, oli, mut ei kai tomaatti oo myrkyllistä sille?"\n"En oo varma, kysytään Deeltä."\n"Kun kävelimme takaisin kennelille, koirat vapaina, pyörittelin mielessäni kauhukuvia siitä, että Nemo tuupertuisi maahan, tai alkaisi sillalla orjua ja ippuisi jokeen, ja kuinka Dee häätäisi minut ja Nemon haamu kummittelisi unissani.\nMutta kun pääsimme kennelille, ei ollut käynyt mitään. Aloin pikku hiljaa uskoa, että olin kuvitellut koko jutun. Veimme koirat sisään ja hyvästelimme. Kotimatkalla alkoi sataa, ja pian satoi kaatamalla. Kastuin litimäräksi.\n........................................................... ........................................................................... .........\nAnteeksi järkyttävän tylsä tarina mykkypotuista ja tappavista tomaateista...\nHuhhuh, ei kyllä ollut ollenkaan tylsä, naurahdin ääneen useassa kohtaa xD Teillä ainakin oli hauskaa Hesburgerissa! Koiraraukat joutuivat odottamaan ulkona, mutta onneksi ne on totutettu siihen melko hyvin, niin eivät haukkuneet siellä koko aikaa. Kiva että tutustut kunnolla muihinkin hoitajiin! Annan tästä tarinasta sinulle 34v€ :)\nNukuin jälleen aika sikeää unta, mutta jouduin valitettavan nopeasti heräämään. Emilian herätyskello pärähti soimaan hieman ennen yhdeksää ja voihkaisin tyynyäni vasten. En jaksaisi millään nousta, en millään. Emilialla sen sijaan tuntui olevan energiaa, ja kuulin hänen kävelevän ripeästi vessaan. Löhösin sängyllä ja hieroin päätäni unenpöpperössä. Huokaisin syvään sekä hitaasti.\n“Väsyttää?” Emilia uteli naurahtaen, kun näki minun kalpeat ja väsymyksen riuduttamat kasvot. Pyöräytin silmiäni dramaattisesti ja vein kämmeneni otsalle.\n“Joo”, mumisin ja kävelin Emilian ohitse vessaan. Tein normaalit aamutoimeni, eli pesin naamani ja hampaani, harjasin hiukset, puin rennot vaatteet päälle ja lähdin Emilian perässä mökistä ulos.\nEnsin ruokimme koirat. Bessiekin vaikutti hieman uupuneelta - varmaan tästä voisi syyttää leiriolympialaisia. Olympialaiset olivat vieneet ainakin minusta mehut, ja Bessie oli samassa jamassa. Koira laahusti luokseni ja heilutti häntäänsä väsyneesti. Annoin pusun Bessielle ja rapsutin sitä.\n“Ei se mitään. Syö nyt ja lepää”, mumisin ja annoin koiralle ruoat. Sitten menin auttamaan Deetä ja Emiliaa ruokkimaan loput kennelin koirista. Koirien ruokinnan jälkeen menimme syömään ja Emilia alkoi udella ohjelmaa. Kuuntelin tarkkaavaisena - niin tarkasti kuin väsymykseltä pystyin - Deen selostusta.\n“Eli pakkaatte nyt ensin tavaranne hyvään kasaan ja sitten meillä on leirikisat, eli suunnistamme. Suunnistukseen yksi saa helpotusta, ja se helpotuksen saaja arvotaan leirikololla ruokailun jälkeen”, Dee kertoi. Nyökkäsin ja Emilia kyseli vielä jotain kisoihin liittyen. Mutustin sämpylää syötyäni puuron ja katsoin haikeasti rakennuksen seiniä. Tämä kokemus oli kertakaikkiaan mahtava, ja tulisin tänne milloin vain uudestaan. Söimme suhteellisen ripeästi ruoat ja sitten kävelimme mökille Emilian kanssa. Dee jäi vielä järjestelemään jotain. Kävelimme hetken aikaa hiljaisuudessa, kunnes Emilia huokaisi syvään.\n“Täällä oli tosi hauskaa”, Emilia mutisi ja kuulin haikeuden hänen äänessään. Nyt oli minun vuoroni huokaista raskaasti ja nyökkäsin.\n“Jep. Tulisin heti uudelleen ja oli kiva tutustua suhun”, sanoin ja hymyilin. Emilia sanoi olevansa samaa mieltä. Haikea ilmapiiri roikkui raskaana ympärillämme, kun keräsimme tavaramme takaisin laukkuihin. Petasin sängyn ja istahdin hetkeksi päiväpeiton päälle. Katsoin mökkiämme ja totesin sen olevan suhteellisen siistiksi. Emilia oli samaa mieltä, ja niin me suunnistimme leirikololle.\n“Sinulla on tuuria matkassa..Emilia”, Dee sanoi nostettuaan valkoisen lapun jostain astiasta. Taputin Emilialle ja onnittelin häntä. Ilmeisesti tuon valkoisen lapun ansiosta hän saisi jonkinlaista helpotusta suunnistukseen. Dee ojensi Emilialle kartan ja naamani nyrpähti heti.\n“Kyllä mullekin kelpais kartta”, mutisin leikkimielisen vihaisena. Dee naurahti ja taputti minua selälle.\n“Bessie pitää susta huolta”, Emilia lupasi ja iski silmää pahaenteisesti. Naurahdin ja katsoin Deetä.\n“Ja nyt mennään”, Dee ilmoitti. Kävimme hakemassa koirat mukaamme. Laitoin pannan suhteellisen kireälle Bessien kaulalle ja napsautin hihnan kiinni. Bessie katsoi minua uteliaana ja se ei ollut enää niin väsynyt, mitä aamulla. Lähdimme reippaasti Deen ja Biancan perässä metsää kohti.\n“Aloittakaa”, Dee sanoi ja lähdimme matkaan. Menin eri suuntaan kuin Emilia Sukan kanssa. Astelin aika varmoin askelin eteenpäin hieman mutaista ja kosteaa polkua. Bessiellä oli korvat hörössä ja se oli selvästi valpas ja valmis melkein mihin vain. Seurasin koiraa ja huomasin edessäni piakkoin monta polkua ja eri risteyksiä. Seisahduin katsomaan polkuja ja kylmä hiki kihosi otsalleni.\n“En ole kauhean hyvä suunnistaja”, sanoin Bessielle. Koira vilkaisi minua tummilla silmillä ja hetken aikaa me vain seisoimme katsomassa reittivaihtoehtoja. Puut huojuivat hitaasti ympärillämme ja tunsin pientä ahdistuneisuutta. Toki voisimme kääntyä heti takaisin, mutta en halunnut. Lempeä tuuli leikki hiuksillani ja painoin lippiksen paremmin päähäni. Kostea maa painui pehmeänä jalkojeni alla ja lähdin liikkeelle hitaasti. Puut narisivat, tuuli ulvoi välillä ja jalkani upposivat pehmeään metsäpolkuun. Bessie asteli varmasti eteenpäin ja olimme valinneet keskimmäisen polun. Luotin satanolla koiraan, ja uskoin sen tuntevan nämä maastot paremmin mitä minä. En ollut koskaan käynyt täällä asti Bessien kanssa lenkillä, itseasiassa täysin päinvastaisessa suunnassa. Seurasin nyt kuitenkin mieli valppaana Bessietä. Pian saavuimmekin lähtöpaikalle ja Dee saapui melkein heti perässä Biancan kanssa.\n“Oho, mites te olette täällä ekoina?” Dee naurahti ja katsoimme hetken aikaa toisiamme, kunnes tajusin.\n“Emiliallahan on se kartta..”, mumisin ja tähyilin tiheää metsää.\n“Jos häntä ei pian näy, mennään etsimään”, Dee ehdotti vakavalla äänensävyllä. Nyökkäsin ja käskin Bessien istumaan viereeni. Koira katseli valppaasti ympärilleen ja odotimme. Odotimme varmaan lähemmäs puolituntia, kunnes kuulimme rapinaa läheltä. Pian eteemme pöllähti hieman mutainen Sukka ja rähjääntyneen näköinen Emilia.\n“No auttoiko kartta?” Dee kiusoitteli Emiliaa. Emilia naurahti ja juttelimme hetken hänen katoamisestaan. Emilia sanoi, ettei osannut lukea karttaa ja katsoi vaivaantuneena muualle. Lohdutin häntä ja sanoin, etten minäkään olisi osannut. Dee antoi minulle palkinnoksi sipsipussin ja Bessie sai koirankeksejä. Avasin pussin ja ojensin Sukallekin osan kekseistä ja loput Bessielle. Molemmat koirat olivat tyytyväisiä ja ne näyttivät iloisilta.\nSyötyämme ruoan menimme mökille Emilian kanssa. Siivosimme sen perusteellisesti imuroiden. Pyyhimme pölyjä ja siistimme vielä huoneita. Dee oli ilmoittanut, että menisimme koirapuistoon. Pian Dee haki meidät sinne. Matkalla koirapuistoon Bessie vaikutti jo hieman kyllästyneeltä tai pikemminkin väsyneeltä, mutta koirapuistolle tultaessa se oli ihan eri koira. Häntä vispasi ja silmät kiilsivät innostuksesta. Dee sanoi hakevansa meidät täältä tunnin sisällä ja hän meni Biancan kanssa pentujen puolelle. Minä jäin tänne aikuisten puolelle Bessien, Emilian sekä Sukan kanssa. Sukka meni leikkimään jonkin tyttökoiran kanssa ja Bessie etsi seuraa hieman isommista koirista. Katsoin hymyillen hoidokkini menoa ja samoin teki Emilia. Tunnin kuluttua Dee tuli lupauksensa mukaan hakemaan meidät koiriemme kanssa.\nPidimme lopputilaisuuden päärakennuksella. Suunnittelimme hieman tulevia leirejä, tai lähinnä mitä niillä tehtäisiin. Kerroimme omia mielipiteitämme ja Dee otti ne vastaan hyvin positiivisesti. Dee oli myös iloinen siitä, että olin pitänyt leiristä - olihan tämä ensimmäinen leiri täällä kennelillä. Lopputilaisuuden jälkeen hain tavarani, kävin hyvästelemässä Deen ja Bessien ja soitin äitini hakemaan minut.\n// tää oli aika tönkkö muttah sainpa ainakin kirjoitettua :´D\nEi ollut mun mielestä tönkkö ;D Onneksi Emilia kuitenkin lopulta saapui luoksemme, ettei tarvinnut lähteä etsimään! Leiriolympialaiset tosiaan olivat varmasti melko uuvuttavia, mutta onneksi jaksoitte Bessien kanssa kunnialla viimeisen leiripäivän loppuun. Nyt voinkin laittaa sulle kevätleirimerkin ja saat valita ilmaisen tavaran kaupasta!\nPuhelimeni piippasi kaksi kertaa. Avasin sen, ja näin että Joystormin omistaja Dee oli laittanut minulle viestiä.\nMinulla on huomenna pakollisia menoja, enkä pääse yöksikään takaisin kennelille. Olisin tulossa takaisin vasta ylihuomenna. Pääsisitkö mitenkään jäämään huomenna kennelille hoitamaan koiria? Kysyin mukaan myös Emiliaa, Meikäläistä ja Vennyä, joten et joutuisi olemaan yksin. Ilmoitathan jos pääset/et pääse tulemaan!\nYst. Terv. Dee"\nNäpyttelin nopeasti vastauksen, jossa sanoin lähteväni mielelläni mukaan. Myöhemmin Deeltä tuli vielä ilmoitus, että Emilia ja Smiler tulisivat myös, Venny ei valitettavasti päässyt. Lähetin vielä viestin "Ok", ja laitoin puhelimen pois. Pakkasin tavarat valmiiksi seuraavalle päivälle, ja kävin nukkumaan.\nSeuraavana päivänä keskityin aamulla lukemaan viimeinkin äidinkielen kirjallisuusprojektiin valitsemani kirjan, ja tekemään biologian esitelmäni loppuun. Päivällä kävin ystävieni kanssa huvipuistossa, kun meillä kaikilla kerrankin oli aikaa. Saavuin takaisin kotiin iltakuudelta, että ehtisin nähdä vanhempianikin ennen kuin lähtisin kennelille. Häröilin ympäriinsä puolisen tuntia enkä saanut oikein mitään tehtyä, ja lähdin sitten vihdoin ja viimein kohti kenneliä.\nToinen tyttö, luultavasti Meikäläinen, odotteli jo pihalla, ja näytti juttelevan Deen kanssa. Moikkasin heitä, ja kävelin hiukan ripeämmin heidän luokseen.\n"Moikka! Minä olen Mirror, emme ole tainneet tavata ennen?" hymyilin pirteästi. Vaaleatukkainen tyttö nyökkäsi ujosti.\n"Olen Meikäläinen. Kiva nähdä."\n"Hei, minun pitäisi nyt lähteä. Käyttäisittekö ensiksi koirat, paimenkoiria ei kuitenkaan tarvitse. Ne minä hoidin jo", Dee sanoi ja lähti vilkuttaen pihalta. Odottelimme Meikäläisen kanssa hetken, kunnes Emilia tuli.\n"Moikka Mirror! Ja Meikäläinen! Lähtikö Dee jo?" tyttö huikkasi ja tuli meidän luoksemme.\n"Joo, ihan vähän aikaa sitten", vastasin hymyillen.\n"Eikö olekin jännää että saamme olla täällä yötä itseksemme?" Emilia kysyi ja laski laukkunsa maahan.\n"Joo. Mukavaa kun Dee luottaa meihin näin paljon!" Meikäläinen hihkaisi innoissaan. Minä nyökkäsin, ja pyyhkäisin hiukseni pois silmiltä.\n"Mikä meidän ensimmäinen tehtävämme muuten on?" Emilia kysyi vielä. Nyökkäsin nopeasti, ja vastasin:\n"Dee käytti jo paimenkoirat, mutta muut eivät ole olleet vielä ulkona. Eli koirat pitäisi viedä lenkille."\nEmilia nyökkäsi hyväksyvästi, ja ehdotti sitten:\n"Miten olisi, jos minä ottaisin Nadjan, Sukan ja Lipan. Mirror voisi viedä Siinan, Watin ja Shonnan ulos, ja Meikäläinen katsoisi että pennut tekevät tarpeensa?"\nNyökkäsin, ja Meikäläinen vastasi myöntävästi. Lähdimme sitten hakemaan koiria ja niiden hihnoja.\n"Siina! Oma rakas höpönpöpöhoidokkini!" lepertelin hoitokoiralleni. Siina haukahti ja heilutti häntäänsä. Rapsutin sitä leuan alta ja kävin sitten hakemassa sille hihnan ja pannan. Seuraavaksi lähdin hakemaan Watin ja Shonnan tavaroita, ja pian kaikki kolme koiraa olivat edessäni hihnoissa. Minulla kesti hiukan saada kaikki koirista portin ulkopuolelle. Kuulin pentujen vikinää kauempaa talon kulman takaa, eli Meikäläinen oli saanut kaikki hyvin ulos. Shonna alkoi haukkumaan ja kiskomaan hihnaansa kärsimättömästi, joten lähdin kävelemään koirien kanssa. Siina taisi huomata jonkun hajun sillä se kulki kuono maassa melkolailla koko matkan. Watti kulki koirajoukon kärjessä, vaikka Shonna koettikin kiilata sitä. Pidempään kennelillä oleskellut uros kuitenkin piti paikkansa kärjessä, vaikka narttu ei kauheasti siitä vaikuttanut pitävän.\nSaapuessani takaisin kennelille Emilia ja Meikäläinen ruokkivat juuri pentuja. Lähdin viemään ulkoiluttamieni koirien hihnoja takaisin paikoilleen. Kun tulin takaisin, Emilia oli juuri laittamassa Shonnan kuppiin ruokaa. Veimme yhdessä keput koirille, ja katselimme kun ne söivät. Pian kupit olivatkin tyhjiä, ja pennut haukottelivat väsyneinä. Kävin nopeasti pentujen kanssa ulkona ja katsoin että ne tekisivät tarpeensa, ettei sisälle sattuisi mitään vahinkoja. Palasimme pian sisälle Emilian, Meikäläisen ja toisten koirien luo. Kaikki pennut nukahtivat heti, mutta isommilla koirilla kesti jonkin aikaa ennen kuin ne jaksoivat rauhoittua.\nKun kaikki koirat olivat nukkumassa, lähdimme tyttöjen kanssa syömään iltapalaa. Dee oli laittanut leipätarvikkeet ja jugurttia esille jääkaapin etuosaan, ettei meidän tarvitsisi kaivella niitä kaikkien koiratarvikkeiden ja muiden takaa. Kaadoin itselleni lautasellisen jugurttia, ja tein juustovoileivän.\n"Oletteko te tulossa kevätleirille?" Emilia kysyi minulta ja Meikäläiseltä ruokapöydässä.\n"En ole ihan varma. Haluaisin kyllä, mutta en tiedä ehdinkö, tai riittävätkö edes rahani siihen", huokaisin ja työnsin lusikallisen jugurttia suuhuni. Meikäläinen kohautti olkiaan.\n"Minäkään en ole vielä varma pääsenkö", tyttö vastasi ja jatkoi syömistä.\n"Ai. No, toivottavasti pääsette. Minä olen jo ilmoittautunut", Emilia jatkoi ja hörppäsi maitoa.\nKoska kello oli jo paljon, menimme suoraan iltapalan jälkeen nukkumaan. Vaihdoimme vain nopeasti yöpuvut päällemme, ja käperryimme makuupusseihimme lattialle koirien viereen. Menin Siinan ja Watin lähelle ja silittelin koiria kunnes nukahdin.\n"YÄÄÄÄÄÄÄK!" Heräsin kovaääniseen huutoon keskellä yötä. Vilkaisin nopeasti kelloani, joka näytti puolta neljää. Emilia kiiruhti sytyttämään valot, ja näimme Meikäläisen seisomassa lattialla tuijottaen jalkapohjaansa.\n"Miksi sinä huudat?" Emilia tiuskaisi hieman unenpöpperöisenä.\nMeikäläinen tuijotti edelleen tyrmistyneenä jalkapohjaansa. Silloin huomasin lattialla jotakin ruskeaa ja aloin tirskumaan.\n"Nokun olin matkalla vessaan, mutta astuinkin jonkun koiran läjään! Yök yök yök!" Meikäläinen yökki ja lähti hyppimään yhdellä jalalla kohti vessaa. Yritin pidättää nauruani, mutta Emilian räjähtäessä nauramaan, aloin itsekin räkättää kuin hullu. Meikäläinen tuhahti ja loikki vessaan pesemään jalkansa. Emilia kävi hakemassa siivousvälineet ja putsasi lattian nopeasti. Odotimme että Meikäläinen tulisi takaisin ennen kuin kävisimme takaisin nukkumaan.\nPian Meikäläinen saapuikin jo hymyillen takaisin vessasta.\n"No ei tuo kyllä oikeasti niin paha ollut", tyttö naurahti ja kohautti olkiaan.\n"Sori että herätin teidät."\nPudistin päätäni ja Emilia vastasi meidän molempien puolesta:\n"Ei se mitään. Olisin kyllä itsekin kiljunut astuessani johonkin märkään keskellä yötä!"\n"Ja minä olisin silloin saanut nauraa!" Meikäläinen sanoi ja naurahti hiukan.\n"Hyvää yötä, yrittäkää saada vielä nukutuksi", Emilia toivotti.\n"Juu, koirat pitää sitten jaksaa käyttää aamulla", vastasin siihen.\n"Niin, ettei käy uutta vahinkoa!" Meikäläinen nauroi, ja sai meidät muutkin räkättämään hetkeksi.\nEmme ehtineet nukkua kauaakaan kun Valssi-niminen koira alkoi haukkumaan. Nousimme kaikki, ja menimme katsomasn mikä sai koiran haukkumaan noin.\n"Apua! Katsokaa, tuolla on hirvi!" Emilia huudahti ja osoitti ikkunasta suurta tummaa hahmoa.\n"Se on tullut kennelin pihalle!"\nMinä menin itse ihan lukkoon, kun näin mitä Emilia tarkoitti. Vain muutaman metrin päässä talosta käveli valtava sarvipäinen hirvi.\n"Voi ei! Mä taisin unohtaa portin auki kun tulin koirien kanssa lenkiltä!" valitin kun sain suuni avattua.\n"Ei se mitään, nyt mietitään vain miten saadaan hirvi lähtemään!" Meikäläinen tärisi pelosta.\n"Onneksi ollaan kaikki sisällä, ja koirat myös!"\nYhtäkkiä hirvi kääntyikin ja lähti poispäin. Pian emme enää nähneet sitä.\n"Portti pitäisi varmaan mennä sulkemaan ettei se tule takaisin", mutisin ja osoitin suuntaan minne hirvi oli lähtenyt.\n"Mä voin mennä, mutta yksin en uskalla. Joku tulee mun mukaan!" Emilia vaati ja alkoi jo pukemaan kenkiä jalkaansa. Meikäläinen näytti epäröivältä, joten minäkin aloin pukemaan kenkiä. Kävimme Emilian kanssa nopeasti sulkemassa portin. Olin koko ajan näkevinäni jossakin hirven, mutta ne osoittautuivat aina puiksi tai pensaiksi tai joiksikin varjoiksi.\n"Huh! Onneksi se ei tullut takaisin!" Emilia huokaisi päästyämme tskaisin sisälle.\n"Niimpä!" Nyökkäsin, ja Meikäläinenkin liittyi keskusteluun:\n"Minuakin pelotti vaikka olin koko ajan sisällä!"\nMeillä oli enää reilu tunti aikaa nukkua, joten kävimme sen ihmeempiä puhumatta tai tekemättä nukkumaan.\nAamulla Emilia herätti minut ja Meikäläisen. Ehdimme juuri ja juuri käyttää kaikki koirat ulkona ja syödä aamupalaa, kun ovi kävi.\n"Hei! Tulin takaisin!" Dee huusi ovelta iloisesti.\n"Mitenkäs teillä meni?"\nKerroimme Deelle yöllisistä tapahtumista, ja varsinkin Meikäläisen kommellus nauratti häntä. Kerroimme Deelle myös ihan tavallisista asioista koiriin liittyen, lähinnä milloin ne oli ruokittu tai käytetty viimeksi. Pian meidän kuitenkin piti lähteä kotiin. Harmi, sillä kennelillä oli ollut mukavaa. Vaikka yöllä oli sattunutkin jos jonkinlaista.\n//tää oli siis siihen Emilian joskus kirjottamaan tarinaan liittyen :3\nKiva että säkin kirjoitit samasta yöstä tarinan, sain kyllä myöhemmin naureskella teidän kommelluksille maha kippurassa kun niistä kerroitte xD Kiitos avustanne, onneksi ei tarvinnut jättää koiria yksin, ties mitä ne olisivat keksineet (varsinkin Watti...) Annan tarinastasi 40v€!\nOlin täydessä, levollisessa unessa. Hengitin tasaiseen tahtiin ja käänsin kylkeäni. Ihanan lämmin olo ja mukava sänky..\n“Pirriririrriri!” järkyttävän kimeä ääni pärähti yhtäkkiä soimaan vieressäni. Säpsähdin unestani hereille ja katsoin unenpöpperössä ympärilleni. Hetken aikaa kaikki näytti aavistuksen sumealta ja epätarkalta.\n“Voi elämä..”, kuulin jonkun mutisevan ja nousin istumaan. Hieroin silmiäni ja näin Emilian, jonka hiukset olivat sotkussa ja naama oli hieman kalpea. Otin puhelimen käteeni ja sammutin herätyksen nopeasti - tai no, niin nopeasti kuin väsymykseltäni kykenin.\n“Herättiinkö ajoissa?” Emilia mumisi ja katsoi minua.\n“Joo, kello on puoli yhdeksän. Ehditään pukea päälle ja Dee hakee meidät varmaan sitten, ellemme ehdi itse mennä päärakennukselle”, ilmoitin ja Emilia nousi sängystään. Rojahdin takaisin makaamaan sängylle ja voihkaisin. Olin hirveän väsynyt, vaikka eilen en ollut valvonut pitkään. Hieroin silmiäni ja kuulin Emilian menevän vessaan pesemään kasvojaan. Hetken aikaa lepäsin selälläni sängyllä, kunnes sain itseni ylös. Petasin sängyn ja otin pöydän alemmasta lokerosta vaatteet. Vedin päälleni verkkarit ja löysän, valkean t-paidan. Haukottelin pitkään ja aloin laittaa itseäni valmiiksi. Emilian tultua vessasta menin itsekin pesemään naamani ja hampaani.\nNo, olimme nopeita Emilian kanssa ja ehdimme rivakasti kennelin päärakennukselle, ennen kuin Dee ehti tulla hakemaan meitä. Pääsimme heti ruokkimaan koirat, jonka jälkeen me saisimme ruokailla rauhassa. Annoin Bessielle ruoat ja katsoin hetken aikaa narttua, joka alkoi hitaasti unenpöpperössä syödä ruokaansa. Hymähdin ja lähdin etsimään Deetä sekä Emiliaa. Etsiskelin heitä jonkin aikaa, mutta löysin heidät lopulta keittiöstä. Ilmeisesti he olivat olleet nopeita ja olivat ehtineet ruokkia kaikki muut koirat siinä ajassa, kun minä olin katsellut Bessietä. Minua ehkä hitusen hävetti se, etten ollut tajunnut ajankulua. Dee ei ainakaan pistänyt pahakseen, naurahti vain ja totesi, että sellaista sattuu aina välillä. Söimme antaumuksella riisipuuroa, sämpylöitä ja mysliä. En tiedä, minulla oli jotenkin harvinaisen nälkä tänään. En yleensä ehtinyt aamuisin syödä juuri mitään, joten kai se nyt kostautui. Ei siinä, täällä oli oikein hyvää ruokaa. Juttelimme niitä näitä, ja syötyämme menimme pihalle.\nPihalla oli lämmin. Juuri niin, lämmin. Aika odottamatonta verrattuna eiliseen, ajattelin ja annoin auringon kelmeän valon valaista minut. Seisoskelin jonkin aikaa auringossa ja nautin. Kevyt tuuli oli enää muisto eilisen kovasta viimasta. Puut eivät huojuneet. Luonto näytti paljon eläväisemmältä, mitä eilen. Huokaisin tyytyväisenä ja avasin silmäni. Katsoin, kuinka taivas oli täyttynyt hailakan sinisellä värillä. Valkoiset hattarat purjehtivat säätä uhmaten miten sattuu taivaankannella. Lunta ei ollut enää paljon maassa, suurin osa oli sulanut ilmeisesti yön aikana. Hetken päästä kuulin vaativan haukahduksen ja tunsin jonkin tunkevan viereeni seisomaan.\n“No hei vain sinullekin, Bessie”, sanoin naurahtaen. Vaativan näköinen koira vilkaisi minua nappisilmillään ja istahti. Istuuduin märälle nurmikolle ja irvistin. Ihanaa, kerrassaan ihanaa. No, ei voi mitään. Rapsutin Bessietä niskan takaa ja tunsin itseni levolliseksi.\n“Voi kun näytätte söpöiltä”, Emilia sanoi ja ilmestyi viereeni toiselle puolelle kera Sukan kanssa. Sukka katsoi tiiviisti Bessietä silmiin.\n“Kiitos samoin”, hymyilin aurinkoisesti Emilialle. Pian Bessie hypähti minun nokkani edestä Sukan luo. Karvat pölähtivät ja tunsin kellahtavani maahan, kun koiran häntä piiskasi sekunnin kasvojani. Kostea nurmi kasteli paitani ja hiukseni. Huokaisin dramaattisesti ja syljin karvoja suusta. Huomasin sivusilmällä Bessien kiitävän Sukan kintereillä ympäri kennelin tiluksia. Emilia nauroi raikuvasti ja hymähdin.\n“Ainakin Bessiellä on, ähm, hyvä turkki”, sanoin ja irvistin ällöttävästä mausta, joka jäi vellomaan suuhuni.\n“Varmasti”, Emilia tokaisi hymyillen. Seuraamme liittyi hetkeä myöhemmin Dee Biancan kanssa. Bianca seurasi hetken aikaa Bessien ja Sukan intensiivistä takaa-ajoa, kunnes se liittyi niiden seuraan. Dee istahti viereemme ja niin me kolme katsoimme koirien menoja.\nHetken aikaa vietimme vapaa-aikaa, mutta piakkoin lähdimme viereiselle pellolle juoksentelemaan. Dee ilmoitti, että voisimme leikkiä hippaa ja juosta kilpaa. Asetuimme koiriemme kanssa ´lähtöviivalle.´\n“Än yy tee nyt!” Dee huudahti ja pinkaisimme kaikki juoksemaan huimaa vauhtia. Pääsimme Bessien kanssa aika nopeasti Deen ja Emilian edelle, ja sitten me vain painelimme menemään pellon muhkuraisella pinnalla aina pellon toiseen päähän asti. Rojahdin istumaan maahan huohottaen vauhdin hurmasta ja Bessiekin näytti tyytyväiseltä, vaikka läähätti voimakkaasti. Meidän jälkeemme maaliin saapui rytmikkäästi Bianca sekä Dee ja viimeisenä Emilia sekä Sukka. Olisihan se pitänyt tottakai tietää, ettei mäyris pysyisi isojen koirien juoksukisoissa mukana, mutta yritys oli kova; se ei ollut jäänyt edes hirveän kauas meistä. Emilia vaihtoi pari sanaa Deen kanssa ja sitten aloimme leikkiä hippaa. Juoksentelin Bessien kanssa ketterästi pellon kamaralla ja viimeisenä Dee sekä Bianca nappasivat meidät.\nLeikittyämme hippaa, Dee ilmoitti vapaa-ajan olevan lopussa. Menimme takaisin päärakennukseen ja otimme ruokaa hyvillä mielin, jonka jälkeen saisimme jäätelöä. Söimme aika ripeästi ruoan - kasvissosekeitto ei ole minun lemppariani - jonka jälkeen me astelimme jäätelökioskille. Otimme kaikki jäätelöpallot. Kuten arvata saattaa, karma puuttui peliin ennen kuin ehdin edes syödä puoliksi jäätelöä. Pallo mätkähti maahan ja katsoin hetken aikaa jäätelöä.\n“No, olit ehtinyt onneksi syödä suurimman osan”, Dee sanoi nauraen Emilian kanssa. Kohautin hymyillen olkiani ja aloin nakertamaan vohvelia, vaikka se ei korvannut jäätelöpallon makua. Palasimme kennelille, ja ehdimme juuri ja juuri pihaan, kun Dee ilmoitti, että meillä olisi leiriolympialaiset. Suuni loksahti auki ja katsoin Emiliaa. Emilia vilkaisi minua innokkaasti ja tietävän näköisenä.\n“Te häviätte Bessien kanssa”, Emilia totesi viekkaasti ja se oli selvä haaste. Naurahdin ja katsoin yhtä haastavasti Emiliaa takaisin.\n“Kovat luulot, mutta odotas vain”, uhosin leikkimielisesti. Dee naurahti ja pyysi meitä siirtymään kennelin päärakennuksen läheisyyteen, niin hän tulisi piakkoin kertomaan olympialaisten lajit.\nEnsimmäisenä meillä oli hoitajan etsintä. Emilia hiipparoi sillä aikaa piiloon, kun minä ja Dee pidimme Sukan huomion itsessämme. Rapsuttelin Sukkaa ja Dee rapisutteli jotain pussia, jotta Sukka ei kuulisi Emilian menevän jonnekin. Hetken päästä Dee antoi Sukalle luvan lähteä. Mäyräkoira pinkaisi suoraan oikeaan suuntaan, eikä mennyt aikaakaan, kun koira haukahteli iloisesti Emilian löytymisen merkiksi. Seuraavaksi oli Dee ja Bianca. Dee juoksi ketterästi piiloon ja pidimme Emilian kanssa Biancan luonamme, huomio kiinnitettynä meihin. Annoin luvan Biancalle lähteä, mutta nuori koira ei heti älynnyt leikin ideaa. Se pyöri ympyrää hetkellisesti, kunnes Dee antoi äänimerkin olinpaikastaan. Bianca ampaisi kuin ohjus äänen suuntaan, ja löysi Deen sen avulla yllättävän nopeasti. Sitten oli minun vuoro. Juoksin nopeasti puskien lävitse suoraan puun taakse, jonka vierellä kasvoi paljon paljaita pensaita sekä vieressä kohosi kivirykelmä. Kyykistyin rykelmän taakse ja näytin olinpaikastani peukkua Deelle. Kuulin Deen antavan Bessielle luvan. Minua hieman pelotti, että löytäisiko Bessie minua, mutta löysihän se. Aika nopeastikin, vaikka emme olleet koskaan harjoitelleet ihmisen etsimistä maastosta.\nSeuraavana vuorossa oli nouto. Nopein koira maalissa pallon kanssa voittaa. Dee antoi jälleen äänimerkin ja heitimme voimakkaasti pallot eteenpäin. Jokainen pallo tipahti suurinpiirtein samoille linjoille, joten kisa ei ollut ainakaan epäreilu. Bessie sekä Bianca pinkaisivat nopeasti matkaan, Sukka ihan kintereillä. Bessie saavutti ensimmäisenä pallon, kääntyi todella näppärästi ympäri ja kiisi luokseni. Matkan varrella se tipautti epähuomiossa pallon suustaan, ja joutui palata hakemaan sen. Bessie ei onnekseni lannistunut, vaan jatkoi heti yhtä nopeasti matkaa. Ensimmäisenä maaliin selviytyi Bianca, joka oli silminnähden mielissään sijoituksestaan. Toisena tuli Bessie ja kolmantena Sukka, mutta se oli pysynyt hyvin Bessien kintereillä koko matkan ajan. Kehuin Bessietä ja rapsutin sitä jonkin aikaa.\nSitten siirryimmekin jo agilityyn, tai no esterataan, miten vain. Emilia aloitti Sukan kanssa melkein heti, kun Dee oli saanut selitettyä radan kulun. Sukka kulki nätisti Emilian vierellä, hieman perässä tosin, ja hyppi esteet kauniisti. Pari estettä se jätti hyppäämättä ja kiersi, mutta sen nyt ymmärsi - ne olivat korkeimmat esteet ja Sukka oli lyhyt mäyris. Toisena oli sitten Bianca Deen kanssa. Dee juoksutti näppärästi Biancan esteiden yli, mutta pari viimeistä estettä se ei suostunut hyppäämään. Viimeisenä minä menin Bessien kanssa. Bessie yllätti minut täysin hyppäämällä sievästi sekä hallitusti esteet. Selviydyimme hyvin maaliin asti ja kehuin jälleen vuolaasti Bessien taitoja.\nTemppukisa sujui aika hyvin. Bianca nuorena pentuna ei ymmärtänyt kaikkea, mutta se halusi kovasti miellyttää Deetä. Minä ja Bessie suoriuduimme kohtuudella, tai no aika hyvin. En ollut testannut hirveästi temppuja Bessien kanssa, mutta koira tuntui osaavan silti monen monta temppua ja olin siitä iloinen. Sukkakin suoriutui mallikkaasti temppukisasta, jonka jälkeen Dee ilmoitti jakavansa palkinnot.\n“Palkintona on possunkorva koiralle sekä suklaapatukka itselle”, Dee kertoi ja otti tuloslistan esille. Katsoin Deetä jännittyneenä.\n“Hoitajan etsinnän voitti tällä kertaa Emilia sekä Sukka, onneksi olkoon”, Dee ilmoitti ja taputimme. Emilia kävi noutamassa tyytyväisenä palkintonsa.\n“Esteradan voitti Nessie ja Bessie, onnea”, Dee sanoi ja ojensi minulle palkinnot. Kävelin hymyillen Deen luo ja otin palkinnot käteeni.\n“Noudossa Bianca ja minä voitimme”, Dee sanoi ja rapsutti Biancaa päälaelle, koska se seisoi Deen vieressä.\n“Ja temppukisan voittivat kaikki!” Dee sanoi ja jakoi minulle ja Emilialle pahvista tehdyt mitalit, joissa luki Leiriolympialaiset 2017.\n“Vau, tää on tosi hieno”, kehuin ja samoin teki Emiliakin.\nSitten meillä oli välipalan aika. Otin itselleni patongin ja kaakaota mukiin ja istuuduin pöytään syömään. Leiriolympialaiset olivat vieneet kyllä kaiken energiani ja mahani huusi tyhjyyttä, joten söin suhteellisen nopeasti välipalani. Taskussani oli tosin vielä se suklaapatukka, mutta sitä en vielä söisi - vain hätätapauksessa. Juttelimme jälleen mukavia pöydän äärellä ja kuuntelin Deetä, kun hän kertoi meidän leirimme tulevista ohjelmista. Sen jälkeen saimme kirjoittaa pitsatäytetoiveet ylös lapulle, koska ilmeisesti tekisimme pitsaa illalla. Kirjoitin ananaksen, aurajuuston ja salamin. Minä ja Emilia aloitimme sillä samalla sekunnilla eeppisen sodan siitä, että kuuluiko ananas pitsaan vai ei. Minä olin henkeen ja vereen ananasihminen, mutta Emilia ei. Dee katsoi meidän leikkimielistä kinasteluamme nauraen. Sen jälkeen Dee selosti meille seuraavan leikin: koirasokko. Kuuntelin korvat höröllä, kun Dee kertoi leikin tarkoituksen ja säännöt sekä ohjeistuksen meille. Tästä tulisi kyllä vaikeaa, ajattelin mutta toisaalta tämäkin olisi mukava kokemus kevätleiristä.\nNiinpä me sitten tallustelimme koirien kanssa pellolle ja ensimmäisenä minä sain ryhtyä leikkiin. Jännitin hirveästi, kun Dee toi kolme uutta koiraa joukkoomme - kisa ei olisi niin helppo. Silmilleni sidottiin huivi ja näkökenttäni pimeni täysin. Dee ohjeisti minua ensin ja sitten koirasokko alkoi. Lähdin haravoimaan peltoa ympäri. Löysin kaksi koiraa ja aloin tunnustella. Veikkasin toista koiraa Bessieksi, mutta arvaukseni meni päin metsää. Sain kuitenkin luvan kokeilla uudestaan ja toisella kerralla minä sitten onnistuin - onneksi. Emilialla ei ollut ehkä niin helppoa, koska hän kirjaimellisesti konttasi jalat hiekassa pellon maaperällä. Yritin olla nauramatta ja katsoin, kuinka Emilia kuitenkin löysi Sukan suhteellisen nopeasti. Lopuksi Dee etsi Biancan, mutta siinä ei mennyt silmänräpäystäkään - Dee tunsi jokaisen koiransa kuin omat taskunsa.\nJälleen kerran saisimme saunoa. Päätimme kuitenkin tällä kertaa, ettemme ottaisi koiria mukaan, kun niitä ei selvästikään niin paljon tuo uiminen innostanut. Jätimme koirat kennelille ja kävelimme rennosti saunalle. Aurinko oli laskemassa ja se värjäsi maan oranssin ja punaisen eri sävyihin. Puiden latvat kylpivät kullan väreissä ja lämmin viima sai olon kesäiseksi. Vesi lainehti rauhallisesti ja katsoin levollisesti pieniä aaltoja. Veden liplatus kuului selkeästi, mitä lähemmäs pääsimme saunaa. Hetken aikaa minä vain katsoin järven pintaa ja huokaisin tyytyväisenä.\n“Täällä on ollut hauskaa”, mumisin hiljaa Emilialle. Emilia ei kuitenkaan kuullut, vaan oli ilmeisesti painellut jo saunaan. Katselin hetken aikaa maisemaa ja ajattelin, etten ikinä unohtaisi tätä paikkaa. En ikinä. En tiennyt kauniimpaa maisemaa. Hengitin syvään ja menin itsekin saunaan. Ilmeisesti Emilia oli jo hyvässä vauhdissa, koska saunassa oli jo tukalan kuuma, mutta minua se ei toistaiseksi haitannut. Otin itsellenikin mukavan asennon ja aloin heittämään kunnolla löylyä.\n“Sä oot hullu, mä paistun tänne”, Emilia voihki ja joutui menemään kumaraan. Nauroin ja vedin polvet vasten rintaani. Kuumuus tulvahti aaltoina ylleni ja jouduin itsekin hetken aikaa olemaan kyyryssä, jotta olo helpottuisi.\n“Ei tule niin nopeasti kylmä ainakaan”, tokaisin. Lähdimme sitten kilpaa juosten uimaan. Emilia ehti hieman ennen minua ponkaista kylmään veteen, mutta tulin heti perässä. Vesi oli jäätävän kylmää ja kiljaisin kylmyydestä.\n“Mennään takaisin”, Emilia ehdotti hampaat kalisten. Uimme ihan pari sekuntia, kunnes emme enää kestäneet. Palasimme laiturille ja pinkaisimme takaisin kuumaan saunaan.\nSaunomisen jälkeen palasimme kennelille. Pitsan haju täytti nenäni ja huokaisin ihastuksissani nähdessäni minun pitsani. Olin vetänyt päälleni lökärit ja hupparin, mutta tunsin vieläkin itseni hieman vilustuneeksi. Lämmin pitsa kyllä varmasti auttaisi tässä asiassa, ajattelin ja istuuduin Emilian kanssa syömään. Söimme rauhallisesti ja nautiskellen. Seuraavaksi olisi jälleen vapaa-aikaa, ja minä ottaisin tirsat ihan varmasti. En jaksanut enää sekuntiakaan. Söin pitsan ja kuuntelin, kun Emilia puhui jotain Deen kanssa. Ruokailun jälkeen sanoin Emilialle meneväni mökkiin Bessien kanssa. Otin hoidokkini ja astelimme mökkiin. Sukelsin sänkyyni ja suhteellisen isona koirana Bessie tunki viereeni röyhkeästi. Naurahdin ja rapsutin koiraani. Bessiekin nautti olostaan. Pian kuitenkin Emilia tuli kutsumaan minut leirikololle löhöilemään säkkituoleihin ja leikkimään koiruuksien kanssa, joten päiväuneni jäivät aika lyhyeen. Aika lensi kuin siivillä ja pian Dee tulikin hakemaan meitä syömään kanoja. Hän myös ilmoitti, että yksi kana olisi erittäin tulinen. Se, kuka sen löytäisi, saisi kupongin jäätelökioskille. En edes ajatellut asiaa ja otin ensimmäisen kanankoiven minkä käteeni sain ja aloin syödä.\n“Hmm..mh!” mumisin ja samassa polttava tunne lehahti suuhuni. Ähkäisin ja otin vesilasin, kulautin koko lasin suuhuni ja läähätin.\n“Tulisin kana löytyi!” ilmoitin ja tunsin polttavan tunteen leviävän kurkkuuni. Dee naurahti minulle ja ojensi kupongin. Join toisen lasin vettä ja olo alkoi olla helpottunut.\n“No, tämä auttaa minua varmasti”, sanoin ja hymyilin, vaikka huuliani poltteli edelleen.\nSyönnin jälkeen painuin pehkuihin - olin ennen sitä antanut iltaruoan Bessielle. Menin mökille ja hyppäsin sänkyyni. Katsoin kattoa ja hetken aikaa vain olin. Ei ollut kiireitä mihinkään. Hengitin rauhallisesti. Emilia oli sanonut tulevansa pian mökkiin. Sillä aikaa kävin pesemässä hampaani sekä naamani. Menin makuupussiin ja käänsin kylkeäni. Nukahdin nopeasti kuultuani Emilian saapuneen myös.\nLeirit on tosiaan melko väsyttävää puuhaa, vaikka hauskaa onkin (en tiedä miks ees ehotin viimeks poikaystävälle et herätään tuntia ennen herätystä, kun valmiiks jo väsytti, mutta olihan siellä ihan hauska haahuilla seittemältä xD) Onnittelut sinun ja Bessien esteratavoitosta! En edelleenkään ymmärrä, kuinka joku voi tahtoa vapaaehtoisesti uimaan huhtikuun lopulla xD\n32. Kevätleirin loppu\nHerätyskelloni alkoi piristä yhdeksältä. Nousin nopeasti ylös ja menin tekemään aamupesut sekä vaihdoin vaatteeni. Tämän jälkeen annoin pikku mäyräkoiralle aamupalan. Sukka nousi heti kun kuuli ruuan äänen. Koira söi aamupalansa nopeasti ja oli valmis uuteen päivään. Nessie oli myös saanut itsensä valmiiksi joten olimme valmiita lähtemään aamupalalle. Jätimme koirat vielä mökkiin, koska menisimme aamupalan jälkeen pakkaamaan tavaramme ja ottaisimme vasta sitten koiramme mukaan. Menimme siis leirirakennukseen, syömään. Dee jo hääräsikin siellä ja laittoi aamupalaa tarjolle. Menin heti katsomaan mitä tänään olisi aamupalaksi. Odotin aina innoilla kaikkia syömis hetkiä täällä leirillä, koska Dee osasi kokkailla pelkkää hyvää. Aamupalaksi meillä olisi riiripuuroa, kaurasämpylöitä ja muroja. Päätin ottaa kunnon lautasellisen puuroa ja otettuani puuron, menin istumaan pöydän ääreen. Kun Nessie ja Dee saapuivat myös syömään aamupalaa, aloin utelemaan tämän päivän ohjelmaa.\n''Dee, mitäs tänään on ohjelmassa?'' kysyin uteliaana.\n''Hmm, tänään meillä on ohjelmassa seuraavaksi tavaroiden pakkaamista, jonka jälkeen on leirikololla arvonta, jonka voittanut saa helpotusta leirikisoihin'', Dee kertoi.\n''Mihin leirikisoihin?'' Nessie kysyi nopeasti.\n''Siihen olin juuri pääsemässä. Eli suunnistusta metsässä, arvonnan voittanut on ainoa joka saa kartan. Minä pidän kyllä kuitenkin huolen, että kukaan teistä ei eksy'', Dee sanoi naurahtaen.\n''Leirikisojen jälkeen on palkintojen jako, sitten ruokailu'', Dee jatkoi.\n''Mitä on ruuaksi?'' kysyin.\n''Jauhelihakastiketta ja perunoita, jälkiruuaksi suklaakeksejä minun äidin reseptillä'', hän kertoi.\n''Nam, en malta odottaa'', sanoin ääneen ja Dee naurahti.\n''Voimmeko mennä nyt pakkaamaan tavaroita, kun olemme valmiit?'' Nessie kysyi.\n''Voitte'', Dee vastasi.\nNiimpä me nousimme ylös ja kävimme viemässä astiamme pois. Sen jälkeen lähdemme pois leirirakennuksesta ja menimme omaan mökkiimme. Aloimme pakata tavaroita reippaasti.\n''Aika haikeaa, että leiri loppuu jo. Voisin olla täällä kauemminkin'', sanoin haikeana.\n''Niimpä, tämä oli minun ensimmäinen leirini täällä ja jos näitä tulee lisää, olen ehdottomasti mukana. Tämä on ollut erittäin hieno kokemus hyvässä seurassa'', Nessie sanoi.\n''Niimpä'', sanoin vielä.\nPian olimme laittaneet tavaramme niin järjestykseen, että saisimme ne nopeasti pakattua myöhemmi. Laitoimme siis koirillemme kaulapannat sekä hihnat ja lähdimme Deen ja Biancan luokse leirirakennukseen.\nLeirirakennuksella, kirjoitimme jokainen nimemme lappuun, laitoimme ne keppuun ja Dee nosti yhden lapuista. Se kenen nimi lapussa lukisi, saisi kartan kilpailuihin. Dee nosti lapun ja katsoi sitä.\n''Sinulla kävi tuuri.. Emilia'', Dee sanoi ja näytti lappua meille.\n''Jes!'' sanoin ja pomppasin ilmaan iloisena.\n''Tässä on kartta'', Dee sanoi ja ojensi kartan minulle.\n''Kiitos'', sanoin tälle saadessani kartan.\n''Nyt kun arvonta on suoritettu, voimme lähteä metsään suunnistamaan'', Dee sanoi ja laittoi Biancalle kaulapannan sekä hihnan siihen kiinni.\n''Tulkaa perässäni'', Dee sanoi ja lähti ulos leirirakennuksesta.\nHeitin nopeasti kengät jalkaani ja lähdin Deen perään Sukan kanssa, Nessien seuratessa Bessien kanssa.\nSaavuimme metsälle ja olimme Nessien kanssa valmiita kilpailuun. Deen merkistä, lähdimme suunnistamaan. Minä lähdin Sukan kanssa reippaasti liikkeelle katsellen karttaani. Meidän oli tarkoitus kiertää tietty metsälenkki ja se kumpi kiertäisi lenkin nopeammin, olisi voittaja. Minä lähdin Sukan kanssa kiertämään lenkkiä eri suuntaan kuin Nessie ja Bessie. Matkan varrella polkuja oli paljon, jotka olisivat olleet sopivia. Olimme kulkeneet jo yli puoleen väliin Sukan kanssa, enkä vieläkään ollut nähnyt Nessietä sekä Bessietä tulevan meitä vastaan. Kääntelin ja vääntelin karttaa, mutta olin mennyt sekaisin, missä me olisimme. Olin huono lukemaan karttaa, oli aina ollut. Jos kerran hukkasin itseni kartalta, en löytänyt sitä paikkaa enää, missä olin. Niimpä päätin lähteä suunnistamaan Sukan kanssa vaiston varassa. Taisimme kuitenkin eksyä väärälle polulle, koska maasto alkoi hankaloitua paikka paikoin. Rämmimme läpi oksien ja kivikkojen. Pian polku taas alkoi tulla paremmaksi ja näin kauempana sen paikan, missä Dee oli ja mistä olimme lähteneet. Olimme kyllä tulleet ihan jostain väärästä paikasta Sukan kanssa. Keskeltä metsää. Rämmimme kuitenkin Sukan kanssa Deen luokse ja huomasin Nessien sekä Bessien olevan siellä jo.\n''Te tulitte jotain omaa reittiä, oliko kartassa jotain vikaa?'' Dee kysyi naurahtaen.\n''Ei, mutta en osannut lukea sitä'', sanoin nolostuneena.\nNessie ja Dee nauroivat minulle, eivät kiusallisesti, vaan ymmärtäähän sen. Olisin minäkin nauranut jos jollekkin olisi käynyt samalla tavalla kuin minulle ja Sukalle.\n''No nyt kun kaikki olemme tässä, mitä Nessie saa palkinnoksi? Ja Bessie?'' kysyin uteliaisuuttani.\n''Nessie saa sipsipussin ja Bessie koirankeksipussin'', Dee sanoi ja ojensi palkinnot heille.\n''Kiitos'', Nessie sanoi saadessaan palkinnot.\nNessie oli reilu ja avasi koirankeksipussin heti ja antoi Sukalle sekä Bessielle namuja hyvästä suorituksesta. Sukkan häntä vispasi kovaa vauhtia sen syödessä namuja.\n''Mennäänkö me nyt syömään?'' kysyin ja samalla kuulin, miten mahani alkoi murista.\n''Juu mennään, tulkaa perässäni. Sinä ainakin Emilia, ettet eksy'', Dee kiusoitteli ja lähti kävelemään eteenpäin.\n''Hehheh'', sanoin Deelle.\nSaavuimme takaisin leirirakennukselle. Ampaisimme samantien ruokalaan ja Dee laittoi ruuan esille. Kävin hakemassa heti ensimmäisenä ison annoksen perunia sekä jauhelihakastiketta. Nappasin samalla reissulla myös jälkiruuan, muutama suklaakeksiä mukaan. Menin istumaan pöydän ääreen ja aloin syömään. Ruokailun aikana Nessie ja Dee vielä kiusoittelivat minua kun menin hukkaan, vaikka minulla oli kartta juuri sitä varten, että suunnistaminen olisi helppoa. Ensin minua ei naurattanut, mutta lopulta nauroimme kaikki yhdessä tapahtuneelle.\nKun olimme syöneet, lähdimme mökillemme. Koirat jätimme Deen kanssa leirirakennuksen pihalle siksi aikaa, kun kävimme pakkaamassa tavaramme loppuun. Menimme Nessien kanssa mökkiimme ja pakkasimme todella reippaasti tavaramme, jotta meillä olisi enemmän aikaa olla koirapuistossa koirien kanssa. Siivosimme myös reippaasti mökin. Imuroimme suurimmat roskat ja pyyhimme hieman paikkoja. Kun olimme valmiita, menimme ulos Deen luokse, jossa koiratkin olivat.\n''Mennäänkö me nyt koirapuistoon?'' kysyin innoissani Deeltä.\n''Mennään, mennään'', hän vastasi.\n''Jes!'' Nessie sanoi.\nJa niin lähdimme Deen opastuksella kulkemaan kohti koirapuistoa Sukan, Biancan sekä Bessien kanssa.\n''Meillä on sitten tunti aikaa olla koirapuistossa'', Dee muistutti meitä.\n''Juu juu'', sanoin takaisin.\nMatkalla koirapuistoon, Sukka teki tarpeensa ja kehuin poikaa. Kun saavuimme koirapuistoon, Dee meni Biancan kanssa pentujen puolelle ja minä Sukan ja Nessie Bessien kanssa aikuisten koirien puolelle. Päästimme koiramme vapaaksi ja ne ampaisivat heti leikkimään muiden koirien kanssa. Huomasin, että puistossa oli sama tyttö mäyräkoira, joka oli ollut viimeksikin koirapuistossa kun olimme Sukan kanssa käyneet täällä. Sukka meni leikkimään tyttö mäyräkoiran kanssa, niin kuin ennenkin. Viihdyimme Nessien kanssa hyvin koirapuistossa, katsellen koiriemme temmellystä. Tunnin päästä Dee tuli huikkaamaan meille, että oli aika lähteä. Lähdimme siis takaisin leirirakennukselle päin. Matka sujui hyvin.\nPäästyämme leirirakennukselle, otimme koirat sisälle. Annoin Sukalle possunkorvan, jonka olimme aiemmin voittaneet ja koiri meni tyytyväisenä nakertamaan luutaan sillä välin kun minä, Nessie ja Dee olimme lopputilaisuudessa jossa keskutelimme mitä haluaisimme tulevilta leireiltä, mikä oli mukavinta tällä leirillä ja miten kaikki sujui mielestämme.\n''Minulla oli todella kivaa ensimmäisellä leirilläni täällä, oli kiva saunoa ja käydä uimassa ja tykkäsin tuosta suunnistuksesta'', Nessie kertoi.\n''Minä tykkäsin tästä leiristä myös todella paljon, vaikka meitä vähän olikin. Saimme ainakin Nessien kanssa tutustua kunnolla. Pidin eniten leiriolympialaisista ja saunomisesta'', sanoin Nessien jälkeen.\nLopputilaisuuden jälkeen sanoimme Deelle sekä koirille heipat, menimme hakemaan Nessien kanssa tavaramme mökistä ja lähdimme kotiin päin.\n//Oli tosi kivaa kirjottaa leiritarinoita ^^ Kivoja ideoita oli mm. olympialaiset ja toi suunnistus. Nyt pääsenkin sitten tasolle 8, jes! ;p\nKiva että tykkäsit leiritarinoiden kirjoittamisesta ja kiva että tykkäsit myös olympialaisista ja suunnistuksesta! Haha, Nessie ja Bessie voittivat teidät vaikka sinulla oli kartta - mutta pakko myöntää etten minäkään osaa käyttää karttaa... hehheh :D Siivous tosiaan meni melko reippaasti, vaikka se onkin ikävin osa, ainakin mun mielestä.. Nyt leiriltä päästyäsi saatkin käydä valitsemassa kaupasta ilmaisen tavaran!\n31. Kevätleirin toinenpäivä\nNessien herätys kello soi, olin itse unohtanut laittaa aamuksi herätyskellon soimaan. Onneksi toinen meistä edes oli huolellisempi näissä asioissa.\n''Huh, onneksi sinä laitoit herätyskellon soittamaan, minä en ollenkaan muistanut eilen illalla laittaa herätystä täksi aamuksi'', sanoin huojentuneena Nessielle.\n''No muistat sitten ensikerralla'', Nessie sanoi ja naurahti minulle.\nNousin nopeasti ylös ja vaihdoin vaatteeni, tämän jälkeen menin pesemään hampaani sekä laittamaan tukkani. Olin jo muutaman viikkoa harjoitellut lettien tekoa ja aloin olla siinä aika haka. Tein nopeasti helpon ranskanletin itselleni ja olin tämän jälkeen valmis uuteen leiripäivään. Päätin jättää Sukan loikoilemaan vielä siksi aikaa kun itse kävisin aamupalalla. Laitoin Sukalle kuitenkin omaan kuppiin ruokaa, jotta se voisi syödä kun mielitekisi. Tämän jälkeen lähdin leirirakennukselle Nessien kanssa ja menimme aamupalalle.\n''No huomenta tytöt'', Dee sanoin hymyillen kun saavuimme ruokalaan.\n''Huomenta'', sanoin Deelle takaisin.\n''Tulkaa ottamaan aamupalaa'', Dee jatkoi.\n''Mielellämme!'' sanoin innoissani ja menin katsomaan, mitä aamupalaksi oli tarjolla.\nAamupalaksi oli tarjolla riisipuuroa, kaurasämpylöitä ja mysliä. Päätin ottaa pienen kulhollisen mysliä ja kaurasämpylän. Kun olin ottanut aamupalani, menin istumaan pöytään ja aloin syömään aamupalaa. Aamupalan aikana Dee alkoi kertoa, mitä meillä oikein tänään olisi ohjelmassa.\n''Tytöt, seuraavaksi meillä olisi ohjelmassa ensin vapaa-aikaa koirien kanssa ulkona ja sen jälkeen lähdetään juoksemaan kera koirien kennelin viereiselle pellolle ja pelaillaan sekä leikitään siellä. Sen jälkeen teillä on taas hiukan vapaa-aikaa ja tämän jälkeen ruokailu'', Dee kertoi ja minä sekä Nessie kuuntelimme innoissamme.\n''Mitä ruuaksi on?'' Nessie kysyi.\n''Kasvissosekeittoa ja jälkiruuaksi käydään hakemassa jäätelöt kioskilta'', Dee kertoi.\n''Jee!'' sanoin innoissani ja aloin jo miettimään jäätelökioskia.\nPian olimme kuitenkin kaikki syöneet ja oli aika hakea koirat mökistämme ja mennä ulos hetkeksi viettämään vapaa-aikaa. Menin siis Nessien kanssa aamupalan jälkeen mökkiimme, laitoin Sukalle kaulapannan sekä hihnan siihen kiinni ja menimme ulos. Ulkona kuitenkin päästin Sukan vapaaksi ja heittelin tälle keppiä ja juoksentelin Sukan kanssa. Mäyräkoira oli innoissaan, koska se tykkäsi leikkiä.\n''Hieno poika'', kehuin Sukkaa ja silitin tätä.\nVapaa-aikamme loppui ja Dee saapui luoksemme. Oli aika lähteä koirien kanssa kennelin viereiselle pellolle pelailemaan sekä leikkimään. Dee meni edeltä ja minä sekä Nessie seurasimme Deetä koiriemme kanssa.\nSaavuttuamme pellolle, Dee kertoi, että voisimme juosta kilpaa. Päämääränä oli juosta pellon toiseen päähän ja se parivaljakko joka sinne ensimmäisenä ehtisi, olisi voittaja.\n''Paikoillanne, valmiit, hep!'' Dee sanoi ja lähdimme juoksemaan koiriemme kanssa.\nNessie ja Bessie kiihdyttivät niin, että me muut jäimme jälkeen näistä. Bianca ja Dee juoksivat minun ja Sukan edellä. Nessie ja Bessie pääsivät ensimmäisenä pellon toiseen päähän, Dee ja Bianca toisena ja minä sekä Sukka tulimme jonkin verran muista jäljessä maaliin.\n''Sukka näytti tosi söpöltä juostessaan noilla pikku jaloilla täysillä'', Dee sanoi minulle.\n''Jep, niin se näyttää aina söpöltä kun juoksee'', sanoin hymyillen.\nPelasimme vielä hippaa ja ensimmäisenä hippaparina olivat Dee ja Bianca. He saivat ensimmäisenä minut ja Sukan kii, vaikka koitimme juosta kovaa, Dee ja Bianca olivat nopeita jaloistaan ja saavuttivat meidän. Meidän jälkeemme he ottivat Nessien ja Bessien kiinni. Pelasimme vielä muutaman erän hippaa, kunnes oli aika lähteä takaisin leirirakennukselle päin.\n''Oho, aika on juossut niin, että ei teillä mitään vapaa-aikaa ehdi nyt olemaan jotta pysytään aikataulussa. Mennään suoraan syömään leirirakennukselle ja tämän jälkeen saatte pitää sen vapaa-ajan jonka lupasin'', Dee sanoi meille.\n''Okei, ei haittaa vaikka ei olisi vapaa-aikaa ollenkaan, kivaa pelailla teidän ja koirien kanssa. Ajankuluakaan ei huomaa ollenkaan'', sanoin Deelle.\n''Heh, niimpä'', hän vastasi ja lähti kävelemään Biancan kanssa takaisin leirirakennukselle päin. Kävelimme Nessien ja koirien kanssa Deen perässä. Kun saavuimme leirirakennukselle, otimme koirat sisälle ja menimme suoraan ruokalaan. Dee teki vielä pikku valmisteluja ja tämän jälkeen saimme mennä hakemaan ruokaa. Otin kunnon annoksen kasvissosekeittoa, koska se oli yksi lempiruuistani. Otettuani ruokani, menin istumaan tuttuun tapaan samalle paikalle kuin aina ennenkin ja aloin syömään keittoani. Nessie ja Dee tulivat myös syömään ja keskustelimme peleistä ja leikeistä joita olimme pellolla tehneet. Meillä oli ollut todella kivaa.\n''Niin, mennään tästä sitten käymään jäätelökioskilla. Se on ihan tuossa muutaman kilometrin päässä, sen jälkeen teillä on vapaa-aika. Ja vapaa-ajan jälkeen on leiriolympialaiset koirien kanssa, lajeina on esterata, hoitajan etsintä, nouto ja temppukisa. Olympialaisten jälkeen meillä on palkintojen jako ja tämän jälkeen välipala'', Dee kertoi kun olimme lopettamassa ruokailua.\n''Kuulostaa tosi kivalta!'' Nessie hihkaisi.\n''Niin kuulostaa!'' sanoin innoissani.\nDee lupasi maksaa meidän jäätelömme. Kävimme pukemassa kengät sekä takit päälle ja lähdimme ilman koiria käymään läheisellä jäätelökioskilla. Kävelimme reippaasti ja mietimme mitä jäätelöä kukakin ottaisi. Saavuttuamme jäätelökioskille, teimme tilauksemme.\n''Yksi iso suklaapallo'', Dee sanoi ensimmäisenä.\n''Minulle iso päärynäpallo'', Nessie jatkoi listaa.\n''Niin ja minulle iso nougatpallo!'' huikkasin jäätelön myyjälle Nessien ja Deen takaa.\nKun myyjä oli tehnyt jäätelömme, Dee maksoi ne ja lähdimme kävelemään hitaasti takaisin leirirakennukselle. Söimme matkalla jäätelöitämme ja ihailimme maisemia. Kävelimme siis todella hitaasti, koska söimme jäätelöitä. Pian kuitenkin Nessien jäätelöpallo putosi maahan.\n''Oi ei'', hän sanoi harmistuneena.\n''Taisit nuolaista liian kovaa'', sanoin ja koitin pidättää nauruani.\n''Niin taisin'', hän sanoi ja katsoi jäätelöpalloaan joka lojui maassa.\n''No onneksi siinä ei ollut paljoa mitään jäljellä enään'', Dee sanoi ja huomasin tämän pidättävän myös nauruaan.\n''Niin, no jäi minulle tämä vohveli, syön sen'', Nessie sanoi ja alkoi syömään jäätelön vohvelia.\nJonkin aikaa myöhemmin olimme takaisin leirirakennuksella. Nyt meillä olisi se Deen lupaama vapaa-aika. Päätin viettää oman vapaa-aikani päiväunien merkeissä. Olin hieman väsynyt ja Sukasta sai aina päiväunikaverin joten miksei? Kävin siis hakemassa Sukan leirirakennuksesta ja menimme mökkiimme. Laitoin herätyksen soittamaan puolentunnin päästä ja aloimme nukkumaan.\nHeräsin herätyskellooni. Valmistauduin Sukan kanssa ja menimme ulos odottamaan Nessietä, Bessietä, Deetä ja Biancaa. Oli aika lähteä olympialaisiin jotka pidettäisiin leirirakennuksen piha-alueella. Odotimme tovin aikaa Sukan kanssa, kunnes muut saapuivat paikan päälle.\n''No niin, lajeina meillä leiriolympialaisissa on siis esterata, hoitajan etsintä, nouto ja temppukisa'', Dee kertasi meille vielä.\n''Mistä aloitamme?'' kysyin.\n''Aloitetaan hoitajan etsinnästä'', Dee vastasi.\nEnsimmäisinä vuorossa olimme minä ja Sukka. Dee ja Nessie kiinnittivät Sukan huomion siksi aikaa, kun minä juoksin piiloon. Menin piiloon aika lähellä olevaan puskaan. Näytin Deelle ja Nessielle peukkua merkiksi siitä, että olin valmis ja he käskivät Sukan etsiä minua. Olin kyykyssä ja koitin olla mahdollisimman hiljaa. Kuulin Sukan lähenevän, se nuuhki kovaan ääneen maata ja haukahti pian. Tämän jälkeen Sukka änki itsensä myös puskaan ja tuli nuolemaan naamani märäksi.\n''Hieno poika, hyvä! Emme me turhaan ole harjoitelleet ihmisen etsimistä maastosta'', sanoin hymyillen koiralle.\nSitten menimme takaisin muiden luo. Seuraavaksi vuorossa olivat Dee ja Bianca. Bianca oli vielä niin nuori, että ei oikein tajunnut kilpailun ideaa ja pyöri epätietoisena etsien Deetä. Jonkin ajan kuluttua, Dee antoi kuitenkin pennulle äänimerkin, jotta tämä ei turhautuisi ihan kokonaan. Oli ymmärrettävää, koska Bianca oli pentu, että ei osannut vielä ihan kaikkea. Olinhan minä sentään käynyt Sukan kanssa kursseilla, joissa etsittiin ihmistä pitkänkin matkan päästä maastosta. Deen ja Biancan jälkeen oli Nessien ja Bessien vuoro. Heillä sujui myös hyvin, niin kuin Sukalla ja minullakin. Bessiellä näytti olevan hyvä hajuaisti, se löysi Nessien suhteellisen nopeasti.\n''Hienoa, nyt vuorossa on nouto. Tässä kilpailussa, kaikki suorittavat samaan aikaan noudon niin nähdään kuka koirista on nopein'', Dee sanoi ja ojensi tämän jälkeen minulle ja Nessielle tennispallot.\n''Paikoillanne, valmiit, hep!'' Dee sanoi ja heitimme kovaa tennispallot koirien haettavaksi.\nPallomme menivät suurinpiirtein samoille linjoille, joten kilpailu ei ollut mitenkään epäreilua.\n''Sukka, nouda'', sanoin mäyräkoiralle ja tämä lähti kiitämään eteenpäin.\nMyös muut koirat olivat lähteneet kuin ohjukset liikkeelle, hakemaan pallojaan. Ensimmäisenä pallon luokse pääsi Bessie, Bianca tuli kuitenkin hyvänä kakkosena perässä ja Sukka viimeisenä. Sukka ei vain ihan pysynyt isompien koirien perässä. Koirat ottivat pallot suuhunsa ja lähtivät juoksemaan takaisin luoksemme. Bessie kuitenkin pudotti matkalla pallon ja joutui hakemaan sen, jolloin Bianca pääsi tämän ohitse ja ehti ensimmäisenä luoksemme. Hyvänä kakkosena maaliin tuli Bessie ja viimeisenä, muttei vähäisimpänä saapui Sukka.\n''Hienosti meni'', sanoin hymyillen mäyräkoiralle ja silitin tätä.\n''Nyt siirrytään esterataan'', Dee sanoi ja siirryimme esteiden luokse. Esteitä ei ollut kovinkaan montaa, viisi hypättävää estettä vain. Onneksi ei ollut mitään putkia ja muita ihmeellisempiä, koska en ole käynyt vielä Sukan kanssa agility-kurssilla harjoittelemassa niitä, vaikka tarkoituksena on kyllä myöhemmin. Olin kuitenkin kuullut Deeltä, että Sukka rakasti agilitya.\nSaimme Sukan kanssa taas aloittaa. Menimme aloitusviivalle ja pian Dee käski meidät matkaan. Sukka juoksi kauniisti vierelläni, hyppäsi ensimmäisen esteen hienosti ja toisenkin. Kolmannen esteen Sukka kuitenkin jostain syystä kiersi sekä neljännen. Viidennne esteen se jälleen hyppäsi. Ehkä koiralle tuli paineita, koska kolmas ja neljäs este olivat korkeimmat esteet, eikä siksi halunnut hypätä näitä. Onneksi tämä oli vain leikkimielistä kisaa, eikä minua muutenkaan haitannut, ettei Sukka kaikkia esteitä hypännyt. Hyppäsihän se sentään kolme estettä viidestä, yli puolet. Bessie hyppäsi kaikki esteet kauniista, Bianca hyppäsi kaikki muut esteet paitsi viimeistä estettä, eli pennullakin meni todella hyvin nämä kisat.\n''Seuraavaksi vuorossa on vielä temppukisa ja sen jälkeen meillä onkin palkintojen jako'', Dee kertoi ja tällä kertaa Dee ja Bianca aloittivat. Bianca ei oikein osannut muuta kuin istu ja maahan, mutta se yritti kaikkensa, miellyttääkseen Deetä joten siitä pentu ansaitsi minun mielestäni ainakin täyden kympin. Deen ja Biancan jälkeen oli Nessien ja Bessien vuoro. Bessie totteli hienosti hoitajaansa ja teki monta eri temppui. Heidän jälkeensä olikin Sukan ja minun vuoro. Sukalla ja minullakin meni ihan hyvin, vaikka Sukka ei montaa temppua osannutkaan, mutta koitti parhaansa mukaan miellyttää minua ja keksiä omia höpsöjä temppujaan.\n''Sitten on vuorossa palkintojen jako. Jokaisesta lajista voittaja saa palkinnoksi koiralle possunkorvan sekä itselleen suklaapatukan'', Dee aloitti.\n''Hoitajan etsinnän voitti tällä kertaa Sukka ja Emilia. Onneksi olkoon, voitte tulla noutamaan palkkionne'', Dee sanoi ja kävin hakemassa palkintomme.\n''Esteradan voittivat Bessie ja Nessi'', Dee sanoi ja Nessie nouti heidän palkintonsa.\n''Nouto kilpailun, voitimme minä ja Bianca'', Dee jatkoi.\n''Ja temppukisan voittajat ovat kaikki!'' Dee sanoi ja tuli yllättäin jakamaan minun sekä Nessien kaulaan pahvista tehdyt mitalit, joissa luki Leiriolympialaiset 2017.\n''Oi, tämä on hieno muisto. Kiitos Dee'', sanoin ihaillen mitalia jonka Dee oli tehnyt.\n''Tosi hieno!'' Nessie sanoi.\nSitten oli aika mennä takaisin leirirakennukselle, meillä olisi seuraavaksi vuorossa välipala. Menimme siis sisälle leirirakennukseen ja otimme koirat mukaan sisälle. Menimme ruokalaan ja haimme välipalamme, patonkia ja kaakaota. Söimme nopeasti välipalamme.\n''Dee, mitä meillä on vielä ohjelmassa?'' kysyin Deeltä kun olimme nousemassa pöydästä.\n''Saatte ensinnäkin kirjoittaa pitsatäytetoiveet näihin papereihin ylös'', Dee sanoi ja antoi minulle sekä Nessielle laput joihin saimme kirjoittaa nimemme sekä toiveemme. Kirjoitin pitsatäytetoiveekseni tonnikalaa, katkarapua, tomaattia, punasipulia ja herkkusieniä. Kun olin kirjoittanut lappuni, annoin sen Deelle ja Nessiekin antoi oman lappunsa Deelle.\n''Kiitos. Seuraavaksi meillä on ohjelmassa semmoista, että pelataan pellolla minun suunnittelemaa peliä, koirasokkoa. Eli teidän silmät sidotaan ja tehtävänänne on sokkona tunnustelemalla löytää oma hoitokoira. Kun luulette saaneenne oman hoidokkinne kiinni, ilmoitatte siitä minulle ja jos se on väärä koira, häviätte!'' Dee kertoi meille innoissaan.\nKävimme siis hakemassa Bessien, Sukan ja Biancan sillä välin kun Dee kävi nopeasti hakemassa kenneliltä kolme koiraa lisää jotta tehtävä ei olisi liian helppo. Menimme edeltä pellolle, odottelemaan Deetä. Kun Dee saapui, aloitimme pelin. Ensimmäisenä kokeilemaan pääsi Nessie. Koirat pyörivät ja hyörivät Nessien lähellä ja tämä koitti etsiä hoitokoiransa, Bessien. Ensin Nessie arvasi väärin ja halusi koittaa vielä uudelleen. Toisella kerralla hän onnistui löytämään oman hoitokoiransa. Seuraavaksi vuorossa olin minä. Minun piti sokkona tunnustela ja etsiä Sukka. Jouduin menemään maahan ja konttailin etsien Sukkaa, koska Sukka oli niin matala, että en sokkona olisi sitä löytänyt jos olisin seissyt ylhäällä. Sukan tunnistaminen ei olisi vaikeaa, mutta sen löytäminen näytti olevan. Ihan kuin se olisi tahalteen vältellyt minua leikin aikana. Lopulta kuitenkin sain Sukan kiinni ja sain arvattua oikean koiran. Lopuksi vuorossa oli Dee jonka piti etsiä Bianca. Ei mennyt kauaakaan kun Dee tunnisti Biancan. Hän tunsi koirat kuin omat taskunsa, joten en yhtään ihmetellyt kun hän tunnisti koiran niin nopeasti.\nPelin jälkeen Dee kertoi, että saisimme mennä nyt saunomaan. Päätimme tällä kertaa Nessien kanssa, että emme ottaisi koiria mukaan joten veimme ne leirirakennukseen. Tämän jälkeen haimme sauna tavaramme mökistämme ja lähdimme saunalle päin. Dee jäi tekemään meille iltapalaksi pitsaa sillä välin kun saunoisimme. Päästyämme saunaan, otin mukavan asennon ja aloin heittämään kovaa löylyä. Tunsin miten nahkani alkoi kuumentua ja vesihöyryn aiheuttamat pisarat valuivat pitkin otsaani.\n''Heitä lisää ja mennään uimaan'', Nessie sanoi.\n''Oot sä hullu, mun nahka palaa'', sanoin ja kyyristin hieman selkääni.\n''En, eipä ainakaan sitten tule kylmä kun mennään uimaan'', Nessie sanoi, otti löylykauhan ja alkoi heittää lisää löylyä naureskellen.\n''Huh huh, riittää. Luulin, että mä oon kova saunoja, mut sä vasta oletkin'', sanoin Nessielle ja kyyristin lisää selkääni, koska minusta tuntui, että ihoni palaisi.\n''Nyt mennään!'' Nessie sanoi ja lähti juoksemaan ulos saunasta.\nJuoksin Nessien perässä nopeasti laiturille ja pulahdimme kylmään veteen.\n''Oho onpa kylmää'', sanoin ja uituani hetken, nousin ylös laiturille väristen.\n''Kelpaisko nyt uudestaan kovat löylyt?'' Nessie kysyi noustessaan myös laiturille.\n''Kelpaa!'' sanoin ja lähdin takaisin saunalle.\nSaunoimme jonkin aikaa, kunnes kävimme pesulla ja tämän jälkeen menimme vaihtamaan vaatteet päällemme ja oli aika mennä syömään leirirakennukselle. Olimme jo muutaman minuuttia myöhässä, joten kävelimme todella ripeää tahtia leirirakennukselle. Veimme toki ensin sauna tavaramme mökkiimme ja vasta tämän jälkeen menimme syömään.\n''Pitsat ovat juuri sopivasti valmiita'', Dee sanoi kun saavuimme ruokalaan.\n''Hienoa! Kauhea nälkä'', sanoin ja menin hakemaan oman pitsani sekä limsaa.\nRuokailun aikana keskustelimme Nessien kanssa olympialaisista sekä siitä kun olimme olleet saunomassa ja uimassa. Söimme rauhallisesti, mutta kun olimme syöneet, oli aika taas udella Deeltä, mitä seuraavaksi tapahtuisi.\n''Dee, mitä seuraavaksi tapahtuu?'' Nessie kysyi.\n''Teillä on melkein pari tuntia vapaa-aikaa ja sen jälkeen saatte tulla syömään vielä kanankoipia. Yksi kana on erityisen tulinen ja sen löytänyt saa palkinnon'', Dee sanoi virnuillen.\n''Kuulostaa hauskalta'', sanoin naurahtaen.\nPian olimme syöneet ja kiitimme Deetä pitsoista.\n''Mennäänkö löhöilemään säkkituoleihin?'' Nessie kysyi.\n''Todellakin, olen ihan täynnä'', sanoin Nessielle.\nNiin me menimme löhöilemään säkkituoleihin. Löhöilimme aika kauan, kunnes päätimme, että jotain muutakin oli tehtävä joten leikimme koiriemme kanssa. Aika kului kuin siivillä ja pian Dee tuli kutsumaan meidät syömään kanankoipia.\n''Nyt jo?'' kysyin.\n''Juu-u, kello on jo yhdeksän'', Dee sanoin minulle.\nNiin me siis menimme ruokalaan syömään iltapalaa. Otimme ison kulhon keskelle pöytää ja napostelimme sieltä kanankoipia ja odotimme, milloin jonkun meidän kohdalle osuu se tulisin kana. Olin syönyt jo neljä kanaa, eikä minulle ollut tullut mitään erikoisen tulista kanaa vielä.\n''Au, auts, ai, ai! Nyt polttaa, äkkiä jotain juotavaa!'' Nessie huusi yht äkkiä ja juoksi hakemaan juotavaa.\n''Sinulle taisi osua se tulisin kana'', Dee sanoi ja aloimme yhdessä nauraa kovaan ääneen.\nKun Nessie palasi, hänkin nauroi tilanteelle, mutta valitteli silti suutaan joka poltti kovasti.\n''Saat palkinnoksi tästä kupongin sinne jäätelökioskille, jossa olimme aikaisemmin tänään. Ole hyvä'', Dee sanoi ja ojensi kupongin Nessielle.\n''No tämä kelpaa palkkioksi tästä tuskasta joka suussani on'', Nessie sanoi ja otti kupongin vastaan.\nKun olimme syöneet, kävimme antamassa koirillemme iltaruuat. Ruokkimisen jälkeen jätimme koiramme syömään ja menimme katselemaan yhdessä hetkeksi telkkaria, katsoimme jotain koira ohjelmaa niin kuin meistä voikin arvella. Sitten olikin aika lähteä koirien kanssa mökkiimme. Otimme Nessien kanssa Bessien ja Sukan mukaamme, toivotimme Deelle hyvät yöt ja lähdimme. Mökissä vaihdoin päälleni yöasun ja tein iltapesut. Iltatoimien jälkeen menin makaamaan sänkyyni, jossa Sukka jo makoilikin. Samassa paikassa jalkopäätä kuin viime iltanakin. Päästyämme sänkyihimme, toivotimme vielä hyvät yöt ja laitoimme herätyskelloihimme herätykset.\n''Hyvää yötä Sukka'', sanoin viel mäyräkoiralle, ennen kuin nukahdin.\nLöysin pari puhekielistä sanaa: "kii" -> "kiinni" ja "viel" -> "vielä", mutta ei se mitään! Näytätte sentään Nessien kanssa viihtyvän leirillä ja se on hyvä ;3 Nessie-raukka sai tulisimman kanan xD Koirasokkoilu oli kyllä aika hauskaa, vaikka itse sanonkin - täytyy muistaa se ensi leirillä...\n30. Kevätleiri alkaa\nOlin juuri saapunut Joystormille, meillä alkaisi tänään kevätleiri ja olin ihan täpinöissäni. Olin odottanut uutta leiriä jo talvileirin jälkeen, koska tykkään leireillä sillä silloin saa viettää aikaa koirien sekä ystävien kanssa. Kävellessäni kennelin pihaan, huomasin Deen sekä jonkun tytön olevan siellä. Kävelin reippaasti heidän luokseen ja menin esittelemään itseni.\n''Hei olen Emilia'', sanoin tytölle ja tervehdin tämän jälkeen myös Deetä.\n''Hei mä oon Nessie'', tyttö sanoi minulle vastaukseksi.\nJuttelimme hetken aikaa, muunmuassa siitä mitkä hoitokoirat meillä oli ja minkä hoitokoiran kanssa minä olin ajatellut olla leirillä, koska minulla hoitokoiria oli kaksi. Nessie vaikutti oikein mukavalta, mitä nyt ehdimme muutaman sanan vaihtaa ennen kuin Dee aloitti kertomaan mitä seuraavaksi tapahtuisi.\n''Nyt kun te molemmat olette paikalla, tässä on avaimenne mökkiinne. Saatte käydä purkamassa laukkunne ja tulla sen jälkeen syömään muussia ja lihapullia. Vasta ruokailun jälkeen kertaan teille hieman sääntöjä, leirialuetta, ohjelmaa ja muuta oleellista'', Dee kertoi meille.\nKatsoin ympärilleni, enkä nähnyt missään lähistölläkään muita kuin Deen ja Nessien. Eikö kevätleirille tulisi muita? Missä kaikki oikein olivat? Myöhässä? Mietin mielessäni asioita, koska en voinut uskoa todeksi ainakaan sitä, että olisimme Nessien kanssa ainoat jotka olivat ilmoittautuneet kevätleirille. Asia vaivasi minua niin, että päätin kysyä asiaa Deeltä.\n''Hei Dee, missä muut ovat? Vai olemmeko Nessie ja minä ainoat osallistujat kevätleirille?'' kysyin hämmentyneenä Deeltä.\n''Kyllä, tällä kertaa te olette ainoat jotka osallistuvat leirille. Muilla oli niin kovasti menoja, että eivät millään ehtineet tulla leireilemään'', Dee kertoi hieman alakuloisena.\n''No höh, minä kun odotin, että meitä olisi ollut enemmänkin. Toisaalta, voi olla ihan kivaa, että minä ja Nessie olemme ainoat osallistujat niin saammepahan ainakin tutustua toisiimme sekä viettää aikaa koiriemme kanssa. Mehän pidetään oikein kiva leiri vaikka meillä pieni porukka onkin kasassa'', sanoin innoissani Deelle.\nKeskustelu tuokion jälkeen, lähdimme Nessien kanssa kohti mökkiämme, purkamaan tavarat laukuistamme. Vatsanpohjallani kurni, minulla oli kauhea nälkä joten oli purettava nopeasti laukut, että pääsisimme syömään herkullista perunamuussia ja lihapullia. Päästyämme mökkimme luokse, Nessie avasi oven ja varasi itselleen vasemmalla seinustalla olevan sängyn. Minä varasin itselleni kaikkein kaukaisimman sängyn ovesta, saman paikan kuin viime leirilläkin. Aloin purkamaan laukkuani. Laukun purkamisessa minulla ei mennyt kauaakaan ja olin pian valmis. Nessiellä kesti hieman kauemmin purkaa laukkunsa, mutta odotin tätä. Kun laukut oli purettu, lähdimme ulos mökistämme ja menimme leirirakennukseen syömään. Saavuttuamme ruokalaan, Dee huikkasi heti, että ruoka oli valmista, että emme menisi enään istumaan vaan hakisimme samantien ruokaa. Niimpä Nessie ampaisi edelleni ja haki kunnon annoksen muussia sekä lihapullia. Menin Nessien perässä ja otin myös ison annokson ruokaa, jotta jaksaisin tämän päivän. Aamupalani oli ollut hieman köyhä, koska söin vain yhden banaanin. Olin jännittänyt leirille tuloa niin paljon, että aamupala ei aamulla oikein maistunut. Söimme reippaaseen tahtiin ruokamme, mutta keskustelimme kuitenkin samalla kaikennäköistä. Nessie kyseli paljon, mitä viime leirillä olimme tehneet ja mietimme yhdessä, mitähän tämä leiri pitää sisällään. Kun olimme syöneet, veimme lautasemme ja muut astiat pesuun. Dee käski meidän takaisin pöytään istumaan vielä siksi aikaa, kun hän kertoi tämän päivän ohjelmastamme.\nEnsin tietenkin kertasimme säännöt, sekä leirialueen kennelin edustalla. Pienen kertaustuokion jälkeen, Dee siirtyi kertomaan mitä meillä olisi tänään ohjelmassa.\n''Seuraavaksi lähdetään lenkittämään koiria yhdessä metsään. Lenkkeilyn jälkeen teillä on puolituntia vapaa-aikaa ja tämän jälkeen välipalaa'', Dee kertoi.\n''Mitä välipalaksi on?'' Nessie kysyi keskenkaiken.\n''Mokkapaloja'', Dee sanoi naurahtaen.\n''Välipalan jälkeen on sauna ja suihku saunarakennuksella, koiran saa ottaa mukaan ja saa käydä uimassa jos haluaa. Selvitään nyt ensin näistäkin ohjelmista ja sen jälkeen kerron lisää mitä tapahtuu kun saunasta olemme päässeet pois'', Dee kertoi meille iloisena.\nDee näytti nyt iloisemmalta kuin aiemmin, hän tuntui aiemmin olevan hieman pettynyt kun kysyin eikö leirille tulisi muita kuin minä ja Nessie. Ymmärtäähän sen, Dee on kovalla vaivalla suunnitellut ohjelmat, ruokalistat ja ihan kaiken ja sitten meitä saapuukin vain kaksi leirille. Mutta sen ei annettaisi haitata. Minusta Nessie vaikutti mukavalta tytöltä ja halusin tutustua tähän paremmin.\n''Nyt voitte siis käydä hakemassa Bessien sekä Sukan, niin lähdetään yhdessä lenkkeilemään metsään'', Dee sanoi vielä meille ja siinä samalla sekunnilla nousimme ylös pöydästä, kiitimme vielä ruuasta ja lähdimme hakemaan hoitokoiriamme. Nessie ampaisi hakemaan Bessien ja minä Sukan. Sukka makoili kennelin sisällä, omalla sinisellä pedillään jonka olin sille aikaisemmin ostanut. Oli mukavaa huomata, että Sukka tosiaan tykkäsi siitä pedistä. Minulla oli mukanani Sukan ruskea hihna sekä Sukan oma kaulapanta. Herätin varovasti mäyräkoiran ja kun tämä heräsi, hyppäsi se samantien syliini ja nuoli naamani kauttaaltaan märäksi. Sukka heilutti häntäänsä innoissaan ja oli kuin en olisi ollut pitkään aikaan tämän luona, koska koira oli niin innoissaan. Vaikka eihän siitä kauaa ollut, kun viimeksi kennelillä olin ollut.\nSukan rauhoituttua, laitoin tälle kaulapannan ja hihnan kaulapantaan kiinni. Olimme valmiita lenkille. Takkia en koiralle laittanut, jottei tälle tulisi liian kuuma. Tänään oli nimittäin pitkästä aikaa aurinkoinen kevät päivä. Kun olimme valmiit, menimme Sukan kanssa ulos, leirirakennuksen pihalle jossa Dee ja Nessie jo odottelivatkin meitä koiriensa kanssa. Lähdimme Deen merkistä kävelemään metsälle päin.\nLenkillä, pelkäsin ensin, että Sukka ei pysyisi Bessien sekä Biancan perässä, mutta pysyihän se pikku tappi jalka. Ja vielä hyvin pysyikin. Muutaman kertaa jäimme Sukan kanssa hieman muista jälkeen, ihan vain siksi, että Sukka haisteli kaikkea mahdollista mitä vastaan vain sattuikaan tulemaan. Sukka kuitenkin kiihdytti aina niin kovaan vauhtiin, että saimme pian toiset kiinni. Lenkin aikani juttelimme kiinnostuksen kohteistamme, koirista ja kaikesta muusta tarpeellisesta mitä halusimme toisistamme tietää. Nessien ja Deen kanssa oli mukavaa lenkkeillä ja muutenkin viettää aikaa. Molemmat olivat rentoja ja puheliaita ihmisiä. Lenkin aikani Sukka teki tarpeensa joten lenkki sujui kaikin puolin hyvin. Pian saavuimmekin takaisin leirirakennuksen pihalle ja oli vapaa-ajan vuoro. Toki vapaa-aikaa ei ollut enempää kuin puolituntia joten jäin pihalle leikkimään Sukan kanssa. Heittelin keppiä mäyräkoiralle ja tämä oli aivan innoissaan ja jaksoi vielä noutaa keppiä pitkän lenkin jälkeen. Olin kuitenkin varma siitä, että Sukka menisi sillä välin ottamaan pienet nokoset kun me kävisimme välipalalla. Huomasin Sukasta, miten se nautti kun sai viettää aikaa minun kanssa kahdestaan. Koira näytti niin iloiselta ja tyytyväiseltä.\nPian kuitenkin Dee kutsui minut ja Nessien välipalalle.\n''Jes pääsemme syömään mokkapaloja'', Nessie sanoi ja ryntäsi ruokalaan.\nJätin Sukan pihalle, koska Nessiekin oli jättänyt Bessien pihalle. Koirat voisivat olla sen aikaa vielä ulkona kun me söisimme välipalaa. Kävimme hakemassa mokkapalat ja istuuduimme pöydän ääreen. Nessie hotkaisi mokkapalansa nopeasti.\n''Ahmatti'', sanoin tälle ja aloimme nauramaan.\nNessie kuitenkin odotti minua, että sain myös syötyä välipalani. Välipalan aikana, keskustelimme siitä, että ottaisimme Sukan sekä Bessien mukaamme saunomaan ja uimaan. Välipalan jälkeen, kiitimme Deetä ja menimme käymään mökillämme. Mökissä pakkasimme mukaamme uimakamppeet. Itse pakkasin laukkuuni omat shampooni, pyyhkeen sekä uikkarit. Pakkasin myös laukkuuni Sukalle tämän oman pyyhkeen sekä shampoon koiralle jos se sattuisi käymään uimassa. Kun olimme pakanneet tavaramme, menimme hakemaan koirat ja Dee odottikin meitä sopivasti pihalla, jotta pääsimme lähtemään saunalle. Dee kuitenkin kertoi, että hän ei tulisi tällä kertaa saunomaan tai uimaan, koska hän menisi tekemään meille ruokaa. Saisimme syödä sitten kun tulisimme uimasta sekä saunomasta.\nMenimme siis Nessien kanssa vaihtamaan uimapuvut päällemme ja menimme saunaan. Koirat odottivat pukukopeilla sen aikaa, kun me löylyttelimme. Tai niin ainakin luulin. Kun olin istuutunut mukavasti saunaan ja heittänyt hyvät löylyt, säikähdin kun pian kuului kun ovi kävi ja katsoessani saunan ovelle, huomasin Sukan änkevän itseänsä saunan oven alta. Onneksi saunan oven alla oli sen verran tilaa, että mäyräkoira pääsi hienosti tulemaan sieltä, eikä loukannut itseään. Kun Sukka oli änkenyt itsensä oven alta saunan puolelle, loikki tämä rappuset ylös ja tuli viereeni istumaan lauteille. Nessie katsoi kauhuissaan ja aloimme pohtia miten Sukka oikein pääsi tänne.\n''Ihan varmana Bessie avasi tylsyyttään oven, koska eihän Sukka yllä oveen?'' Nessie kysyi minulta.\n''Voihan se yltää, mutta en tiedä'', vastasin tälle.\nNauroimme asialle ja silitin Sukan sileää turkkia.\n''Olet sinä kyllä höpsö, etkö voi sen aikaa olla minusta erossa kun käyn saunassa? Vai halusitko niin kovasti löylyihin?'' kyselin Sukalta.\nHetken ajan kuluttua vein Sukan kuitenkin pois saunasta ja samalla reissulla menimme Nessien kanssa uimaan. Bessie ei uskaltanut muutakuin kahlata hieman rannassa. Sukka sen sijaan juoksi rantaa pisin veteen, eikä mäyräkoiran tosiaan kauas tarvinnut mennä kun vesi oli sille jo liian syvää. Koira ui hetken ja minä uin sen kanssa. Vesi oli todella kylmää. Nessie uskaltautui myös uimaan. Hetken uimisen jälkeen, nousimme ylös vedestä ja juoksimme kilpaa takaisin saunaan. Sukka tuli myös käymään löylyissä, mutta pienten löylyjen jälkeen kävin pesemässä Sukan shampoolla ja pesun jälkeen vein tämän pukuhuoneeseen odottelemaan että me olisimme valmiita. Menin itse käymään vielä löylyissä Nessien kanssa, mutta pienen saunottelun jälkeen kävimme suihkussa, pesimme itsemme ja menimme pukukoppiin kuivattelemaan. Pian jo puinkin vaatteet päälleni ja kuivasin vielä hieman Sukkaa.\n''Me olemme valmiita, entä te?'' kysyin Nessieltä.\n''Juu ollaan me'', hän vastasi.\nNiimpä lähdimme kävelemään koirien ja Nessien kanssa takaisin leirikololle, jossa Dee varmaan odottikin meitä jo ruoka valmiina. Oli kivaa, miten Dee jaksoi kokkailla meille ruokaa ja jälkiruokia, ainakin viime leirillä meillä oli jälkiruuat niin toivoin, että tälläkin leirillä olisi. Deen kokkailut olivat niin hyviä.\nSaavuimme ensin mökillemme, veimme tavaramme sinne ja menimme tämän jälkeen leirikololle koiriemme kanssa. Leirikololla päästimme koiramme vapaaksi sisällä ja Sukka meni heti makoilemaan, varmaankin mäyräkoira ajatteli nukkua sen aikaa kun minä kävisin syömässä. Annoin Sukan mennä pötköttelemään ja minä sekä Nessie menimme syömään. Ruuaksi olisi makkarakeittoa ja kauraleipää, jälkiruuaksi mangokiisseliä. Menin nopeasti ennen Nessietä hakemaan makkarakeittoa sekä kauraleipää. Nappasin samalla matkalla mukaani myös jälkiruuan, jotta en joutuisi nousemaan ruokailun aikana pöydästä. Otettuani ruuat, menin istumaan pöydän luokse ja aloin syömään. Dee tuli myös ruokailemaan kanssamme ja kerroimme tälle siitä, kun Sukka oli tullut saunaan omine lupineen. Dee nauroi asialle ja sanoi, että onneksi mitään ei kuitenkaan sattunut. Söimme nopeasti, koska halusimme Nessien kanssa mennä viettämään aikaa koiriemme kanssa. Sitähän me tänne olimme tulleet tekemään. Keitto oli erittäin hyvää ja kiisseli, mainitsinkin Deelle kuinka hyvää ruoka oli ja tämä otti kehut ilomielin vastaan.\n''Dee, mitä seuraavaksi on ohjelmassa?'' kysyin Deeltä.\n''Leirikololla, eli täällä pelailua ja juttelua, koirat mukana'', Dee vastasi.\n''Selvä, no minäpä menen tästä herättämään Sukan edeltä'', sanoin ja menin edeltä herättämään Sukan sekä odottamaan, että muut tulisivat pelailemaan kanssamme.\nKun muut saapuivat, pelasimme tavaroiden piilotusta. Sukka oli siinä todella hyvä, johtui varmaankin siitä kun olimme käyneet pelastus-kursseilla ja etsineet siellä esineitä. Bessiekin oli hyvä etsimään tavaroita. Pian kuitenkin vaihdoimme niin, että pelasimme piiloa. Menimme kaikki ihmiset piiloon ja piilosta ei saanut nousta, ennen kuin omahoitokoira löysi sinut. Minun piilopaikkaani tuli ensin Bianca haistelemaan ja tutkimaan minua, mutta lähti pian kun Sukka ryntäsi myös piilopaikkaani.\n''Hyvä poika'', kehuin Sukkaa innoissani.\nPelasimme muutaman kertaa piiloa ja se oli mielestäni todella hauskaa. Pelien jälkeen, keskustelimme hieman loppu illasta ja siitä miten tämä päivä oli mennyt.\n''Seuraavaksi vuorossa onkin sitten iltapala, tortilloita vapaavalintaisilla täytteillä ja tämän jälkeen annatte koirille iltapalat. Iltapalojen jälkeen teillä on vielä puolitoistatuntia vapaa-aikaa ja tämän jälkeen mennään nukkumaan. Viimeistään kahdeltatoista pitää sitten olla omassa mökissä nukkumassa'', Dee sanoi meille.\n''Selvä'', vastasin Deelle.\nLähdimme siis iltapalalle Deen ja Nessien. Saimme täyttää itse tortillamme ja minä laitoin oman tortillan väliini tonnikalaa, jauhelihaa, salaattia, tomaattia sekä fetaa. Tein tortillastani täyttävän jotta minulle riittäisi vain yksi. Olin syönyt keittoa sen verran, että ei minulla edes ollut kovinkaan kova nälkä tällä hetkellä. Täytettyäni tortillan, menin istumaan ja aloin syömään. Hetken kuluttua Dee ja Nessie liittyivät seuraani. Tällä kertaa emme kuitenkaan paljoa keskustelleet, vaan kaikki keskittyivät syömiseen. Kun olin syönyt ensimmäisenä, kysyin Deeltä lupaa mennä ruokkimaan edeltä Sukan. Ja se sopi Deelle joten nousin pöydästä ja kiitin tortillasta. Menin tämän jälkeen Sukan luokse, minulla oli Sukan ruoka- ja juomakeput ja täytin ne. Kun olin täyttänyt ne, annoin keput mäyräkoiralle ja tämä söi nopeasti ruokansa, taisi olla nälissään. Kun Sukka oli syönyt, jäimme hengailemaan leirirakennukseen. Menin säkkituoliin istumaan ja odottamaan, että Nessiekin saapuisi. Luin odotellessani lehteä, mutta en ehtinyt montaa sivua lukea kun Nessie jo saapui viereiseen säkkituoliin. Juttelimme hengaillessamme säkkituoleissa, muunmuassa muista kennelin koirista. Aika kului nopeasti hyvässä seurassa ja pian Dee tuli ilmoittamaan, että meidän oli aika mennä mökkiimme. Otimme siis Nessien kanssa koiramme, toivotimme Deelle hyvät yöt ja lähdimme kävelemään leirirakennukselta mökillemme.\nPäästyämme mökkiin, Sukka loikkasi heti sänkyyni jalkopäähän ja alkoi nukkumaan. Itse vaihdoi yövaatteet vielä päälle, kävin iltapesulla ja juttelin hetken Nessien kanssa. Kello läheni nopeasti kuitenkin kahtatoista, joten oli aika mennä pehkuihin ja alkaa nukkumaan jotta jaksaisimme huomisen leiripäivän ja sitä seuraavan. Menin nukkumaan omaan sänkyyni ja annoin Sukalle vielä hyvän yön pusut. Koira jäi nukkumaan jalkopäähäni tyytyväisenä.\nLopuksi toivotin vielä hyvät yöt Nessielle sekä Bessielle ja aloin tämän jälkeen nukkumaan.\n//Lopusta taisi tulla hieman tönkkö, toivottavasti ei mutta siltä vähän tuntui kun en keksinyt oikein mitä oltaisiin tehty sitten viimesellä vapaa-ajalla. :d Kivaa leireillä pitkästä aikaa!!\nTervetuloa leirille! Ei loppu mun mielestä edes vaikuttanut tönköltä :o Mua tosiaan vähän harmittaa, kun leirille tuli vain kaksi hoitajista, mutta ei se mitään - eiköhän tästä silti ihan mukava leiri tule! Toivottavasti kesä-heinäkuussa pidettävälle kesäleirille tulee enemmän >:3\nKEVÄTLEIRI, 28.4.2017 (osa 2)\nSyötyämme herkullista perunamuusia ja lihapullia, Dee kertoi meille säännöt. Kiersimme kennelin alueet läpi, puhuimme säännöistä ja muusta oleellisesta. Kuuntelin tarkkaavaisesti Deen puheita ja yritin parhaani mukaan muistaa kaiken. Se teki välillä vähän vaikeaa, koska uutta asiaa tuli kokoajan lisää ja lisää.\n“Noniin, ja nyt menemme lenkille koirien kanssa. Voitte hakea koirat”, Dee ilmoitti ja katsoi meitä. Hymy oli minullakin herkässä. Kävin nopeasti hakemassa mökistä Bessielle tarkoitetut välineet ja kiisin takaisin huimaa vauhtia. Halusin nähdä Bessien heti. Saavuttuani takaisin päärakennukseen, Dee oli ottanut yhden koiran mukaansa. Ilmeisesti Dee siis hoitaisi tätä koiraa tällä leirillä - tai ainakin käyttäisi sitä eniten aktiviteeteissä, ajattelin ja katsoin shetlanninlammaskoiraa. Koira ei tuntunut pysyvän nahoissaan, vaan se pyöriskeli Deen jalkojen ympärillä ja vilkuili minua. Katsoin pientä koiraa ja sitten Deetä.\n“Onko se pentu?” kysyin ja arvasin jo vastauksen. Dee nyökkäsi ylpeän näköisenä. Hymyilin ja kyykistyin koiran eteen.\n“Se on toisesta kennelistä ja kantaa nimeä Bianca. Tai no, se on kutsumanimi”, Dee esitteli pennun ja väistyi tieltäni. Bianca piiloutui automaattisesti takaisin Deen jalkojen taakse ja vilkuili ilkikurisesti jalkojen takaa minua nappisilmillään.\n“Voi sinua pientä”, naurahdin lempeästi ja nousin. Enköhän minä tutustuisi paremmin Biancaan tämän päivän aikana. Käännyin ympäri ja lähdin hakemaan Bessietä. Siinä ei onneksi mennyt kauan - koira odotti yhden nurkan takana ja ryntäsi välittömästi minut nähtyään luokseni. Kyyristyin koiran tasolle ja rapsutin sitä antaumuksella. Bessie vingahti tyytyväisenä ja nuolaisi poskeani.\n“Oliko sulla ikävä? Joo, mullakin sua”, kuiskuttelin lempeästi ja ystävällisesti koiralle. Koira katsoi minua suloisesti. Laitoin sille pannan ja napsautin hihnan kiinni. Hetken aikaa vielä silittelin narttua ja sitten nousin ylös.\nLähdimme siis lenkille. Emilia oli ottanut mukaansa Sukan, pienen mäyräkoiran. Se näytti niin suloiselta tepastellessansa lyhyiden jalkojensa kanssa. Yllättävän hyvin Sukka pysyi vauhdissa, vaikka Bessie ja Bianca olivat isompia. Juttelimme niitä näitä ja puhuimme leirin ohjelmasta sekä kaikesta maan ja taivaan väliltä. Dee kertoi kennelin koirista ja siitä, mikä oli saanut hänet perustamaan kennelin. Kuuntelimme Emilian kanssa kiltisti Deetä, mutta heti kun hän sai kerrottua kaiken, pommitimme armottomasti häntä kysymyksillä. Deetäkin nauratti meidän uteliaisuus, mutta hän ei pistänyt pahaksi. Eli ei haitannut, vaikka olimmekin puheliasta sorttia. Emilia kertoi lisää Sukasta ja Nadjasta. Minä puhuin Bessiestä ja rapsuttelin aina välillä hoidokkiani.\n“No, mitä mieltä olette Joystormista? Tai näistä leireistä ja tapahtumista?” Dee uteli ja otti meidät kiinni. Hän oli hetkellisesti jäänyt jälkeen Biancan kanssa, koska pikkukoira oli vähän väsähtänyt ja istuskellut hetken aikaa jääräpäisesti paikoillaan. Bessie vilkaisi pientä shetlanninlammaskoiraa, joka kulki sen vierellä. Välillä huomasin hoidokkini vähän ärtyneen pennun läheisyydestä, mutta onneksi Bessie ei tehnyt mitään. Ei siinä, en uskonutkaan, että koira tekisi jotain pikkuiselle.\n“Paras kenneli ikinä. Ja tää leiri oli hyvä idea, itse ainakin tulisin uudestaan”, vastasin hyvin yksinkertaisesti ja tiivistetysti. Emilia kertoi olevansa samaa mieltä. Jatkoimme rupattelua ja pian saavuimme takaisin kennelille.\nVälipalaksi me söimme mokkapaloja. Minulla oli ollut jo vähän nälkä, mutta herkulliset mokkapalat pelastivat minut täysin. Rakastin mokkapaloja. Kun olin syönyt kaksi sellaista, Emilia vasta aloitteli.\n“Ahmatti”, hän kiusoitteli minua ja naurahdin hieman nolona. Dee söi seurassamme myös ja jatkoimme juttelua tuttavalliseen tapaan. Tuntui todella mukavalta olla tällä porukalla täällä. Ei liian iso porukka, joten pystyi tutustumaan rauhassa ja paremmin Deehen ja Emiliaan. Kun saimme syötyä, Dee ilmoitti, että voisimme saunoa. Kiljahdin innosta ja Emiliakin näytti innokkaalta.\n“Ja koirat saa käydä uimassa. Vaikka ulkona onkin vielä vähän lunta, järvi on sulanut”, Dee kertoi ja me hypimme Emilian kanssa riemusta. Menin Emilian kanssa käymään mökillä ja otimme kaikki tavarat, mitä tarvitsisimme saunaan: uimapuku, pyyhe, saippua ja shampoo. Saunalla oli kuulemma jo puita, joten minun ja Emilian pitäisi vain saada sauna lämmitettyä ensin.\nMeillä meni aluksi vähän kehnosti. Saunan pesä ei meinannut syttyä ja pariin otteeseen meinasin heittää hermoni. Kuitenkin onnistuimme siinä, ja kirjaimellisesti rojahdimme ylpeinä istumaan lauteille. Sauna oli viileä, mutta se lämpenisi pian. Nousimme ja menimme saunan ulkopuolelle. Istahdimme laiturille istumaan ja uitin jalkojani vedessä. Kylmä vesi turrutti heti raajani ja irvistin.\n“Kumpi tohtii uida ensin, mitä luulet?” Emilia kysyi ilkikurisesti. Naurahdin ja otin haasteen vastaan. Katselimme maisemia laiturilta ja ihailin Joystormin ympäristön kauneutta. Yllättäen tänne ei tuullut enää kylmä viima, vain lempeä ja hiljainen tuuli. Uitin jalkojani hetken aikaa vedessä, kunnes nostin ne pois ja nousin seisomaan.\nKävimme hakemassa koirat jo valmiiksi laiturille. Bessie odotti kiltisti maaten minua, kun menin saunaan. Emilia tulisi hetken päästä. Samoin Dee. Heitin löylyä ja hengitin rauhallisesti. Kuumuus tuli aaltona vasten minua ja tunsin hetken aikaa tukehtuvani kuumuuteen, mutta se meni ohitse. Nojasin päälläni seinää vasten ja katsoin tummaa kattoa.\n“Täällä ollaan!” kuulin Emilian äänen. Tyttö tuli myös saunaan ja istahti viereeni.\n“Missä Dee?” kysyin ja vilkaisin Emiliaa. Tyttö laittoi hiuksiaan selkänsä taakse ja nojasi seinään hitaasti.\n“Tulee pian. Se sanoi järjestelevänsä vielä hetken aikaa jotain”, Emilia sanoi. Hetken aikaa me vain istuimme hiljaisuudessa ja nautimme saunan kuumuudesta. Jalkojani ei enää kolottanut kylmyys. Oloni oli levollinen ja näin saunan pienestä ikkunasta tumman taivaan. Aurinkoa ei paljon näkynyt, mutta sekin vilkuili pilviverhon lävitse meitä. Ehkä huomenna se näkyisi paremmin.\n“Yks kaks kolme!” Emilia kiljaisi ja se oli menoa. Otin vauhtia ja hyppäsin todella pienellä hypyllä laiturista veteen takapuoli edellä. Loiskahdin kylmään veteen ja tunsin sen vetävän minua syvyyksiinsä. Hetkellinen paniikki valtasi minut ja tajusin onneksi uida itseni pintaan, vaikka vesi ei ollut edes syvää. Nousin henkeäni haukkoen pinnalle ja tärisin armottomasti. Näin Emilian, joka seisoi parin metrin päässä itsestäni ja tärisi.\n“N-nyt on kesä!” Emilia sopersi nauraen ja hänen huulensa vapisivat kylmästä. Nyökkäsin ja ravistin käsiäni. Bessie oli käynyt uimassa vain ihan rantaviivan tuntumassa, ja nyt se katsoi kummastellen minua ja Emiliaa. Sukkaakaan ei kiinnostanut. Ne tuijottivat meitä kuin seinähulluja. Yhdessä vaiheessa nekin kuitenkin pulahtivat hieman syvemmällä, mutta ne eivät viihtyneet yhtä kauan vedessä kuin minä ja Emilia.\n“Teillä oli hauskaa”, Dee sanoi naurahtaen, kun saavuimme koko porukka vettä valuvina sisälle. Olin pukenut päälleni verkkarit ja löysän hupparin. Olin kietonut hiuksiini pyyhkeen ja olin kuivannut Bessien. Koira oli hieman kostea ja se seurasi ilomielin sisälle. Samoin Emilian ja Sukan laita.\n“Mikset sä tullut?” kysyin. Dee vilkaisi minua pahoittelevasti.\n“Tein teille jälkiruokaa, mutta te saatte kyllä kokata ruoan”, Dee sanoi. Emilia tirskahti mutta vakavoitui samantien.\n“Et ole tosissasi. Me voimme pian myrkyttää toisemme”, Emilia sanoi vakavalla äänellä ja tuijotti dramaattisesti Deetä. Dee pyöräytti silmiään huvittuneena.\n“Tehkää makkarakeittoa. Minä tuon leipää”, Dee sanoi ja katosi pian keittiöstä. Vilkaisin Emiliaa ja käärin hihani.\nNo, ruokailu meni miten meni. Makkarakeitosta tuli ihan siedettävää minun ja Emilian kokkaustaidoilla eikä Dee valittanut kitkerästä mausta. Söimme samalla leipää ja sen jälkeen nautimme mangokiisselistä, jonka Dee oli loihtinut.\n“Oot hyvä kokki”, Emilia kehui ja minä yhdyin kehuihin. Dee naurahti ja kiitti meitä. Sen jälkeen saimme vapaata aikaa koirien kanssa. Vaelsimme siivottuamme koirien kanssa leirikololle ja rentouduimme. Istahdin säkkituolille ja rapsutin Bessietä, joka istuutui viereeni. Emilia istahti toiselle säkkituolille ja otti hyllystä lehden. Vähän aikaa me luimme koiralehtiä ja juttelimme siinä sivussa kaikenlaista. Sukka ja Bessie peuhasivat keskenään ja leikkivät villisti. Pian Dee liittyi seuraamme. Aloimme jutella koirista ja niiden koulutuksesta. Bianca oli tullut koloon Deen mukana ja koira leikki Sukan kanssa. Bessie oli hieman rauhoittunut ja se katsoi ystävällisesti kahden pienemmän koirien leikkejä.\nIltapalaksi teimme tortilloja omilla täytteillä. Vietimme yhteistä aikaa ja nauroimme, juttelimme ja avauduimme omista asioistamme. Oli mukavaa, että pystyin heti alusta alkaen luottamaan Emiliaan ja Deehen. Olimme avoimia ja rehellisiä ja pidimme hauskaa kohtuudella koirien kanssa. Koirat osallistuivat tekemisiimme aktiivisesti ja nauttivat seurastamme. Laitoin oman tortillani väliin jauhelihaa, salaattia ja vaikka mitä. Täytteet pursusivat tortillan välistä lautaselleni ja yritin nauraen syödä sitä. Dee ja Emilia katsoivat epätoivoisina touhujani ja nauroivat mukanani. Ilta sujui rattoisasti ja mukavasti. Rentoa ja kivaa, mitä muutakaan olisin voinut olettaa?\n“Noniin, hyvää yötä Bessie”, sanoin koiralle. Olimme vieneet koirat takaisin päärakennukseen ja oli iltaruokinnan aika. Laitoin Deen määräämät ruoat Bessielle ja rapsutin hetken aikaa hoidokkiani. Koira nuuhki ruokakuppiaan ja alkoi syödä ahneesti. Hymyilin.\n“Olet ansainnut ruokasi ja leposi. Olit mahtava tänään”, sanoin koiralle ja annoin pusun sen otsalle. Sitten lähdin ja jätin koiran syömään rauhassa. Autoin Deetä ruokkimaan muut koirat ja Emilia auttoi myös. Sen jälkeen tiemme erosivat Deen kanssa ja menimme Emilian kanssa mökkiin. Kävin pesemässä kasvoni ja hampaani. Vaihdoin päälleni shortsit ja t-paidan. Haukottelin leveästi ja katsoin kelloa. Puoli kaksitoista. Venyttelin ja istahdin sängylle. Emilia kävi heti minun jälkeeni pesemässä myös naamansa ja teki iltatoimensa. Sujahdin ketterästi makuupussiini ja katsoin mökin kattoa. Ainoa valo oli yöpöydällä loistavan lampun kajo.\n“Oli mukavaa tänään”, Emilia sanoi haukotellen ja meni makuupussiinsa sängyllään. Nyökkäsin ja tunsin silmäluomieni painuvan.\n“Oli mukavaa tutustua suhun. Vietetään paras leiri”, mumisin tyytyväisenä. Emilia naurahti ja sanoi olevansa kiitollinen minun tapaamisestani. Toivotimme toisillemme hyvät yöt ja sammutin lampun. Lamppu sammui hitaasti ja sen kajo katosi. Hetken aikaa katsoin pimeyteen ja tuntui, kuin joku olisi katsonut suljettujen verhojen takaa mökkiimme. Se tunne piinasi minua. Vihasin pimeää ja mielikuvitukseni laukkasi. Sydämeni pumppaili voimakkaasti ja suljin silmiäni. Pian vaivuin levottomaan uneen ja tunne katosi.\n// Pahoittelen, että tämä tarina oli näin tönkkö D: Loppua kohden minulla ei ollut oikein intoa kirjoittaa kauhean tarkasti tai kuvailevasti, joten siksi noin nopea ja tylsä loppu.\nTuttu tunne tuo tortillojen kanssa tapahtunut, en ikinä osaa ottaa sopivasti täytettä ja sitten ne aina tippuu sieltä xD En kyllä ymmärrä miten uskalsitte uimaan, itse en tulisi veteen tähän vuodenaikaan mistään hinnasta!\nKEVÄTLEIRI, 28.4.2017 (osa 1)\nKun herätyskello piippasi aamulla yhdeksän aikoihin, olin jo hereillä. Olin itseasiassa ollut jo aika kauan aikaa hereillä. Istuin sängylläni ja tunsin sydämeni sykkeen rinnassani puristavana. Käteni hikosivat hieman ja painoin herätyskellon kiinni. Minua jännitti. Hengitin rauhallisesti sisään ja ulos, sisään ja ulos…\n“Niin milloin se leiri alkoi?” kuulin kärsimättömän huudon oveni ulkopuolelta.\n“Kahdeltatoista, mutta mennään sinne vähän aikaisemmin”, sanoin selkeällä äänellä. Ääneni särähti loppua kohden ja nielaisin. Tänään alkaisi Joystormin kevätleiri, ja voin sanoa, että voi pojat kun jännitti. Minua ei ikinä jännittänyt mikään. En ikinä stressannut koulun näytelmiä, kevätjuhlia, en mitään. Nyt kuitenkin käteni tärisivät hieman ja yritin vain rauhoitella itseäni. Se osoittautui haasteelliseksi, sen olin tajunnut jo eilen. En ollut nukkunut kuin pari tuntia yöllä. Odotin vain niin kovasti leirille pääsyä. Pääsisin viettämään Bessien kanssa aikaa, ja ilmeisesti myös yhden hoitajan kanssa, jota en ollut tavannut vielä. Tiesin vain, että hänen nimensä on Emilia. Sekin jännitti minua ihan hirveästi. Mitä jos teen jotain tyhmää? Jos vaikka kaadan jotain? Rikon jotain?\n“Kuulen tänne asti käsiesi tärinän, Nes. Rauhoitu”, kuulin matalan äänen ovelta ja ovi aukesi. Ääni ei ollut tippaakaan ystävällinen, vaan ivallinen ja ilkikurinen. Äänen päästi minun serkkuni Joe, joka oli tullut viikoksi meille. Niin, meille.\n“Mene pois. En kaipaa sinun tärkeilevää egoasi tänne”, ärähdin äkäisesti ja nousin sängyltä nopeasti. Joe katsoi minua huvittuneena tummilla silmillään.\n“Ihan miten vain, piskityttö”, Joe hirnui ja katosi oveltani - jättäen oveni auki. Veri kiehui suonissani, mutta yritin hillitä haluni rynnätä kuristamaan serkkupoika.\nJoe oli ollut täällä vasta päivän. Hän oli tullut eilen, ja minulle oli kerrottu vasta minuutti ennen hänen saapumistaan tästä vierailusta. Olin ymmärtänyt, että Joe oli matkalla Helsinkiin ja oli päättänyt pistäytyä meillä. Hän on siis isäni veljen poika, ja isä pitää Joesta. Isä halusi aina pojan, ja hän viettää aina - kun on mahdollista - aikaa Joen kanssa. Ei siinä, Joe on toisinaan ihan mukava ja okei, mutta yleensä se on ilkeä. Ei, minulla ei mene tunteisiin hänen sanansa - lähinnä ärsyynnyn tuon ihmisen seurassa todella nopeasti. Se ei ole tapaistani, mutta serkkuni saa vereni kiehumaan ja otsasuoneni pullistumaan raivosta. Joe vihaa koiria. Joe ei pidä minusta. Ainoa asia, missä hän tuntuu olevan hyvä, on provosointi. Ja hän suorastaan rakastaa provosoida minua. Käyn sulkemassa oven ja läsähdän takaisin sängylle. Onneksi pääsen leirille, joten minun ei tarvitse nähdä tuota typerystä, ajattelen optimistisesti ja katson pakattuja laukkuja. Minulla on yksi iso laukku, jonne olen änkenyt makuupussin, lakanat, tyynyn, vaatteita ja pesutarvikkeita. Olen köyttänyt laukun kahvaan roikkumaan pienemmän pussin, jossa on Bessien tarvikkeet eli hihna ja panta. Katson hetken aikaa laukkuani ja sitten itseäni peilistä. Huokaisen ja alan harjaamaan takkuista hiuspehkoani, joka sojoittaa jokaiseen ilmansuuntaan.\n“No, muista olla kiltisti ja soita heti, jos tulee jotain”, äiti toitotti minulle. Pyörittelin silmiäni ja katsoin maisemia, jotka lipuivat nopeasti ohi. Äiti oli tarjoutunut nakkaamaan minut autolla perille, vaikka olisin voinut kävellä. Joystormin kennelille oli vain pari vaivaista kilometriä, mitkä olisin helposti kävellyt. Äiti puhui minulle jotain, mutta en kuullut. Olin uppoutunut ajatuksiini ja tuijotin vain vaitonaisena keskustan taloja. Pian ne vaihtuivat metsäksi ja puiksi.\n“..ja muista pitää hauskaa hyvänmaun rajoissa”, äiti lisäsi loppuun ja huomasin kennelrakennuksen edessämme. En tiedä, millaisen tarinan äiti oli vääntänyt turvallisuudestani ja metsän vaaroista minulle matkamme aikana, koska en kuunnellut. Ihan sama minne menin tai mitä tein, äidin piti tietää. Ja hän yleensä antoi ilmaisen oppitunnin säädyllisestä käyttäytymisestä aina lakanoiden laittamiseen asti.\n“Joojoo”, sanoin ja avasin auton oven. Nousin ylös ja otin takapenkiltä kassini. Äiti katsoi minua kulmiensa alta ja kohotti toista kulmaansa.\n“Lupaatko?” äiti varmisti ja katsoi minua tiukasti. Huokaisin dramaattisesti ja hieraisin otsaani hieman tympääntyneenä.\n“Kyllä. Heippa”, sanoin ja käännyin kannoillani. Lähdin kävelemään rivakasti kohti porttia. Avasin rennosti portin ja suljin sen. Huomasin, että äidin auto oli juuri kaahannut pois pihasta, jättäen lumen pölisemään. Katsoin hetken aikaa loittonevaa autoa, kunnes kuulin äänen.\n“Heippa Nessie!” iloinen ääni huikkasi jostain talon nurkan takaa. Talsin eteenpäin ja näin Deen seisomassa ovella. Hänellä oli reppu selässä ja hymy suussa.\n“Moi”, tervehdin kohteliaasti ja hymyilin hilpeästi. Dee viittoi minua tulemaan sisälle. Kävelin päärakennuksen eteiseen ja jätin kengät sinne.\n“Menemme sitten mökille. Sinä ja Emilia yövytte samassa mökissä. Leirille ei tullut niin paljon porukkaa, kuin olisin luullut”, Dee ilmoitti ja nyökkäsin. Ehkä Deetä harmitti leirin pienuus, mutta minusta se oli vain hyvä. Saisin tutustua rauhassa Emiliaan ja Deehen. Vaikka olin jo tavannut Deen monesti, en tuntenut naista kuin päällisinpuolin. Olisi kiva saada enemmän irti meidän leirimme pitäjästä ja kennelin pyörittäjästä.\n“Tulitkin hieman aikaisin. Emilia ei ole tullut vielä, mutta voin viedä sinut mökille jo valmiiksi. Kello on vasta puoli kaksitoista, joten sinulla on mukavasti aikaa”, Dee aloitti, “mutta Bessietä et valitettavasti saa vielä matkaasi.”\nNo, en ehtinyt mökille Deen kanssa. Olimme rupatelleet mukavia kennelrakennuksessa, ja sitten olimme havahtuneet ääniin ulkoa. Nostin laukun ja seurasin Deetä pihalle. Kylmä viima paiskautui vasten kasvojani ja tunsin hampaideni kalisevan hieman. Voi järkytys kun on kylmä tuuli. Puristin rystyset valkoisina laukkuni hihnoja ja kurkkasin Deen olan yli pihamaalle. Näin tummatukkaisen tytön poistuvan autosta ja tytöllä oli omat laukkunsa mukana. Katsoin uteliaana tytön lähestymistä. Hän hymyili säteilevästi ja saapui pihalle avattuaan ja suljettuaan portin.\n“Moi!” tyttö huikkasi positiivisen kuuloisena. Katsoin edelleen hieman jähmettyneenä tyttöä ja sitten Deen olkapäätä.\n“Hei Emilia”, Dee tervehti, “ehdit juuri sopivasti tänne. Menemme nyt mökeille, mutta haen ensin avaimet. Odottakaa tässä.”\nDee palasi takaisin sisälle ja minä sekä Emilia jäimme ulos. Olin hetken aikaa hiljaa ja katsoin kenkien kärkiä. Sitten vetäisin hiljaa henkeä ja nostin katseeni tyttöön.\n“Moi, oon Nessie”, tervehdin ja vedin kasvoilleni puolihymyn. Olin epävarma, enkä tiennyt miten toimia. Ei siinä, olin kuullut, että Emilia oli oikein mukava hoitaja ja oli käynyt täällä hoitamassa jo kauan koiria. Hän oli saanut jo kaksi hoitokoiraa. Eli kokemusta varmasti olisi. Emilia katsoi minua ja pyyhkäisi ruskeat hiuksensa kasvojensa edestä pois.\n“Hei, oon Emilia, kuten varmaan jo kävi selväksi”, Emilia naurahti tuttavallisesti ja ojensi kätensä. Kättelimme ja aloimme automaattisesti jutella mukavia. Emilia kertoi hoitokoiristaan ja kokemuksistaan täällä kennelillä. Hän kertoi kodistaan ja elämästään ylipäätänsä. Minä puolestani kerroin Bessiestä ja avauduin - yllättävää - serkkupoikani ärsyttävyydestä. Emilia antoi jonkinlaista tukea, en osannut kuvailla sitä tunnetta. Tyttö vaikutti todella avoimelta ja helposti tutustuttavalta, ja hän kuunteli minua. Vastapalvelukseksi minä kuuntelin häntä ja me vain juttelimme. Tuntui, että näin kaikkien kuului mennä. Luontevasti. Itsestään.\nEnnen kuin huomasinkaan, Dee oli palannut luoksemme avainnippu kädessään.\n“Oletteko valmiita kevätleiriin?” Dee kysyi pilke silmäkulmassa. Nyökkäsin innokkaana ja vilkaisin vierelläni seisovaa Emiliaa.\n“Tottakai”, Emilia sanoi pirteästi ja hymyili. Lähdimme Deen perässä mökkiä kohti. Kylmä viima puski avonaisen takkini sisään ja minua kylmäsi luita myöten. Huuleni vapisi hieman, koska oli niin kylmä. Oli jo huhtikuun loppu ja silti täällä oli yhtä kylmä kuin joulukuun pahimpina pakkaspäivinä. Hieroin käsiäni yhteen ja katsoin ympärilleni. Emilia käveli edessäni reippaasti ja ketterästi. Hän väisti helposti kaikki kivet ja jäätyneet lumikasat, joihin minä puolestani törmäsin tai kompastelin. Onnekseni en koskaan lentänyt rähmälleni maahan, mutta melkein. Puut huojuivat hiljaa valittaen. Kuulin välillä puiden nitisevän ja kitisevän. Julma tuuli riepotteli pienimpiäkin puita ja taivutti ne tahtoonsa. Vähäiset lumet leijailivat ilmassa, tanssien ja hiljaa laskeutuen maahan. Joskus tuuli tempoi hiutaleet mukaansa raivokkaaseen pyörteeseen, kuljettaen ne kauas täältä. Taivas rakoili hieman, luonnon pyytäessä aurinkoa. Siltikään auringon lämpimät säteet eivät ulottuneet tänne kylmään, koleaan ja harmaaseen maahan. Huokaisin ja katsoin mökkiä, jota lähenimme. Millainen viikonloppu tästä tulisi?\n“Täällä te yövytte. Saatte valita sänkynne ja purkakaa kassinne. Ruokailu on puolentunnin päästä”, Dee ilmoitti ja avasi meille oven. Astuimme Emilian kanssa kodikkaaseen ja viileään mökkiin. Olin kuvitellut, että tämä mökki olisi ollut paljon yksinkertaisempi ja yhtä kylmä kuin viima ulkona. Sen sijaan täällä oli suhteellisen lämmintä ja kodikkaan näköistä. Tuli rauhallinen ja hyvä olo.\n“Okei. Menen nyt”, Dee sanoi ja sulki oven. Katsoin hetken aikaa ympärilleni ja kävelin yhden sängyn viereen. Pudotin laukkuni sen päälle ja kellahdin makaamaan.\n“Väsyttääkö?” Emilia naurahti ja istuutui vastapäätä olevalle sängylle.\n“Kyllä. Olen ollut hermostunut ja kireä koko aamun, ja vihdoin olen selvinnyt tänne asti. Pokaali mulle”, sanoin hymyillen ja naurahdin. Emilia hymyili ja alkoi purkamaan laukkuaan. Minäkin änkesin itseni ylös pediltä ja aloin ottamaan tavaroita pois. Asetin lakanan sängylle, makuupussin siihen päälle ja lopuksi tyynyn. Sängyn vieressä oli pieni lipasto, varmaankin yöpöytä, ja siinä pari lokeroa. Avasin ensimmäisen - isomman lokeron - ja laitoin sinne Bessien tarvikkeet sisältävän pussin sekä vaatteita. Pienempään lokeroon laitoin puhelimen laturin ja muuta sälää, jota olin ottanut mukaani.\nTervetuloa leirille! Kommentoin paremmin toiseen osaan :)\nHeräsin aamulla ja lähdin syömään aamupala. Tänään menen takaisin pitkän tauon jälkeen hoitamaan Varjo.\n"Huomenta äiti", sanoin ja otin leipää kaapista. Jonkun ajan päästä söin minun aamupalani ja lähdin pukemaan vaateita. Kerkesin tehdä myös aamu töitä, sillä äiti pyysi minua laittaa kahvinkeitin päälle ja siivota minun huone ennen kun lähdin.\nSaapuin Joystormiin ja juoksin ihan täysiä Varjon luo ja halasin.\n"Moi Bonus!" Dee sanoi innoissaan.\n"Moi! Pitkästä aikaa nähdään taas!" sanoin iloisena.\n"Noh, haluaisitko käydä ulkoiluttaa Varjo?" kysyi Dee.\n"Sopii minulle", sanoin ja kävin ottaa hihna ja valjaat. Harjasin vähän Varjon turkkia ja laitoin Varjolle valjaat päälle.\nLähdimme Varjon kanssa metsään ja ajattelin, että minä ja Varjo voidaan lähteä pitkälle lenkille pitkästä aikaa. Varjo juoksi innoissaan metsässä vapaana ihan täysiä ja minä yritin saada sen kiinni. Vihdoinkin sain Varjon kiinni ja huomaan, että meidän edessä käveli ihminen koiran kanssa. Päätin tulla lähemmäs ja tutustua siihen.\n"Moi! Minä olen Bonus. Mikä sinun nimi on?" kysyin.\n"Ai moi! Minun nimeni on Smiler, tässä on minun hoitokoira Frodo", sanoi Smiler.\n"Kiva tutustua! Haluatko ulkoiluttaa minun kanssa meidän hoitokoiria?" kysyin ystävällisesti ja silittelin Varjoa.\n"Tottahan toki! Se ainakin sopii", sanoi Smiler. Ulkoiltiin koiria suurin piirteen 1 tunnin lenkillä ja saavuimme vihdoinkin takaisin pitkästä lenkistä Joystormiin. Hoitelin Varjoa vielä vähäsen ja annoin sille pari koirakeksiä.\n"Hei Bonus, nii haluaisitko auttaa minua ruokimaan koiria?" kysyi Dee.\n"Tottakai!" vastasin. Minä ja Dee aloitettiin ruokia koiria. Jonkun ajan päästä saatiin kaikille ruokia laitettua ja minulle piti lähteä kotiin syömään ruokaa.\nTulin ilalla käymään vielä Joystormissa katsomaan Varjoa ja tavittaeessa käydä sen kanssa lenkillä. Pakkasin mukaan eväät ja lähdin pyörällä kohti Joystormia.\n"Varjo!!" huusin, koska näen Varjon juoksevan tietä pitkin vapaana hihna perässä. Pysähdyin ja soitin Deelle tosi nopeasti.\n"Dee! Onko Varjo karannut? Saatoin nähdä sen äsken vapaana minua kohti juosten", puhuin Deen kanssa puhelimella.\n"Joo Varjo karkasi minun käsistäni, jos pystyt niin ota se kiinni ja taluta se varovasti takaisin", Dee vastasi ja lopetti puhelun. Huomasin, että Varjo juoksi minua kohti ja pysähtyi seisomaan minun vieressä. Otin Varjon kiinni ja talutin sitä pyörän kanssa Joystormiin. Kun saavuin Joystormiin niin Dee tuli iloisena juoksemaan pihaan ja otti Varjon.\n"Kiitos, Bonus!" Dee sanoi kiitollisena ja lähti viemään Varjo sisälle.\n"Haluatko muuten Bonus ulkoiluttaa Karma?" kysyi Dee.\n"Kylla se sopii, ajattelin kysyä sitä asiaa myös", vastasin ja lähdin hakemaan Karman valjaat ja hihna. Harjasin Karman turkkia ja lähdin sen kanssa metsään tekemään pikku lenkki. Karma käveli kiltisti minun vieressä ja kuunteli minua tosi hyvin. Lopulta Karma löysi tosi hyvän paikan missä hän sitten meni makamaan ja oli ihan likainen sen jälkeen.\nSaavuimme lenkiltä ja pesin Karman turkkia pikkusen, lämpimällä vedellä. Lopulta kuivutin pyyhkellä Karma ja annoin sille pari herkkua ja silittelin sitä. Lähdin sen jälkeen kotiin ja menin nukkumaan.\nIhanaa nähdä suakin täällä pitkästä aikaa! Kiitos avusta Karman kanssa, neiti varmasti nautti huomiosta kun hänellä ei vielä ole hoitajaa ollutkaan :'3 Varjolla on varmasti ollut ikävä sinua, se oli iloinen nähdessään sinut! Näitte myös Smilerin kanssa, toisiin hoitajiin tutustuminen on hyvä asia :) Annan tarinastasi 30v€!\nTänään otin telttapussin mukaani kennelille. Olimme Emilian kanssa sopineet menevämme telttaretkelle, näkisimme Joystormin pihalla viidentoista minuutin kuluttua. En tarvinnut mukaani paljoakaan, Emilia oli luvannut tuoda makuupussit ja grillimakkarat.\nPian saavuinkin kennelille. Näin Emilian seisoskelevan pihalla, ja vilkutin hänelle.\n"Tervehdys Mirror!" tyttö huudahti huomatessaan minut.\n"Odotitko minua pitkäänkin?" kysyin tytöltä kun pääsin lähemmäs. Hän kuitenkin pudisti päätään hymyillen.\n"Ei, tulit juuri sopivasti. Mutta eikö olekin kivaa mennä yhdessä telttailemaan! Vähän niin kuin talvileirillä", tyttö vielä sanoi ja minä nyökkäsin innoissani.\n"Niimpä! Mutta hei, mennään hakemaan koirat ja lähdetään sitten."\nLähdimme Emilian ja koirien kanssa kävelemään leirikolon lähellä olevalle metsälle. Siina koikkelehti hihnassa ja haukahteli kauempana olevan oravan perään. Pian se kuitenkin ymmärsi ettei päässyt minnekään, ja alkoi kävelemään rauhallisemmin.\n"Olisiko tuolla hyvä paikka?" osoitin pientä aukeaa paikkaa muutaman puun välissä. Emilia nyökkäsi, ja suuntasimme sitten sinne. Päästimme Nadjan ja Siinan vapaiksi, katsoimme kuitenkin etteivät ne karanneet liian kauas. Ne kuitenkin lähinnä pyörivät meidän jaloissamme kun aloimme pystyttämään telttaa. Se kävikin nopeasti, Emiliasta ei kyllä paljon apua ollut mutta ei se haitannut.\nPäätimme leikkiä koiriemme kanssa piilosta. Nadja osasi jäädä hyvin istumaan paikoilleen, Siinan kanssa minulla kesti hiukan pidempään että sain sen edes pyllähtämään maahan. Käskimme koirat odottamaan teltan luona, ja juoksimme sitten piiloon. Siina lähti jo ennen kutsua perääni, mutta Nadja odotti hienosti että Emilia vihelsi sitä. Siinan taitojen - tai oikeastaan niiden puuttumisen - vuoksi vaihdoimme niin että Minä etsin Siinan kanssa Emilian ja Nadjan, ja toisin päin. Meillä oli hauskaa yhdessä, ihan kuin talvileirilläkin. Tosin Deen tekemät ruoat sekä toiset tytöt puuttuivat, mutta ei se nyt niin paljoa haitannut. Oli mukavaa viettää aikaa kaksinkin.\nLeikkien loputtua ajattelimme tarpoa läheiselle nuotiopaikalle grillaamaan makkaraa. Matkassa ei kestänyt kauaa, vaan pääsimme noin viidessä minuutissa koirien kanssa perille. Emilia sai tulen tehtyä nopsaan, minä en ole puolestaan kovin hyvä siinä. Onnistun aina polttamaan sormeni tulitikkujen kanssa. Ja jostain syystä (en ainakaan ole onnistunut sytyttämään paitaani palamaan seitsenvuotiaana) minä myös hiukan pelkään tulta.\nLaitoin Siinalle ruokaa, ja laitoin sekaan hiukan kuoria omasta makkarastani. Koira ahmi ne nopeasti, ja yritti vielä mennä varastamaan vieressä maiskuttavan Nadjan kupista nappuloita. Siperianhuskyn murahtaessa matalasti oma hoidokkini perääntyi ja jätti toisen koiran syömään rauhassa. Kun nuotion hiillos oli sammunut, lähdimme takaisin telttapaikalle. Leikimme hetken koirien kanssa, mutta koska alkoi tulla hämärä, menimme sisälle telttaan. Koirat kömpivät viereemme, kun menimme makuupusseihin. Nadja käpertyi Emilian viereen etutassut tytön vatsan päällä. Siina meni viereeni ja nojasi kylkeeni. Juttelimme Emilian kanssa jonkin aikaa, kunnes emme enää pysyneet hereillä vaan nukahdimme.\nSeuraavana aamuna palasimme kennelille, ulkoilutimme omat hoidokkimme sekä annoimme niille ruokaa. Sitten toivotimme toisillemme hyvää päivänjatkoa ja lähdimme kotiin.\n//sori en oo ollu kauheen aktiivinen täällä D: mulla on ollu hirveesti kaikkee muuta, ja viimeviikolla olin tiistaista eteenpäin loppuviikon sairaalassa masennuksen takia... Tätäkin tarinaa kirjotin vaikka kuinka pitkään mutta silti tuli näin lyhyt. Varoitan siis, etten välttämättä ole kovin aktiivinen, mutta mukana roikun edelleen.\nEi se mitään Mirror, ymmärrän kyllä - tsempit sulle ;__; Mukavaa silti kuulla susta. Oli kivaa, että sä kirjoitit tästä telttaretkestä myös! Et ole myöskään ainoa, joka pelkää tulta - en oo koskaan uskaltanu sytyttää ees tulitikkua, eheh :'D Annan tästä tarinasta sulle 32v€!\n29. Ihmisen etsimistä maastosta 30m, kurssitarina\nSaavuimme viimeisen kerran Sukan kanssa kurssille. Olin eilisestä asti miettinyt, miten tämän kertainen kurssipäivä menisi, koska tänään matka olisi taas tuplasti pidempi ja en tiennyt riittäisikö Sukan keskittyminen siihen. Toisaalta olin myös miettinyt sitä, että Sukka on tähänkin asti oppinut annetut tehtävät nopeasti joten miksei se nyt oppisi. Ja kuten Dee oli kertonut minulle, Sukka on mainio agility koira ja jos se siinä on hyvä ja jaksaa keskittyä, miksei se jaksaisi keskittyä tässäkin tehtävässä? Koira nimittäin näytti nauttivan siitä, kun sai käydä kanssani kursseilla ja tehdä asioita yhdessä minun kanssani. Nyt piti kuitenkin jättää ajatukset sikseen, koska kurssiohjaaja saapui eli aloittaisimme viimeisen kurssitunnin pian.\n''No niin, tervetuloa viimeiselle hakukoe tunnille! Viimeksi etsimme ihmistä maastosta viidentoista metrin päästä ja tänään tuplaamme matkan eli etsitte koirienne kanssa ihmistä maastosta kolmenkymmennen metrin päästä. Menemme samassa harjoitus järjestyksessä kuin muillakin kurssikerroilla. Harjoittelemme tätä niin kauan, että jokainen teidän koiristanne oppii tämän. Minulla on suuri luotto koirinne ja odotan niiltä paljon, koska olen nähnyt miten fiksuja ja osaavaisia sekä nopea oppisia ne ovat'', kurssiohjaaja sanoi meille.\n''Nyt kuitenkin ensimmäinen pari, tulkaapa tänne'', hän jatkoi.\nMe emme Sukan kanssa kuitenkaan olleet ensimmäinen pari, vaan viimeinen niin kuin muillakin kurssikerroilla. Minulla olis siis aikaa purkaa Sukan energiaa hieman, jotta se sitten jaksaisi keskittyä harjoitukseen eikä sähläisi mitään muuta siinä samalla. Kaivoin siis taskustani vetolelun, menin hieman syrjempään Sukan kanssa ja heittelin vetolelua tälle. Sukka juoksi joka kerta hakemaan kovaa vauhtia lelun ja toi sen takaisin minulle. Fiksu koira. Aika kului ja arvelin, että pian olisi meidän vuoromme joten menimme takaisin paikallemme odottelemaan vuoroamme. Hetken kuluttua, kurssiohjaaja kertoi, että nyt oli meidän vuoromme.\nMenimme siis lähtöasemiin ja kurssiohjaaja antoi meille saman fleece paidan jonka viime kurssitunnillakin ja sitä Sukka saisi taas haistella. Käskin Sukan istumaan niin päin, että se ei nähnyt minne suuntaan kurssiohjaaja meni piiloon tätä ja annoin koiran haistella kaikessa rauhassa fleece paitaa. Kun kurssiohjaaja oli poissa näköpiiristä, kehuin Sukkaa kun tämä oli hienosti haistellut paitaa ja olimme valmiita aloittamaan etsimisen.\n''Sukka, etsi'', sanoin koiralle innokkaasti ja mäyräkoira lähti todella vauhdikkaasti eteenpäin, etsimään ohjaajaamme. Kuitenkin pian vauhti hyytyi ja Sukka alkoi kiertää vain isoa ympyrää, se taisi kadottaa vainun eikä tiennyt mitä pitäisi tehdä. Pian koira käänsi surkean katseen minua kohti ja näytti tietämättömältä.\n''Ei se haittaa Sukka, aloitetaan alusta'', sanoin koiralle ja menimme takaisin lähtöpaikkaan.\nAnnoin Sukan haistella uudestaan fleece paitaa, tällä kertaa huomasin sen haistelevan vielä tarkemmin kuin viime kerralla, se siis tajusi, että nyt todellakin piti muistaa haju jonka paidasta sain kuonoonsa. Kurssiohjaaja oli vielä piilossa, joten voisimme lähteä heti etsimään tätä.\n''Sukka, etsi'', sanoin innostaen koiraa ja mäyris lähti reippaasti eteenpäin, ei kuitenkaan niin reippaasti kuin viime kerralla. Se varmaan tajusi myös sen, että oli parempi edetä hitaasti, mutta varmasti. Sukka eteni hyvää ja rauhallista vauhtia etsien kurssiohjaajaamme. Pian koira kiihdytti vauhtiaan ja alkoi haukkumaan merkiksi siitä, että oli löytänyt sen mitä etsimmekin, kurssiohjaajan.\n''Hyvä, hieno Sukka!'' kehuin todella tyytyväisenä koiraa ja annoin sille muutaman koirankeksin.\nKurssiohjaaja myös kehui meitä ja palasimme takaisin muiden luokse, kierros aloitettiin alusta.\nTällä kertaa odottelimme vuoroamme, katsellen miten muut pärjäsivät. Ja hienostihan ne pärjäsivät, kaikki koirat liikkuivat ketterästi ja löysivät kurssiohjaajan nopeasti. Joten eipä mennyt kauaakaan kun oli taas meidän vuoromme. Ohjaaja antoi paidan, jota Sukka sai taas haistella sillä aikaa, kun ohjaaja meni piiloon.\n''Sukka, etsi'', sanoin koiralle kun tämä oli haistellut tarpeeksi ja huomasin, että kurssiohjaaja oli kadonnut näköpiiristä. Taas harjoituksemme alkoi niin, että Sukka lähti todella reippaasti liikkeelle, mutta vauhti sammui hetken kuluttua ja koira alkoi taas pyöriä vain ympyrää. Tokaisin Sukalle, että aloitetaampa taas alusta ja koitin myös sanoa tälle, että ei se haitannut mitään vaikka tämä ei heti löytänytkään kurssiohjaajaa. Palasimme siis takaisin lähtöasemiin ja annoin Sukan haistella fleece paitaa. Koira haisteli taas tarkkaan ja oli valmiina etsimään ohjaajamme.\n''Sukka, etsi'', sanoin koiralle toivoen, että tämä löytäisi ohjaajan.\nEi mennyt kauaakaan kun Sukka jo haukkuikin ja ilmoitti minulle siitä, että oli löytänyt ohjaajamme.\n''Hyvä, hienoa Sukka!!'' sanoin innoissani koiralle ja heitin tälle pari koirankeksi jälleen.\nKierros alkoi jälleen alusta muutaman kertaa. Pian kaikki koirat, jopa Sukka osasi löytää kurssiohjaajamme maastosta ilman ylimääräisiä paidan haistelu kertoja. Olimme siis kaikki suoriutuneet kurssista.\n''Tulkaapa tänne kaikki'', kurssiohjaaja sanoi meille ja menimme kaikki hänen luokseen.\n''Kiitos erittäin paljon tästä hakukoe kurssista ja mukavaa, että olitte osallisena tähän koirienne kanssa! Seuraava taso onkin sitten rauniokoe kurssi. Suosittelen lämpimästi, että jatkaisitte vielä sinne koirienne kanssa, mutta päätös on teidän. Toivottavasti näämme vielä siellä'', kurssiohjaaja sanoi meille.\nPian kurssiohjaaja kaivoi repustaan possunkorvat, jotka hän jakoi yhden jokaiselle koiralle, palkkioksi kurssin suorituksesta.\n''Kiitos paljon'', sanoin vielä ohjaajallemme, ennen kuin poistuimme paikalta, Sukan kantaessa tyytyväisenä possunkorvaansa.\n''Onneksi kurssiohjaaja antoi sinulle tuon possunkorvan, olet onnen poika. Minulta nimittäin loppuivat koirankeksit juuri sopivasti. Pitää varmaan ostaa niitä lisää, koska mehän jatkamme kursseilua. Eikö vain, Sukka?'' keskustelin koiralle kun kävelimme kennelille päin. Koira ei vastannut minulle mitään, johtui varmaankin siitä, että sillä oli possunkorva suussaan kannettavana. Sukka kuitenkin loi minulle iloisen sekä tyytyväisen oloisen katseen joten päättelin, että koira olisi valmis jatkamaan kanssani vielä viimeiselle kurssille.\n//Poistatko Sukalta koirankeksipussin sen kaapista? Kiitos. C:\nJee, suorititte sitten Sukan kanssa hakukurssinkin, oon ylpee teistä :D Poistan Sukalta koirankeksipussin, kiitos kun ilmoitit ;) Koska ajatus ei oikein kulje atm, niin en keksi muuta kommentoitavaa, mutta siirrän sulle Jupiterissa 35v€ ^^\n28. Ihmisen etsimistä maastosta 15m, kurssitarina\nSaavuimme Sukan kanssa kurssille. Tämä oli toinen kurssikertamme hakukokeessa. Menimme tuttuun tapaan riviin, odottamaan kurssiohjaajamme neuvoja ja tiedotusta siitä, mitä tänään tekisimme. Muistin toki, että tietenkin etsisimme ihmistä maastosta, mutta en muistanut, kuinka pitkän matkan päästä tänään etsisimme. Kurssiohjaaja oli kyllä kertonut meille viime kerralla, mutta olin unohtanut jo asian. Pian kurssiohjaaja kuitenkin saapui ja saimme aloitettua tunnin.\n''Tervetuloa toiselle hakukoe kurssitunnille! Muistatte varmaan, että viimeksi etsimme ihmistä maastosta seitsemän metrin etäisyydeltä, mutta tällä kertaa etsimmekin ihmistä viidentoista metrin etäisyydeltä. Harjoittelemme siis yli tuplasti sitä matkaa, mikä meillä viimeksi oli. Oletteko valmiita harjoituksiin?'' kurssiohjaaja kysyi.\n''Olemme me!'' sanoin innoissani.\n''Hienoa'', kurssiohjaaja sanoi vielä.\nOlimme jälleen kerran viimeisiä harjoituksissa, hengailin siis Sukan kanssa ja juttelin tälle niitä näitä kun odottelimme omaa vuoroamme harjoittelemaan. Kehuista päätellen ainakin, mulla meni hyvin. Toivottavasti meilläkin sujuisi hyvin. Luotin ainakin Sukkaan ja mäyräkoira oli mielestäni erittäin fiksu tapaus. Se oppi nopeasti asioita ja muisti hyvin jälkeenpäin harjoituksiamme, onneksi. Enhän minä muuten olisi Sukan kanssa mitään kursseja jatkanutkaan, jos meillä olisi ensimmäinen kurssi mennyt ihan pieleen. Jännitys alkoi tuntua hieman kehossani, olihan se aina jännää kun kurssiohjaaja katsoi vierestä, miten koirani suoritti annettua tehtävää.\n''Nyt onkin Emilian ja Sukan vuoro'', kurssiohjaaja sanoi meille.\nMenimme siis asemiimme ja kurssiohjaaja antoi meille oman fleece paitansa, jonka oli ottanut mukaan harjoituksiin. Sukan tulisi haistella sitä ja etsiä kurssiohjaajamme maastosta, niin kuin viime kerrallakin. Otin ohjaajalta vastaa fleece paidan ja käskin Sukan istumaan, niin päin että se ei nähnyt, minne suuntaan ohjaajamme menisi piiloon. Kun Sukka oli istumassa, annoin tälle paidan haisteltavaksi. Koira haisteli paitaa jonkin aikaa, kunnes haukahti merkiksi siitä, että oli saanut haistella tarpeeksi. Kurssiohjaaja oli ehtinyt jo mennä piiloon maastoon, joten saisimme Sukan kanssa lähteä etsimään tätä.\n''Sukka, etsi'', sanoin mäyräkoiralle ja tämä lähti reippaasti liikkeelle.\nSukka taisi saada heti vainun, se ainakin vaikutti siltä. Tämä harjoitus voisi vielä sujua Sukalta helposti, mutta seuraavalla kerralla meillä olisi vielä pidempi etsimis matka ja silloin Sukan pitäisi keskittyä vielä kauemmin tehtävään. Sukka kiiti vauhdilla eteen päin haistellen kovaa nuuhkuttaen maastoa. Näin kurssiohjaajamme pian ja niin näki Sukkakin. Koira juoksi ohjaajan luokse ja haukahti merkiksi siitä, että oli löytänyt tämän.\n''Hieno poika'', sanoin Sukalle ja annoin koirankeksin tälle palkkioksi.\nMenimme takaisin lähtöasemiin ja aloitimme kierroksen alusta. Odotellessamme leikin Sukan kanssa mutta tällä kertaa kierros meni nopeammin kuin viime kerralla ja kurssiohjaaja saapui luoksemme kertoen, että oli jälleen kerran meidän vuoromme. Ohjaaja antoi minulle taas paidan, käskin koiran istumaan ja annoin tämän haistella fleece paitaan kylliksi. Kun Sukka oli haistellut paitaa tarpeeksi, laitoin paidan sivuun.\n''Sukka, etsi'', sanoin koiralle ja koira lähti jälleen kerran eteenpäin reippaalla tahdilla.\nTällä kertaa Sukalla kesti kuitenkin kauemmin etsiä kurssiohjaajamme maastosta, Sukka kierteli ja kaarteli ennen kuin löysi ohjaajamme. Mutta löysi kuitenkin lopulta, niin se oli pääasia. Koira haukahti taas merkiksi, kun oli löytänyt ohjaajamme.\n''Hyvä, hienoa Sukka'', kehuin mäyräkoiraa ja annoin sille taas palkkioksi koirankeksejä.\nSukka oli innoissaan saadessaan herkkuja, minusta tuntui, että herkkujen saaminen antoi koiralle lisää motivaatiota tehtäviin. Olihan Sukka kuitenkin aikamoinen herkkusuu.\nHarjoittelimme vielä moneen kertaan harjoituksen läpi. Kaikki koirat oppivat etsimään viidentoista metrin päästä ihmisen joten oli aika lopettaa tunti.\n''Kiitos kaikille tästä kurssikerrasta. Seuraavalla kerralla harjoittelemme kolmenkymmenen metrin etäisyydeltä ihmisen etsimistä maastosta. Silloin koirillanne täytyy olla täydellinen keskittyminen harjoitukseen ja siihen vaaditaan koiralta hyviä hermoja, koska yleensä ainakaan mitä minä nyt elämäni aikana olen näitä harjoituksia opettanut niin tämä harjoitus on koirille hankala. Matka on pitkä ja hajuja ehtii siinä matkalla tulla paljon vastaan. Mutta etteköhän te koirienne kanssa suoriudu siitäkin harjoituksesta, olen ylpeä teistä. Nyt kuitenkin kaikki kotiin päin!'' kurssiohjaaja kertoi meille.\n''Kiitos paljon'', sanoin vielä ennen kuin lähdimme Sukan kanssa kennelille takaisin.\nOikein hyvä kurssitarina, pärjäätte molemmat Sukan kanssa hyvin, kuten olen jo varmaan jokaisen kurssitarinan jälkeen sanonutkin :D Herkut tosiaan auttavat sitä kovasti, mäyrishän rakastaa ruokaa xD Annan 32v€ :)\n27. Koiran näkökulmasta\nOlin makaamassa sisällä ja odottelin, että jotain tapahtuisi, olin tylsistynyt ja minulla oli ikävä hoitajaani. Toivoin, että Emilia saapuisi tänään. Hän kävi nykyään usein kennelillä moikkaamassa vuorotellen minua ja Nadjaa. Kuulin oven käyvän ja nousin ylös, venyttelin sekä haukottelin ja suustani pääsi kimeä äänähdys haukotuksesta.\n''Sukkaa!'' kuului tytön ääni oven mennessä kiinni.\nJuoksin nopeasti ovelle ja heilutin pientä häntääni innoissani, Emilia oli saapunut. Juuri niin kuin toivoinkin. Mielessäni pyöri ajatus, mitä kivaa tänään tekisimme.\n''No heippa söpöliini'', hoitajani sanoi kun saavuin hänen luokseen.\nMenin makaamaan maahan ja kierähdin selälleni, jotta Emilia rapsuttaisi minua masusta. Rakastin masu rapsutuksia. Mentyäni selälleni, Emilia alkoi rapsuttamaan masuani. Kieriskelin innoissani ja heilutin häntääni. Hetken kuluttua Emilia lopetti rapsuttamisen.\n''Sukka, tänään mennään käymään koirapuistossa. Toivottavasti näämme siellä muitakin koiria niin saisit leikkiä niiden kanssa. Saisit välillä muutakin seuraa kuin minut'', Emilia sanoi.\nAjatus kuulosti mukavalta, olisihan ihan kivaa päästä temmeltämään muidenkin kuin kennelin koirien kanssa. Toki kävisi minullekkin ihan vain Emilian seura, hän on erittäin mukava hoitaja ja tykkään viettää aikaa hänen kanssaan.\nOdotin ovella kun hoitajani haki valjaani, hihnan ja takin minulle. Tai niin hän ainakin aina sanoi kun meni hakemaan niitä tavaroita, mitä toi aina tullessaan, ennen lenkille lähtöä. Emilia saapui ja laittoi minulle ulkoilutarvikkeet päälle.\n''No niin Sukka, nyt voidaan lähteä liikkeelle'', Emilia sanoi ja avasi oven.\nPinkaisin nopeasti eteenpäin, innoissani siitä, että pääsin ulos. Juoksin heti käymään pissalla ja tämän jälkeen matka jatkui. Töpöttelin reipasta tahtia Emilian vierellä.\n''Hieno poika Sukka, kohta olemme perillä'', hän sanoin minulle.\nToivoin mielessäni, että Emilia olisi ottanut nameja mukaan tälle reissulle. Hän aina antoi herkkupaloja minulle ja hemmotteli minua. Olin todella tyytyväinen elämääni, kennelissä minulla oli maailman paras paikka asua ja kaiken lisäksi minulla oli erittäin mukava hoitaja.\nSaavuimme koirapuistolle, Emilia päästi minut vapaaksi juoksentelemaan aitaukseen. Huomasin aitauksessa olevan kaksi muutakin koiraa, juoksin kovaa vauhtia toisen koiran luokse. Se toinen koira oli myös samallainen kuin minä, lyhyt jalkainen ja pieni. Haukahdin merkiksi siitä, että haluaisin juoksennella kilpaa koiran kanssa. Haukkumisen jälkeen lähdin juoksemaan kovaa ja toinen koira juoksi perässäni. Juoksimme edes takaisin ja meillä oli hauskaa. Oli kiva leikkiä oma kokoisen koiran kanssa. Kun kyllästyin leikkimään toisen koiran kanssa, menin Emilian luokse.\n''Sukka, haluatko, että heitän keppiä sinulle?'' Emilia kysyi.\nHaukuin vastaukseksi hoitajalleni ja hän ymmärsi, että halusin noutaa keppiä. Niimpä Emilia heitti kepin kauas ja minä lähdin juoksemaan kovaa kepin perään, tai niin kovaa kuin jaloistani pääsin. Juoksin kepin luokse, otin sen hampaisiini ja juoksin takaisin Emilian luokse. Pudotin kepin hänen eteensä. Emilia kehui minua ja heitti kepin uudelleen. Juoksin hakemaan uudelleen kepin ja toin sen takaisin Emilialle. Hän heitteli keppiä minulle jonkin aikaa, kunnes kyllästyin.\n''No mikäs nyt on, etkö enää jaksa noutaa keppiä? Mentäisiinkö takaisin kennelille?'' Emilia kysyi minulta.\nHaukahdin vastaukseksi, halusin löhöilemään kennelille. Tämä ulkoilu sai luvan riittää minulle.\n''No mennään sitten takaisin'', Emilia sanoi minulle ja laittoi minut hihnaan kiinni.\nLähdimme kävelemään takaisin kennelille päin. Matkan varrella nuuskuttelin kovasti maastoa sekä ilmaa, haistoin kevään tuoksun. Kaikki kukat alkaisivat pian kukoistaa ja kaikkia ötökäitä alkaisi pörräillä ympäriinsä. Saisin jahtailla niitä oikein kunnolla, tykkäsin siitä. Matkalla takaisin kenneliin kävin vielä pissalla. Pian olimmekin kennelillä ja menimme sisälle. Emilia otti minulta ulkoilu tamineet pois päältä ja meni viemään ne omille paikoilleen. En ollut vieläkään saanut mitään herkkuja joten minua alkoi stressata, saisinko minä ollenkaan namuja? Emilia palasi pian ruokakupin ja vesikupin kanssa. Hän antoi minulle ruokani ja söin sen todella nopeasti, namujen kuvat vielkkuen silmissäni. Kun olin syönyt, join hieman ja tämän jälkeen heilutin iloisena häntääni hoitajalleni kiitoksena ruuasta.\n''Katsos Sukka mitä kävin hakemassa sillä välin kun söit'', Emilia sanoi ja heilutti edessäni puruluuta.\nHypin innoissani hetken, mutta pian kuitenkin istuuduin nätisti, koska hoitajani niin käski. Hän antoi puruluun minulle, silitti hieman minua ja kertoi lähtevänsä, mutta tulevansa pian taas uudestaan käymään. Otin innoissani puruluun hampaisiini ja aloin järsiä sitä. Emilia lähti ja minä jäin syömään puruluutani, minulla oli erittäin mukava päivä, ainakin nyt kun sain herkkuja. Kun olisin luun syönyt, voisin mennä vain nukkumaan.\n//poistaks Sukan kaapista semmosen puruluun, sellasen keltasen :-) kiitooos\nSukka näyttää todella tykkäävän sinusta! :3 Oot todella oikein kiitettävän aktiivinen hoitaja :) Sukan ajatukset ja mielipiteet tulivat hyvin esille, pieni on perso ruualle ja ei olisi malttanut odottaa saavansa puruluun :'D Poistan sen siis kaapistasi ja laitan sulle tästä tarinasta samalla 34v€ :)