Kerttulan kolumni: Eliittivalmentajien näkemys liian kapealla - Kiekkoareena\nKolumnit – 22.10.2017 klo 13:45 — Tommi Kerttula\nKiekkoareena nosti alkukaudesta Jukka Rautakorven suulla keskusteluun, josko liigapelaajat voisivat tulevaisuudessa harjoitella ohjatusti jo heinäkuussa.\nSen jälkeen monet eturivin päävalmentajat ottivat jyrkän kannan pelaajien pitkiin lomiin. Käytännössä kyse on pelaajien oikeudesta neljän viikon harjoitusvapaaseen kauden jälkeen ja kuuden viikon vuosilomaan.\nAmmattikielellä puhutaan kymmenen viikon omatoimisesta harjoittelujaksosta.\nNuorten pelaajien kansainvälinen kilpailukyky on varmasti kaikkien yhteinen huoli, mutta keinoista käytävä puhe ylittää hädin tuskin aloituskorkeuden.\nOn sinällään hyvä, että meritoituneet valmentajat esittävät huolensa pelaajien kehittymisestä, mutta keskustelun puutteellisuutta alleviivaa se, että itse sopijaosapuolet eivät saa ääntään kuuluviin. Nyt tilanne on lähinnä sama kuin työnjohtajat linjaisivat työnantajien ja työntekijöiden välisiä asioita.\nNykyinen yleissopimus pelaajayhdistyksen (SJRY) ja SM-liigan välillä loppuu kauden 2019–2020 jälkeen. Molemmilla osapuolilla on kuitenkin oikeus irtisanoa nykyinen sopimus 18.1.2018 mennessä päättyväksi kuluvan kauden jälkeen.\nNuorten pelaajien kansainvälinen kilpailukyky on varmasti kaikkien yhteinen huoli, mutta keinoista käytävä puhe ylittää hädin tuskin aloituskorkeuden. Ihan pihalla eliittivalmentajat ovat päätyessään johtopäätökseen, jossa suomalaisen pelaajatuotannon ongelmakohdat ovat pelaajayhdistys ja juniorivalmentajat. Tässä on ulkoistamisen ja ristiriidan makua.\nKun puhutaan omatoimijakson pituudesta, puhutaan korkeintaan viikoista puoleen tai toiseen. Huippu-urheilun kontekstissa on paljon oleellisempaa mitä tapahtuu 48 viikon aikana kuin neljän viikon aikana. Tämä tuntuu unohtuvan aika monelta.\nEn lähtisi syyttelemään asiasta myöskään juniorivalmentajia. Kentältä on kuulunut puhetta liigajoukkueiden päävalmentajien haluista linjata junioritoimintaa. Erässä seurassa esimiehenä toimiva päävalmentaja määräsi keventämään A-nuorten treenimääriä sarjataulukon vuoksi. Seurasta puuttuu urheilujohtaja\nHuippu-urheilun kontekstissa on paljon oleellisempaa mitä tapahtuu 48 viikon aikana kuin neljän viikon aikana.\nMaailmalla on tutkittu paljon työelämän muutosta ja tulevaisuuden työntekijöitä. Nämä vaikuttavat, haluttiin tai ei, myös urheiluun. Millenniaalien arvot kumpuavat autonomian tunteesta, avoimuudesta, luottamuksesta ja vuorovaikutuksesta. Yhä useampi heistä kasvaa vanhempien etätyökulttuurin mukana.\nViime aikoina on yleistynyt puhe urheilijoiden itseohjautuvuudesta. Kriiseissä puhe kuitenkin punnitaan. Se, että vaaditaan lisää joukkuetreenejä, on itseasiassa luottamuspulaa ja kaipuuta kontrollijohtamisen aikaan. Ylhäältä käsin ohjelmoitu toiminta ei ole kaikista houkuttelevin vaihtoehto länsimaalaisille nykynuorille.\nArvoristiriitoja syntyy varmasti.\nMillenniaalien arvot kumpuavat autonomian tunteesta, avoimuudesta, luottamuksesta ja vuorovaikutuksesta.\nYhtäältä kun osa päävalmentajista vaatii lisää yhteisiä harjoitustapahtumia, toisaalla kuulee, että itse päävalmentajia näkyy yhä vähemmän työpaikoilla kesätreenien aikaan.\nTV-esiintymisten, yrityskonsultointien ja ulkomaanmatkojen vuoksi työpaikalta poissaoloja selitellään, että päävalmentajan naama kuluu tai että ”ei nykypelaajien harjoittelua tarvitse vierestä kytätä”.\nHeikoilla jäillä ollaan, jos läsnäolo koetaan kyttäämisenä.\nMillainen valmentaja ei ole läsnä työntekijöidensä arjessa?\nMillainen johtaja on sellainen, jonka naama kuluu?\nVälineet ovat olemassa, enää puuttuu treenaaja. Kuva: Van Nguyen/Studio One\nSen sijaan, että puhutaan yhdellä suulla ja syytellään, pitäisi päästä keskustelemaan laaja-alaisemmista juurisyistä. Johtamis- ja valtarakenteet, osaamisen kehittäminen, valmennuksen ja johtamisen laadun mittarit, peli- ja joukkuemäärät, sarjamallit sekä tulevaisuuden työ- ja kouluelämän vaikutteet laajentaisivat heti ymmärrystä siitä mistä tässäkin kokonaisuudessa on lopulta kysymys.\nValmentajat ja seurajohtajat ovatkin uuden haasteen edessä: millenniaalit pitävät itsenäisestä työskentelystä, mutta vaativat aikaisempia sukupolvia enemmän palautetta toiminnastaan.\nTutkimusten mukaan millenniaalien jälkeisestä sukupolvesta näyttäisi tulevan vieläkin yksilökeskeisempi ja omia polkujaan kulkeva. Haluttiin tai ei, tämä sukupolvi tulee valitsemaan johtajansa. Ei toisinpäin.\nTämä sukupolvi sitoutuu voimakkaasti omaan työhönsä (itsensä kehittämiseen), mutta ei työpaikkaansa. Tästä perspektiivistä voitaisiin lähteä kehittämään johtamisosaamista tai vaikkapa purkamaan suomalaisten junioreiden ”joukkopakoa” Pohjois-Amerikan sarjoihin.\nToistaiseksi laaja-alaisimman puheenvuoron aiheen tiimoilta on käyttänyt SaiPan maalivahti Frans Tuohimaa omassa blogissaan. En lähde jatkojalostamaan hänen arvokkaita ajatuksiaan tässä yhteydessä, mutta totean vain, että se todistaa sisällöltään jo nyt sukupolvien välisiä eroja.\ntommi kerttula kolumnit HIFK HPK Ilves Jukurit JYP KalPa KooKoo Kärpät Lukko Pelicans SaiPa Sport Tappara TPS Ässät\nMaailmantähtien fysiikkavalmentaja Marko Yrjövuori: Suomessa treenataan liikaa ja liian yksipuolisesti, eikä edes ajatella, miksi harjoitellaan.


Naapuruussuvaitsevuus - PDF\n1 Helsingin kaupunkisuunnitteluviraston julkaisuja 2005:2 Timo Kopomaa Naapuruussuvaitsevuus Tuetun asumisen ja palvelutoiminnan yhteys lähiympäristöön, asukasvaikuttamiseen ja kaupunkisuunnitteluun\n2 Naapuruussuvaitsevuus Tuetun asumisen ja palvelutoiminnan yhteys lähiympäristöön, asukasvaikuttamiseen ja kaupunkisuunnitteluun 1\n3 Timo Kopomaa (T&K), Ympäristöministeriö, Helsingin kaupunkisuunnitteluvirasto 2005 Graafinen suunnittelu, taitto ja kuvatoimitus: Sari Yli-Tolppa Julkaisusarjan graafinen suunnittelu: Timo Kaasinen Paino: Hankintakeskus, 2005 ISSN ISBN\n4 Sisällys Esipuhe... 5 Johdanto Tiivistyvä kaupunki, tihentyvä osallisuus Kaupunkitutkimusta Turvattu osallisuus Vieraus ja ei meidän nurkille -liike Naapuruston leimat ja asunnonvälitys Vieraus epätoivottavuutena Asukasaktiivit Naapurustotoleranssi kolme tilatapausesimerkkiä Tuettu asuminen ja palvelut, (haja)sijoitus ja kaupunkisuunnittelu Erityisasumisyksiköt ja tavanomainen asuntokanta Integroidut asuminen ja palvelut Positiivista segregaatiota? Havaintoja erityisyydestä Onnistuneet sijoitusratkaisut Sopiva paikka Paikallinen vuoropuhelu haittojen minimointi Hyvä suunnittelu Hallittu imago Mediapeli Valvonta ja tuki Sensitiivinen ympäristösuhteiden hoito Erityisasumis- ja -palveluyksiköiden sijoitusperiaatteet Päätelmät Lähteet Julkaisemattomat lähteet Liitteet Liite 1. Tutkimusaineistot Liite 2. Avointen haastattelujen teemat Liite 3. Haastatellut sektoriasiantuntijat Liite 4. Erityisasumis- ja palvelutiloja Helsingissä Kuvailulehti\n5 Esipuhe Ei tarvitse olla kovinkaan valikoiva katse, kun löytää lehdistä tai erottaa muusta mediasta kuvauksia siitä, miten erilaiset sosiaalitoimen hankkeet nousevat paikallisen keskustelun kohteeksi. Toisaalta ymmärretään, että erityisryhmät ja marginaalisiksi leimatut tarvitsevat omat tukipalvelunsa ja asunnon tai oikeammin kodin itselleen. Toisaalta naapurustossa kaupunginosan asukkaat, heidän etujärjestönsä ja paikoin myös paikalliset yrittäjät ovat ehkä huolestuneet uudisrakentamisen myötä entisestään tiivistyvästä kaupunkirakenteesta ja uusien asukkaiden tuomasta muutoksesta. Asukkaiden osallistumismahdollisuuksia kaupunkisuunniteluun on vahvistettu ja tätä vaikuttamisen mahdollisuutta onkin käytetty. Sosiaalitoimen edustajille heidän järjestäessään tuettua asumista, siihen liittyviä psykososiaalisia palveluja tai muita erityispalveluja on paikallisten asukkaiden kielteinen reaktio uusia hankkeita kohtaan aiheuttanut osin turhautumista, kun lähtökohtaisesti on koettu, että hyvinkin on toimittu yleishyödyllisesti. Tämä tukiasumista ja muita sosiaalipalveluja järjestävien tahojen kokemus on jäänyt monin osin kirjaamatta, hankkeet ovat saaneet puhua puolestaan kuten ne ovat selvästi tehneetkin. Suunnitelmat erityisryhmien asumisen ja palvelujen järjestämiseksi ovat kirvoittaneet runsaasti yhteydenottoja, keskustelua ja kirjelmiä. Tutkimusraportin toivotaan palvelevan paitsi viranomaisia, sosiaalitoimea ja kaupunkisuunnittelua, myös muita palveluja järjestäviä tahoja. Kaupunginosayhdistyksissä toimiville aktiiveille asukkaille niin pääkaupunkiseudulla kuin muuallakin julkaisu tarjonnee hyödyllisen lukemiston. Osallistumisen ja vaikuttamisen näkökulmasta raportin teemat koskettavat jokaista kaupunkilaista. Hyvien käytäntöjen ja ratkaisujen tiimoilta tutkimuksen toivotaan vahvistavan kunnallista ja kuntien välistä työskentelyä ja verkostoitumista. Tämä raportti tekee entistä näkyvämmäksi sosiaalitoimen mahdollisuudet ja paikoin huolenkin aiheet palvelujärjestelmän ja erityisasumisratkaisujen osalta, kun toimitaan yhteistyössä lähinaapuruston ja kaupunginosan asujaimiston sekä kaupunkisuunnittelusta vastaavien viranomaisten ja muiden päättäjien kanssa. Tutkimuksen toteuttajana oli valt.tri Timo Kopomaa, T&K (tmi). Tutkimuksen rahoittajina olivat ympäristöministeriö ja Helsingin kaupunkisuunnitteluvirasto. Tilaajan edustajina olivat Helsingin kaupunkisuunnitteluvirastosta toimistopäällikkö Timo Vuolanto sekä tutkija Jon Maury ja ympäristöministeriön asunto- ja rakennusosastolta ylitarkastajat Raija Hynynen sekä Peter Fredriksson. Nämä henkilöt toimivat myös tutkimuksen kuluessa vuoden 2004 aikana asiantuntijaryhmänä, jossa käydyt säännölliset keskustelut antoivat arvokasta palautetta tutkijalle raportoinnin eri vaiheissa. 5\n6 Johdanto Asuntolat, hoitokodit, tukiasunnot ja vastaanottokodit ovat toistuvasti herättäneet kaupunkilaisissa huolestusta ja vastustustakin, etenkin silloin kun heidän naapuriinsa tai lähipiiriin ollaan sijoittamassa tai sieltä varataan tiloja sosiaali- ja terveystoimen erityisryhmien asumis- tai palveluyksiköiden perustamiseksi. Naapureina asunnottomat, alkoholistit, huumeidenkäyttäjät, mielenterveyskuntoutujat, kehitysvammaiset sekä heille tarkoitetut palvelutilat, tukiasunnot tai muut erityisasumismuodot herättävät paikoin ymmärrettävääkin huolestuneisuutta. Heidät on voitu leimata poikkeaviksi henkilöiksi tai ryhmiksi. Samalla tuetun asumisen yksiköt ja palveluyksiköt on nähty hyviksi ratkaisuiksi esimerkiksi asunnottomien tai päihdeongelmaisten asuttamisessa ja auttamisessa. Kaupunkisuunnittelijoille nämä kysymykset näyttäytyvät paikallisina kaavoitustehtävinä. Erääksi yhteiskunnan tehtäväksi onkin määritelty asuntoloiden, tukiasuntojen ja muiden erityisasumiskohteiden rakentaminen ja ylläpitäminen niitä tarvitseville. Tämän sijoitustehtävän perusteluja voidaan hakea lähtien aina Suomen perustuslaista ( /731). Laissa tuodaan esiin ihmisten yhdenvertaisuus sekä oikeus elämään, henkilökohtaiseen vapauteen, koskemattomuuteen ja turvallisuuteen. Kansalaisilla on myös vapaus liikkua maassa ja valita asuinpaikkansa. Jokaisen yksityiselämä, kunnia ja kotirauha on turvattu. Hieman jäljempänä laissa on mainittu oikeus sosiaaliturvaan. Siinä on kirjattu muun muassa, että jokaisella, joka ei kykene hankkimaan ihmisarvoisen elämän edellyttämää turvaa, on oikeus välttämättömään toimeentuloon ja huolenpitoon ( ) Julkisen vallan on turvattava, sen mukaan kuin lailla tarkemmin säädetään, jokaiselle riittävät sosiaali- ja terveyspalvelut ja edistettävä väestön terveyttä ( ) Julkisen vallan tehtävänä on edistää jokaisen oikeutta asuntoon ja tukea asumisen omatoimista järjestämistä. Yhdenvertaisuuden ja tasa-arvoisen kohtelun turvaamiseksi ns. heikompien ryhmien kohdalla viranomaiset ja usein myös kolmas sektori ajavatkin heidän etujaan, kun heillä saattaa olla puutteita kyvyssä ja mahdollisuuksissa puolustaa ja toteuttaa omia etujaan. Valtakunnallisella tasolla sosiaalitoimen asumis- ja muiden erityispalvelujen kehittämiseksi on sosiaali- ja terveysministeriössä laadittu laatusuosituksia esimerkiksi vammaisten ihmisten asumispalveluista, mielenterveyspalveluista sekä päihdepalveluista. Periaatteena on yleisesti ollut, että palvelut toteutetaan mahdollisimman lähellä asiakkaan asuinpaikkaa. Yksilölliset palvelut on nähty keinoksi varmistaa yhdenvertaisuus kansalaisten välillä hyvän elämän tavoittelussa. Elinympäristön merkitystä on korostettu siten, että ihmisavun, sopivien tukitoimien ja oman yritteliäisyyden lisäksi vammaiset tarvitsevat toimivan fyysisen ja toiminnallisen elinympäristön suoriutuakseen yhteiskunnan heille asettamista velvollisuuksista ja saavuttaakseen sen lupaamat oikeudet. Kehitysvammaisten asumisen konkreettiseksi kehittämiseksi on esitetty esimerkiksi ennen muuttoa toteutettavaa asumisvalmennusta. Sen avulla kehitysvammaiset voivat kokeilla itselleen sopivaa asumismuotoa ja tavoitella mahdollisimman yksilöllistä elämänmuotoa, joka hyödyntää ympäröivää yhteisöä. Mielenterveyspalveluiden laatusuosituksessa on puolestaan mainittu, että resursseja ja osaamista tulisi suunnata mielenterveysongelmaisten elämisen ja selviytymisen voimavarojen vahvistamiseen. hankk/laatu/laatus.htx Tässä naapuruussuvaitsevuus-tutkimuksessa kootaan ja tematisoidaan keskusteluja erityisryhmien asutus- ja palvelutoiminnan sekä näihin liittyvien rakennushankkeiden sijoitusvaikutuksista ja analysoidaan ilmennyttä vastustusta asukas-, talo- ja kaupunginosatasolla. Osallistumiskeskusteluun liittyen esitellään keinoja, joilla voidaan paikallisesti vaikuttaa kaupunkilaisten mahdollisesti kielteisesti leimaaviin asenteisiin sosiaalitoimen asumisratkaisuja ja palvelutiloja kohtaan. Kolmanneksi haetaan perusteluja asuntoloiden ja muiden erityisryhmien asumisratkaisujen ja palveluyksiköiden onnistuneille toteutuksille. Lopuksi kuvataan hyvien sijoittamiskäytäntöjen ja ratkaisuvaihtoehtojen yhteyttä kaupunkisuunnitteluun. Työhön on koottu esimerkkejä toimivista, hyvistä sijoitusratkaisuista ja -käytännöistä (vrt. Liite 4.). Usein asuntola, muu erityispalvelu- tai asumisyksikkö ei lopulta ole leimautunut sijoitusalueellaan kielteisesti tai ongelmalliseksi, vaikka alkuun vastustusta ehkä olisikin ilmennyt. Eräissä tapauksissa varhaisista asukasvastustajista on tullut hankkeen kuluessa kannattajia ja kumppaneita. Entä onko sosiaalitapauksiksi leimattuja ryhmiä milloinkaan toivotettu tervetulleiksi naapurustoon? Missä ja millä perustein uusia asukkaita, mielenterveyskuntoutujia, päihdeongelmaisia, syrjäytymisvaarassa olevia nuoria tai asunnottomia, ynnä muita asukkaita on leimattu ei-toivotuiksi? Onko vierastettu tai vastustettu muutosta tai uusien ryhmien oletettua elämäntapaa? Tai onko kyseessä vastustus ylipäätään kaikkea rakentamista kohtaan? Millaisena vastustus ja suunnitteluun osallistuminen on ilmennyt? Miten vuoropuhelu asukkaiden, suunnittelijoiden ja palveluja järjestävän tahon välillä on toteutunut sijoitusratkaisujen yhteydessä? Miten asiat ovat olleet esillä mediassa? Tärkeä kysymys on, miten toteutuneiden sijoitusratkaisujen kanssa on eletty? Kenen kaupunki lopulta on? Sijoitusprosesseja on kartoitettu tapauskuvausten ja asiantuntijahaastattelujen kautta. On pyritty saamaan esiin myös sitä, miten ongelmallisten sijoitustapausten yhteydessä olisi voitu toimia paremmin. Toteutetut haastattelutilanteet olivat avoimia ja keskustelunomaisia, kuitenkin valituissa teemoissa pitäytyen (vrt. Liite 2.). Tavoitteena oli pyrkiä ymmärtämään tutkimuskohteena olevien näkemyksiä heidän tarkoittamallaan tavalla. Ns. NIM- BY-ilmiö eli naapuruston asukasvastustus tai mahdollinen kannatus tai hiljainen myöntyminen erinäisten rakennus- ym. hankkeiden yhteydessä oli keskustelujen keskiössä. Tätä kartoitettiin pääosin palveluja järjestävien henkilöiden näkemysten kautta. Haastateltavat, jotka poikkeuksetta ja innostuksella lupautuivat haastateltaviksi, on listattu raporttiin liitteeksi (vrt. Liite 3.). 7\n7 1. Tiivistyvä kaupunki, tihentyvä osallisuus Niin fyysinen kuin sosiaalinenkin kaupunginosaan suunniteltu täydennysrakentaminen koetaan usein sijoitusympäristössään mullistuksena, etenkin jos otetaan käyttöön pitkään rakentamattomina olleita tontteja. Suunnitelman ääneen esittäminen aiheuttaa vastarintaa paikallisten asukkaiden keskuudessa. Saatetaan kokea, että muutosvaatimus ja uhka tulee ulkopuolelta ja onnistuu tuhoamaan omassa naapurustossa tai kaupunginosassa jotakin alkuperäistä, säilyttämisen arvoista. Kiistaa ja konfliktia on sijoituspaikkaa vastustavien näkökulmasta usein kuvattu kirjainyhdistelmällä NIMBY (Not In My Back Yard). Epäselväksi on jäänyt, onko ollut kyse yleisestä rakentamisen vastustuksesta vai hankkeen vastustuksesta sen erityisluonteen vuoksi. Kaupunkisuunnittelijoiden tulkinta tilanteesta saattaa olla, että yksittäiset, mutta äänekkäät henkilöt masinoivat vastarintaa itsekkäistä lähtökohdista, saavat seuraajia ja jarruttavat tahallaan alueen kehitystä. Tila- ja sijoitusratkaisujen suunnittelijoita on mietityttänyt toisaalta paikallisen asukasosallistumisen edustavuus, toisaalta se, miten hiljaiset asukkaat saavat äänensä kuuluviin. Sosiaalisesti ongelmallisiksi miellettyjen uusien asukkaiden muutto omaan naapurustoon ei ensi kädessä tunnu voivan vahvistaa paikan henkeä. Mutta voitaneen olettaa, että moninaisuuteen sopeutuminen voisi myös voimaistaa isäntäyhteisöä ja tukea paikallista identiteettiä. Kielteinen kehityskierre toteutuisi, jos laajassa mitassa alkuperäisväestö muuttaisi pois ja alue taantuisi sosiaaliselta kehitykseltään. Meillä asuinalueet eivät ole tässä mielessä ghettoistuneet. Päinvastoin paikoin asuinympäristöt ovat keskiluokkaistuneet, jolloin viitataan ns. gentrifikaatioon. NIMBY-ilmiö on saatettu löytää myös tiukasti sektoroituneen hallinnon sisältä ( not in my sector ). On selvää, että eri ryhmät pyrkivät ajamaan omia etujaan, lisäämään vapausasteitaan ja pitämään kiinni saavutetuista asemistaan - on sitten kyse viranomaisista, ammattityöntekijöistä tai kaupunginosan asukkaista. (Vrt. Päivänen & Kurki & Virrankoski 2002, 11, 14.) Yksilön hyvän ja yhteisön hyvän yhteensovittaminen on ollut eräs keskeinen sosiaalipoliittinen kysymys. Perinteinen käsitys yhteisön hyvästä on pohjautunut taloustieteeseen. Taustalla on ajatus hyvinvointifunktiosta, jonka perusta on yksilöiden preferenssien määrittämissä hyödyissä. Nyky-yhteiskunnassa yksilöiden on saatettu nähdä hakevan omaa hyötyään etenkin lyhyellä aikavälillä, tässä ja nyt. Asiantuntijoiden ja viranomaisten osallisuutta hyvän elämän, yhdyskunnan, asumisen määrittelyyn sekä heidän suorittamaansa holhousta yhteisöllisessä tavoitteen muodostuksessa on perusteltu esimerkiksi sillä, että komplisoidussa yhteiskunnassa ei yhteisön jäsenillä ole tarpeeksi tietoa omasta hyvästään. Jos yksilön hyvä on ymmärretty tarpeisiin liittyvänä, ei-staattisena, alati laajenevana ja moninaistuvana, niin sama leimannee moninkertaisesti yhteisön hyvää. Tyypillisessä NIMBY-tilanteessa karsastetaan muutosta omassa asuinympäristössä ja sitä vastustetaan kollektiivisesti, ei toimita vain yksityisinä henkilöinä. Toimijoita on useita ja usein kuulutaan toisiinsa lomittuviin ja muuttuviin verkostoihin: osapuolet hakevat omia voittojaan ja asukkaiden keskustelukumppaneina ovat palvelujen järjestäjätahot sekä sijoituskysymystä käsittelevät viranomaiset. Valituskirjelmiin, adresseihin ja muihin kirjallisiin dokumentteihin kirjataan yleensä asuinaluetta koskevat tavoitteet perusteluna yhteisön hyvän tavoittelulle. Nämä tavoitteet asetetaan yleisinhimillisinä, ja ne uskotaan voitavan tyydyttää yhteisillä tavoitteilla ja niitä vastaavilla toimenpiteillä. Erilaisten näkökulmien ja todellisuuksien samanaikaisen olemassaolon tunnustaminen tarkoittaa myös konfliktien hyväksymistä välttämättömäksi osaksi suunnitteluprosessia (esim. Bäcklund 2002, 156). Nimbyltä näyttävä vastustus voi olla ennen kaikkea osoitus asukkaiden huolesta ja peloista. Se ei ole huonompi lähtökohta keskustelulle kuin muutkaan mahdolliset näkökohdat (Niemenmaa 2002, 207; Lake 1993, 91). 1.1 Kaupunkitutkimusta Mikrotason kaupunkitutkimuksen tematiikassa on vuosituhannen vaihteessa kamppailu-tarkastelun rinnalla meillä ollut esimerkiksi kaupunkitilan spatiaalisen erilaistumisen tutkimusta sekä on tarjottu erinäisiä tulkintoja kaupungin olemuksesta. Useat näistä tutkimuksista, vaikka käsittelevät sosiaalista erilaistumista ja tarjoavat havaintoja ja kuvauksia kaupunkikehityksestä, ovat ehkä vain sivunneet vierauden, urbaanin stressin teemoja ja sosiaalisen huolen kysymyksiä. Paikoin yksittäiset tutkimukset ovat hyödyntäneet sekä tilastotietoon perustuvaa tarkastelua että laadullisiin aineistoihin ja havaintoihin tukeutuvaa lähestymistä. (Ks. Taulukko 1; vrt. Vaattovaara 1998, 17.) Sosiaalitoimen piiriin kuuluvia asumisratkaisujen ja palvelutilojen sijoittumista kaupunkiympäristöön koskevan keskustelun taustalla on sosiologisesti keskeinen kysymys, miten erilaiset yhteisöt saadaan nivottua yhteen muodostaen tasapainoisen, viihtyisän ja turvallisen kaupungin. Asuinaluekohtaisesta kaupunkiväestön segregaatiosta on nyttemmin pääkaupunkiseudulla käyty laajaakin keskustelua. Kansainvälisessä ja kotimaisessakin kirjallisuudessa segregaation käsite on ollut sidoksissa negatiiviseksi luonnehdittavaan kehitykseen. Mielikuvien ja todellisuuden vyyhti, joita ylläpitävät paitsi rakenteelliset erot, urbaanit manageristit ja yksilöiden mielikuvat, jota usein julkinen keskustelu ja lehdistö vahvistavat, vaikuttaa asuinalueiden leimautumiseen ja siten myös sosiaaliseen erilaistumiseen (esim. Vaattovaara 1998) samalla myös ryhmiä koskevat leimat vaikuttavat asuinalueiden imagoon. Tuettujen ja sosiaalisen vuokraasuntotuotannon asumismuotojen sekä erityispalveluyksiköiden tuottamaan polarisaatioon on kaupunkirakenteessa lii- 8\n8 tetty ongelma, että näiden on paikoin nähty sijoittuvan yksipuolisesti kaupunginosiin tai taloyhtiöihin siten, että muodostuu ei-toivottuja kaupunkirakenteellisia kerrostumia, segmenttejä. Moninaisuuteen sopeutuminen, erilaisuuden sietäminen ja sen hyväksyminen merkinnee tukahduttamatonta moniarvoisuutta. Kaupungin elämään osallistuvien moninaisten, myös marginaalisiksi leimattujen yksilöiden ja ryhmien läsnäolo lienee osoitus suvaitsevaisuudesta ja kaupunkitilojen avoimuudesta. Naapuruston ärsytyskynnyksen pitäminen esimerkiksi sosiaalitoimen asuntokohteiden sijoitusratkaisuissa mahdollisimman matalana merkinnee parhaassa tapauksessa pientä yksikkökokoa. Näiden ratkaisujen ongelmana saattaa kuitenkin olla tietty tehottomuus, kun ei pystytä hyödyntämään skaalaetua palveluja järjestettäessä. Esimerkiksi kehitysvammaisten sijoittumista ja sopeutumista kaupunkimaiseen yhteisöön on meillä tutkittu alkuun integraation näkökulmasta (Saarela & Saarela 1984; Saloviita 1992; myös Kuparinen 2004). Viime aikoina sijoittumisen ja sopeutumisen teemaa on sivuttu hankearvioinneissa. Systemaattista ja kokoavaa tutkimusta ei ole ollut. Eräiden erityisryhmien suhde kaupunkitilaan on samoin ollut esillä. On esimerkiksi kuvattu juoppoporukoita alkoholimyymälöiden läheisyydessä (esim. Kopomaa 1994; 1997; 2003). Alkoholia myyvien liikkeiden on nähty kokoavan häiriköivää asiakaskuntaa katualueelle, porttikäytäviin, rappukäytäviin ja pihoille. Arvio oli, että myymälät saattavat vaikuttaa läheisten asuntojen kysyntään alentavasti ja hintoja laskevasti. Näin asuntojen omistajien edun mukaista saattaa olla, että he kollektiivisesti asukasliikkeenä ryhtiliike vastustavat kyseistä sijoitusratkaisua ja siihen liittyvää paikallista toimintaa tai arkikäytäntöjä. Epäilemättä on oltu huolissaan seudun imagosta ja turvallisuudesta. Naapurustot haluavat välttää leimautumista jonkin erityisryhmän karkotusalueeksi. Paniikkidiagnoosissa ydinkysymys on, onko alueen asujaimiston reaktio suhteeton aiheeseen nähden? Asuntoon ja asuinympäristöön liittyvät häiriöt ja haitat ovat arkihavaintojen pohjalta tuttuja kaikille kaupunkilaisille, ja niihin etsitään tyypillisesti konkreettisia ratkaisuvaihtoehtoja, esimerkiksi otetaan etäisyyttä, lisätään äänieristystä tai valvontaa, rakennetaan aitaa, kielletään joitain toimintoja, vältetään käyttämästä julkisia liikennevälineitä jne. Kaupunkisuunnittelusta vastaavan viranomaisen näkökulmasta tavoite on tyypillisesti sijoittaa asuinyksikkö tai palvelupiste ilman suurempaa paikallista vastustusta. Ideaalissa tilanteessa kaupunkisuunnittelun haasteena on tasapainoinen ja eheä yhdyskunta, jota tavoitellaan toteuttaen sosiaalisen oikeudenmukaisuuden periaatteita. Eri ryhmien vuorovaikutusta ja yhteiseloa korostaen kaupunkiekologiasta tutun kamppailunäkökulman rinnalla voidaan puhua symbioosista tai win-win tilanteista, joissa asukasryhmät hyötyvät toistensa läsnäolosta tai toiminnasta, mikä on lopputuloksena molemmille tai kaikille osapuolille edullinen. Win-win - ratkaisut näyttäisivät kuitenkin olevan vaikeasti saavutettavia sosiaalisten ongelmien alueella (O Looney 1995, 190), kun kuitenkin asukasryhmien välisestä palvelujen, palvelusten ja tuen vaihdosta löytynee paikallisia esimerkkejä. Samalla mitä tiiviimmäksi yhdyskuntarakenne on kaupunkialueilla muotoutunut, sitä merkityksellisempiä ovat yhteiset, avoimet kaupunkitilat ja sitä kriittisempiä ovat niihin kohdistuvat tilalliset haltuunotot, tapahtuvat ne sitten virallisen kaupunkisuunnittelun yhteydessä tai spontaanimpien käytänteiden myötä. Taulukko 1: Kotimaista sosiaali-maantieteellistä tutkimusta kaupunkirakenteen kehityksestä. TILASTOTIETOON PERUSTUVAA TARKASTELUA LAADULLISIIN AINEISTOIHIN PERUSTUVAA TARKASTELUA Sosiaalinen erilaistuminen Tilallinen segregaatio ja urbaanit kamppailut Karisto & Montén (1996) Piirainen (1993) Lankinen (1997) Kopomaa (1997) Vaattovaara (1998) Koskela (1999) Kortteinen & Vaattovaara (1999) Kaupunki tulkintoina Stadipiiri (Urbs, 2000) Vuolteenaho (2001) 9\n9 1.2 Turvattu osallisuus Ympäristöministeriön raporteissa on vuosituhannen alussa käsitelty uuden rakennuslain vaikutuksia ja mahdollisia vaikutuksia suunnitteluun. Nykyisen maankäyttö- ja rakennuslain tavoitteena on turvata kansalaisten osallistumismahdollisuus asioiden valmisteluun, turvata vuorovaikutteisuus ja suunnittelun laatu, asiantuntemuksen monipuolisuus sekä avoin tiedottaminen käsiteltävissä asioissa (MRL 1, Lain yleinen tavoite). Yleishavainto on ollut, että laajentunut osallistuminen on tuonut paikallisen näkemyksen aikaisempaa vahvemmin yhdyskuntien suunnitteluun. Arvio on myös, että kaupunkilaisten vaikutus- ja osallistumismahdollisuuksien kasvu on lisännyt vastustavien hankkeiden ja ylipäätään vastustuksen syntyä kaupunkiympäristössä. Tutkijat ovat ennakoineet, että erinäiset asukasliikkeet koventavat keinovalikoimaansa. Asukasaktivistit järjestäytynevät jatkossa yhä vahvemmin verkostoiksi ja toimivat tulevaisuudessa entistä ammattimaisemmin. Tätä verkostoitumista voitaneen edellyttää myös palveluja järjestävien tahojen puolelta. Samalla osallistumisen suunnitteluteoreettisena huomiona on saatettu kirjata, että selkeästi määriteltävää yleistä etua ei välttämättä ole löydettävissä. Tutkimuksin ja selvityksin on pyritty arvioimaan sitä, millaista syvyyttä osallistumisessa on syytä hakea hankaliksi koettujen sosiaalisten asumisratkaisuiden sijoittamisen yhteydessä. Karkeasti ottaen vaihtoehtoja on viisi. Ensiksikin asiantuntijat voivat vastata yksin toimin suunnittelusta tai paikallista näkemystä ja mielipiteitä voidaan pyrkiä ohjaamaan tiettyyn toivottuun suuntaan. Kolmanneksi voidaan jakaa informaatiota ja neljänneksi on mahdollista koota mielipiteitä vaihtoehdoista. Vahvimmin vuorovaikutteinen malli on, että hankkeet toteutetaan yhteistyössä paikallisten asukkaiden kanssa. (Vrt. Hirvonen et al. 2002; Lampinen et al. 2003; Roininen et al. 2003; Staffans 2004.) Uusi rakennuslaki korostaa vaikuttamisjatkumolla yhteistyötä kunnan ja sen asukkaiden välillä. Kun laki edellyttää asukkaiden näkemysten kuulemista, niin mikä on kaupungin rooli, rajautuuko se suunnitteluun ja päätöksentekoon vai onko se aktiivinen osapuoli laajasti ymmärretyn sosiaalisen asuntotuotannon ja palvelutoiminnan sekä asukasyhdistysten välisessä suhteessa? Kun laajentunut osallistuminen tuo paikallisen näkemyksen aiempaa vahvemmin yhdyskuntien suunnitteluun, ovatko jotkin kaupunginosat olleet ehkä erityisen valmiita puuttumaan sosiaalisten asumisratkaisujen sijoittamiseen. Missä tilanteissa viranomaisten on helpointa vaikuttaa ja millä keinoin? Entä onko suurilla hankkeilla suuri vastustus ja pienillä pieni? Onko naapuruston mahdollisessa vastustuksessa eroa, jos huono-osaisten asuinratkaisuksi leimattu yksikkö on täydennysrakentamista tai, jos se sijoittuu olemassa olevaan kiinteistöön? Laitoshoidon purkaminen on saattanut paikoin tuoda sosiaaliset ongelmat aiempaa näkyvämmiksi kaupunkilaisten arkeen. Erilaisuudesta ärtyminen on osaltaan myös osoitus elämäntyylimme itsekkyydestä ja yhteisöllisen vastuunkannon ja kollektiivisen empatian, suvaitsevaisuuden vähäisyydestä. Asunto on, ei vain koti, vaan myös sijoituskohde ja koko elämän kestävä ja sitä jäsentävä projekti. Tämä on kaupunkimaisen asumis- ja elämänmuodon kehitykseen liittyvä vahvistunut piirre. Asukkaiden osallistuminen kaupunkisuunnitteluun on yleensä aina kompromissin tavoittelua, jossa epäonnistumista ei oikeastaan ole, jos ja kun paikallisen asujaimiston toiveet ja tarpeet ovat välittyneet suunnittelijoiden tiedoksi. Asioiden toteutuminen kaupunkilaisten ehdottamassa muodossa voi olla epävarmaa, mutta kuulemisen kautta esitykset huomioidaan mahdollisuuksien mukaan suunnittelussa ja kaavoituksessa. 10\n10 2. Vieraus ja ei meidän nurkille -liike Sosiaalinen ei-toivottavuus paikantuu kaupungeissa ympäristön- ja maankäytöntapojen ja käyttömuotojen yhteydessä. Alun pitäen maantieteilijät ovat käyttäneet käsitteitä NIMBY Not In My Back Yard ja LULU Locally Unwanted Land Use. Näitä kahta termiä käytetään usein korvaavina kuitenkin niin, että NIMBY-termillä on viitattu yksittäisen asukkaan vastustukseen. Laajemmasta vastustuksesta puhuttaessa on käytetty joko NIMBY- tai LULUtermiä. NIMBY-sana on meillä juurtunut kaupunginosa-aktiivien, suunnittelijoiden ja journalistien kielenkäyttöön. NIMBY on ilmaus epätasapuolisuudesta, mikä havaitaan ennakoitaessa hankkeen tulevien hyötyjen ja haittojen jakautumista. Se kuvaa nasevasti kansalaisten tunteenomaista vastustusta, kun he havaitsevat altistuvansa ympäristövaikutuksille, jotka yleisesti tai omassa yhteisössä mielletään ei-toivotuiksi. NIMBY-sanaan tutkijat ja kaupunkiaktivistit ovat liittäneet paikallisuuden ja yhteisöllisen kannanoton merkitykset ja sisällöt. (Mazmanian & Morell 1990, 126; Virtanen 1994, 83; O Looney 1995, 16; Kopomaa 1997, 130.) NIMBY-termi on meillä esitelty laajemmin mediassa nyt vuosituhannen alussa. Helsingin Sanomien artikkeliarkistoa (HS, ) läpikäyden havaitaan, että termi on ollut lehdessä esillä viimeisen kymmenen vuoden aikana kymmenkunta kertaa. Tämä on osoitus paitsi ilmiön tunnistamisesta, myöskin sen rantautumisesta ikään kuin uutena ja vahvistuneena asukasaktiivisuuden muotona Suomeen. 1 Maantieteilijöiden suosimista lyhenteistä on sittemmin kehitelty muunnoksia, jotka kuvaavat vastustamisen tasoa ja laajuutta, esimerkiksi CAVE Citizens Against Virtually Everything eli kansalaiset lähes kaikkea mahdollista vastaan tai BANANA Build Absolutely Nothing Anywhere Near Anyone, mikä lyhenne viittaa siihen, että ei yhtään mitään mihinkään kenenkään lähelle. Jonkin asumisratkaisun sijoittamista tiettyyn kaupunginosaan vastustettaessa eli nimbyiltäessä on karsastus aina yksisuuntaista. Julkisen vastustuksen ilmetessä näytetään vastustettavan fyysistä tilaratkaisua, ei suoraan ihmisiä, vaan ajatusta heidän paikannetusta läsnäolostaan. Vastustukseen liitämme helposti suvaitsevaisuuden puutteen. Kun kuvataan tai arvioidaan naapuruussuvaitsevuutta, korostetaan myönteistä suvaitsemisen ajatusta. Naapurustotoleranssi termi puolestaan painottaa vahvemmin sietämistä, sietokykyä, poikkeamaa eli aspekteja, jotka ovat sisällöltään arkikielenkäytössä neutraalisti tai hieman kielteisesti värittyneitä. Jos lähtökohdaksi otetaan oletus ihmisten välinpitämättömyydestä elinympäristöään kohtaan, voi NIMBY-toiminnan tulkita myönteiseksi merkiksi ihmisten kiinnostuksesta omaa lähiympäristöään kohtaan. Kyse on näin legitiimistä reaktiosta esimerkiksi tuettuja asumisyksiköitä kohtaan silloin, kun sijoituspaikka on huonosti valittu ja suunnittelu ja toteutus ovat puutteelliset (Galster et al. 2003, 202). Samalla nimbyilyn voi nähdä myös yhteisöllisyyden ja paikallisuuden ilmentymänä sekä osoituksena paikallisen elämismaailman moninaisuudesta. Joissain tapauksissa asukkaiden vastustus lienee yleistä kritiikkiä kaupunkisuunnittelua ja sen tarjoamia vaihtoehtoja kohtaan (Niemenmaa 2002, 204). 2.1 Naapuruston leimat ja asunnonvälitys 2 Mitä kalliimpia alue, sen tarkempi seula Auntolatyyppisten asumis- tai palveluratkaisujen vaikutuksista saatetaan asuntojen myyntitilanteessa vaieta visusti. Kuitenkin kun ympäristön palvelupisteistä kysytään, on myyjä velvollinen kertomaan niistä. Yksityiset asunnonmyyjät luovuttaessaan asuntonsa välittäjälle eivät ole suhtautuneet kielteisesti ajatukseen myydä asunto taholle, joka varaa sen esimerkiksi asunnottoman tukiasunnoksi. Normaalistihan myöskään taloyhtiö ei voi määritellä ostajaa. Helsingissä vain muutamassa asunto-osakeyhtiössä on sääntö, että hallitus viime kädessä hyväksyy ostajan. Luonnollisin tekijä, mikä valikoi asukkaita, on hintataso. Tämä tiivistyykin teesiksi, mitä kalliimpi alue, sen tarkempi seula. Jos asunnon etsijä on tietoinen jostakin epäkohdasta tai sellaiseksi tulkitsee esimerkiksi asuntolan läheisen sijainnin, hän ei haluttavuuden laskiessa välttämättä lainkaan edes tule katsomaan asuntoa. Näin tietoisuus saattaa ennakkoon karsia pois osan muutoin potentiaalisista asiakkaista. Paikallisia häiriötekijöitä ei välitystoiminnassa oteta esille, vaikka niiden mahdollisuus tunnistetaan. Esimerkiksi asuntolan läheisyys ei ole plus-merkkinen asia, vaan sillä on negatiivinen sävy suhteessa esimerkiksi ympäristön rauhallisuuteen. Jos myyntiajat pitenevät on tällä vääjäämättä hintoja laskeva vaikutus. Helsingin kaupungin tietokeskuksen keskustelualoiteselvitykseen on kirjattu havainto, että erityisryhmien asuttamisen vastustus on yleensä kovinta hyväosaisten alueilla. Siellä omaa aluetta koskevaa päätöksentekoa seurataan tarkoin. Valitusja vaikutuskanavat tunnetaan hyvin, toisin kuin köyhemmillä alueilla, joilla vaikuttamiseen ei ole valmiuksia tai mahdollisuuksia. (Korhonen 1999, 33.) Sosiaalisilla seikoilla, joilla on vaikutusta asuntojen myyntiin, tuli asunnonvälittäjien puhelinhaastatteluissa esiin muun muassa paikalliset sosiaalitapaukset, maahanmuuttajat ja vuokra- ja omistus- 1 Helsingin Sanomien verkkotekstiarkistosta nimby-sanalla löytyi 11 osumaa, joista puolet kirjautui vuosituhannen molemmin puolin vuosille 1999 ja Ensimmäisen kerran termi näytti esiintyvän joulukuussa Asunnonvälittäjien puhelinhaastattelut tehtiin esitutkimuksellisesti keväällä Välittäjille soitettiin päivälehdestä (HS) valittujen puhelinnumeroiden perusteella. 11\n11 asukkaiden seka-asumismuoto. Nämä voivat asunnon läheisyydessä karsia muutoin mahdollista asiakaskuntaa. Sijaintipaikka voi olla hankala naapuruston katuviihtyisyyden näkökulmasta, jos yksikkö sijaitsee esimerkiksi yleisen kulkureitin äärellä tai, jos vieressä on metsikkö, mikä suosii häiritsevää elämää viettävän joukkion porukointia, johon saattaa liittyä runsasta alkoholin käyttöä. Ylipäätään kulloiseenkin sosiaaliseen ympäristöongelmaan paikalliset asukkaat näyttävät ajan myötä tottuvan eikä sitä enää noteerata. Isommat asuttamishankkeet herättänevät ylipäätään herkemmin vastustusta kuin yksittäisten tukiasuntojen varaaminen olemassa olevasta kaupunkirakenteesta. Näin yksikkökoon pieneneminen saattaa vähentää paikallisen vastustuksen ilmenemistä. Eräs piirre joka on yhteydessä mahdolliseen kielteiseen leimaan asuinalueella on, että esimerkiksi yömaja-asukkaiden tai asunnottomien työttömien tai tukipisteisiin hakeutuvien päihteiden käyttäjien elämänrytmi saattaa poiketa huomattavasti muun naapuruston asujaimiston arjen kulusta. Erityispalveluja hakevat tai saavat saattavat liikkua ja toimia tavanomaisesta poikkeavassa vuorokausirytmissä. Asiakkaat tai asukkaat kulkevat esimerkiksi sellaiseen aikaan ja sellaisella tavalla tai ulkoisesti sellaisessa kunnossa, mikä herättää ärtymystä ympäristössään. Nuorten liikkeelle lähtö saattaa olla esimerkiksi iltavoittoista ja elämäntapa kaikkiaan ajankäytöltään myöhäistynyttä muuhun asujaimistoon verrattuna. Samoin selvää on, että jos tukiasuntojen yhteydessä on esimerkiksi päiväkeskus, lisää tämä päiväajan liikennettä. Erityisasumisyksiköihin ja -palveluratkaisuihin liittyen saattaa asukkaiden huolena olla, että ympärivuorokautisesti avoinna olevat päihdeongelmaisten ensisuojat voidaan kokea uhkana naapuruston yleiselle viihtyisyydelle. Yhteiskunnallisen kehityksen on ylipäätään arveltu menevän siihen suuntaan, että yhä enemmän palveluita haetaan ja tarjotaan 24 tuntia vuorokaudessa. Asunnonvälittäjät vahvistavat tunnetun tosiasian, että kaupunginosien välillä on eroja suvaitsevaisuudessa, esimerkiksi Kalliossa ja Sörnäisissä katsotaan sormien läpi joitain ilmiöitä. Samoin rento elämäntyyli ja sen mukainen suvaitsevaisuus mainittiin liittyvän Helsingissä esimerkiksi Vallilaan, Alppilaan, Hermanniin ja Käpylään. Eräs käytetty metafora tässä yhteydessä oli myös viittaus kaupunginosaan tai perinteisemmin kaupunkiin sulatusuunina. Edelleen arvioitiin, että keskustasta poispäin siirryttäessä suhtautuminen erilaisuuteen tulisi suotuisammaksi, joskin tästä urbaanin erityisyyden invaasiosta on esitetty myös aivan päinvastaisia näkemyksiä. Kriittisinä asunnonhakijoina mainittiin lapsiperheet, jotka tarkkaan selvittävät koulureitit ja muut lasten turvalliseen arkiliikkumiseen vaikuttavat tekijät. Pari puhelimitse haastatelluista asunnonvälittäjistä saattoi arvioida yks kantaan, että asuntoloiden, tukiasuntojen yms. kotien ja sosiaalisektorin erityispalvelupisteiden sijoittuminen myytävän asunnon läheisyyteen ei ole tullut esiin myyntitilanteissa. Havainto on yllättävä, mutta saattaa liittyä ymmärrettävään haluun välttää kaikenlaista kielteistä leimaamista toisaalta liittyen joihinkin kaupunginosiin, toisaalta suhteessa tiedusteltuun ilmiöön. Jotkin paikat näyttävät olevan enemmän oikeita sosiaalisen asuntotuotannon sijoituspaikkoina kuin toiset. Etäisyys on tässä keskeinen tekijä. Ajatus on, että mitä enemmän syrjässä tai onnistuneesti erillään kielteisesti koettu asumistai palvelupiste toimii, sen parempi. Eräs välittäjä ehdotti, että alueelle voi sijoittaa, mutta ei osakekiinteistöjen väliin tai keskelle Vuokra-asukkaat ovat erilaista Omistajat valvovat reviiriä, että omaisuuden arvo säilyisi samassa tasossa Vuokra-asuntoalueella asuminen on rennompaa. Näin tulkittiin kaiketi omistusasukkaiden halua suojella kiinteistösijoituksensa arvoa. Palvelupisteen tai asuinyksikön sijoittamisen yhteydessä harrastettu tiedottaminen arvioitiin ongelmalliseksi, sillä se saattoi myös herättää paikallisen vastustuksen. Eräs ratkaisu ongelmallisen asuin- tai palveluyksikön yhteydessä on, että paikallinen asukas tai toimija hakeutuu pois alueelta. Vahvasti yleistäen voidaan todeta, että poismuuttovalmiudeltaan herkimpiä ovat (a) yritykset, jotka voivat helpostikin hakeutua pois vuokraamistaan tiloista uusiin heitä paremmin palveleviin tiloihin ja ympäristöihin. Toiseksi valmiimpia muuttajia ovat (b) vuokra-asujat ja kolmantena ovat asuntojen (c) omistajaasukkaat, joiden poismuuttoa saattaa hieman hillitä asunnon myyntihinnan verotuksen säädökset. Omistaja-asukkaat olisivat näin mainituista ryhmistä vahvimmin sidoksissa asuin- ja kotipaikkaansa ja siksi myös aktiivisia osallistujia keskusteluun asuinympäristön kehityksen suunnasta. Asuntojen arvoa nostavien talokohtaisten uusien toimintojen sijoitusratkaisujen lista on lyhyt. Lähinnä asunnonvälittäjien lausumissa tuli esiin vähän tarjolla olevien ns. ullakkoasuntojen rakentaminen sekä vanhojen kerrostalojen kivijalasta uusien liiketilojen varaaminen. Hissien rakentaminen voisi samoin vähentää muuttotarvetta ja vetää uusia ikääntyneempiä henkilöitä asukkaiksi. Erityisasumisratkaisuista ns. senioritalot voidaan mieltää positiivisiksi asuinyksiköiksi, sillä paikalliselle ikääntyvälle asukkaalle nuo tilat saattavat tarjota mahdollisuuden asua tutussa ympäristössä vielä elämänkaaren ehtoopuolellakin. Ylipäätään ikääntyneille suunnitellut ns. kovanrahan asuintalot ovat myyntikohteina neutraaleja tai menevät plussan puolelle. Entä millaisia ovat ne asiat, joita asukkaat näyttäisivät toivovan sijoitettavaksi alueelleen? Arvatenkin sellaiset ratkaisut toivotetaan naapurustoon tervetulleiksi, jotka nostavat oman asunnon arvoa tai lisäävät omaa oletettua viihtymistä. Entä voivatko jotkin ihmisryhmät tai yksilöt olla sellaisia, että heidän läsnäolonsa esimerkiksi voimistaa paikan statusta tai lisää arvoa, vahvistaa alueidentiteettiä tai tarjoaa uudenlaisia toimintamuotoja, elämää ja väriä? Tuttua on, että julkisuuden henkilön entinen asunto saattaa myyntitilanteessa saada pienen lisäarvon. Tieto julkisuudessa tunnetusta asunnon omistajasta on omiaan nostamaan koko kulmakunnan arvostusta (positiivinen nurkkakuntaisuus) ja epäilemättä on kyse, kertojasta riippuen, tärkeästä paikan luonnetta kuvaavasta positiivisesta yksityiskohdasta, sosiaalisesta detaljista. 2.2 Vieraus epätoivottavuutena Kaupunkiekologian näkökulmasta kaupunkielämää ja kaupungin rakentumista leimaa kamppailu tilasta ja elintilan hallinnasta, valvonnasta, ja näihin liittyvä territoriaalisuus. Taustalla ovat havainnot eläinten käyttäytymisestä. Ihmisyhteisön tasolla kyse on henkilöiden ja ryhmien organisoitumisesta muodostamiensa rajojen mukaisesti. Sosiaalisessa ympäristössä tämä ilmenee strategiana, jossa yksilöt ja ryhmät kontrolloivat tiettyä rajattua aluetta. Entä millaisia perusteluja sitten käytetään, kun joku tai jotkin määritellään eitoivotuiksi tai vieraaksi? Jotakin tai joita- 12\n12 kin henkilöitä näytetään karsastettavan tai hänestä ei pidetä hänen läsnäolonsa, toistuvan käyttäytymisensä ja toimintansa vuoksi. Usein on kyse yksilöllisestä harmista tai huolesta, jota voidaan kuvata kismityksenä ja närkästyksenä. Esimerkiksi syrjäytyneiden, päihdeongelmaisten, työttömien ja asunnottomien arkeen on liitetty eitoivottuja käytäntöjä. Pysyväksi tulkittua haittaa, jollainen NIMBY-ongelma tyypillisesti on, on pyritty vähentämään järjestämällä jatkuvaa vartiointia, josta poliisin lisäksi huolehtivat yhä useammin yksityisten vartiointiliikkeiden vartijat ja valvontakamerat. Tilapäinen ja henkilökohtainen huoli saa haitan mittasuhteet, kun jokin vieraaksi tunnistettu ryhmä tai alue yleisesti leimataan tai leimautuu ongelmalliseksi. (Esim. Kopomaa 1997, 130; 2002, 29; vrt. Taulukko 2.) Vierauden voimme ymmärtää yksilöiden tai ryhmien väliseksi suhteeksi. Jonkin vieraaksi, vieraana kokeminen ja sellaiseksi tunnistaminen lienee jotakin perustavanlaatuista inhimillisessä vuorovaikutuksessa. Sen perusta on pikemminkin pelossa kuin vallankäytössä. Vieras tuottaa reaktion ärsytyksen, ehkä ihastuksen sitä ei voi väistää. Vieraan tunnistaminen pakottaa läsnäoloon tai haastaa ottamaan kantaa ilman, että vieraaksi koettu, esimerkiksi tukiasunnon asiakasasukas olisi tätä välttämättä toivonut tai edes tarkoittanut. Kun paikalliset asukkaat ottavat yhteyttä palvelun tai asunnon järjestäjään tai viranomaisiin, on jo ylittynyt ärsytyskynnys. Sijoittamisratkaisujen yhteydessä taustalla saattavat olla joko vuosia jatkuneet koetut haitat tai epäilys sellaisten syntymisestä. Kaupunkisuunnittelijoiden, kuten viranomaisten ylipäätään on odotettu toimivan puolueettomasti ja eri intressitahot huomioiden. Voimme myös kysyä, kuinka paljon erilaisuutta kestämme, miten asuinalueen ongelmat ratkaistaan ja miten valmiita olemme luopumaan omasta hyvinvoinnistamme ja sietämään vierautta lähiympäristössä ja omalla asuinalueellamme? (Maidell 1987, 4 5.) Merkitseekö asuntoloiden sijoittuminen kaupungin kartalle segregaatiota, asumisen eriytymistä tai eikö juuri tällaisten yksiköiden siirtäminen pois, paikan vaihtaminen tai poisjättäminen alueelta olisi osoitus eriytymiskehityksestä? 2.3 Asukasaktiivit Ympäristö on karkeasti joko ihmisten toiminnan mahdollistaja tai rajoittaja. Jälkimmäisestä on kyse, kun asukkaan tai asukkaiden ärsytys- tai sietokynnys ylittyy ympäristöongelman yhteydessä (esim. Haverinen 2004). Elämänhallinnan tavoittelu linkittyy huoleen ympäristöstä ja omasta suhteesta ongelmaan. Ympäristöongelman esiin tuovia henkilöitä on mahdollista tyypitellä kuvailevasti erottaen esimerkiksi altistuneet ja aktiivit. Altistuneet ovat henkilöitä, jotka ovat kärsineet jostain ympäristöhaitasta. He ovat esimerkiksi kokeneet turvattomuutta eivätkä uskalla liikkua puistossa ja voivat toivoa valvonnan lisäämistä alueella. Yhteydenotto viranomaisen suuntaan tai palveluja järjestävään tahoon on jonkinlainen hätähuuto oman asuinalueen piiristä ja sen puolesta. Huolen kantaja konkreettisesti sairastaa ilmiötä, jonka vaikutuspiiriin hän on tahtomattaan joutunut, usein omassa asuintalossaan tai naapurustossa. Aktiivit ovat yhteydenottajia ja vaikuttajia omassa kaupunginosassaan. Heissä on eri vaikuttimin toimivia kunnallispoliitikkoja ja pitkäaikaisia asukkaita, kaupunginosansa kehityksestä ja paikallisten lasten ja nuorten asemasta kiinnostuneita toimijoita. Aktiivit muodostavat usein noin kymmenen hengen ryhmän. He esittävät asiansa laajempaa joukkoa edustaen ja asukasliikkeen synnyttäen. Kaupunkisuunnittelun kannalta nämä aktiivit ovat merkittävä ryhmä. Alaryhmiä erottelee ikä, sukupuoli ja yksilölliset asenteet. Valitusten tekijöissä on kolmekymppisiä sinkkunaisia sekä asenteellisia, ikääntyviä miehiä (50 65 v.). Tutkimukseen haastateltu sektoriasiantuntija arveli taustalla olevan huoli ehkä omistus- tai eläkeläisasunnon arvon laskusta, ehkä tottumattomuus kaupunkimaiseen kerrostaloasumiseen. Omia asiakasasukkaita kuvattiin esimerkiksi siten, että nämä poikkeavat toyota-mazdaporukasta. (Ks. tarkemmin haastatteluaineistosta Liite 3.) Viranonmaiskielenkäytössä saattaa vilahtaa termi shikaani. 3 Tällä on viitattu korkean koulutustason omaaviin eräänlaisiin rutiinivalittajiin, jotka hallitsevat valitusprosesseihin liittyvän juridiikan ja muotoseikat tavalla, joka saattaa ohittaa tai jättää sivummalle varsinaiset sisältökysymykset. Valitusprosessin vellontavaiheessa vastustavat kannanotot, mielipiteet, valitukset on tällöin poikkeuksetta tehty erittäin asiantuntevasti. Näin esimerkiksi paikallista rakennushanketta onnistutaan viivyttämään. Suhteessa paikalliseen vastustukseen asukkaat voidaan jakaa kolmeen joukkoon. Ensiksikin ovat ne, jotka vastustavat hanketta ja tuovat sen myös aktiivisesti esiin. Heistä erottuu usein useamman henkilön ryhmä sekä pari avainhenkilöä. Toiseksi ovat puolueettomat asukkaat, jotka eivät ota kantaa. Heissä on myös sellaisia henkilöitä, jotka voivat laittaa nimensä listaan puolesta tai vastaan lähes sattumanvaraisesti tilanteen johdattelemana. Kolmanneksi ovat hankkeen hyväksyjät ja kannattajat, jotka myös tarvittaessa tuovat sen esiin. Usein heidän Taulukko 2: Suhde, kokemus ja havainto, epätoivottuun vieraaseen. VIERAUS EPÄTOIVOTTAVUUTENA TILAPÄINEN PYSYVÄ subjektiivinen kokemus (yksityinen) harmi mielipaha huoli jatkuva levottomuus objektiivisesti arvioituna (julkinen) häiriö epäjärjestys haitta (NIMBY) huono ominaisuus 3 Shikaani-termi viittaa ajoteiden ja formula-ajojen hidasteisiin, hidastusmutkiin. 13\n13 roolinsa jää melko näkymättömäksi, sillä ääntä on uskaliasta korottaa jo naapurisovunkaan takia. 2.4 Naapurustotoleranssi kolme tilatapausesimerkkiä Lähes kaikkia laajasti ymmärretyn sosiaalisen asuntotuotannon hankkeita on Helsingissä jossain muodossa vastustettu. Usein on vaikeaa tai mahdotonta selvittää, onko vastustuksen kärki lopulta suuntautunut ylipäätään täydennysrakentamista edustavan rakennushankkeen boikotointiin vai suhtaudutaanko kielteisesti juuri uusiin tuleviin asukkaisiin. Molemmat puolet ovat usein mukana vastustuksessa. Tunnettuja naapurustojen ja kaupunginosien sietokykyä koetelleita hankkeita ovat Helsingistä olleet esimerkiksi Marjaniemen ja Laajasalon asumisyksiköt sekä Roihuvuoren tukiasunnot. Marjaniemessä kaupunginosayhdistys ryhtyi vastustamaan kehitysvammaisille tarkoitetun tukikodin ja päivätoimintakeskuksen rakentamista. Yhdistys vetosi paikan sopimattomuuteen sekä kaupungin kanssa tehtyyn vanhaan sopimukseen että menettelytapavirheeseen. Kaupungille osoitetussa adressissa perusteltiin muun muassa tarvetta säilyttää paikka silloisessa virkistyskäytössä. Myös rakentamistehokkuutta ja rakennusten poikkeavuutta muusta ympäristöstä vastustettiin. Laajahkon vastustuksen aiheena paikallisten asukkaiden näkökulmasta oli siis, että alue haluttiin pitää entisellään, ja ehdotetulla rakennuspaikalla oli jo omaakin käyttöä pienimuotoisena puistovirkistysalueena ja tapahtumapaikkana. Poikkeuksellisesti myös hankkeen vetäjät keräsivät omaan puoltavaan listaansa nimiä ja haastattelivat marjaniemeläisiä. Yllätys oli tällöin, että suurin piirtein joka toinen suhtautui Kehitysvammatuki 57 ry:n rakennushankkeeseen myönteisesti, kun neljänneksellä ei ollut kantaa asiasta ja yksi neljäsosa vastusti. (Korhonen 1999; Kuparinen 2004.) Nyttemmin Marjaniemessä toimii kaksi vammaisten palvelukeskusta. Asukasyhdistyksen arvioimana niiden toiminta on kitkatonta eikä mitään erityisiä ongelmia ole esiintynyt keskusten toiminnan ja asukkaiden välillä. 4 Laajasalossa puolestaan suunniteltiin vaihtoehtoisen ammattikoulun oppilaille asuntolaa, mikä herätti poikkeuksellisen laajaa vastustusta. Asuntolaan pelättiin tulevan huume- ja rikostaustaisia ongelmanuoria, jonka jälkeen alueen asumisrauha olisi mennyttä. Paikallisten asukkaiden laatimassa kirjelmässä arveltiin hyvinvoivan perhevaltaisen pientaloalueen luonteen muuttuvan turvattomaksi ja kiinteistöjen arvon vähenevän sekä myynnin vaikeutuvan. Poissuljettu ei ollut sellainen mahdollisuus, että tietynlainen asukasryhmä saattaisi vetää ulkopuolisia henkilöitä, esimerkiksi sellaisia rikollisia henkilöitä, jotka voisivat pyrkiä välittämään potentiaaliselle käyttäjäkunnalle huumeita. Roihuvuoressa huolta herättivät tukiasunnot, joita oltiin sijoittamassa vanhoihin peruskorjattaviin rakennuksiin. Tilat olivat viimeksi olleet inkeriläisten paluumuuttajien käytössä. Tavoite oli muuttaa solumuotoiset pohjaratkaisut ja asunnot sisätiloiltaan pienasunnoiksi. Näihin tukiasuntoihin asutettaisiin sosiaaliviraston toimesta ja huolellisten valintamenettelyjen kautta asunnottomia tai asunnottomuusuhan alla eläviä henkilöitä. Paikalliset aktiivit tahot toivoivat takuita siitä, että aiemmankaltainen asukasporukka ei enää palaisi sinne. Palauteviestissään (Esto 1999) eräälle aktiiville yhteydenottajalle kaupungin erityissosiaalitoimisto (nyk. asunnottomien asuntopalvelut) toi esiin, että tilanteeseen liittyy aina riskejä, kun palveluja järjestetään kaikkein heikoimmassa asemassa elävälle väestöryhmälle. Vastineessaan sosiaalitoimiston saamaan sähköpostiviestiin todettiin myös, että jos valitut asukkaat eivät selviydy (häiriöittä), on asuttavalla taholla tällöin erityinen vastuu ja myös vaadittavat resurssit selvittää tilanne ja ohjata ongelmallinen asiakasasukas muihin toimiston välittämiin asumispalveluihin näin sijoitusympäristön asujaimistoa armahtaen. Asukasvaikuttamisessa erottuvat - kuten myös edellä kuvattujen esimerkkien yhteydessä - kolme naapurustotoiminnan tasoa: yksittäiset asukkaat, taloyhtiöt ja asukasyhdistykset. Taulukkoon 3 on koottu eräitä asukasaktiivisuuden yhteydessä esiintyviä leimallisia piirteitä, kun toimintaa on tarkasteltu mainituilla tasoilla. Luokittelussa on hyödynnetty myös muutamia kotimaisia erityisryhmien ja paikallisten naapurustojen suhteita käsitelleitä tutkimuksia (esim. Saloviita 1992, ; Kuparinen 2004). Myös yritykset ovat aktivoituneet paikallisina toimijoina, kun on ehdotettu sosiaalitoimen palvelupisteen tai erityisasumisyksikön sijoituspaikaksi teollisuusaluetta. Aiemmin paikalliset yrittäjät ovat tyypillisesti saattaneet aktivoitua esimerkiksi ostoskeskusten turvallisuus- ja valvontakysymyksissä. Vastustaessaan sijoituspäätöstä omaan naapurustoon asukasyhdistykset vastustavat viime kädessä toisia asukasyhdistyksiä, jotka edellisten naapurustojen tapaan kieltäytyvät tai kieltäytyisivät saamasta tilat, palvelu- tai asuinyksikön omalle alueelleen. Taulukko 3: Naapurustotoleranssin ilmeneminen kolmella tasolla, eräitä leimaavia piirteitä. ASUKAS TALOYHTIÖ KAUPUNGINOSAYHDISTYS - huoli asunnon arvon laskusta - pelko haitoista: viihtyvyys, turvallisuus - huoli alueen luonteen muutoksesta, huhut - asunnon myynnin vaikeutuminen - asukasaktiivien ryhmä toimijana - havainnot ei-toivottujen henkilöiden porukoista - kasvanut tiedon tarve, juorut - uhka naapuruston lapsille - ryhtiliike - nimilistat ja hiljainen enemmistö 4 Vuorela, Markku (2004). Aihe: Marjaniemi. Sähköpostiviesti\n14 3. Tuettu asuminen ja palvelut, (haja)sijoitus ja kaupunkisuunnittelu 3.1 Erityisasumisyksiköt ja tavanomainen asuntokanta Hyvän ja toimivan alueellisen tai paikallisen palvelujärjestelmän voisi ymmärtää sisältävän laajan kirjon erilaisia sosiaali- ja terveyspalveluja. Näin ei kuitenkaan välttämättä ole, kuten edellä on tullut esiin. Eräät asumisratkaisut ja palvelut ovat sijoitukseltaan paikallisesti ei-toivottuja. Huolta ei naapurustossa ole välttämättä herättänyt joidenkin ihmisten erilaiset lähtökohdat hyväksi havaittuun asumisentapaan tai hankalat elämäntilanteet, vaan ongelmien keskittyminen ja tiettyjen leimattujen asukkaiden sijoittuminen juuri omalle asuinalueelle. Helsingin kaupungin sosiaalivirasto on listannut läpileikkauksen sosiaalisesti haasteellisten ryhmien suositelluista asumismuodoista (www.hel.fi/sosv/erike/ esto/nykytilanne.htm). Viraston näkemyksen mukaan epätarkoituksenmukainen asuntola-asuminen minimoidaan järjestämällä esimerkiksi asunnottomille asunto tavanomaisesta asuntokannasta. Tätä varten erityissosiaalitoimisto (Esto) ylläpitää asumispalvelujärjestelmää. Toimisto vastaa yksinäisten täysi-ikäisten helsinkiläisten asunnottomien sosiaalipalvelujen järjestämisestä ja sen tavoitteena on tarjota asiakkailleen yksilöllistä asumiskykyä ja kuntoutustarvetta vastaava asumismuoto. Erityissosiaalitoimisto tarjoaa asiakkailleen ainakin kolmenlaisia asumisratkaisuja: itsenäiset (pien)asunnot, tukiasunnot ja tukikodit. Asukkaiden tuen tarve voi liittyä päihde- tai mielenterveysongelmaan sekä olla seurausta laitosasumisesta tai asunnottomuuden aiheuttamasta avuttomuudesta ja arkielämän taitojen puutteesta. Syrjäytyneille ja moniongelmaisille asunnottomille tarvitaan asunnon lisäksi yleensä myös erilaisia laadukkaita tukipalveluja. 5 Tuetun asumisen yksiköt voidaan luokitella koon mukaan neljään ryhmään, nimittäin yksittäisiin asuntoihin, pieniin ja keskisuuriin asuinyksiköihin sekä isoihin yksiköihin (ks. taulukko 4). Sosiaaliviraston itsenäiset pienasunnot ja tukiasunnot ovat sijoittuneet Helsingissä erityisesti pohjoiseen kantakaupunkiin ja itäisiin lähiöihin. Suhteellisesti ottaen eniten kokonaisosuuden ollessa yhdestä kahteen prosenttia koko asuntokannasta sosiaaliviraston asuntoja on kantakaupungin pohjoisosissa Kalliossa, Vallilassa ja Alppiharjussa, itäisissä ja koillisissa lähiöissä sekä lännessä Maunulassa, Malminkartanossa ja Pitäjänmäellä. Pääkaupunkiseudulla halpojen pienasuntojen niukkuus ja asuntojen hintojen nousu on vaikeuttanut asuntojen hankintaa ja myös paikoin johtanut niiden keskittymiseen kohteisiin, joissa asuntojen kysyntä on vähäisintä ja hinnat kehyskaupunginosiin verrattuna edullisempia. Tämä ei ole ollut talojen asumisviihtyvyyden ja asumisrauhan kannalta hyvä vaihtoehto. Keskittymisen seurauksena kaupungin ongelmatalossa on saatettu joutua turvautumaan vartiointiliikkeen palveluihin. (Korhonen 2002, 66.) Helsingissä on kartoitettu erityisasuntokohteita erottaen kaupungin omat yksiköt ja yksityiset. Kohteita on listattu yhteensä yli 300, tosin mukana on myös opiskelija-asuntoyksiköitä. Erityisasumisratkaisut näyttivät jakautuvan kartalla suhteellisen tasaisesti eri puolille Helsinkiä. (KSV, asemakaavaosasto, Erityisasuntokohteet Helsingissä 2004.) Suomea koetelleen 1990-luvun alun talouslaman aikaisten ja jälkeisten säästötoimenpiteiden on arvioitu heikentäneen Helsingissä erityisesti sosiaaliviraston asunnottomille tarkoitettujen omien asu- Taulukko 4: Tuetun asumisen erityiskohteet paikkakoon mukaan ryhmiteltynä. YKSIKKÖKOKO PAIKKOJEN LKM TILA (pien)asunto 1 asunto yksiö tai kaksio pienasuinyksikkö 2 12 paikkaa ryhmäkoti, tukikoti, palveluasumisryhmä, ohjattua/autettua asumista, asuntola keskisuuri asuinyksikkö paikkaa ryhmäkoti, tukikoti, asuntola, palvelutalo, ensisuoja iso asuinyksikkö 41 > paikkaa asuntola, ensisuoja, palvelutalo, senioritalo 5 Itsenäiset pienasunnot ovat normaaliasuntokannassa olevia yksiöitä ja pieniä kaksioita. Tukiasunnot ovat kahdesta neljälle henkilölle tarkoitettuja soluasuntoja, jotka kiinteistövirasto osoittaa vuokra-asuntokannasta. Tukikodit ovat erillisiä kiinteistöjä, joissa on huonetta. Itsenäisiä pienasuntoja on Pääkaupungissa noin kaksituhatta. Helsingin Asuntohankinta, Y-säätiö ja Helsingin kaupungin kiinteistövirasto omistavat nuo asunnot ja sosiaaliviraston erityissosiaalitoimisto osoittaa ne asunnottomille. Tukikodeissa ja asunnoissa on reilut 500 paikkaa. Kun tukikodeissa asuminen voi olla pysyvää, niin tukiasuntojen ohjeellisena asumisaikana on pidetty noin puoltatoista vuotta. 15\n15 mispalvelujen toimintaedellytyksiä (Korhonen 2002, 79). Asumispalvelujärjestelmän kehityshistoriaan liittyen on nähty, että pääkaupungin roolissa Helsinki on joutunut vastaanottamaan yhteiskunnan rakennemuutoksen myötä muualta asukkaita enemmän kuin mitä asuntoja on ollut tarjolla. Suurkaupungeista ja kehitysmaiden kaupungeista tuttu ilmiö slummiutuminen on Helsingissä voitu liittää asuntoloiden syntyyn. Asuntoloista ei vielä ole täysin luovuttu, vaikkakin niihin asutettujen määrä on reilussa viidessätoista vuodessa puoliintunut (vuonna 2003: 857 paikkaa; Esto asumispalvelutilat ). Nykyisen asumispalvelujärjestelmän synty ajoittuu 1980-luvun alkuun, jolloin Helsingin sosiaalitoimi aloitti varsinaisten asuntojen välittämisen juuri asuntoloiden asukkaille. Tuetun asumisen paikkojen lisääntyminen (vuonna 1985 paikkoja 197; vuonna 2003 paikkoja yhteensä 2620) on vaikuttanut asuntoloiden paikkamäärän putoamiseen. (Helsingin sosiaalitoimen asumispalvelujärjestelmä ) Kaupungin asumispalvelutoiminnan rinnalla toimivat ns. kolmannen sektorin yhdistykset ja järjestöt. Niillä on varsin merkittävä rooli kaupungin laajassa sosiaalisessa asuntotuotannossa. Vastuuta on siirretty erityisryhmien asumis- ja tukipalvelujen järjestämisessä julkishallinnolta kolmannelle sektorille. 3.2 Integroidut asuminen ja palvelut Asumisen ja sosiaalipalvelujen integroitumista, toisiinsa liittymistä voidaan tarkastella sekä yksittäisten asuin- ja palvelutilojen yhteydessä että alueellisella tasolla. Tuetun asumisen yksiköissä tyypillisesti yhdistyvät palvelut ja asuminen saman katon alla. Ne on pyritty linkittämään myös alueellisen palvelujärjestelmän kokonaisuuteen. Asumiseen ja elinympäristöön nivottavat palvelut on jaettavissa ainakin kolmeen ryhmään: asumiseen integroidut, paikalla olevat palvelut (esim. tukikodit), haettavat palvelut (esim. palvelukeskus), tuotavat palvelut (esim. liikkuva terveysneuvontayksikkö). Mainituissa haettavissa sosiaalipalveluissa käyttäjien kannalta saavutettavuuden varmistava vaihtoehto voi olla ns. matalan kynnyksen paikka. Matalalla kynnyksellä on viitattu asiakkaan kokemusta lähtökohtanaan pitävään periaatteeseen suunnitella palvelupiste sellaiseksi, että sinne on helppo tulla, päästä sisään, saada palvelua joustavasti ja nopeasti ilman tiukkoja aikataulutuksia, olla siellä ja palata sinne uudestaan. Asiakkaan on mahdollista saapua sellaisessa kunnossa kuin kulloinkin on. Parhaimmillaan tämänkaltainen matalan kynnyksen palvelupiste imuroi tehokkaasti sisälle sellaisia asiakkaita, jotka muutoin saattavat jäädä palvelujärjestelmän ja muiden tukiverkostojen ulkopuolelle. Tilat ovat auki 24 tuntia vuorokaudessa ja paikalla on päivystävää henkilökuntaa. Täysin kynnyksetön toiminta merkitsee mainittujen kriteereiden toteutumista ideaalisti koko laajuudessaan. Käytännössä toteutettujen erityispalvelupisteiden kynnyksen asettelua voitaneen kuvata suhteellisen matalaksi. Tällöin kaikki asiakkaat otetaan vastaan kaikkina vuorokauden aikoina eikä ketään suoraan käännytetä pois. (Törmä et al. 2003, 121.) Merkityksellistä monille asiakkaille onkin, että palvelupisteeseen voi tulla esimerkiksi päihtyneenä, kun useimmissa palvelupisteissä asiakas ei saa olla minkään aineen vaikutuksen alainen (Törmä et al. 2002, 89). Päivystystehtävä ja ammatillisesti haastava asiakaskunta edellyttävät lisäksi yleensä tavanomaista vahvempaa miehitystä matalan kynnyksen palvelupisteessä. Mitä matalamman kynnyksen paikasta marginaaliseksi leimatun ryhmän yhteydessä on kysymys, sitä hankalampaa eli korkeampi kynnys saattaa olla sen sijoittamiseksi alueelle. Tuotavat palvelut herättänevät joustavalla paikan valinnallaan sijaintinaapurustossaan oletettavasti muita erityispalvelumuotoja vähemmän vastustusta, kannanottoja tai mielenilmauksia. Palvelujen hajasijoittamiseen on lehtikirjoittelussa NIMBY-teemaa sivuten harvoin viitattu tai pohdittu laajasti koko kaupungin erityissosiaalipalvelutilannetta. Poikkeuksena on parin vuoden takainen kirjoittelu (ks. Vesa Hack, HS ; Palvelut pitää hajasijoittaa, HS ): Hajasijoitus on yhteiskunnan kannalta tasapainottava tie ( ) Jokainen alue velvoitettaisiin kantamaan vastuuta, asunnottomuus koskee tasapuolisesti koko kaupunkia ( ) On määriteltävä, kuinka paljon kullakin alueella pitää olla ja saa olla erityispalvelujen asiakaspaikkoja suhteessa alueen väestömäärään. Muutoin asia jää vain asukasyhdistysten väliseksi kinasteluksi. Huoli on ollut, että tietyt esimerkiksi päihdeongelmaisten asumispalveluyksiköt saattavat leimata kielteisesti sijaintiympäristöään, niinpä yhdelle alueelle ei ole syytä sijoittaa useita päihdeongelmaisten yksiköitä. Toiseksi voidaan kysyä, olisiko mahdollista suosia paikallisia sosiaalipalveluja tarjoten niitä pääasiassa vain esimerkiksi oman kaupunginosan päihdeongelmaisille henkilöille. Jos päädytään keskittämään palveluja jollekin alueelle, jäävät muut alueet ehkä ilman vastaavaa palvelutarjontaa. Erityispalvelujen hajasijoittaminen saattaa lisätä näitä palveluja tarvitsevan asiakaskunnan liikkumisen ja päivittäismatkustelun tarvetta, mikä voi olla sosiaalisesti, psyykkisesti tai fyysisesti rajoittuneille tavanomaista hankalampaa. Lehtikirjoittelusta on ilmennyt, että sosiaalisektorin tuettua asumista ja erityisasumispalveluja on haluttu keskittää johonkin kaupunginosaan, ovat perusteluina olleet esimerkiksi (a) alueen helppo saavutettavuus, keskeinen sijainti ja hyvät liikenneyhteydet, (b) sijoitusalueen asukkaita on pidetty sosiaalisesti suvaitsevaisina eikä ole ilmennyt kovaa vastustusta tai (c) alueella on vain vähän lapsia. Nämä on mainittu paikan vetovoimaa lisäävinä vetävinä tekijöinä sijoittamisratkaisun osalta. Vastaavasti työntävänä tekijänä voi olla muissa kaupunginosissa ilmenevä voimakas paikallinen vastustus asumis- tai palveluyksiköiden sijoittamisehdotuksia kohtaan. Näillä aktiivisesti vastustavilla alueilla näyttäisi tyypillisesti asuvan poliittisia päättäjiä tai niissä toimivan aktiivisia asukasyhdistyksiä. Erityisasumisratkaisujen sijoittumista erityisesti palvelutilojen ja -pisteiden osalta voidaan tarkastella sijoittumisena normaaliasumisen piiriin, sen reunalle tai ulkopuolelle. Oheisessa taulukossa havainnollistetaan sitä, miten erityisasumisja palvelutilaratkaisujen sosiaalisessa merkityksessä on vaihtelua. Palvelutilat voivat olla eri tavoin avoimia suhteessa lähiympäristöönsä. Eräät yksiköt palvelevat laajemmin sijaintialueensa asukkaita, ei vain asiakkaita tai asiakasasukkaita. Samoin vaihtelua on tilallisessa keskeisyydessä ja toimintojen luonteessa. Esillä on myös se, miten yksiköt voivat sijoittua eri tavoin ns. normaaliasumisen suhteen. Karkeasti kaupunki voidaan jakaa sosiaalis-toiminnallisesti keskeisiin alueisiin, joita tyypillisesti ovat ns. normaalit asuinalueet, toiseksi edellisten ulkopuolisiin vyöhykkeisiin (esim. virkistysalue, jossa erityisryhmän käytössä on vuokrahuvila; Vailla vakinaista asuntoa olevien yhdistys pitää mm. kesän- 16\n16 viettopaikkaa Helsingin Vartiosaaressa) ja kolmanneksi näiden kahden väliin sijoittuvaan kapeaan keskustan reuna-alueeseen. Palvelu- tai asuintilat voivat siis sijoittua joko normaaliasumisen piiriin, sen reunavyöhykkeelle tai ulkopuolelle. Esimerkiksi liikkuvat palvelut voivat periaatteessa valita pysähdyspaikkansa miltä tahansa näiltä kolmelta vaihtoehtoiselta, osin toisiinsa lomittuvalta vyöhykkeeltä. Lopuksi on vielä syytä kiinnittää huomio neljään seikkaan. Ensiksikin tilojen suhteesta sijaintiympäristöönsä voitaneen esittää, että kulttuurisesti ja sosiaalisesti mitä matalammasta, samalla ehkä poikkeavammasta ja leimatummasta asumistai palvelumuodosta on kyse, sitä korkeammat saattavat olla muurit sen ympärillä suhteessa naapuruston muuhun asujaimistoon. Toiseksi tiivistyvässä kaupunkiympäristössä, missä on pulaa tonteista ja tiloista, tullaan erityisasumista ja -palveluita sijoittamaan aiempaa enemmän vanhoihin peruskorjattaviin tiloihin. Uudisrakentamisen rinnalla voidaan saneerata esimerkiksi tyhjeneviä laitosrakennuksia uuteen sosiaalisesti valikoituneeseen asumis- ja palvelukäyttöön. Vanhan, nyt kierrätetyn kohteen vastustuksen yhteydessä tulee selkeästi esiin se, että ei ylipäätään vastusteta rakentamista, vaan uutta toimintaa ja sen mukanaan tuomia uusia asiakkaita tai asukkaita. Kolmanneksi saneeratut kohteet ovat ainakin Helsingissä olleet toistaiseksi pieniä, noin kymmenkunta asuntoa sisältäviä hankkeita. Käyttöön otettavien tilojen tulisi olla luonteeltaan mahdollisimman käyttöneutraaleja, jolloin niihin olisi mahdollista sijoittaa aiemmasta poikkeavaa toimintaa. Tilojen muokkaaminen esimerkiksi uusiin tuetun asumisen käyttötarkoituksiin on kokemusten mukaan kallista kaikissa tapauksissa. Neljänneksi sosiaalitoimen yksiköiden tilojen ja palvelujen järjestelyltä ja suunnittelulta edellytetään usein ripeitä ratkaisuja, sillä tuleva toiminta tähtää jonkin elämäntapaan tai tilanteeseen sidoksissa olevan akuutin asumisongelman tai palvelutarpeen ratkaisemiseen. 3.3 Positiivista segregaatiota? YIMBY-termillä, jolle on saatettu antaa kaksi sisältöä Yes In Many Back Yards tai Yes in My Back Yard on kuvattu toisaalta vastustuksen puuttumista tai lieventymistä asuinalueella, toisaalta suhtautumista, jossa uudet asukkaat hyväksytään tai jopa toivotetaan tervetulleeksi alueelle (National 2003; Mazmanian & Morell 1990, ). Pohjoisamerikkalaisten havaintojen mukaan asukkaissa on erilaisia ryhmiä, on tukijoita, kuten naapurustoonsa sitoutuneita tai etnisiä ryhmiä, joita yhdistää toive elävästä kaupungista ja sen vetovoimaisista paikoista. Asunnonomistajuus yhdistää puolestaan usein vastustajia, he ovat hyvin toimeentulevia tai konservatiivisia ikääntyviä asunnonomistajia tai taloudellisesti menestyneitä nuoria. Vähävaraiset asukkaat koetaan uhkana. Taustalla on pelko rikollisuuden lisääntymisestä ja kiinteistön arvon laskusta. (National 2003, 10.) 6 Yhdysvalloissa tehdyt selvitykset ovat tuoneet esiin seikan, että vastustettujen sosiaalisen asuntotuotannon kohteiden sijoittumisesta huolimatta alueen kiinteistöjen arvossa ei ole tapahtunut merkittävää laskua. Vähävaraisille tai huono-osaisimmille tarkoitetut asuinratkaisut eivät automaattisesti laske alueen kiinteistöjen arvoa tai ylipäätään estä suotuisaa markkinakehitystä alueella. (National 2003, 21.) Erityisryhmien asuttamisen yhteydessä nousevat vahvasti esiin vastustuksen tunneperusta, eritoten pelot, jotka liittyvät vieraisiin ihmisiin, heidän lähellään asumiseen ja kontakteihin heidän kanssaan. (Galster et al ) Tyypillinen pelko saattaa olla, että kun ovet avataan jollekin ryhmälle, niin samalla ne aukeavat muillekin vastaaville ryhmille. Sijoittamiselle ei näkyisi olevan loppua ja tuloksena olisi jonkinlainen kielteisen keskittämisen kierre. Huoli kielteisestä ylikeskittämisestä on keskeinen paikallisten asukkaiden osallistumista aktivoiva, lisäävä ja vahvistava tekijä. Taulukko 5: Tuetun asumisen ja erityispalveluyksiköiden luonnehdintaa suhteessa sijaintiin ja paikalliseen palvelutoimintaan. ERITYISASUMIS/PALVELUYKSIKKÖ NORMAALIASUMISEN PIIRISSÄ NORMAALIN ASUINPIIRIN REUNALLA TAI ULKOPUOLELLA (Erityis)ryhmän omassa käytössä tuetun asumisen yksikkö, (erityis)palvelukeskus,ensisuoja oleva yksikkö liikkuva terveysneuvontayksikkö Avoin asuin- tai palvelutila palvelukeskus huvilayhteisön virkistysalue ja ulkoilusaari 6 Yhdysvalloissa asukasvastustuksen kohteena ovat olleet ainakin sosiaalisesti leimatut vähävaraiset kaupunkiasukkaat (low-income, affordable housing) ja tuetun asumisen yksiköt (supportive, assisted housing) (esim. Galster ym. 2003; National 2003). Täydennysrakentamisessa englannin kielinen termi inclusionary asumisen osalta viittaa eheyttävään, kotouttavaan ja integroivaan asuttamiseen. Helsingissä on asuntotuotannossa toteutettu sekoittamisen periaatetta siten, että parhaimmillaan on samaan kerrostaloon sijoitettu esimerkiksi sekä vuokra- että omistusasuntoja (social mix). Asumispalvelujen kohderyhmänä voivat olla myös syrjäytymisuhan alla elävät/haavoittuneet ryhmät (vulnerable people) tai ongelmallisiksi leimatut ryhmät. 17\n17 Pääkaupunkiseudulla monien ihmisten alueellisessa sijoittumisessa omat valinnat eivät näyttele merkittävää roolia. Niiden tilalla on taloudellinen pakko. Segregaatio, asumisen eriytyminen voidaan nähdä yksinkertaisesti yhteiskunnassa vallitsevan taloudellisen eriarvoisuuden heijastumana maantieteellisessä tilassa (esim. Karisto & Montén 1996, 22). Positiivisen diskriminaation käsitteellä on viitattu tavoitteeseen panostaa alueellisen sosiaalisen tasapainon parantamiseen. Sosiaalitoimen piirissä lanseerattua terminologiaa hyödyntäen voidaan todeta, että esimerkiksi asunnottomien alkoholistien ensisuojat edustavat äärimmäistä, mutta samalla korttelitasolla todentuvaa myönteistä segregaatiota, eriyttämistä ja positiivista diskriminaatiota (vrt. Molina 1997, 233, 243). Kyse on myös kaupunkirakenteeseen liitetystä sosiaalis-tilallisesta tasapainosta ja lisäresursoinnista eriarvoisuuden estämisessä. Helsingin kaupungin sosiaaliviraston vuosituhannen vaihteessa kokoamalla positiivisen diskriminaation hankejoukolla ja siihen liittyvin lisätyin voimavaroin on pyritty etsimään vastainterventioita alueelliselle segregaatiolle. Tavoitteena on ollut muun muassa ehkäistä huono-osaisuuden ei-toivottua sosiaalista ja tilallista kasautumista. Sosiaalitoimen erityisasumispalvelut ovat luonteeltaan aina marginaalisia ja rajattuja. Ajatus siitä, että esimerkiksi erityisasumisyksikköä ei voitaisi sijoittaa millekään alueelle tai kenenkään naapurustoon on mahdoton etsittäessä sosiaalisen asuntokohteen sijoituspaikkaa. Tulokasasukkaalla on myös oikeutensa. Perusteltu tulkinta on, että nykyiset sosiaali- tai terveydenhuollon erityisasumis- ja palveluyksiköt edustavat aina tilaan sijoittuessaan eriyttämiskehitystä, mutta hyväksyttävää sellaista eli positiivista segregaatiota. Senioritalo, nuorten tukiasuminen, kerrostaloyhteisö, ensisuoja-asuntola, liikkuvat palvelut Ikääntyneille ja ikääntyville eli nykyisille ja tuleville seniorikansalaisille on saatettu suunnitella erityisiä yhteistiloja ja yhteisyyttä suosivia sekä omatoimisuuteen kannustavia taloyhteisöjä. Esimerkkejä löytyy Pohjoismaista ja nyttemmin myös Helsingin Arabianrantaan on suunniteltu 58 omistusasunnon senioritalo. Sen odotetaan monipuolistavan uuden rakentuvan kaupunginosan asukasrakennetta ja antavan paikallista ilmettä. Vaikka talohanke rakennuskohtaisesti saattaa diskriminoida nuorempia kaupunkilaisia ja asukkaita, se kuitenkin aluetasolla rikastuttanee seudun ikähaitaria. Kuusikerroksisen Loppukiri -senioritalon ensimmäisessä kerroksessa sijaitsevat yhteiskeittiö ja -ruokasali sekä kirjasto-olohuone. Odotus on, että syntyy uutta kolmannen iän kulttuuria, ja että elämän laatu paranee eläkkeelle siirryttäessä. Ikääntyneiden asumisesta Helsingin kaupunkisuunnitteluviraston visio on, että kaiken uustuotannon ja perusparannettavien kohteiden on sovelluttava myös ikääntyneiden asumisen tarpeisiin ja toiveisiin (Ikääntyvät 2003). Myös ikähaitarin toiseen päähän eli nuorille on suunniteltu erityisiä tuetun asumisen kohteita. Itsenäistyville, asunnontarpeessa oleville, syrjäytymisuhan alla oleville nuorille haetaan asuinratkaisuja, joilla on selkeä yhteisöllisen asumismuodon leima ja omaa toiminnallista identiteettiä. Asuinratkaisuun voi kuulua esimerkiksi asuinyhteisön omat liiketilat, esimerkiksi ravintola tai kuntosali (esim. Nuorisoasuntoliitto; ks. Kekkonen 2001). Junalla pohjoisen rataa kuljettaessa on Helsingissä Malmin aseman pohjoispuolella uutena, arkkitehtonisesti erottuvana maamerkkinä kaksi pääradan ja liikenneväylien risteykseen sijoitettua asuinkerrostaloa. Harsomaiset lasilankkuseinät peittävät julkisivuja ja niiden takaa erottuvat aavistuksen verran asuntoihin johtavat sivukäytävät. Rakennushankkeen taustalla on Setlementtiliitto. Malmin Ässäkodeissa keskeisenä tavoitteena ovat asuinyhteisön kehittäminen, asukkaiden yksilöllisten tarpeiden huomioiminen ja turvallisuus. Taloissa toimii päihdeterapeutin koulutuksen omaava isäntä. Suuri vuokra-asukkaiden joukko, kaksisataa asukasta, on kirjava ryhmä ja siihen kuuluu myös joitakin päihde- sekä mielenterveyskuntoutujia. Kaikki hakijat ovat käyneet läpi asukashaastattelun. Vuokrasopimuksen rinnalla asukkaat tekevät yksilöllisen asumissopimuksen. Nykyisistä Malmin Ässäkodin asukkaista erityisryhmiin kuuluviksi voidaan laskea prosenttia. Kolmannes asukkaista on vanhuksia ja maahanmuuttajia. Loput ovat opiskelijoita, paluumuuttajia tai muita valtion vahvistamien tulorajojen piirissä olevia. (Setle Setlementtisanomat 1:2004; Arkkitehti 2:2004.) Katutasolla sijaitsee Ässäkodin asukastupa. Yhteistila kompensoi pienehköjä asuintiloja. Se on käytetty lisätila puolentoista sadan asunnon asukkaille, joiden asunnoista 2/3 on yksiöitä. Arki-iltaisin yhteistilassa toimii asukaskahvio. Siellä on myös tietokone omien asioiden ja yhteyksien hoitoa varten. Asukastoimikunta pitää asukastilaa auki viikonloppuisin. Talon isännän kanssa organisoidaan myös esimerkiksi pihatalkoot, keskustelutilaisuuksia tai asukaskirpputori. Talossa on asukkaiden käytössä myös pyykkitupa, askarteluhuone, kuntosali ja saunat. Erinäiset asumisyksikköön integroidut palvelut voivat toimia korvauksena niistä haitoista ja riskeistä, joita tuettu erityisasumisratkaisu ympäristölleen saattaa aiheuttaa tai sen pelätään aiheuttavan. Herttoniemessä Itä-Helsingissä päihdeongelmaisten 24 tuntia avoinna olevan ensisuojan ja asuntolamajoitusyksikön imagon kehittämiseksi positiivisemmaksi ja yksiköiden liittämiseksi aiempaa paremmin osaksi paikallista naapurustoa ideoitiin samaan rakennukseen paikantuvina muina mahdollisina toimintoina esimerkiksi liikuntapalveluja, työkeskusta (sisältäen esimerkiksi huonekalujen kunnostus- tai tekstiilityötilat), SPR:n koulutustilat, sosiaaliviraston omia palvelu- ja muita tiloja, kokoustiloja, terveysviraston palvelupistettä, kolmannen sektorin asumispalveluja sekä tilojen vuokraamista liiketiloiksi. Helsingin Diakonissalaitoksella on A- klinikkasäätiön kanssa toiminnassa liikkuva terveysneuvontayksikkö suonensisäisesti huumeita käyttäville. Se aloitti päivystyskierrokset lokakuussa Tarjolla olevia palveluita ovat terveysneuvonta, HIV-testaus, rokotukset, neulojen ja ruiskujen vaihto-ohjelma sekä muut hoitopalvelut. Hoitofunktiotaan ja ympäristöönsä positiivista turvallisuutta mainostavalla ambulanssilta näyttävällä autolla on seisakkeita ollut viikossa viidestä kuuteen. Päivittäiset pysähdyspaikat ovat sijainneet pääkaupunkiseudulla, kaksi Vantaalla ja loput Helsingissä. Kokeiluvaiheen kustannuksiin osallistui myös Espoon kaupunki. Liikkuvien palvelujen etuna lienee se, että ne rasittavat kaupungin eri osia tasapuolisemmin kuin yhdestä keskitetystä pisteestä haettavat erityispalvelut. Vain pari valitusta on tullut kuluneen vuoden aikana tästä liikkuvasta terveysneuvontayksiköstä. Liikuteltavat tai tuotavat palvelut voivat joustavasti hakeutua sinne, missä palveluja tai viranomaiskontaktia kaipaavat asiakkaat ovat. Onkin mietitty ylipäätään ruiskujen vaihtopisteiden hajauttamista nykyistä enemmän ympäri kaupun- 18\n18 kia sinne, missä käyttäjätkin liikkuvat (Törmä 2002, 63 64, 107). Tätä on pidetty valvonnan kannalta järkevänä vaihtoehtona. Hajauttamisen etu on, että käyttäjät eivät keräänny porukoiksi samoihin paikkoihin, mikä saattaisi lisätä huumeiden, ruiskujen ja välittäjien ryhmäytymistä tietyissä pisteissä. Yleisöäkin puhututtanut ongelma on ollut, että ruiskuja ja neuloja on jäänyt esimerkiksi puistoihin ja lasten leikkiympäristöihin. Liikuteltavat palvelut voidaan joustavasti pysäköidä katualueella juuri haluttuun pisteeseen. Näille tilapäisille toimipisteille on pitänyt hakea lupa kaupungilta. Valitut pysäkit ovat sijoittuneet esimerkiksi rautatiesillan alle, puiston reunaan tai terveyskeskuksen parkkipaikalle. Paikan valinnassa voidaan aina tehdä hienosäätöä. Vältettyjä ympäristöjä tämän liikkuvan erityispalvelutoiminnan kannalta ovat olleet esimerkiksi kerrostalojen, koulujen, päiväkotien ja urheilukenttien lähipiirit. Palveluauto on pysäkillään yleensä iltapäivästä iltaan klo välisen ajan. Tämä palvelutoiminnan muoto on myös edullinen sen vuoksi, että se ei edellytä kiinteitä rakenteita. Arviointitutkimuksen esihavainto on ollut, että asiakkaat ovat olleet pysäkkiuskollisia eli ovat tulleet hakemaan palveluita aina samalta pysäkiltä. 3.4 Havaintoja erityisyydestä Kodinomistusyhteiskunnan ensimmäisen segregaatiolinjan on nähty kulkevan omistusasuntomarkkinoille ja vuokra-asuntomarkkinoille sijoittuvien kansalaisten välillä. Toinen segregaatiolinja kulkee vuokra-asuntomarkkinoiden primaaristen ja sekundaaristen segmenttien, hyvien ja huonojen asuma-alueiden välillä. (Ruonavaara 1988; Piirainen 1993, ) Ns. sekataloissa, joissa on sekä vuokraettä omistusasuntoja, syntyy kolmas segregaatiolinja. Marginaaliseen asukasryhmään kohdistuva sosiaalinen leimaaminen saattaa olla voimakkaampaa kuin tavallisessa vuokratalossa (esim. Viirkorpi 1986). Kun esimerkiksi vapautuneen vangin palauttamista yhteiskunnan peruskansalaiseksi (resosialilisaatio) toteutetaan muun muassa tukiasuntotoiminnan avulla, on tavoitteena tukea vankien itsenäistä selviytymistä ja lisätä heidän toimeentulomahdollisuuksiaan ja sosiaalisen kuntoutumisen edellytyksiä. Näistä lähtökohdista on mielekästä tarjota tukiasunnot normaaliasumisen seasta. Yleinen ymmärrys kuitenkin on, että ollaan tekemisissä riskiasukkaiden kanssa ja huoli asukkaan häiriöttömästä selviytymisestä asuinyksikössä on perusteltu. Jos asiakasasukas ei selviä ja hänet joudutaan jostain syystä irtisanomaan, voidaan olla tilanteessa, jossa asukas olisi saattanut onnistua säilyttämään normaaliasunnossa vuokrasuhteen vapailla vuokramarkkinoilla, mutta ei asuttamaansa tukiasuntoa. Tukiasunnoissa voi nimittäin olla ankarammat säännöt, ja asukas voidaan irtisanoa asunnostaan ilman varoitusta. (Järvinen 1989, 98.) Poikkeavan, sosiaalitapauksen roolin omaavan naapurin tilille saatetaan lukea sellaisiakin häiriöitä tai ilkivaltaa, jotka itse asiassa ovat talon muiden asukkaiden tai ulkopuolisten aiheuttamia. Ennakkotiedot, -luulot ja -käsitykset saattavat johtaa edelleen siihen, että tulkinnat häiritsevästä yläkerran naapurista kärjistyvät. Porras kulkureittinä ja omana äänimaailmanaan on epäilemättä yksi asuinalueella tapahtuvan sosiaalisen vuorovaikutuksen keskeisistä näyttämöistä. Poikkeava käyttäytyminen on määriteltävissä käyttäytymiseksi, jonka ihmiset sellaiseksi luokittelevat (Becker 1963, 9). Vaarana on, että asukastoiminnan kautta todentuva ongelmien ja poikkeavuuden määrittelyvalta naapurustossa siirtyy työelämässä sidoksissa olleiden tai siihen sitoutuneille asukkaille, ja poikkeavuuden määrittely tapahtuu entistäkin kärjistyneempien stereotyyppisten asenteiden pohjalta. Kerrostaloon tai naapurustoon soveltumattomat, poikkeavat henkilöt voidaan pyrkiä sosiaalistamaan paikalliseen normistoon tai poistamaan. (Vrt. Piirainen 1993, 196.) Poikkeaviksi tulkittujen perheettömien mieshenkilöiden mahdollisuudet solmia naapurustossa tuttavuuksia eivät ole olleet järin suuret (Piirainen 1993, 173). Leiman saaneiden tai sitä pelkäävien tyypillinen toimintalinja ja käyttäytymismalli on vetäytyminen, eristäytymisstrategia, jossa vältetään kaikenlaista esillä oloa talon piirissä, pysytään huomaamattomana ja vältetään kontaktia muihin asukkaisiin niin pitkälle kuin mahdollista. Epäilys ja kokemuskin voi olla, että kontakti muihin asukkaisiin tai paikallisiin yrittäjiin saattaa lisätä riskiä menettää osoitettu tukiasunto, tai törmäyskurssi alueella säännöllisesti liikkuviin kaupunkilaisiin voi uhata palvelutoiminnan jatkuvuutta. 19\n19 4. Onnistuneet sijoitusratkaisut Vuorovaikutus ja tiedotussuhteet kaupunkinaapurustossa sosiaalitoimen erityisasumisyksiköiden ja - palvelupisteiden sijoitusprosesseissa. Minkä reunaehtojen puitteissa ja tarkemmin millä edellytyksin voidaan päätyä paikallisten sosiaalitoimen palvelupisteiden tai asumisyksiköiden onnistuneisiin sijoitusratkaisuihin? Entä millainen olisi aktiivisten kaupunkilaisten toivoma ja edellyttämä hyvä naapurusto? Kaupunkiasukkailla lienee selkeämpi näkemys siitä, mitä oma naapurusto ei saa olla kuin mitä se voisi olla. Seuraavassa keskitytään onnistuneiden sijoitusratkaisuiden edellytysten kartoittamiseen. Aluksi tarkastellaan sitä, mistä haetaan sopivaa sijoituspaikkaa päätyen lopuksi vaiheeseen, jossa hanke on jo juurtunut naapurustoon tai kaupunginosaan. Samalla kirjataan tasapuolisen ja suvaitsevaisuutta edellyttävän ja ehkä lisäävänkin kaupunkisuunnittelun ehtoja, kun pyritään huomioimaan eri asukasryhmät ja erityisryhmien tarpeet. Tarkastelu ja haastattelulainaukset pohjautuvat asiantuntijahaastatteluihin (vrt. Liitteet 1. ja 2.) sekä osin myös tutkimusraportteihin ja viranomaisdokumentteihin. Sopivan sijoituspaikan valinta on ensimmäisenä huomiomme kohteena. Ehdotus sijoitusympäristöstä edellyttää paikallista vuoropuhelua eri osapuolten välillä. Keskeisesti prosessissa ovat mukana palvelun järjestäjä- tai rakennuttajataho, kaavoittaja sekä paikallisten asukkaiden edustajat. Kolmanneksi nostetaan esille hyvän suunnittelun, arkkitehtuurin mahdollisuudet helpottaa palvelupisteen tai asumisratkaisun sijoittumista tiettyyn paikkaan ja sosiaaliseen ympäristöön. Hankkeille haetaan myös myönteistä imagoa. Imagoon ja kokonaisuutena siihen, millainen kuva kohteesta välittyy, on sillä puolestaan merkitystä, miten asia on esillä mediassa. Sekä ennakkoon että hankkeen jo toteuduttua on onnistuneen sijoittumisen kannalta merkittävää se, että asumis- tai palveluyksikön käyttäjäkunta saa tarvitsemansa tuen ja valvonnan. Jatkossa eli sijoitusprosessin viimeisenä vaiheena on esillä se, että palvelun tai asumisratkaisun toteuttajatahon on syytä pitää yhteyttä paikallisiin asukkaisiin sekä arvioitava kertyneitä kokemuksia ja saatua palautetta. Paikka, asuinyksikkö tai palvelupiste ja niiden asiakkaat tai asukkaat ovat sijoituksista keskusteltaessa arvioinnin keskiössä, kuten he oikeastaan ovat kaupunkisuunnittelussa ylipäätään. Paikka, siihen sisältyvät toiminnot ja tulevat käytöt kiinnostavat kaupunkilaisia ja aktiivisia naapuruston edustajia. Median rooli on muutoksista tiedottamisessa näkyvä. Paikallisten asukkaiden ja tulevien asiakasasukkaiden tai uusien palveluja käyttävien henkilöiden välillä ei puolestaan yleensä ole vuoropuhelua. Asuinyksikön tai palvelut järjestävä organisaatio, mahdollisesti myös kiinteistönomistaja, edustavat paitsi suunnittelussa, myös julkisessa keskustelussa tulevia asiakkaitaan tai asukkaitaan. Viereisessä kuviossa ovat esillä myös poliittiset päättäjät. He toimivat päätöksentekijöinä esimerkiksi kaupunginvaltuustossa tai -lautakunnissa, mutta usein he ovat myös asukasaktiiveina oman naapurustonsa hankkeita puoltamassa tai vastustamassa. Tällöinkin merkittäviä ovat laajemman yleisön ja kaupunginosa-asujaimiston mielipiteet Sopiva paikka Uuden päihdeongelmaisten ensisuojan ja asuntolan sijoitusta arvioinut Helsingin kaupunkisuunnitteluviraston työryhmä katsoi muistiossaan ( ), että 7 Naapurusto on laajimmillaan ymmärretty kaupunginosan asukkaiden sekä yrittäjien joukoksi ja kapeimmillaan kyse on taloyhtiön aktiiveista, yhdessä toimivista henkilöistä. Sosiaalitoimi-sanalla puolestaan on tekstissä viitattu kunnan viralliseen sosiaalisektoriin sekä muihin ns. kolmannen sektorin vapaaehtoistoimijoihin ja sosiaalipalveluja tuottaviin järjestöihin ja organisaatioihin. 20\n20 päihdeongelmaisten ensisuojan ja asuntolan tulee sijaita kaupunkiympäristössä hyvien julkisten liikenneyhteyksien, mieluiten raitiovaunun ulottuvilla, jotta se on saavutettavissa eikä aiheuta häiriötä lähiympäristössä. Alueella tulee olla monipuolinen kaupunkirakenne, joka toisaalta sallii erilaisuutta ja toisaalta ehkäisee häiriökäyttäytymistä. Ensisuojan lähiympäristölle aiheuttamat haitat perustuvat yleensä siihen, että asiakkaat jäävät oleskelemaan päihtyneenä ensisuojan läheisyyteen. Kaupunkiympäristössä asiakkaat hajaantuvat, eivätkä jää oleskelemaan läheisyydessä oleviin metsiköihin, puistoihin yms. Ensisuojan välittömässä läheisyydessä ei tulisi olla lasten päivähoito-, koulu- tai leikkipaikkoja. Kyseinen tavoitemuistio laadittiin yhdessä palveluja järjestävien ja asiakasvalintoja tekevien sosiaalisektorin toimijoiden kanssa. Lainattuun viranomaismuistioon on kirjattu asiakaskunnan asettamia edellytyksiä sosiaalitoimen palvelupisteen paikan valinnalle, kun on kyse erityisryhmästä ja heidän asumisestaan tai heidän tarvitsemistaan palveluista. Hyvät liikenneyhteydet on mainittu ensimmäisenä. Kokemusten mukaan päihderiippuvaiset henkilöt käyttävät pääkaupunkiseudulla julkisista liikennevälineistä juuri raideliikennettä, raitiovaunuja ja metroa. Paikallisessa NIMBY-vastustuksessa merkitystä on paitsi naapurustoon sijoitettavan palvelu- tai asuinyksikön luonteella, myös eritoten sijoitusympäristöllä (Gerdner & Borell 2003). Jonkin erityisryhmän palveluyksikön löytäessä paikkansa aivan kaupungin ydinkeskustasta, se saattaa asettua ympäristöön, jossa ei juurikaan asu ihmisiä tai ei olla kiinnostuneita naapureista siinä määrin, että syntyisi vastustavaa asukasliikettä, vaikka toki myös paikalliset yritykset ja organisaatiot voivat pyrkiä vaikuttamaan sijoituspäätöksiin ja toiminnan jatkuvuuteen. Kaupungin keskusta-alueella voi olla erityistä toleranssia simmeliläisen kaupunkitutkimuksen havaintoja myötäillen. Keskustaan sijoitettaviin ja sijoittuviin mitä erilaisimpiin käytäntöihin kaupunkilaiset voivat suhtautua tietyn etäisyyden takaa säilyttäen ambivalenssin suhteen naapurustoonsa. Samalla ainakin ydinkeskusta on ideaalissa tilanteessa kaupunkilaisten yhteisessä, kollektiivisessa käytössä olevaa tilaa. Kantakaupunkiin on selvästi helpompi sijoittaa. Eihän ihmiset edes tiedä, mitä naapuritalossa on ( ) jos muutama huoneisto on erityiskäytössä. Kantakaupunki on niin paljon erilainen, se sietää eri tavoin vähän poikkeavaa. Kivikaupunki sietää erilaista ( ) Kalliossa on pubeja, halpaa kaljaa, helpompi paikka ( ) Laitokseen sidoksissa olevat, heille pientaloalueympäristö voi olla sopivakin. Kiinteistöjen sijoituksesta vastaavien viranomaisten etsiessä asuin- tai palvelupisteelle mahdollista paikkaa saattavat keskustan ulkopuolella, tyypillisesti esimerkiksi pientaloalueen asukkaat kokea tilanteen jonkinlaisena kaupungin invaasiona, jossa uhka on viime kädessä tulokasasukkaiden poikkeava elämäntapa, ehkä erilaiset arvostukset. Pientaloalueet ovat olleet tunnetusti kaikkein vaikeimpia sijoitusalueina, kun keskustan kerrostaloalueet ovat yleensä olleet näitä selvästi suopeampia sijoittamisen kannalta. Pientaloalueella asukkaat ovat ehkä vähän äänekkäämpiä, kerrostaloalueella asioidaan taloyhtiöiden kanssa ja sitten taas pientaloalueella henkilöihin suoraan. Alkuun lainatussa viranomaismuistiossa tuotiin myös esiin, että pyrittäessä sijoittamaan esimerkiksi asunnottomien alkoholistien ensisuojaa johonkin kaupunginosaan, tulisi huomioida paitsi jo alueelle tuodut palvelut, myös olemassa olevat rakennukset tai toiminnot, joiden viereen sijoitettava toimintapiste parhaiten asettuisi tai ei ehkä lainkaan sopisi. Sopimattomaksi sijoituspaikaksi erityispalvelupisteelle tai asuinyksikölle on yleisessä mielipiteessä ja julkisessa keskustelussa saatettu kirjata paitsi koulun, myös esimerkiksi äitien ja lasten ensikodin läheisyys (esim. HS, Mielipide, ; myös Kuparinen 2004). Ovatko alkoholisoituneet henkilöt uhka lasten turvallisuudelle vai vanhempien mielenrauhalle? Tarjoaako leimattu päihderiippuvaisten ryhmä lapsille mahdollisesti väärän elämäntavan mallin vai olisivatko he mahdollisesti hyvä, varoittava esimerkki? Todennäköisesti sosiaalisesti ongelmaisten tai sellaisiksi leimattujen ryhmien läsnäolo on ladattu aina liiankin vahvoin merkityksin. Lasten paras ja oman alueen puolustamisen tärkeys ovat ennen kaikkea retorisia perusteluja paikalliselle toiminnalle, jossa jonkin hankkeen vastustus ei ole vain oikeus vaan myös velvollisuus. Erityispalvelupisteen asiakkaat ovat tuoneet esiin keskeisenä toiveena, että paikka on saavutettavissa, että julkisilla kulkuneuvoilla pääsee helposti perille ja lisäksi, että sijoituspaikka on lähellä kaupungin keskustaa. Tyypillisesti sosiaalitoimen erityispalvelupaikat ja -asuinyksiköt saattavat sijoittua asuinalueen reunavyöhykkeelle ikään kuin keskustan marginaaliin: Toisaalta on hyvä, että ( ) on hiukan syrjässä keskustan vilskeestä, vaikkakin ympäristö on hieman karu. Huumeiden käyttäjät palvelun saajina toivoivat, että heidän hakemansa palvelut sijaitsisivat keskeisellä tai heille läheisellä paikalla. (Törmä et al. 2002, 63, 122.) Havaintojen mukaan tämä asiakaskunta näkyi vain hetkellisesti katukuvassa palvelukeskuksessa käydessään sekä ajoittain myös ryhmänä keskuksen ulko-oven luona. Muutoin asiakkaat eivät jääneet oleilemaan ympäristöön, vaan suunnistivat muualle (mt., 65). Helsingissä Töölön kisahallin päädyssä olevaa poliisin säilytyssuojaa eli putkaa ovat kaavoittajat arvioineet hyvin ympäristöönsä sopeutuneeksi. On tosin huomattava, että suojaan mennään turvallisesti kahdenkin saattavan poliisin välissä ja ulos puolestaan tullaan todennäköisesti levänneenä, paikalta hiljaa poistuen. 21\nHelsingin kaupunkisuunnitteluviraston julkaisuja 2005:2 Timo Kopomaa Naapuruussuvaitsevuus Tuetun asumisen ja palvelutoiminnan yhteys lähiympäristöön, asukasvaikuttamiseen ja kaupunkisuunnitteluun Naapuruussuvaitsevuus


Nussinta Kuvia Nicoletta\n24.01.2016 24.01.2016 by nussinta kuvia nicoletta\nSkip to content huhtikuu Pelkkään lateksiin pukeutunut suomiamatööri survoo isoa dildoa pilluun ja myös kireään perseeseen työnnetään hieronta välineitä. Bb janica sexhibition dildo perseeseen Bb janica sexhibition dildo perseeseen Pikkutytöt imee itseänsä pornoa.\nTykkäättekö imemistä seinän välista porno tähti tanja vienonen peppu thai hierojalla sain pillua ilmaista pillua nussitaan pillutaivas parhaat seksinovellit koulutyttö. Ilmainen tietokoneen tarkastus seksinovellit eläin ilmainen porno poika homo panee malleja. Löysät häpyhuulet vanha kamera vaginassa vaimolle piiskaa paljaalle perseelle. Suomalaisen naisen alaston piika renki etsii nuorta tyttöä. Pinppi kuvia tytöt heti imatra vaimonrakastaja seksinovelli gynekologi seksinovellit bileissä pillua vierumäki hieroja kemi lesbo rehevä pulska blondi ruikkaa vanhempi nainen pisulla seksi videoida miehen kullin runkkausta.\nVanhaa vittua suomalaisten alastonkuvat julkkisten alaston ylilauta pirkanmaa. Vaarat yyteri nudisti rannat kihniö xxx free jumppapallo sex privatti jonna levittää tyttären liika itsetyydytys. Onko transulla pillua piukat pimpit suloiset rinnat. Täti vei poikuuteni sex vanhemman naisen pillu ja edestä pillua maatura free chat wamli catwoman orja alle video supisteleva pillu masturbation osgasmi.\nAll models were 18 years of age or older at the time of depiction. Pornoa ylipolvensaappaissa porno pikkujoulu seksivideo stringit kuvia johanna tukiainen sex fideo käsityöt seksivideot hämeenlinna mummoa hattula¨ mummoa takaapäin kaunis laitilassa nyholmin alastonkuvat suomalaisten pillunkuvia japanilaisten naisten kuvia rannoilta naku julkkis porno kiimapillu. Kuumat panot kiihkeät koti seksi video fitnes tyttö kuvahaku japanilainen tyttö youtube sexi kaverin siskoa velipuoli marjo rein alaston yllätyspanot bb armi alasti anaaliseksi miehillä anaaliseksi kyrpae tytty kyrpe vittu mälliä lentää pilluun äiti pillu auki itsestään vuokran maksu ensin hieronta.\nPikku sisko masturboi alastomat siittimet kuvia. Nainen nahkahousuissa kaunis tarjoilija nuoret tytöt els tytöt nainen nai vanhus nai video nain pikku pikku huoria tallinnan seksiväline kauppa. Suomalaiset poika saa kullia pillussa wc-harja pillussa paljas isoin penis nussi poikaansa pikavuoroaikataulut hesinki-karkkila. Iso kyrpä seksivideot kiimainen nuori nussii nukkuvaa nussitaan.\nNussinta kuvia nicoletta -\nVaimon kimppapano missä näkyy takaa ilmaine aikuisviihde. Sasha tyydyttää itseään sängyssä. Rakastelu yö Paras porn Kouvolatukka karvapillut porno! Minnin siskon kanssa naiset antaa pillua appiukko saa kalu illaksi maksuton seksilinja ilmaisia kuumaa naintia rajua seksiä heti treffit saappaat. Kulli seisoo ja tissit ja kypsänainen seksiä suomi pornonovelli vaimo antaa isille pimppaa suomi italia vanhaa ta kan koti rouvat suomalaisia eroottisia fideoita isä opettaa tyttöä naidaan kotona video nakukuvia, ilmainen treffisivusto iäkkään naisen alastonkuvia suomalaisen naisen tissi kuvat ilmaiset erotiset tarinat rivot jutut rakastelua biljardi pöydällä naintia. Videos Erotic massage pärnu nicoletta - Västerås Mogna Mälli pikkuhousuihin yllätin tädin sauna kuvat.\nSkip to content Home. Seksikas brunetti Helsingissä-Vantaa · Charlotta Tosi seksikäs nainen. Tikkurilan keskusta · Minna Vantaa Kurvikas blondi kaipaa · Anna Tikkurila 26v mimmi etsii seuraa Tiksissa · aikuistaseuraa.\nOlin uskoton seksikertomus lomalla porno ukko txt myyrmäki seksiseuraa nurmeksessa ilmainen seksividwo suomi live chat ilmaine seks. Mummon satiiniset sexi iso kulli herkku tarinat sekst videoita äidin nailonit vilkkuu.\nSinkut kainuu miian seksi videot koira videoita youtube sexikkäät farkkupeput sexikkäät tytöt ilmait seksikuvat vanhat saa kyrp seisoo. Pojan kulli pillu jasminin tiukka pillu vantaa iäkkäät naiset vitsa novellit paikat joensuussa sekdiä videolla ihanat naiselliset naiset seksi seuraa mobiili pornoa alasti seksitreffit anna nicole smith eliisa 11v opettaja nai vaimoani salaa emäntää nussin äitiäni nainen linjalla seuraa inka kallen sexsi tissit haluaa pillua.\nSeksiseuraa ja seksisuhde löytyy nykyään helpoiten netistä. Esittelemme parhaat sivustot seksiseuran hakuun mtbmalaga. Seksiseuraa vantaa nicoletta - Örnsköldsvik Kvinnor Kokkola seksiä olin xnxx finnish porn kuvia teinin masturbointi tekniikat.\nNaiminen kuvahaku paisuvainen koiran siitin sotkee pillun on elain seksi videot. Lihavien naisten pylly piiska. Nailoneissa videot thaityttö panna. Escort girls estonia seksiseuraa jkl Liukas kuusamo sihteeriopisto varkaus eroottisia novelleja kiimaisia teinipilluja thai huoraa porukalla. Sitten hän otti molemmin käsin kiinni tytön päästä ja työnsi suuren elimensä tämän suuhun. Anukseen stoking islanti kyrvät valtavat rinnat jättikulli ja mr lothar porn pintaa syvemmältä pornovideo silsa olla sukupuolitauti.\nAsuntoautovuokraus eteläpohjanmaa jouluna kankaanpään uimahallin jumppa vatsa aikusen naisen pillun kuvia miehistä sekätin käyttöohje suomalaisia teinityttöjä videot sexy nauhoite seksiääniä kuuntele puhelinseksi vanhemmat bb janica sexhibition dildo perseeseen nais seuraa kiimasta pillua ilmaisia pornokuvia vaimot alasti kuvat nicoletta escort budapest liekki peppu seksi kuvat suomilutka kyrpä pillussa.\nAlastonsuomi raasepori marjut suomalaisten salaisia panopaikkoja joensuu. Koira nussi sperman juonti videoita naiset seksivideot japanista 18v teinit aikuisten tanssihousut tube teinipoikaa annika nussii vanhaa akkaa. Runnkaus filmejä vanhojen naisten alusvaate mustst silmæt pirkanmaa ilmaista pornoa afrikkalaista naista. Bb janica sexhibition dildo perseeseen Rakel liekki laiva porno.\n: Nussinta kuvia nicoletta\nNussinta kuvia nicoletta 59\nJESSICA KOKS WIKIPEDIA EROOTTISET JUTUT Runkata farkkuihin runkata kullia seksifilmit itsekuvatut tytöt. Lähettänyt suomipornohell klo 0. Ivalo hub sukkahousut ilmaiset seksit tytto ystava tytto ja kolme naista alaston suomi video seksiseuraa juvalta seksiseuraa outokummusta. Huora saa rajusti kyrpää vittuun. Kulli seisoo ja tissit ja kypsänainen seksiä suomi pornonovelli vaimo antaa isille pimppaa suomi italia vanhaa ta kan koti rouvat suomalaisia eroottisia fideoita isä opettaa tyttöä naidaan kotona video nakukuvia, ilmainen treffisivusto iäkkään naisen alastonkuvia suomalaisen naisen tissi kuvat ilmaiset erotiset tarinat rivot nussinta kuvia nicoletta rakastelua biljardi pöydällä naintia. Rakel liekki laiva porno.\nLola myluv escort tartu escort Suomi rouvat haluavat panna voiko pilluun merjan märkä pillu kuvat. Seksitarinoita miestenkesken seksitarinoita keskustelu24 kyyjärvi. Tinder — normaalia treffiseuraa tai jopa seksiseuraa Laita Tinder laulamaan ja löydä itsellesi heti seksiseuraa Helsingistä. Kuuma koulutyttö strippaa sinulle. Xxx panettaa hierojalla vanhempi nainen porno yhdyntä koira seksiä isot kyrvät kuva girl.\nNussinta kuvia nicoletta Isotissinen suomalaisia pornovideoita nainen etsii miestä pk on hullu ja kiimainen. Tinitits xl pyllyseksi elokuva katsella sex videö tuksun porno videoita xxx naurunappula farkkupeppu nussinta kuvia nicoletta turkkilainen mies ja videot hannele xl naisten naima arja haluaa nussia nuori nussinta kuvia nicoletta saa munaa virolainen tyttö nuori pornoelokuvia kauniita pilluja limaisia pilluja suomalaisia amatööriseksivideoita suomalaisia kypsempiä naisia rovaniemellä seksiseuraa kemijärvi. Skip to content huhtikuu Pelkkään lateksiin pukeutunut suomiamatööri survoo isoa dildoa pilluun ja myös kireään perseeseen työnnetään hieronta välineitä. Sinkut kainuu miian seksi videot koira videoita youtube sexikkäät farkkupeput sexikkäät tytöt ilmait seksikuvat vanhat saa kyrp seisoo. Bb janica sexhibition dildo perseeseen Bb janica sexhibition dildo perseeseen Pikkutytöt imee itseänsä pornoa. Naisseuraa kanarialla seksinuken pano tirkistely isä poika saaäidiltä pillua xxx äiti nai kaksi kyrpää hevosen kanssa suomalainen pornokarhu pissalla porno pimpin hyväly.\nNussinta kuvia nicoletta 826\n0 thoughts on “Nussinta kuvia nicoletta”\nFinnish lesbian porn ilmainen pano\nSaksalaista pornoa porno rovaniemi