MIETINTÖ ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi tietyistä säännöistä, joita sovelletaan jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin kilpailuoikeuden säännösten rikkomisen johdosta kansallisen lainsäädännön nojalla nostettuihin vahingonkorvauskanteisiin\nMenettely : 2013/0185(COD)\nAsiakirjan elinkaari : A7-0089/2014\nPV 16/04/2014 - 19\nCRE 16/04/2014 - 19\nPV 17/04/2014 - 9.7\nPE 516.968v02-00 A7-0089/2014\nehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi tietyistä säännöistä, joita sovelletaan jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin kilpailuoikeuden säännösten rikkomisen johdosta kansallisen lainsäädännön nojalla nostettuihin vahingonkorvauskanteisiin\n(COM(2013)0404 – C7‑0170/2013 – 2013/0185(COD))\nEsittelijä: Andreas Schwab\nBernhard Rapkay, Oikeudellisten asioiden valiokunta\n(*) Valiokuntien yhteistyömenettely – työjärjestyksen 50 artikla\nOIKEUDELLISTEN ASIOIDEN VALIOKUNNAN LAUSUNTO (*)\n– ottaa huomioon komission ehdotuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle (COM(2013)0404),\n– ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 294 artiklan 2 kohdan ja 103 artiklan ja 114 artiklan, joiden mukaisesti komissio on antanut ehdotuksen Euroopan parlamentille (C7‑0170/2013),\n– ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean ja alueiden komitean 16. lokakuuta 2013 antamat lausunnot(1),\n– ottaa huomioon talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietinnön sekä oikeudellisten asioiden valiokunnan ja sisämarkkina- ja kuluttajansuojavaliokunnan lausunnot (A7-0089/2014),\nottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 103 ja 114 artiklan,\n(1) Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 101 ja 102 artiklassa on kyse oikeusjärjestyksen perusteista, ja niitä on sovellettava tehokkaasti kaikkialla unionissa sen varmistamiseksi, että kilpailu sisämarkkinoilla ei vääristy.\n(2) Kyseisten perussopimuksen määräysten julkisoikeudellisesta täytäntöönpanosta vastaa komissio, jolle on annettu toimivaltuudet perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16 päivänä joulukuuta 2002 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1/2003[...]. Perustamissopimuksen 81 ja 82 artikla ovat nyt SEUT-sopimuksen(5) 101 ja 102 artikla ja säilyvät sisällöltään ennallaan. Myös kansalliset kilpailuviranomaiset osallistuvat julkisoikeudelliseen täytäntöönpanoon tekemällä asetuksen (EY) N:o 1/2003 5 artiklassa lueteltuja päätöksiä.\n(3) SEUT-sopimuksen 101 ja 102 artikla tuottavat yksityisten oikeussubjektien välisiin suhteisiin kohdistuvia välittömiä vaikutuksia ja asianomaisille yksityisille oikeussubjekteille oikeuksia ja velvollisuuksia, jotka kansallisten tuomioistuinten on saatettava voimaan. Näin ollen kansallisilla tuomioistuimilla on yhtä tärkeä rooli kilpailusääntöjen soveltamisessa (yksityisoikeudellinen täytäntöönpano). Kun kansalliset tuomioistuimet ratkaisevat yksityisten oikeussubjektien välisiä kiistoja, ne suojelevat unionin lainsäädännön mukaisia subjektiivisia oikeuksia esimerkiksi myöntämällä vahingonkorvauksia rikkomisen vuoksi vahinkoa kärsineille. SEUT-sopimuksen 101 ja 102 artiklan oikeusvaikutuksen täysimääräinen toteutuminen ja etenkin niissä määrättyjen kieltojen oikeusvaikutuksen toteutuminen käytännössä edellyttävät, että kaikki – olipa kyse oikeussubjektista, kuluttajat ja yritykset mukaan lukien, tai viranomaisesta – voivat hakea kansallisissa tuomioistuimissa korvausta näiden määräysten rikkomisesta itselleen aiheutuneesta vahingosta. Tätä unionin lainsäädäntöön perustuvaa oikeutta saada korvaus sovelletaan samalla tavalla SEUT-sopimuksen 101 ja 102 artiklan rikkomiseen, johon syyllistyvät julkiset yritykset tai yritykset, joille jäsenvaltiot ovat myöntäneet SEUT-sopimuksen 106 artiklassa tarkoitettuja erityis- tai yksinoikeuksia.\n(4) Unionin lainsäädäntöön perustuva korvausoikeus unionin ja kansallisen tason kilpailuoikeuden rikkomisesta edellyttää, että kaikissa jäsenvaltioissa on prosessioikeuden säännöt, jotka takaavat kyseisen oikeuden tosiasiallisen toteutumisen. Tehokkaiden oikeussuojakeinojen tarve voidaan johtaa myös oikeudesta tehokkaaseen oikeussuojaan, josta määrätään Euroopan unionin perusoikeuskirjan (perusoikeuskirja)(6) 47 artiklan ensimmäisessä kohdassa ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen (SEU) 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa. Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava oikeussuojan tehokkuudesta unionin oikeuden piiriin kuuluvilla aloilla.\n(4 a) Vahingonkorvauskanteet ovat vain yksi kilpailuoikeuden rikkomisen tehokkaan yksityisoikeudellisen täytäntöönpanojärjestelmän osa ja niitä täydennetään tuomioistuinten ulkopuolisilla muutoksenhakumenettelyillä, kuten sovitteluun perustuva riitojenratkaisu tai julkisoikeudelliseen täytäntöönpanoon liittyvät päätökset, jotka kannustavat osapuolia maksamaan korvauksia.\n(5) Jotta kilpailuviranomaiset voivat vahvistaa kilpailusääntöjen tehokkaan siviilioikeudellisen yksityisen täytäntöönpanon ja tehokkaan julkisoikeudellisen ▌ täytäntöönpanon, molempien välineiden on oltava vuorovaikutuksessa keskenään suurimman mahdollisen tehokkuuden varmistamiseksi. On tarpeen säännellä johdonmukaisesti sitä, kuinka nämä kaksi täytäntöönpanomuotoa sovitetaan yhteen, esimerkiksi kilpailuviranomaisten hallussa oleviin asiakirjoihin tutustumisen osalta. Tällainen yhteensovittaminen unionin tasolla auttaa myös välttämään sovellettavien sääntöjen erilaisuutta, joka voisi vaarantaa sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan.\n(6) SEUT-sopimuksen 26 artiklan 2 kohdan mukaisesti sisämarkkinat käsittävät alueen, jolla ei ole sisäisiä rajoja ja jolla tavaroiden, henkilöiden, palveluiden ja pääomien vapaa liikkuvuus taataan. Kansallisen tai unionin kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvia vahingonkorvauskanteita koskevissa jäsenvaltioiden säännöissä on suuria eroja. Nämä erot aiheuttavat epävarmuutta niistä ehdoista, joiden täyttyessä vahinkoa kärsineet osapuolet voivat käyttää SEUT-sopimuksessa taattua oikeutta korvaukseen, ja heikentävät tämän oikeuden tehokkuutta. Vahinkoa kärsineet osapuolet nostavat usein vahingonkorvauskanteensa omassa sijoittautumisjäsenvaltiossaan, minkä vuoksi kansallisten sääntöjen erilaisuus johtaa epätasapuolisiin toimintaedellytyksiin vahingonkorvauskanteiden osalta ja voi vaikuttaa kilpailuun niillä markkinoilla, joilla kyseiset vahinkoa kärsineet osapuolet ja rikkomiseen syyllistyneet yritykset toimivat.\n(7) Eri jäsenvaltioihin sijoittautuneisiin ja niissä toimintaa harjoittaviin yrityksiin sovelletaan prosessioikeuden sääntöjä, jotka vaikuttavat merkittävästi siihen, missä määrin ne voivat joutua vastuuseen kilpailuoikeuden rikkomisesta. Tämä unionin lainsäädäntöön perustuvan korvausoikeuden epätasainen täytäntöönpano voi myös antaa joillekin SEUT-sopimuksen 101 tai 102 artiklaa rikkoneille yrityksille kilpailuedun ja heikentää halukkuutta käyttää sijoittautumisoikeutta ja oikeutta tarjota tavaroita tai palveluja niissä jäsenvaltioissa, joissa oikeus korvauksen saamiseen on pantu tehokkaammin täytäntöön. Koska jäsenvaltioissa sovellettavien vastuujärjestelmien erot voivat vaikuttaa kielteisesti sekä kilpailuun että sisämarkkinoiden moitteettomaan toimintaan, on tarkoituksenmukaista käyttää direktiivissä kahta oikeusperustaa eli SEUT- sopimuksen 103 ja 114 artiklaa.\n(8) Kun pidetään mielessä myös se, että laajamittaisissa kilpailuoikeuden rikkomisissa on usein rajatylittäviä elementtejä, on välttämätöntä varmistaa tasapuolisemmat toimintaedellytykset sisämarkkinoilla toimiville yrityksille ja parantaa kuluttajien mahdollisuuksia käyttää sisämarkkinoiden tuomia oikeuksia. On myös aiheellista lisätä oikeusvarmuutta ja vähentää niiden jäsenvaltioiden kansallisten sääntöjen erilaisuutta, jotka koskevat unionin kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvia vahingonkorvauskanteita, ja kansallisen kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvia vahingonkorvauskanteita silloin, kun kansallista oikeutta sovelletaan rinnakkain unionin kilpailuoikeuden kanssa. Näiden sääntöjen lähentäminen auttaa myös estämään suurempien erojen syntymisen kilpailuasioihin liittyviä vahingonkorvauskanteita koskevien jäsenvaltioiden sääntöjen välille.\n(9) Asetuksen (EY) N:o 1/2003 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jos jäsenvaltioiden kilpailuviranomaiset tai kansalliset tuomioistuimet soveltavat kansallista kilpailulainsäädäntöä [perussopimuksen 101] artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin sopimuksiin, yritysten yhteenliittymien päätöksiin tai yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, jotka saattavat vaikuttaa kyseisessä säännöksessä tarkoitettuun jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, niiden on myös sovellettava [perussopimuksen 101] artiklaa mainitunlaisiin sopimuksiin, päätöksiin tai yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin. Jos jäsenvaltioiden kilpailuviranomaiset tai kansalliset tuomioistuimet soveltavat kansallista kilpailulainsäädäntöä [perussopimuksen 102] artiklassa kiellettyihin väärinkäyttötapauksiin, niiden on myös sovellettava [perussopimuksen 102] artiklaa.” Sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi ja oikeusvarmuuden lisäämiseksi ja tasapuolisempien toimintaedellytysten takaamiseksi yrityksille ja kuluttajille on aiheellista, että tätä direktiiviä sovelletaan kansallisen kilpailuoikeuden rikkomista koskeviin vahingonkorvauskanteisiin, kun kansallista kilpailuoikeutta sovelletaan asetuksen (EY) N:o 1/2003 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Siviilioikeudellista vastuuta koskevien erilaisten sääntöjen soveltaminen SEUT-sopimuksen 101 ja 102 artiklan rikkomiseen ja samassa asiassa unionin kilpailuoikeuden kanssa rinnakkain sovellettavan kansallisen kilpailuoikeuden rikkomiseen vaikuttaisi muutoin kielteisesti kantajien asemaan samassa asiassa ja heidän esittämiensä vaateiden laajuuteen ja muodostaisi esteen sisämarkkinoiden moitteettomalle toiminnalle.\n(10) Jos asiasta ei ole annettu unionin lainsäädäntöä, vahingonkorvauskanteisiin sovelletaan kansallisia sääntöjä ja jäsenvaltioiden menettelyjä. Kaikissa kansallisissa säännöissä, joita sovelletaan SEUT-sopimuksen 101 tai 102 artiklan rikkomisesta aiheutuneen vahingon johdosta määrättävää korvausta koskevan oikeuden käyttämiseen, myös sellaisia seikkoja koskevissa säännöissä, joita ei käsitellä tässä direktiivissä, kuten rikkomisen ja vahingon syy-yhteys, on noudatettava tehokkuus- ja vastaavuusperiaatteita. Tämä tarkoittaa, ettei sääntöjä saisi laatia tai soveltaa siten, että SEUT-sopimuksessa taatun korvausoikeuden käyttäminen on kohtuuttoman vaikeaa tai käytännössä mahdotonta tai että ne ovat epäedullisempia kuin säännöt, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion kansalliseen oikeuteen perustuvia kanteita.\n(11) Tässä direktiivissä vahvistetaan unionin lainsäädäntöön perustuvaa oikeutta saada korvaus unionin kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuneesta vahingosta koskeva unionin säännöstö, erityisesti asiavaltuuden ja vahingon määritelmän osalta, sellaisena kuin se on ilmaistuna Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä, eikä se estä unionin säännöstön kehittämistä jatkossa. Jokainen, joka on kärsinyt rikkomisen johdosta vahinkoa, voi vaatia korvausta sekä todellisesta vahingosta (damnum emergens) että saamatta jääneestä voitosta (lucrum cessans) ja lisäksi koron maksua ajalta, joka ulottuu vahingon syntymisestä korvauksen maksamiseen, tämän kuitenkaan rajoittamatta kansallisessa lainsäädännössä tunnustettua oikeutta korkoon tai sen määrään. Tämä oikeus on kaikilla luonnollisilla ja oikeushenkilöillä, niin kuluttajilla, yrityksillä kuin viranomaisilla, riippumatta siitä, onko rikkomiseen syyllistyneeseen yritykseen olemassa suoraa sopimussuhdetta ja onko kilpailuviranomainen jo todennut kilpailusääntöjen rikkomisen. Tässä suhteessa ei tulisi määrätä rangaistusseuraamuksista tai muista seuraamuksista tai rangaistuksista, jotka saattaisivat johtaa ylimitoitettuihin korvauksiin uhrille. Menetetyn tilaisuuden korvaamisen ei tulisi katsoa johtavan ylimitoitettuihin korvauksiin.\n(11 a) Vastaajien kannalta on toivottavaa saada aikaan ”kerralla lopullinen” ratkaisu, jotta voitaisiin vähentää epävarmuutta ja liiallisia taloudellisia vaikutuksia, jotka voivat kohdistua työntekijöihin, tavarantoimittajiin, alihankkijoihin ja muihin syyttömiin osapuoliin.\n(12) Kansallisen tai unionin kilpailuoikeuden rikkomista koskevat vahingonkorvauskanteet edellyttävät yleensä monimutkaista tosiseikkojen ja taloudellisten näkökohtien analyysia. Vahingonkorvausvaateen toteen näyttämiseksi tarvittavat todisteet ovat usein vastapuolen tai kolmansien hallussa, eikä kantajalla useinkaan ole riittävästi tietoa kyseisistä todisteista tai riittävää mahdollisuutta tutustua niihin. Jos tällaisissa olosuhteissa kantajille asetetaan erittäin tiukat oikeudelliset vaatimukset, joiden mukaan kantajien on esitettävä yksityiskohtaisesti kaikki asiaan liittyvät tosiseikat heti kanteen käsittelyn alkaessa ja esitettävä tosiseikkojen tueksi täsmällisesti yksilöityjä todisteita, voidaan samalla aiheettomasti haitata SEUT-sopimuksessa taatun, korvausta koskevan oikeuden tehokasta käyttämistä. Kansallisten tuomioistuinten olisi vaateiden käsiteltäväksi ottamista harkitessaan kuitenkin otettava asianmukaisella tavalla huomioon kaikki todisteiden esittämisvelvollisuuteen liittyvien oikeuksien rikkomiset ja niiden avulla saadut tiedot.\n(13) Todisteet ovat merkittävässä asemassa, kun nostetaan kanne kansallisen tai unionin kilpailuoikeuden rikkomisen vuoksi. Koska kilpailua koskeville oikeudenkäynneille on kuitenkin tavanomaista tietojen epäsymmetria, on aiheellista varmistaa, että vahinkoa kärsineillä osapuolilla on oikeus vaatia esittämään korvausvaatimuksensa kannalta merkitykselliset todisteet▌. Jotta voitaisiin varmistaa osapuolten tasavertaisuus, tällaisten keinojen olisi oltava myös vahingonkorvauskanteissa vastaajina olevien käytettävissä, jotta ne voivat vaatia vahinkoa kärsineitä osapuolia esittämään todisteita. Kansalliset tuomioistuimet voivat lisäksi vaatia kolmansia esittämään todisteita. Jos kansallinen tuomioistuin haluaa määrätä komission esittämään todisteita, sovelletaan Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden välisen vilpittömän yhteistyön periaatetta (Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 4 artiklan 3 kohta) ja asetuksen N:o 1/2003 15 artiklan 1 kohtaa tietopyyntöjen osalta.\n(14) Asiaankuuluvien todisteiden esittämiseen velvoittamisen olisi tapahduttava kansallisen tuomioistuimen päätöksen nojalla ja tuomioistuimen tiukassa valvonnassa etenkin siltä osin kuin kyse on todisteiden esittämisvelvollisuutta koskevan toimenpiteen välttämättömyydestä ja oikeasuhteisuudesta. Oikeasuhteisuuden vaatimuksesta seuraa, että todisteiden esittämisvelvollisuuden asettamista voidaan pyytää ainoastaan silloin, kun vahinkoa kärsinyt osapuoli on kohtuudella käytettävissään olevien tietojen perusteella osoittanut uskottavasti kärsineensä vahinkoa vastaajan toimien vuoksi. ▐\n(15) Suhteellisuusvaatimusta olisi arvioitava huolellisesti myös silloin, kun todisteiden esittämisvelvollisuus uhkaa tuoda ilmi kilpailuviranomaisen tutkintastrategian paljastamalla, mitkä asiakirjat kuuluvat asiakirja-aineistoon, tai vaikuttaa kielteisesti tapaan, jolla yritykset tekevät yhteistyötä kilpailuviranomaisen kanssa. Erityisesti olisi pyrittävä estämään tietojen kalastelua eli summittaisia pyyntöjä tietojen tai asiakirjojen saamiseksi siinä toivossa, että haltuun saataisiin materiaalia, joka hyödyttäisi kanteen valmistelua.\n(16) Jos tuomioistuin pyytää toisen jäsenvaltion toimivaltaista tuomioistuinta ottamaan vastaan todisteita tai pyytää saada ottaa vastaan todisteita suoraan toisessa jäsenvaltiossa, sovelletaan ▌neuvoston asetusta (EY) N:o 1206/2001(7).\n(17) Liikesalaisuuksia tai muita luottamuksellisia tietoja sisältävien asiaan liittyvien todisteiden olisi periaatteessa oltava käytettävissä vahingonkorvauskanteissa, mutta tällaisia luottamuksellisia tietoja on kuitenkin suojeltava asianmukaisella tavalla. Sen vuoksi kansallisten tuomioistuinten käytettävissä olisi oltava toimenpiteitä, joilla suojataan luottamuksellisia tietoja oikeudenkäynnissä. Tällaisiin toimenpiteisiin voivat kuulua arkaluonteisten kohtien peittäminen näkyvistä asiakirjassa, kuulustelujen järjestäminen suljetuin ovin, tuomioistuimen määräykset sen henkilöryhmän rajoittamisesta, jolla on oikeus nähdä todisteet, ja asiantuntijoille annetut kehotukset laatia yleisemmälle tasolle koostettua tietoa sisältäviä tai luottamuksellista tietoa sisältämättömiä yhteenvetoja. Liikesalaisuuksien tai muun luottamuksellisen tiedon suojaamiseksi toteutetut toimenpiteet eivät kuitenkaan saisi ▌ haitata korvausoikeuden käyttöä.\n(18) Jotta komissio ja kansalliset kilpailuviranomaiset voisivat soveltaa SEUT-sopimuksen 101 ja 102 artiklaa tehokkaasti ja johdonmukaisesti, todisteiden esittämisvelvollisuutta ja mainittujen artiklojen täytäntöönpanoa kilpailuviranomaisen toimesta koskevien sääntöjen vuorovaikutuksen olisi perustuttava kaikkialla unionissa yhteiseen lähestymistapaan. Todisteiden esittämisvelvollisuus ei saisi vaikuttaa kohtuuttomasti kilpailuviranomaisen harjoittamaan kilpailuoikeuden täytäntöönpanoon. Todisteiden esittämisvelvollisuutta koskevat rajoitukset eivät saisi estää kilpailuviranomaisia julkaisemasta päätöksiään sovellettavien unionin tai kansallisten sääntöjen mukaisesti.\n(19) Sakoista vapauttamista ja niiden lieventämistä koskevat ohjelmat ja sovintomenettelyt ovat tärkeitä välineitä unionin kilpailuoikeuden julkisoikeudellisessa täytäntöönpanossa, koska ne edistävät osaltaan vakavimpien kilpailuoikeuden rikkomistapausten havaitsemista, syytteeseenpanoa ja seuraamusten määräämistä niiden perusteella. Yritykset eivät ehkä ryhdy tällaiseen yhteistyöhön, jos niiden yhteistyötä varten tuottamien asiakirjojen esittämisvelvollisuus asettaisi ne siviilioikeudelliseen vastuuseen muita rikkomiseen syyllistyneitä yrityksiä, jotka eivät tee yhteistyötä kilpailuviranomaisten kanssa, huonommilla ehdoilla. Jotta voitaisiin varmistaa, että yritykset ovat edelleen halukkaita antamaan kilpailuviranomaiselle vapaaehtoisia lausuntoja osallistumisestaan unionin tai kansallisen kilpailuoikeuden rikkomiseen sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan ohjelman tai sovintomenettelyn puitteissa, tällaisiin lausuntoihin ei pitäisi soveltaa todisteiden esittämisvelvollisuutta.\n(20) Esittämisvelvollisuutta koskevaa poikkeusta olisi lisäksi sovellettava kaikkiin sellaisiin esittämisvelvollisuutta koskeviin toimenpiteisiin, jotka aiheettomasti haittaisivat käynnissä olevaa kilpailuviranomaisen tutkimusta, joka koskee kansallisen tai unionin kilpailuoikeuden rikkomista. Sen vuoksi tiedot, jotka on laatinut kilpailuviranomainen kansallisen tai unionin kilpailuoikeuden täytäntöönpanoa koskevan menettelyn aikana (kuten väitetiedoksianto), tai menettelyn osapuoli (kuten vastaukset kilpailuviranomaisen tietopyyntöihin), olisi esitettävä vahingonkorvauskanteissa vasta sen jälkeen, kun kilpailuviranomainen on todennut kansallisten tai unionin kilpailusääntöjen rikkomisen tai muulla tavoin lopettanut menettelynsä.\n(21) Kansallisten tuomioistuinten olisi voitava määrätä esittämään vahingonkorvauskanteen yhteydessä todisteet, jotka eivät liity kilpailuviranomaisen menettelyyn (’jo olemassa olevat tiedot’).\n(22) Kaikki luonnolliset ja oikeushenkilöt, jotka saavat todisteita kilpailuviranomaisen hallussa oleviin asiakirjoihin tutustumisoikeuden kautta käyttäessään puolustautumisoikeuksiaan kilpailuviranomaisen tutkimuksessa, voivat käyttää kyseisiä todisteita ainoastaan vahingonkorvauskanteessa, jossa ne itse ovat osapuolena. Tällaisten todisteiden käyttö olisi sallittava myös luonnollisille ja oikeushenkilöille, joille oikeudet ja velvollisuudet ovat oikeusseuraajana siirtyneet esimerkiksi vaateen saannon kautta. Jos todisteiden saaja on oikeushenkilö, joka on osa SEUT-sopimuksen 101 ja 102 artiklaa sovellettaessa yhdeksi yritykseksi katsottavaa yritysryhmää, todisteiden käyttö sallitaan myös muille samaan yritykseen kuuluville oikeushenkilöille.\n(23) Kilpailuviranomaiselta saatujen todisteiden käyttö ei saisi kuitenkaan haitata kohtuuttomasti kilpailuviranomaisen harjoittamaa kilpailuoikeuden tehokasta täytäntöönpanoa. ▌Lisäksi kilpailuviranomaiselta puolustautumisoikeuksien käytön yhteydessä saaduista todisteista ei pitäisi tulla kaupankäynnin kohdetta. Mahdollisuus käyttää todisteita, jotka on saatu yksinomaan kilpailuviranomaisen asiakirja-aineistoon sisältyviä asiakirjoja koskevan tutustumisoikeuden kautta, olisi sen vuoksi rajattava niihin luonnollisiin tai oikeushenkilöihin, jotka käyttivät puolustautumisoikeuttaan, sekä niiden oikeusseuraajiin, kuten johdanto-osan edellisessä kappaleessa todetaan. Tämä rajoitus ei kuitenkaan estä kansallista tuomioistuinta määräämästä näiden todisteiden esittämistä tässä direktiivissä säädettyjen edellytysten mukaisesti.\n(24) Tilanteisiin, joissa esitetään vahingonkorvausvaade tai joissa kilpailuviranomainen aloittaa tutkimuksen, liittyy riski siitä, että asianomaiset yritykset tuhoavat tai kätkevät todisteita, jotka olisivat hyödyllisiä vahinkoa kärsineen osapuolen vahingonkorvausvaateen toteen näyttämiseksi. Jotta asiaan liittyvien todisteiden tuhoaminen voitaisiin estää ja varmistaa, että todisteiden esittämiseen velvoittavia tuomioistuimen määräyksiä noudatetaan, kansallisten tuomioistuinten olisi voitava määrätä vaikutuksiltaan riittäviä ennaltaehkäiseviä seuraamuksia. Kun kyse on oikeudenkäynnin asianosaisista, epäedullisten päätelmien tekeminen vahingonkorvausoikeudenkäynnissä voi olla erityisen tehokas seuraamus, jonka avulla voidaan välttää viivästykset. Seuraamuksia olisi voitava määrätä myös luottamuksellisten tietojen suojaamisvelvoitteen noudattamatta jättämisestä ja todisteina esitettyjen tietojen väärinkäytöstä. Samoin seuraamuksia olisi voitava määrätä, jos tietoja, jotka on saatu kilpailuviranomaisen asiakirja-aineistoon sisältyviä asiakirjoja koskevan tutustumisoikeuden kautta käytettäessä puolustautumisoikeuksia kyseisen kilpailuviranomaisen tutkimuksessa, käytetään väärin vahingonkorvauskanteessa.\n(25) Asetuksen (EY) N:o 1/2003 16 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kun kansalliset tuomioistuimet antavat ratkaisuja SEUT-sopimuksen 101 tai 102 artiklan nojalla sopimuksista, päätöksistä tai menettelytavoista, joista komissio on jo tehnyt päätöksen, ne eivät voi tehdä päätöksiä, jotka olisivat ristiriidassa komission tekemän päätöksen kanssa. Jotta voitaisiin lisätä oikeusvarmuutta, varmistaa edellä mainittujen perussopimuksen määräysten johdonmukainen soveltaminen ja tehostaa vahingonkorvauskanteiden vaikutusta ja niihin liittyvää oikeudenkäyntimenettelyä yritysten ja kuluttajien kannalta, kansallisen kilpailuviranomaisen tai muutoksenhakutuomioistuimen lopullisessa ratkaisussa todettua SEUT-sopimuksen 101 tai 102 artiklan rikkomista ei myöskään saisi kyseenalaistaa samaan rikkomiseen liittyvissä vahingonkorvauskanteissa siitä riippumatta, onko vahingonkorvauskanne nostettu kyseisen kilpailuviranomaisen tai muutoksenhakutuomioistuimen jäsenvaltiossa. Tätä olisi sovellettava myös päätöksiin, joissa on katsottu, että kansallisen kilpailuoikeuden säännöksiä on rikottu asiassa, jossa kansallista ja unionin kilpailuoikeutta sovelletaan rinnakkain. Tämän kansallisten kilpailuviranomaisten ja muutoksenhakutuomioistuinten kilpailusääntöjen rikkomisen toteavien päätösten vaikutuksen olisi koskettava päätöksen artiklaosaa ja siihen liittyviä johdanto-osan kappaleita. Komission olisi tämän osalta varmistettava unionin kilpailulainsäädännön johdonmukainen soveltaminen tarjoamalla avoimella tavalla Euroopan kilpailuviranomaisten verkossa tiukat ohjeet kansallisille kilpailuviranomaisille niiden päätösten osalta. Tämä ei vaikuta SEUT-sopimuksen 267 artiklan mukaisiin kansallisten tuomioistuinten oikeuksiin ja velvoitteisiin.\n(26) Vanhentumisaikojen alkamista, kestoa, lykkäämistä tai keskeyttämistä koskevien kansallisten sääntöjen ei pitäisi aiheettomasti haitata vahingonkorvauskanteiden nostamista. Tämä on tärkeää etenkin kanteissa, jotka perustuvat rikkomisen toteavaan kilpailuviranomaisen tai muutoksenhakutuomioistuimen päätökseen. Tätä tarkoitusta varten ▌olisi edelleen voitava nostaa vahingonkorvauskanne kilpailuviranomaisen lopetettua menettelyn kansallisen ja unionin kilpailuoikeuden täytäntöönpanemiseksi. Jäsenvaltioiden olisi voitava pitää voimassa tai ottaa käyttöön ehdottomia yleisesti sovellettavia vanhentumisaikoja.\n(27) Kun useat yritykset rikkovat kilpailusääntöjä yhdessä (kuten kartellin tapauksessa), on tarkoituksenmukaista määrätä, että ne vastaavat yhdessä rikkomisen aiheuttamasta koko vahingosta. Rikkomiseen yhdessä syyllistyneillä yrityksillä olisi oltava oikeus saada toisiltaan korvausta, jos yksi rikkomiseen syyllistyneistä yrityksistä on maksanut enemmän kuin oman osuutensa. Tämän osuuden määrittäminen tietyn rikkojan suhteellisen vastuun ja merkityksellisten arviointiperusteiden, kuten liikevaihdon, markkinaosuuden tai yrityksellä kartellissa olleen roolin, perusteella tapahtuu sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti ottaen huomioon tehokkuus- ja vastaavuusperiaatteet.\n(28) Yrityksillä, jotka tekevät kilpailuviranomaisten kanssa yhteistyötä sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan ohjelman nojalla, on tärkeä rooli kartellien paljastamisessa ja tällaisten rikkomisten lopettamisessa, mikä usein lieventää vahinkoa, joka olisi voinut aiheutua, jos rikkominen olisi jatkunut. Sen vuoksi on tarkoituksenmukaista säätää, että yrityksiä, jotka kilpailuviranomainen on vapauttanut sakoista sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan ohjelman nojalla, suojellaan joutumasta kohtuuttomassa määrin alttiiksi vahingonkorvauskanteille, ottaen huomioon, että kilpailuviranomaisen rikkomisesta tekemä päätös voi usein tulla sakoista vapautetun yrityksen osalta lopulliseksi ennen kuin se tulee lopulliseksi niiden yritysten osalta, joille ei ole myönnetty vapautusta sakoista. Sen vuoksi on tarkoituksenmukaista, että koko vahinkoa koskevaa yhteisvastuun periaatetta ei sovelleta sakoista vapautettuun yritykseen ja että sen maksuosuus ei ylitä vahinkoa, joka aiheutuu sen omille suorille tai välillisille asiakkaille, tai ostokartellin tapauksessa omille suorille tai välillisille toimittajille. Jos kartellista on aiheutunut vahinkoa muille tahoille kuin rikkomiseen syyllistyneiden yritysten asiakkaille/toimittajille, sakoista vapautetun yrityksen osuus ei saisi ylittää sen suhteellista vastuuta kartellin aiheuttamasta vahingosta. Tämä osuus olisi määritettävä samojen sääntöjen mukaisesti, joita käytetään määritettäessä rikkomiseen syyllistyneiden yritysten keskinäisiä maksuosuuksia. Sakoista vapautetulla yrityksellä olisi edelleen oltava täysimääräinen vastuuvelvollisuus muita vahinkoa kärsineitä osapuolia kuin omia suoria tai välillisiä ostajiaan tai toimittajiaan kohtaan ainoastaan, kun nämä eivät pysty saamaan täyttä korvausta muilta rikkomiseen syyllistyneiltä yrityksiltä.\n(29) Kansallisen tai unionin kilpailuoikeuden rikkomisen johdosta vahinkoa kärsineillä kuluttajilla ja yrityksillä on oikeus saada korvaus todellisesta vahingosta ja saamatta jääneestä voitosta. Todellinen vahinko voi olla seurausta todellisuudessa maksetun hinnan ja sen hinnan erotuksesta, joka olisi maksettu, jos rikkomista ei olisi tapahtunut. Kun vahinkoa kärsinyt osapuoli on pienentänyt todellista vahinkoaan siirtämällä sen osittain tai kokonaan eteenpäin omille ostajilleen, tällä tavoin siirretty menetys ei ole enää sellaista vahinkoa, josta vahingon siirtäneelle osapuolelle olisi maksettava korvausta. Tämän vuoksi on periaatteessa aiheellista sallia, että rikkomiseen syyllistynyt yritys vetoaa todellisen vahingon siirtämiseen puolustautuessaan vahingonkorvausvaadetta vastaan. On tarkoituksenmukaista säätää, että rikkomiseen syyllistyneen yrityksen, joka vetoaa ylihinnan siirtämistä koskevaan puolustukseen, on todistettava ylihinnan siirtäminen ja sen laajuus.\n(31) Kuluttajat ja yritykset, joille todellinen vahinko on siirretty, kärsivät vahinkoa, joka on aiheutunut kansallisen tai unionin kilpailuoikeuden rikkomisesta. Vaikka rikkomiseen syyllistyneen yrityksen olisi korvattava tällainen vahinko, sellaisten kuluttajien ja yritysten, jotka eivät itse ole ostaneet mitään rikkomiseen syyllistyneeltä yritykseltä, saattaa olla erityisen vaikea näyttää toteen tällaisen vahingon laajuus. Ylihinnan siirtämisen toteen näyttämiseksi välillisen ostajan olisi vähintään osoitettava, että vastaaja on syyllistynyt unionin tai kansallisen kilpailuoikeuden rikkomiseen ja että rikkominen johti ylihinnan veloittamiseen vastaajan suoralta ostajalta ja että välillinen ostaja osti rikkomuksen kohteena olleita tavaroita tai palveluja tai osti rikkomuksen kohteena olevista tavaroista tai palveluista peräisin olevia tai niitä sisältäviä tavaroita tai palveluja ja että välillinen ostaja osti kyseisiä tavaroita tai palveluja suoralta ostajalta tai sellaiselta muulta välilliseltä ostajalta, jolla on suora kytkös vastaajaan toimitusketjun kautta. Siirretyn ylihinnan suuruuden määrittämisen osalta kansallisella tuomioistuimella olisi oltava toimivalta arvioida käsiteltävänään olevassa kiistassa, kuinka suuri osuus ylihinnasta on siirretty välillisten ostajien tasolle. ▐\n(32) Kilpailuoikeuden rikkominen koskee usein niitä ehtoja ja sitä hintaa, joilla tavaroita ja palveluita myydään, ja johtaa ylihintaan ja muunlaiseen vahinkoon rikkomiseen syyllistyneiden yritysten asiakkaille. Rikkominen voi koskeva myös toimituksia rikkomiseen syyllistyneelle yritykselle (esimerkiksi ostajien muodostaman kartellin tapauksessa). Tällöinkin olisi sovellettava tätä direktiiviä ja erityisesti vahingon siirtämistä koskevia sääntöjä.\n(33) Vahingonkorvauskanteen voivat nostaa sekä sellaiset vahinkoa kärsineet osapuolet, jotka ovat ostaneet tavaroita tai palveluja rikkomiseen syyllistyneeltä yritykseltä, että jäljempänä jakeluketjussa olevat ostajat. Jotta voitaisiin lisätä tällaisissa toisiinsa liittyvissä oikeudenkäynneissä tehtyjen ratkaisujen johdonmukaisuutta ja näin välttää se, että kansallisen tai unionin kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutunutta vahinkoa ei korvata kokonaisuudessaan tai että rikkomiseen syyllistynyt yritys joutuu maksamaan vahingonkorvauksia vahingosta, jota ei ole kärsitty, kansallisten tuomioistuinten olisi otettava asianmukaisella tavalla huomioon, siinä määrin kuin se on sallittua sovellettavan kansallisen tai unionin oikeuden nojalla, kaikki käsiteltävänä olevaan asiaan liittyvät kanteet ja ratkaisut etenkin tapauksissa, joissa se katsoo, että vahingon siirtäminen on näytetty toteen. Tämä ei saisi vaikuttaa puolustautumisoikeuksia, tehokkaita oikeussuojakeinoja ja puolueetonta tuomioistuinta koskeviin perusoikeuksiin niiden osapuolten osalta, jotka eivät olleet asianosaisia oikeudenkäynnissä. Kaikkia tällaisia kanteita, jotka ovat käsiteltävinä eri jäsenvaltioiden tuomioistuimissa, voidaan pitää Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1215/2012 30 artiklassa(8) tarkoitettuina toisiinsa liittyvinä kanteina. Kyseisen artiklan mukaan kaikki muut kansalliset tuomioistuimet paitsi se, jossa kanne on ensin nostettu, voivat keskeyttää asian käsittelyn tai tietyin edellytyksin jättää asian tutkimatta.\n(34) Vahinkoa kärsineen osapuolen, joka on näyttänyt toteen kärsineensä vahinkoa kilpailuoikeuden rikkomisen seurauksena, on vielä osoitettava vahingon laajuus saadakseen vahingonkorvausta. Kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvan vahingon määrittäminen vaatii paljon tietoja ja voi edellyttää monimutkaisten taloudellisten mallien soveltamista. Tämä on usein erittäin kallista ja aiheuttaa vahinkoa kärsineille osapuolille vaikeuksia, jotka liittyvät vaateiden toteennäyttämisen edellyttämien tietojen hankintaan. Sellaisenaan kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvan vahingon määrittäminen voi muodostaa suuren esteen, jonka vuoksi vahinkoa kärsineet osapuolet eivät saa korvausta kärsimästään vahingosta. Jäsenvaltioiden olisi voitava määritellä omat vahinkojen laajuuden määrittelyä koskevat sääntönsä. Selkeiden sääntöjen ja ennakoitavuuden varmistamiseksi komission olisi annettava tarkempia ohjeita unionin tasolla.\n(35) Jotta voitaisiin ▌ poistaa osa niistä vaikeuksista, jotka liittyvät kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvan vahingon määrittämiseen, kansallisten tuomioistuinten olisi voitava määritellä vahingon olemassaolo ja arvioitava sen laajuus ottaen huomioon osapuolten esittämät todisteet.\n(36) Ilman unionin sääntöjä, jotka koskevat kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvan vahingon määrittämistä, on kunkin jäsenvaltion sisäisessä oikeusjärjestyksessä ja kansallisissa tuomioistuimissa määritettävä ne vaatimukset, jotka vahinkoa kärsineen osapuolen on täytettävä osoittaessaan kärsimänsä vahingon määrää, tarkkuus, jolla kyseinen määrä on näytettävä toteen, menetelmät, joita voidaan käyttää vahingon määrittämisessä, ja seuraukset siitä, jos kantaja ei pysty täyttämään kaikkia asetettuja vaatimuksia. Nämä vaatimukset eivät saisi olla epäsuotuisampia kuin vaatimukset, joita sovelletaan samankaltaisiin jäsenvaltion kansalliseen lainsäädäntöön perustuviin kanteisiin (vastaavuusperiaate), eivätkä ne saisi tehdä unionin lainsäädäntöön perustuvan vahingonkorvausoikeuden käyttämisestä käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate). Tässä yhteydessä olisi otettava huomioon mahdollinen tietojen epäsymmetria osapuolten välillä ja se, että vahingon määrittäminen tarkoittaa sen arvioimista, kuinka kyseessä olevat markkinat olisivat kehittyneet ilman rikkomista. Tähän arviointiin sisältyy vertailu sellaiseen tilanteeseen, joka on itsessään hypoteettinen, joten arvio ei voi koskaan olla täysin tarkka. Sen vuoksi on tarkoituksenmukaista antaa kansallisille tuomioistuimille toimivalta arvioida kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvan vahingon suuruus. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset kilpailuviranomaiset antavat pyydettäessä ohjeet vahingon laajuuden määrittelemisestä.\n(37) Vahinkoa kärsineitä osapuolia ja rikkomiseen syyllistyneitä yrityksiä olisi kannustettava sopimaan kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvasta vahingosta maksettava korvaus sovitteluun perustuvilla riitojenratkaisumenettelyillä, kuten tuomioistuimen ulkopuoliset sovintoratkaisut, välimiesmenettely ja sovittelu. Tällaisen sovitteluun perustuvan riitojenratkaisun olisi mahdollisuuksien mukaan katettava niin monta vahinkoa kärsinyttä osapuolta ja rikkomiseen syyllistynyttä yritystä kuin mahdollista. Sen vuoksi tämän direktiivin sisältämien sovitteluun perustuvaa riitojenratkaisua koskevien säännösten tarkoituksena on helpottaa tällaisten menettelyjen käyttöä ja lisätä niiden tehokkuutta.\n(38) Vahingonkorvauskanteisiin sovellettavat vanhentumisajat voivat johtaa siihen, ettei vahinkoa kärsineillä osapuolilla ja rikkomiseen syyllistyneillä yrityksillä ole riittävästi aikaa päästä sopimukseen maksettavasta korvauksesta. Jotta molemmille voitaisiin antaa todellinen mahdollisuus osallistua sovitteluun perustuvaan riitojenratkaisumenettelyyn ennen asian panemista vireille kansallisessa tuomioistuimessa, vanhentumisaika on tarpeen keskeyttää sovitteluun perustuvan riitojenratkaisumenettelyn ajaksi.\n(39) Kun osapuolet päättävät aloittaa sovitteluun perustuvan riitojenratkaisun sen jälkeen, kun kansallisessa tuomioistuimessa on nostettu vahingonkorvauskanne samasta vaateesta, kyseisen tuomioistuimen olisi voitava keskeyttää menettelynsä sovitteluun perustuvan riitojenratkaisumenettelyn ajaksi. Harkitessaan asian käsittelyn keskeyttämistä kansallisen tuomioistuimen olisi otettava huomioon nopean menettelyn edut.\n(40) Jotta kannustettaisiin sovitteluun perustuvaan sovintoratkaisuun, rikkomiseen syyllistynyttä yritystä, joka maksaa vahingonkorvauksia sovitteluun perustuvan riitojenratkaisun perusteella, ei pitäisi asettaa huonompaan asemaan suhteessa muihin rikkojiin kuin se olisi ilman sovitteluun perustuvaa sovintoratkaisua. Näin voisi olla silloin, jos sovintoratkaisuun osallistuva rikkoja olisi sovitteluun perustuvan sovintoratkaisun jälkeenkin yhteisvastuussa rikkomisen aiheuttamasta koko vahingosta. Sovintoratkaisuun osallistuvan rikkojan ei periaatteessa pitäisi osallistua vahingonkorvauksiin, joita sen sovintoratkaisun ulkopuoliset rikkojakumppanit maksavat sille vahinkoa kärsineelle osapuolelle, jonka kanssa se on aikaisemmin tehnyt sovintoratkaisun. Vastaavasti vahinkoa kärsineen osapuolen vaadetta olisi pienennettävä sovintoratkaisuun osallistuvan rikkojan osuudella aiheutetusta vahingosta. Tämä osuus olisi määritettävä samojen sääntöjen mukaisesti, joita käytetään määritettäessä rikkomiseen syyllistyneiden yritysten keskinäisiä maksuosuuksia. Ilman tällaista vähennystä sovintoratkaisun ulkopuolisille rikkojille aiheutuisi oikeudettomasti vaikutuksia sovintoratkaisusta, johon ne eivät osallistuneet. Sovintoratkaisuun osallistuvan rikkojan on edelleen maksettava vahingonkorvauksia, jos vahinkoa kärsinyt osapuoli ei muulla tavoin pysty saamaan täyttä korvausta.\n(41) Kun sovintoratkaisuun osallistuvia rikkojia pyydetään osallistumaan sovintoratkaisun ulkopuolisten rikkojien myöhemmin maksamiin vahingonkorvauksiin, kansallisen tuomioistuimen olisi otettava huomioon sovintomenettelyssä jo maksetut vahingonkorvaukset pitäen mielessä, että kaikki rikkojat eivät välttämättä ole osallistuneet rikkomiseen yhtä suuressa määrin sen koko aineellisessa, ajallisessa ja maantieteellisessä laajuudessa.\n(42) Tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet.\n(43) Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitteita, eli unionin kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuvia vahingonkorvauskanteita koskevien sääntöjen laatimista SEUT-sopimuksen 101 ja 102 artiklan täysimääräisen oikeusvaikutuksen varmistamiseksi sekä moitteettomasti toimivia sisämarkkinoita yrityksille ja kuluttajille, vaan ne voidaan SEUT-sopimuksen 101 ja 102 artiklan soveltamisessa vaadittavan vaikuttavuuden ja johdonmukaisuuden vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä SEU-sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.\n(44) Jäsenvaltiot ovat selittävistä asiakirjoista 28 päivänä syyskuuta 2011 annetun jäsenvaltioiden ja komission yhteisen poliittisen lausuman(9) mukaisesti sitoutuneet perustelluissa tapauksissa liittämään ilmoitukseen direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä koskevista toimenpiteistä yhden tai useamman asiakirjan, joista käy ilmi direktiivin osien ja kansallisen lainsäädännön osaksi saattamiseen tarkoitettujen välineiden vastaavien osien suhde. Tämän direktiivin osalta lainsäätäjä pitää tällaisten asiakirjojen toimittamista perusteltuna,\n(44 a) Koska direktiivillä muutettaisiin olennaisesti monien jäsenvaltioiden siviilioikeudenkäyntejä koskevaa lainsäädäntöä, varsinkin todisteiden esittämisen osalta, on perustettava asianmukainen siirtymäjärjestely niitä vahingonkorvausvaateita varten, jotka ovat jo vireillä ennen tämän direktiivin voimaantuloa. Jäsenvaltioiden tämän direktiivin täytäntöön panemiseksi antamia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä on siis sovellettava vain asioihin, jotka saatetaan kansallisen tuomioistuimen ratkaistavaksi tämän direktiivin voimaantulon jälkeen,\n1. Tässä direktiivissä annetaan tietyt säännöt, jotka ovat tarpeen sen varmistamiseksi, että yrityksen tai yritysryhmän rikkoessa SEUT-sopimuksen 101 tai 102 artiklaa taikka kansallista kilpailuoikeutta, kaikki vahinkoa kärsineet osapuolet voivat tosiasiallisesti käyttää oikeuttaan vaatia täyttä korvausta kyseisestä vahingosta kyseiseltä yritykseltä tai yritysryhmältä. Siinä annetaan myös säännöt, joilla edistetään vääristymätöntä kilpailua sisämarkkinoilla ja poistetaan sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan esteet varmistamalla kaikkialla unionissa samantasoinen suojelu niille, jotka ovat kärsineet tällaista vahinkoa.\n2. Tässä direktiivissä annetaan myös säännöt, joiden avulla voidaan sovittaa yhteen kilpailuviranomaisten harjoittama kilpailusääntöjen täytäntöönpano ja kansallisissa tuomioistuimissa käsiteltäviin vahingonkorvauskanteisiin perustuva kilpailusääntöjen täytäntöönpano.\n1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että jokaisen, joka on kärsinyt vahinkoa unionin tai kansallisen kilpailuoikeuden rikkomisen johdosta, on voitava hakea täyttä korvausta ja saada täysi korvaus kyseisestä vahingosta.\n2. Täydellä korvauksella saatetaan vahinkoa kärsinyt osapuoli asemaan, jossa se olisi ollut, jos rikkomista ei olisi tapahtunut. ▌Sen on sisällettävä korvaus todellisesta vahingosta ja saamatta jääneestä voitosta sekä koron maksun.\n2 a. Täyteen korvaukseen ei sisälly muita seuraamuksia, kuten rangaistusseuraamuksia, moninkertaisia seuraamuksia tai ylimitoitettuihin korvauksiin johtavia seuraamuksia.\n3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikki vahinkoa kärsineet osapuolet voivat tosiasiallisesti hakea vahingonkorvausta.\n3 a. Maksettavien sakkojen ja seuraamusten kokonaismäärään ei saa vaikuttaa yksityisoikeudellisesta kannetta edeltävät tai seuraavat kilpailuviranomaisen toimet. Kilpailuviranomaisen on tarkasteltava maksettavien sakkojen ja korvausten kokonaismäärää molemmissa tapauksissa, esimerkiksi sakon osan lykkäämistä, kun odotettavissa on jatkokanne Jäsenvaltioiden on kuitenkin huolehdittava, ettei tämä johda pitkään epävarmuuteen lopullisesta sovintoratkaisusta rikkomiseen syyllistyneen yritysten kannalta, eikä vaikuta yksilöiden ja yritysten oikeuteen saada korvausta niiden kärsimästä vahingosta.\nTehokkuus- ja vastaavuusperiaatteet\nJäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikki vahingonkorvauskanteisiin liittyvät kansalliset säännöt ja menettelyt on laadittu ja niitä sovelletaan niin, että voidaan varmistaa, että kaikki vahinkoa kärsineet osapuolet voivat käyttää tosiasiallisesti unionin lainsäädäntöön perustuvaa oikeutta saada täysi korvaus kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuneesta vahingosta. SEUT-sopimuksen 101 tai 102 artiklan rikkomisen johdosta nostettuihin vahingonkorvauskanteisiin liittyvät kansalliset säännöt ja menettelyt eivät saa olla vahinkoa kärsineille osapuolille epäedullisempia kuin ne säännöt ja menettelyt, joita sovelletaan samankaltaisiin jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön rikkomista koskeviin vahingonkorvauskanteisiin.\n1. ’kilpailuoikeuden rikkomisella’ SEUT-sopimuksen 101 tai 102 artiklan taikka kansallisen kilpailuoikeuden rikkomista;\n2. ’kansallisella kilpailuoikeudella’ kansallisen lainsäädännön säännöksiä, joilla on samat pääasialliset tavoitteet kuin SEUT-sopimuksen 101 ja 102 artiklalla ja joita sovelletaan samaan asiaan rinnakkain unionin kilpailuoikeuden kanssa asetuksen (EY) N:o 1/2003 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti mutta jotka eivät sisällä sellaisia kansallisen lainsäädännön säännöksiä, joilla määrätään rikosoikeudellisia rangaistuksia luonnollisille henkilöille, paitsi siltä osin kuin tällaiset rangaistukset ovat keino panna täytäntöön kilpailuoikeutta;\n3. ’vahingonkorvauskanteella’ kansallisen lainsäädännön mukaista kannetta, jolla vahinkoa kärsinyt osapuoli esittää kansalliselle tuomioistuimelle vahingonkorvausvaateen ja myös kattaa kanteet, joilla yhden tai useamman vahingosta kärsineen osapuolen puolesta toimiva taho esittää kansalliselle tuomioistuimelle vahingonkorvausvaateen, jos tällaisesta mahdollisuudesta säädetään kansallisessa lainsäädännössä;\n4. 'vahingonkorvausvaateella' vaatimusta korvata kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutunut vahinko;\n5. ’vahinkoa kärsineellä osapuolella’ sitä, joka on kärsinyt vahinkoa kilpailuoikeuden rikkomisen seurauksena;\n6. 'kansallisella kilpailuviranomaisella' viranomaista, jonka jäsenvaltio on nimennyt asetuksen (EY) N:o 1/2003 35 artiklan mukaisesti vastaamaan kilpailuoikeuden soveltamisesta;\n7. ’kilpailuviranomaisella’ komissiota tai kansallista kilpailuviranomaista;\n8. ’kansallisella tuomioistuimella’ mitä tahansa perussopimuksen 267 artiklassa tarkoitettua jäsenvaltion tuomioistuinta;\n9. ’muutoksenhakutuomioistuimella’ kansallista tuomioistuinta, jolla on toimivalta tutkia kansallisen kilpailuviranomaisen tekemiä päätöksiä koskevat valitukset, minkä yhteydessä sillä voi olla myös toimivalta todeta kilpailuoikeuden rikkominen;\n10. ’rikkomista koskevalla päätöksellä’ kilpailuviranomaisen tai muutoksenhakutuomioistuimen päätöstä, jossa todetaan kilpailuoikeuden rikkominen;\n11. ’lopullisella rikkomista koskevalla päätöksellä’ rikkomista koskevaa päätöstä, johon ei voida enää hakea muutosta;\n12. ’kartellilla’ kahta tai useampaa horisontaalista kilpailijaa, jotka sovittavat yhteen käyttäytymistään markkinoilla saadakseen suurempaa hyötyä kuin tavanomaisella kilpailulla tai sovittavat yhteen käyttäytymistään markkinoilla estääkseen tavanomaisten markkinaedellytysten mukaisesti toimivia yrityksiä saamasta markkinaosuuksia, esimerkiksi vahvistamalla tai sovittamalla yhteen osto- tai myyntihinnat tai muut kauppaehdot, väärinkäyttämällä lisensointia, jakamalla tuotanto- tai myyntikiintiöt, jakamalla markkinat ja asiakkaat, tarjouskeinottelu mukaan lukien, rajoittamalla tuontia tai vientiä ja/tai kilpailunvastaisilla toimilla muita kilpailijoita vastaan;\n13. ’sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevalla ohjelmalla’ SEUT-sopimuksen 101 artiklan tai vastaavan kansallisen lainsäädännön säännöksen soveltamista koskevaa ohjelmaa, jonka perusteella salaiseen kartelliin osallistunut yritys tekee muista kartelliin osallistuneista yrityksistä riippumatta yhteistyötä kilpailuviranomaisen tutkimuksessa toimittamalla oma-aloitteisia selostuksia, joissa esitetään yrityksellä kartellista olevat tiedot ja sen rooli kartellissa, minkä vastineeksi yritykselle myönnetään vapautus kartellille määrättävistä sakoista tai sen sakkoja lievennetään;\n14. ’yrityslausunnolla’ yrityksen laatimaa tai sen puolesta laadittua kilpailuviranomaiselle osoitettua oma-aloitteista suullista tai kirjallista selostusta tai sen tallennetta, jossa esitetään yrityksellä ▌kartellista olevat tiedot ja yrityksen rooli kyseisessä kartellissa ja joka on laadittu nimenomaan esitettäväksi kilpailuviranomaiselle sakoista vapauttamiseksi tai sakkojen lieventämiseksi sellaisen ohjelman mukaisesti, joka koskee sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä perussopimuksen 101 artiklaa tai kansallisen lainsäädännön vastaavaa säännöstä sovellettaessa; tämä ei kata asiakirjoja tai tietoja, joiden olemassaolo ei ole yhteydessä kilpailuviranomaisen menettelyyn (’jo olemassa olevat tiedot’);\n15. ’sovintoehdotuksella’ yrityksen laatimaa tai sen puolesta laadittua oma-aloitteista selostusta kilpailuviranomaiselle, jossa yritys myöntää osallisuutensa kilpailuoikeuden rikkomiseen ja vastuunsa kyseisestä rikkomisesta ja joka on laadittu nimenomaan osana kilpailuviranomaiselle esitettävää virallista pyyntöä nopeutetun menettelyn hakemiseksi;\n16. ’ylihinnalla’ kilpailuoikeuden rikkomisen seurauksena todellisuudessa maksetun hinnan ja sen hinnan ▌erotusta, joka olisi maksettu, jos kyseistä rikkomista ei olisi tehty;\n17. ’sovitteluun perustuvalla sovintoratkaisulla’ sovitteluun perustuvan riitojenratkaisun jälkeistä sopimusta vahingonkorvauksen maksamisesta;\n17 a. ‘suoralla ostajalla’ kilpailuoikeutta rikkoneen yrityksen välitöntä asiakasta;\n17 b. ‘välillisellä ostajalla’ kilpailuoikeutta rikkoneen yrityksen tuotteita tai palveluja ostanutta asiakasta, joka ei ostanut kyseisiä tuotteita suoraan rikkoneelta yritykseltä.\nVELVOLLISUUS ESITTÄÄ TODISTEITA\n1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että unionin alueella kansallisessa tuomioistuimessa vireille pantuun vahingonkorvauskanteeseen liittyvässä oikeudenkäynnissä kansalliset tuomioistuimet voivat tässä luvussa säädetyin ehdoin määrätä, että vastaajan tai kolmannen osapuolen on esitettävä olennaiset todisteet sellaisen kantajan pyynnöstä, joka on esittänyt vahingonkorvausvaateensa uskottavuuden tueksi riittävät perustelut, joihin sisältyvät käytettävissä olevat tosiseikat ja todisteet. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tuomioistuimet voivat myös määrätä kantajan tai kolmannen osapuolen esittämään todisteita vastaajan pyynnöstä.\nTällä säännöksellä ei ole vaikutusta neuvoston asetuksen (EY) N:o 1206/2001 mukaisiin kansallisten tuomioistuinten oikeuksiin ja velvollisuuksiin.\n1 a. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset tuomioistuimet pyytävät kansallista kilpailuviranomaista esittämään todisteet, kun vastaaja ei toimita pyydettyjä todisteita.\n2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset tuomioistuimet voivat määrätä esitettäväksi yksilöityjä yksittäisiä todisteita tai todisteluokkia, jotka on määritelty niin täsmällisesti ja suppeasti kuin perusteluihin sisältyvien kohtuudella käytettävissä olevien tosiseikkojen perusteella on mahdollista ja jotka ovat toisen asianosaisen tai kolmannen osapuolen hallinnassa ja jotka ovat välttämättömiä 2 artiklassa tarkoitetun vahingon arvioimiseksi.\n3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset tuomioistuimet rajoittavat todisteiden esittämisvelvollisuuden siihen mikä on oikeasuhteista ja liittyy unionin alueella esitettyyn vahingonkorvauskanteeseen. Arvioidessaan sitä, onko osapuolen pyytämä todisteiden esittämisvelvollisuus oikeasuhteinen, kansallisten tuomioistuinten on otettava huomioon asiaan liittyvät yleiset edut ja kaikkien asiaan liittyvien yksityisten osapuolten oikeutetut edut. Niiden on erityisesti otettava huomioon\na) sen todennäköisyys, että väitetty kilpailuoikeuden rikkominen on tapahtunut;\na a) tarve varmistaa kilpailuoikeuden julkisoikeudellisen täytäntöönpanon tehokkuus;\nb) esittämisvelvollisuuden laajuus ja kustannukset, erityisesti kolmansien osapuolten osalta, myös tietojen kalastelun estämiseksi;\nc) sisältyykö esitettäviin tietoihin luottamuksellisia tietoja, erityisesti kolmansia osapuolia koskevia luottamuksellisia tietoja, ja järjestelyt tällaisten luottamuksellisten tietojen suojelemiseksi; sekä\nd) niissä tapauksissa, joissa kilpailuviranomainen tutkii tai on tutkinut rikkomista, onko pyynnössä mainittu erityisesti niiden asiakirjojen luonne, tavoite tai sisältö, ▌jotka on toimitettu kilpailuviranomaiselle tai jotka sisältyvät kilpailuviranomaisen asiakirja-aineistoon.\n4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisilla tuomioistuimilla on oikeus määrätä luottamuksellisia tietoja sisältävien todisteiden esittämisvelvollisuudesta katsoessaan sen merkitykselliseksi vahingonkorvauskanteissa. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisilla tuomioistuimilla on näiden tietojen esittämisvelvollisuudesta määrätessään käytössään tehokkaita toimenpiteitä tällaisten tietojen suojaamiseksi.\n5. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että määrätessään todisteiden esittämisvelvollisuudesta kansalliset tuomioistuimet ottavat täysimääräisesti huomioon kansallisen tai unionin lainsäädännön mukaiset asiaankuuluvat ammatilliset erioikeudet.\nSitä, että yritykset pyrkivät välttämään vahingonkorvauskanteita kilpailuoikeuden rikkomisen jälkeen, ei pidetä suojelua edellyttävänä kaupallisena etuna.\n5 a. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että asianosaisia osapuolia, joiden hallussa on todisteeksi pyydetty asiakirja, kuullaan ennen kuin kansallinen tuomioistuin määrää esittämään tämän artiklan mukaisesti tästä asiakirjasta peräisin olevia tietoja.\n6. Jos jäsenvaltioiden tuomioistuimilla on toimivalta määrätä esittämään todisteita kuulematta sitä henkilöä, joka määrätään esittämään todisteita, jäsenvaltioiden on varmistettava, että tällaisen määräyksen noudattamatta jättämisestä ei voida määrätä rangaistusta ennen kuin määräyksen kohteena olevalle on annettu mahdollisuus tulla kuulluksi kansallisessa tuomioistuimessa.\n7. Todisteisiin kuuluvat kaikentyyppiset todisteet, jotka asiaa käsittelevä kansallinen tuomioistuin ottaa vastaan, erityisesti asiakirjat ja muut tietoa sisältävät esineet riippumatta siitä, millaiselle välineelle tieto on tallennettu.\n8. Rajoittamatta 4 kohdassa säädetyn velvollisuuden ja 6 artiklassa säädettyjen rajoitusten soveltamista tämä artikla ei estä jäsenvaltioita säilyttämästä tai ottamasta käyttöön sääntöjä, jotka johtaisivat laajempaan todisteiden esittämisvelvollisuuteen.\nKilpailuviranomaisen asiakirja-aineistoon sisältyvien todisteiden esittämisvelvollisuus\n1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kun kansalliset tuomioistuimet ▌vahingonkorvauskanteita käsitellessään määräävät kilpailuviranomaisen asiakirja-aineistoon sisältyvien todisteiden esittämisvelvollisuudesta, seuraavia säännöksiä sovelletaan, jos 5 artiklasta ei muuta johdu.\nTämä luku ei vaikuta asiakirjojen saatavuutta koskevan unionin lainsäädännön mukaisiin sääntöihin ja käytäntöihin.\n1 a. Kansallisten tuomioistuinten on 5 artiklan 3 kohdan mukaisen tietojen esittämistä koskevan pyynnön oikeasuhteisuutta arvioidessaan harkittava, onko pyyntö muotoiltu erityisesi asiakirjojen luonteen, kohteen tai sisällön huomioiden, vai onko kyseessä yleinen pyyntö kilpailuviranomaiselle toimitetuista asiakirjoista, ja liittyykö tietojen esittämistä pyytävän tahon toiminta kansallisen tuomioistuimen käsittelyssä olevaan vahingonkorvauskanteeseen.\nArvioidessaan tietojen esittämistä koskevan määräyksen oikeasuhtaisuutta 2 ja 2 a artiklan mukaisesti kansallisten tuomioistuinten on katsottava asiaa kilpailuoikeuden tehokkaan julkisoikeudellisen täytäntöönpanon näkökulmasta.\n2. ▌ Kansalliset tuomioistuimet voivat ▌määrätä esittämään seuraaviin luokkiin kuuluvat todisteet vasta sen jälkeen, kun kilpailuviranomainen on lopettanut menettelynsä:\na) tiedot, jotka luonnollinen tai oikeushenkilö on laatinut erityisesti kilpailuviranomaisen menettelyä varten;\nb) tiedot, jotka kilpailuviranomainen on laatinut ja lähettänyt osapuolille menettelynsä aikana;\nb a) perutut tarjoukset sovitteluun perustuvista sovintoratkaisuista.\n2 a. Kansalliset tuomioistuimet eivät yleensä saa määrätä missään vaiheessa osapuolta tai kolmatta osapuolta esittämään seuraaviin luokkiin kuuluvia todisteita missään muodossa:\na) yrityslausunnot; tai\n2 b. Kun kantaja on esittänyt kohtuudella käytettävissä olevia tosiseikkoja ja todisteita, joiden mukaan kilpailuviranomaisen asiakirja-aineistoon sisältyvät tiedot, joita ei voida esittää muulla tavoin, ovat välttämättömiä vahingon määrittämiseksi ja kanteen tukemiseksi, kun kantajan pyrkimys on lähtökohtaisesti hyvin perusteltu ja sanotun rajoittamatta tämän artiklan ja 5 artiklan säännöksiä, kansalliset tuomioistuimet voivat:\na) tutustua kyseiseen asiakirjaan ja analysoida sitä;\nb) kuulla sidosryhmiä, joiden hallussa kyseiset asiakirjat ovat; sekä\nc) määrätä sellaisia asiaankuuluvia tietoja tai kyseisen asiakirjan osia koskevan rajallisen esittämisvelvollisuuden, joita tarvitaan ehdottomasti, jotta kantajalle voidaan tarjota riittävästi tähän tarkoitukseen tarvittavaa tietoa yleistä etua ja luottamuksellisia tietoja suojelevien asianmukaisten ehtojen mukaisesti.\n3. Kilpailuviranomaisen asiakirja-aineistoon sisältyvät todisteet, jotka eivät kuulu mihinkään tässä artiklassa luetelluista luokista, voidaan vaatia esittäväksi vahingonkorvausoikeudenkäynnissä milloin tahansa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän artiklan soveltamista.\n3 a. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vahingonkorvauskanteeseen liittyvää asiakirjaa hallussaan pitäviä kilpailuviranomaisia tai asianosaisia tahoja kuullaan, ennen kuin kansallinen tuomioistuin antaa mainitun asiakirjan tai siitä saatujen tietojen esittämistä koskevan määräyksen tämän artiklan mukaisesti.\nRajoitukset, jotka koskevat yksinomaan kilpailuviranomaisen asiakirja-aineistoa koskevan tutustumisoikeuden kautta saatujen todisteiden käyttöä\n2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 6 artiklan 2 kohdassa luetellut todisteet, jotka luonnollinen tai oikeushenkilö on saanut yksinomaan kilpailuviranomaisen asiakirja-aineistoa koskevan tutustumisoikeuden kautta käyttäessään asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan tai kansallisen lainsäädännön vastaavien säännösten mukaisia puolustautumisoikeuksiaan, eivät kelpaa todisteeksi vahingonkorvausoikeudenkäynneissä ennen kuin kyseinen kilpailuviranomainen on lopettanut menettelynsä tai tehnyt asetuksen N:o 1/2003 5 artiklassa tai ▌ III luvussa tarkoitetun päätöksen.\n3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että todisteita, jotka luonnollinen tai oikeushenkilö on saanut yksinomaan kilpailuviranomaisen asiakirja-aineistoa koskevan tutustumisoikeuden kautta käyttäessään asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan tai kansallisen lainsäädännön vastaavien säännösten mukaisia puolustautumisoikeuksiaan ja jotka eivät ole todisteeksi kelpaamattomia tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti, voi käyttää vahingonkorvauskanteissa ainoastaan kyseinen henkilö taikka luonnollinen tai oikeushenkilö, jolle oikeudet ovat oikeusseuraajana siirtyneet, mukaan lukien henkilö, jolle vaade on siirtynyt.\n1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset tuomioistuimet määräävät tehokkaasti seuraamuksia asianosaisille, kolmansille osapuolille ja niiden laillisille edustajille, jos:\na) kansallisen tuomioistuimen antaman todisteiden esittämistä koskevan määräyksen noudattaminen laiminlyödään tai siitä kieltäydytään;\nb) asiaan liittyviä todisteita tuhotaan, jos ▌;\ni) tuhoava osapuoli oli tai oli ollut asianosaisena kilpailuviranomaisen menettelyssä, joka liittyy siihen toimintaan, johon vahingonkorvauskanne perustuu; tai\nii) tuhoava osapuoli tiesi tai sen olisi pitänyt tietää, että kansallisessa tuomioistuimessa oli nostettu vahingonkorvauskanne ja että todisteet olivat olennaisia joko vahingonkorvausvaateen tai sitä vastaan esitettävän puolustuksen perustelemiseksi; tai\niii) tuhoava osapuoli tiesi, että todisteet olivat olennaisia sen nostaman tai sitä vastaan nostetun vireillä olevan tai aiotun vahingonkorvauskanteen kannalta;\nc) kansallisen tuomioistuimen määräämien luottamuksellisen tiedon suojaamista koskevien velvoitteiden noudattaminen laiminlyödään tai siitä kieltäydytään; tai\nd) tässä luvussa säädettyjä todisteiden esittämisvelvollisuuteen liittyviä oikeuksia ja niiden avulla saatuja todisteita ja tietoja käytetään väärin, erityisesti kun esittämisestä saatavat tiedot ilmoitetaan kolmansille osapuolille tai niitä käytetään muissa oikeudenkäynneissä 5 artiklan 2 kohdan b b kohdan vastaisesti.\n2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että seuraamukset, joita kansalliset tuomioistuimet voivat määrätä, ovat tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Kansallisen tuomioistuimen määrättävissä oleviin seuraamuksiin on kuuluttava vahingonkorvausoikeudenkäynnin asianosaisten toiminnan osalta mahdollisuus tehdä epäedullisia päätelmiä, kuten olettaa, että tarkasteltavana oleva seikka on näytetty toteen, tai hylätä vaateet tai puolustus kokonaan tai osittain, ja mahdollisuus määrätä oikeudenkäyntikulujen maksamisesta.\nKANSALLISTEN PÄÄTÖSTEN VAIKUTUS, VANHENTUMISAJAT JA YHTEISVASTUU\nKansallisten päätösten vaikutus\nJäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisten tuomioistuinten tehdessä perussopimuksen 101 tai 102 artiklan taikka kansallisen kilpailuoikeuden nojalla nostettuja vahingonkorvauskanteita käsitellessään päätöksiä sellaisista sopimuksista, päätöksistä tai menettelytavoista, joista kansallinen kilpailuviranomainen tai kansallinen tuomioistuin on jo tehnyt lopullisen rikkomista koskevan päätöksen, kyseiset tuomioistuimet eivät voi tehdä päätöksiä, jotka olisivat ristiriidassa tällaisen rikkomisen toteamisen kanssa. Tämä velvoite ei vaikuta SEUT-sopimuksen 267 artiklan mukaisiin oikeuksiin ja velvoitteisiin, tehokkaita oikeussuojakeinoja ja puolueetonta tuomioistuinta koskevaan oikeuteen sekä puolustautumisoikeuteen Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklan mukaisesti eikä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn eurooppalaisen yleissopimukseen 6 artiklan mukaiseen oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaan oikeuteen.\n1. Jäsenvaltioiden on vahvistettava säännöt, joita sovelletaan vahingonkorvauskanteiden nostamista koskeviin vanhentumisaikoihin, tämän artiklan mukaisesti. Kyseisissä säännöissä on määritettävä, milloin vanhentumisaika alkaa kulua, sen kesto ja olosuhteet, joiden vallitessa vanhentumisaika voidaan keskeyttää tai sitä voidaan lykätä.\n2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vanhentumisaika alkaa kulua viimeisimpänä päivänä, jona vahinkoa kärsineen osapuolen tiedossa on, tai sen tiedossa voidaan kohtuudella olettaa olevan\na) toiminta, josta kilpailuoikeuden rikkominen muodostuu;\nb) tällaisen toiminnan luokittelu ▌ kilpailuoikeuden rikkomiseksi;\nc) se, että kilpailuoikeuden rikkominen on aiheuttanut sille vahinkoa; sekä\nd) rikkoneen yrityksen nimi.\n3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vanhentumisaika ei ala kulua ennen päivää, jona kilpailuoikeuden jatkuva tai toistuva rikkominen lakkaa.\n4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vahingonkorvauskanteen nostamiseen sovellettava vanhentumisaika on vähintään viisi vuotta.\n5. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vanhentumisaika keskeytetään, jos kilpailuviranomainen käynnistää tutkimuksen tai menettelyn rikkomisesta, johon vahingonkorvauskanne liittyy. Keskeyttäminen saa päättyä aikaisintaan kaksi vuotta sen jälkeen, kun päätöksestä, jolla kilpailuoikeuden rikkomista tai väitettyä rikkomista koskeva menettely on lopetettu, on tullut lopullinen. ▐\n1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että yritykset, jotka ovat rikkoneet kilpailuoikeutta yhteisellä toiminnalla, ovat yhdessä vastuussa kilpailuoikeuden rikkomisen aiheuttamasta vahingosta: kukin näistä yrityksistä on velvollinen korvaamaan vahingon kokonaisuudessaan, ja vahinkoa kärsineellä osapuolella on oikeus vaatia miltä tahansa kyseisistä yrityksistä täyttä korvausta, kunnes se on saanut täyden korvauksen.\nKun kyseessä on neuvoston suosituksen C(2003)1422(10) määritelmän mukainen pieni tai keskisuuri yritys, joka ei ole johtanut toista yritystä kilpailuoikeuden rikkomiseen tai aiheuttanut toisen yrityksen kilpailuoikeuden rikkomista ja joka on osoittanut, että sen suhteellinen vastuu rikkomisen aiheuttamasta kokonaisvahingosta on alle 5 prosenttia, se on vastuussa ainoastaan suorille ja välillisille ostajilleen.\n2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että yritys, jonka kilpailuviranomainen on vapauttanut sakoista sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan ohjelman nojalla, on vastuussa muille vahinkoa kärsineille osapuolille kuin omille suorille tai välillisille ostajilleen tai toimittajilleen ainoastaan, kun tällaiset vahinkoa kärsineet osapuolet osoittavat, etteivät ne pysty saamaan täyttä korvausta muilta samaan kilpailuoikeuden rikkomiseen syyllistyneiltä yrityksiltä.\n3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että rikkomiseen syyllistynyt yritys voi vaatia miltä tahansa muulta rikkomiseen syyllistyneeltä yritykseltä osuutta, jonka suuruus määritetään sen perusteella, mikä niiden suhteellinen vastuu kilpailuoikeuden rikkomisen aiheuttamasta vahingosta on. Jos kilpailuviranomainen on vapauttanut yrityksen sakoista sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan ohjelman nojalla, kyseisen yrityksen osuus ei saa ylittää vahinkoa, jonka se on aiheuttanut omille suorille tai välillisille ostajilleen tai toimittajilleen.\n4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että siinä määrin kuin kilpailuoikeuden rikkominen aiheutti vahinkoa muille vahinkoa kärsineille osapuolille kuin rikkomiseen syyllistyneiden yritysten suorille tai välillisille ostajille tai toimittajille, sakoista vapautetun yrityksen osuus määritetään sen perusteella, mikä sen suhteellinen vastuu kyseisestä vahingosta on.\nYlihinnan siirtämiseen vetoava puolustus\n1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vahingonkorvauskanteen vastaaja voi puolustuksenaan vedota siihen, että kantaja siirsi rikkomisesta johtuvan ylihinnan edelleen kokonaan tai osittain, paitsi jos kantaja on kärsinyt saamatta jääneestä voitosta. Ylihinnan siirtämistä koskeva todistustaakka on vastaajalla, joka voi kohtuudella vaatia kantajaa esittämään tietoja. Vastaajan ei edellytetä maksavan enempää kuin rikkomisen aiheuttaman kokonaisvahingon arvon.\n1 a. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisella tuomioistuimella on toimivalta arvioida, mikä osuus ylihinnasta siirrettiin.\n2. Jos ylihinta on siirretty jakeluketjun seuraavalla tasolla oleville henkilöille, joiden on oikeudellisista syistä mahdotonta hakea vahingonkorvausta, vastaajalla ei saa olla mahdollisuutta vedota 1 kohdassa mainittuun puolustukseen.\n1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että silloin kun vahingonkorvausvaateen olemassaolo ja myönnettävän korvauksen määrä riippuu vahingonkorvauskanteessa siitä, siirrettiinkö ylihinta ja missä määrin se siirrettiin kantajalle, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kaupallista olettamaa siitä, että hinnankorotukset siirretään jakeluketjuun, tällaisen siirtämisen tapahtumista ja laajuutta koskeva todistustaakka on kantajalla, joka voi kohtuudella vaatia vastaajaa julkistamaan tietoja.\n2. Tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa tilanteessa välillisen ostajan katsotaan näyttäneen ylihinnan siirtämisen toteen, kun se on osoittanut, että\na) vastaaja on syyllistynyt kilpailuoikeuden rikkomiseen;\nb) kilpailuoikeuden rikkominen johti ylihinnan veloittamiseen vastaajan suoralta ostajalta; sekä\nc) se osti tavarat tai palvelut, joita kyseinen kilpailuoikeuden rikkominen koskee, tai osti tavaroita tai palveluja, jotka olivat peräisin sellaisista tavaroista tai palveluista tai jotka sisälsivät sellaisia tavaroita tai palveluja, joita kyseinen rikkominen koskee.\nJäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden kansallisilla tuomioistuimilla on toimivalta arvioida, mikä osuus ylihinnasta siirrettiin välilliselle ostajalle. Kansallisia tuomioistuimia on autettava komission antamilla selvillä, yksinkertaisilla ja ymmärrettävillä ohjeilla.\nTämä säännös ei vaikuta rikkomiseen syyllistyneen yrityksen oikeuteen osoittaa, ettei ylihintaa siirretty välilliselle ostajalle tai että se siirrettiin vain osittain.\nSaamatta jäänyt voitto ja kilpailuoikeuden rikkominen hankintatoiminnan tasolla\n1. Tässä luvussa säädetyt säännöt eivät vaikuta minkä tahansa vahinkoa kärsineen osapuolen oikeuteen hakea korvausta saamatta jääneestä voitosta, todellisesta vahingosta ja koron maksusta.\n2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tässä luvussa säädettyjä sääntöjä sovelletaan myös silloin, kun kilpailuoikeuden rikkominen liittyy rikkomiseen syyllistyneen yrityksen hankintatoimintaan.\nJakeluketjun eri tasoilla olevien kantajien vahingonkorvauskanteet\n1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että arvioidessaan 12 ja 13 artiklan soveltamisesta johtuvan todistustaakan täyttämistä kansalliset tuomioistuimet, joissa on nostettu vahingonkorvauskanne, ottavat asianmukaisella tavalla huomioon\na) samaan kilpailuoikeuden rikkomiseen liittyvät vahingonkorvauskanteet, joiden nostajat toimivat jakeluketjun muilla tasoilla; tai\nb) tällaisista kanteista annetut ratkaisut;\nb a) kaikkien julkisoikeudellisten kilpailuasioiden asiaankuuluvat tulokset.\n2. Tällä artiklalla ei ole vaikutusta asetuksen (EU) N:o 1215/2012 30 artiklan mukaisiin kansallisten tuomioistuinten oikeuksiin ja velvollisuuksiin.\n1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kun rikkomisessa on kyse kartellista, rikkomisen oletetaan aiheuttaneen vahinkoa markkinoilla. Rikkomiseen syyllistyneellä yrityksellä on oltava oikeus kiistää tämä olettama.\n2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vahingon määrittämisen edellyttämä todistustaakka sekä todistelunormisto eivät tee ▌mahdottomaksi tai kohtuuttoman vaikeaksi käyttää oikeutta saada vahingonkorvaus. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että niiden kansallisille tuomioistuimille on annettava toimivalta arvioida vahingon suuruus, jos kantaja ei suoraan pysty osoittamaan kärsityn vahingon suuruutta. Kilpailuviranomaiset antavat pyydettäessä apua vahingon suuruuden määrittämisessä.\nSOVITTELUUN PERUSTUVA RIITOJENRATKAISU\nSovitteluun perustuvan riitojenratkaisun lykkäävä vaikutus\n1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vahingonkorvauskanteen nostamista koskeva vanhentumisaika keskeytetään sovitteluun perustuvan riitojenratkaisumenettelyn ajaksi. Vanhentumisaika keskeytetään ainoastaan niiden osapuolten osalta, jotka ovat tai olivat mukana sovitteluun perustuvassa riitojenratkaisussa.\n2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vahingonkorvauskannetta käsittelevä kansallinen tuomioistuin voi keskeyttää oikeudenkäynnin, jos kyseisen oikeudenkäynnin asianosaiset ovat sovitteluun perustuvassa riitojenratkaisussa kyseessä olevan vahingonkorvauskanteen kattaman vaateen osalta.\n2 a. Edellä 2 kohdan mukaisen keskeytyksen kesto ei voi olla enempää kuin yksi vuosi.\n2 b. Sovitteluun perustuvan sovintoratkaisun jälkeen kilpailuviranomainen voi katsoa ennen päätöksen tekemistä maksetun korvauksen lieventäväksi seikaksi määrittäessään sakkoja.\nSovitteluun perustuvien sovintoratkaisujen vaikutus myöhempiin vahingonkorvauskanteisiin\n1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että sovitteluun perustuvan sovintoratkaisun jälkeen sovintoratkaisuun osallistuvan vahinkoa kärsineen osapuolen vaateesta vähennetään sovintoratkaisuun osallistuvan rikkojan osuus vahingosta, jonka rikkominen aiheutti vahinkoa kärsineelle osapuolelle. Sovintoratkaisun ulkopuoliset rikkojat eivät voi vaatia sovintoratkaisuun osallistuvaa rikkojaa maksamaan osuutta jäljellä olevasta vaateesta. Ainoastaan silloin, kun sovintoratkaisun ulkopuoliset rikkojat eivät pysty maksamaan jäljellä olevan vaateen mukaisia vahingonkorvauksia, voidaan sovintoratkaisuun osallistuvaa rikkojaa vaatia maksamaan vahingonkorvausta sovintoratkaisuun osallistuvalle vahinkoa kärsineelle osapuolelle, ellei tätä ole nimenomaisesti suljettu pois sovintoon perustuvan sovintoratkaisun ehdoissa.\n2. Määrittäessään kunkin rikkojan osuutta kansallisten tuomioistuinten on otettava asianmukaisella tavalla huomioon aikaisemmat sovitteluun perustuvat sovintoratkaisut, joissa kyseinen rikkoja on osallisena.\nKomissio tarkastelee tätä direktiiviä uudelleen ja laatii kertomuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle viimeistään [...*] [EUVL lisätään päivämäärä: neljä vuotta direktiivin voimaantulosta.]\nTarkasteluun sisällytetään tarvittaessa lainsäädäntöehdotus. Ehdotuksessa komissiota pyydetään ottamaan huomioon, että kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuneita vahinkoja koskevien vahingonkorvauskanteiden varhaiset sovintotarjoukset, jotka esitetään jo ennen kuin kilpailuviranomainen on havainnut rikkomista ja joista on ilmoitettu kyseiselle kilpailuviranomaiselle oikea-aikaisesti, voivat olla lieventävä tekijä määritettäessä kilpailuoikeuden mukaisia rangaistuksia.\n1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään ...* [EUVL lisätään päivämäärä: 2 vuotta direktiivin voimaantulosta]. Niiden on viipymättä toimitettava komissiolle kirjallisina nämä säännökset.\nJäsenvaltioiden 20 artiklan mukaisesti vahvistamia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä ei sovelleta sellaiseen kilpailuoikeuden rikkomiseen, joka kuuluu kansallisessa tuomioistuimessa tämän direktiivin voimaantulopäivänä tai sitä ennen vireillä olevaan vahingonkorvauskanteeseen.\nVoimaantulo ja siirtymäkauden säännös vireillä olevia tapauksia varten\nLausunto 16. lokakuuta 2013 (ei vielä julkaistu EUVL:ssä).\n* Tarkistukset:uusi tai muutettu teksti merkitään lihavoidulla kursiivilla, poistot symbolilla ▌.\nLausunto, annettu 16. lokakuuta 2013, EUVL C [...], […..], s. […].\nEuroopan parlamentin kanta, vahvistettu...\nNeuvoston asetus (EY) N:o 1/2003, annettu 16 päivänä joulukuuta 2002, perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta, (EYVL L 1, 4.1.2003, s. 1).▌\nEUVL C 326, 26.10.2012, s. 391.\nNeuvoston asetus (EY) N:o 1206/2001, annettu 28 päivänä toukokuuta 2001, jäsenvaltioiden tuomioistuinten välisestä yhteistyöstä siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa tapahtuvassa todisteiden vastaanottamisessa (EYVL L 174, 27.6.2001, s. 1).\nEuroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1215/2012, annettu 12 päivänä joulukuuta 2012, tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla (EUVL L 351, 20.12.2012, s. 78).\nEUVL C 369, 17.12.2011, s. 14.\nKomission suositus c(2003) 1422, annettu 6 päivänä toukokuuta 2013, mikroyritysten sekä pienten ja keskisuurten yritysten määritelmästä (EUVL L 124, 20.5.2003, s. 36).\nOIKEUDELLISTEN ASIOIDEN VALIOKUNNAN LAUSUNTO (*) (27.1.2014)\nValmistelija: Bernhard Rapkay\nKilpailuoikeuden rikkomisen johdosta nostettuihin vahingonkorvauskanteisiin sovellettavien yhteisten sääntöjen mahdollisesta käyttöönotosta on keskusteltu lähes vuosikymmenen ajan. Komission ehdotus direktiiviksi on siksi tervetullut, sillä sen avulla voidaan auttaa kuluttajia sekä pieniä ja keskisuuria yrityksiä harjoittamaan oikeuttaan korvauksen saamiseen kilpailuoikeuden rikkomisista johtuvista vahingoista. Vahingonkorvauskanteita koskevien asianmukaisten kansallisten sääntöjen puuttuminen tai kansallisten lainsäädäntöjen eroavuus asettavat sekä uhrit että kilpailuoikeuden rikkomisiin syyllistyneet epätasa-arvoiseen asemaan. Tämä voi myös tarjota kilpailuetua yrityksille, jotka ovat rikkoneet Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 tai 102 artiklaa mutta joiden päätoimipaikka ei ole tai jotka eivät harjoita toimintaa jäsenvaltiossa, jonka lainsäädäntö on kantajille suotuisa. Nämä vastuusääntöjen erot voivat vaikuttaa haitallisesti kilpailuun ja estää sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan. Valmistelija suhtautuu sen vuoksi myönteisesti komission ehdotukseen, jolla helpotetaan oikeussuojan saatavuutta ja mahdollistetaan uhreille korvauksen saanti.\nValmistelija kannattaa periaatteessa sakoista vapauttamista ja niiden lieventämistä koskevia ohjelmia, sillä niiden avulla on mahdollista tunnistaa rikkomuksia, ja katsoo, että yrityksiä ei saisi estää tekemästä yhteistyötä. Näillä ohjelmilla ei kuitenkaan saisi suojella yrityksiä enempää kuin on tarpeen. Niillä ei saisi etenkään vapauttaa rikkomiseen syyllistyneitä osapuolia maksamasta korvauksia uhreille, eivätkä ne saisi johtaa niiden tietojen liialliseen suojeluun, joita kantajat tarvitsevat todisteeksi voidakseen nostaa vahingonkorvauskanteen.\nValmistelija kannattaa vastaavasti sovitteluun perustuvia sovintoratkaisuja painottaen samalla, että niiden on oltava luonteeltaan aidosti vapaaehtoisia. Oikeudenmukaisten sovintoratkaisujen edistämiseksi kantajilla olisi oltava mahdollisuus saada kansallisilta tai Euroopan kilpailuviranomaisilta ennen oikeudenkäyntiä tietoja aiheutuneiden vahinkojen tai tappion määrästä.\nTodisteiden saanti on keskeisen tärkeää muutoksenhakuoikeuksien harjoittamiselle. Valmistelija pitää siksi olennaisen tärkeänä, että komission ehdottamia säännöksiä lujitetaan edelleen, jotta mahdollistetaan tuomioistuimen valvonnassa oikeus saada oikeasuhteisesti kanteen kannalta asiaankuuluvaa ja välttämätöntä tietoa. Vaikka tietyntyyppiset asiakirjat tai niihin sisältyvät tietynlaiset tiedot on pidettävä luottamuksellisina, valmistelija katsoo, että mitään asiakirjaluokkia ei saisi sellaisinaan sulkea pois kun arvioidaan, olisiko asiakirjat paljastettava vai ei.\nAiemmissa keskusteluissa siitä, miten vahvistetaan kantajien asemaa, kollektiivisia oikeussuojakeinoja on esitetty yhtenä keinona, jolla parannetaan riita-asioiden osapuolten tasavertaisuutta vahingonkorvauksissa. Valmistelija katsoo, että tällaisten mekanismien säilyttämistä tai niiden käyttöönottoa olisi kannustettava, vaikkei niistä tehtäisikään jäsenvaltioille pakollisia. Hän pitää samalla tärkeänä tietynlaisten käytäntöjen välttämistä, kuten vaatimusta siitä, että uhrien on nimenomaisesti jättäydyttävä kollektiivisen kanteen ulkopuolelle (opt-out), tai ehdollisten palkkioiden tai rankaisevien vahingonkorvausten sallimista.\nOikeudellisten asioiden valiokunta pyytää asiasta vastaavaa talous- ja raha-asioiden valiokuntaa ottamaan huomioon seuraavat tarkistukset:\n(4) Unionin lainsäädäntöön perustuva oikeus saada korvaus kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvasta vahingosta edellyttää, että kaikissa jäsenvaltioissa on prosessioikeuden säännöt, jotka takaavat kyseisen oikeuden tosiasiallisen toteutumisen. Tehokkaiden oikeussuojakeinojen tarve voidaan johtaa myös oikeudesta tehokkaaseen oikeussuojaan, josta määrätään Euroopan unionin perusoikeuskirjan53 47 artiklan ensimmäisessä kohdassa ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa.\n(4) Unionin lainsäädäntöön perustuva oikeus saada korvaus kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvasta vahingosta edellyttää, että kaikissa jäsenvaltioissa on prosessioikeuden säännöt, jotka takaavat kyseisen oikeuden tosiasiallisen toteutumisen. Tehokkaiden oikeussuojakeinojen tarve voidaan johtaa myös oikeudesta tehokkaaseen oikeussuojaan, josta määrätään Euroopan unionin perusoikeuskirjan53 47 artiklan ensimmäisessä kohdassa ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava tehokas oikeussuoja unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla.\n53 EUVL C 326, 26.10.2012, s. 391.\n(5) Kilpailusääntöjen tehokkaan julkisoikeudellisen ja yksityisoikeudellisen täytäntöönpanon varmistamiseksi on tarpeen säännellä sitä, kuinka nämä kaksi täytäntöönpanomuotoa sovitetaan yhteen, esimerkiksi kilpailuviranomaisten hallussa oleviin asiakirjoihin tutustumisen osalta. Tällainen yhteensovittaminen unionin tasolla auttaa myös välttämään sovellettavien sääntöjen erilaisuutta, joka voisi vaarantaa sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan.\n(5) Siviilioikeuden mukaisen tehokkaan yksityisoikeudellisen täytäntöönpanon ja kilpailuviranomaisten toteuttaman tehokkaan julkisoikeudellisen täytäntöönpanon varmistamiseksi molempien välineiden on oltava vuorovaikutuksessa keskenään, jotta varmistetaan kilpailusääntöjen suurin mahdollinen tehokkuus. On tarpeen säännellä sitä, kuinka nämä kaksi täytäntöönpanomuotoa sovitetaan yhteen, esimerkiksi kilpailuviranomaisten hallussa oleviin asiakirjoihin tutustumisen osalta. Tällainen yhteensovittaminen unionin tasolla auttaa myös välttämään sovellettavien sääntöjen erilaisuutta, joka voisi vaarantaa sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan.\n(7) Eri jäsenvaltioihin sijoittautuneisiin ja niissä toimintaa harjoittaviin yrityksiin sovelletaan prosessioikeuden sääntöjä, jotka vaikuttavat merkittävästi siihen, missä määrin ne voivat joutua vastuuseen kilpailuoikeuden rikkomisesta. Tämä unionin lainsäädäntöön perustuvan korvausoikeuden epätasainen täytäntöönpano voi myös antaa joillekin perussopimuksen 101 tai 102 artiklaa rikkoneille yrityksille kilpailuedun ja heikentää halukkuutta käyttää sijoittautumisoikeutta ja oikeutta tarjota tavaroita tai palveluja niissä jäsenvaltioissa, joissa oikeus korvauksen saamiseen on pantu tehokkaammin täytäntöön. Jäsenvaltioissa sovellettavien vastuujärjestelmien erot voivat vaikuttaa kielteisesti sekä kilpailuun että sisämarkkinoiden moitteettomaan toimintaan.\n(7) Eri jäsenvaltioihin sijoittautuneisiin ja niissä toimintaa harjoittaviin yrityksiin sovelletaan prosessioikeuden sääntöjä, jotka vaikuttavat merkittävästi siihen, missä määrin ne voivat joutua vastuuseen kilpailuoikeuden rikkomisesta. Tämä unionin lainsäädäntöön perustuvan korvausoikeuden epätasainen täytäntöönpano voi myös antaa joillekin perussopimuksen 101 tai 102 artiklaa rikkoneille yrityksille kilpailuedun ja heikentää halukkuutta käyttää sijoittautumisoikeutta ja oikeutta tarjota tavaroita tai palveluja niissä jäsenvaltioissa, joissa oikeus korvauksen saamiseen on pantu tehokkaammin täytäntöön. Koska jäsenvaltioissa sovellettavien vastuujärjestelmien erot voivat vaikuttaa kielteisesti sekä kilpailuun että sisämarkkinoiden moitteettomaan toimintaan, on tarkoituksenmukaista käyttää direktiivissä kahta oikeusperustaa eli Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 103 ja 114 artiklaa.\nJohdanto-osan kappaleessa esitetyt perusteet johtavat loogisesti johtopäätökseen, jonka mukaan direktiivissä on tarpeen käyttää kahta oikeusperustaa eli SEUT:n 103 ja 114 artiklaa, ja selvyyden vuoksi tämä johtopäätös olisi myös mainittava.\n(8) Sen vuoksi on välttämätöntä varmistaa tasapuolisemmat toimintaedellytykset sisämarkkinoilla toimiville yrityksille ja parantaa kuluttajien mahdollisuuksia käyttää sisämarkkinoiden tuomia oikeuksia. On myös aiheellista lisätä oikeusvarmuutta ja vähentää niiden jäsenvaltioiden kansallisten sääntöjen erilaisuutta, jotka koskevat EU:n kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvia vahingonkorvauskanteita, ja kansallisen kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvia vahingonkorvauskanteita silloin, kun kansallista oikeutta sovelletaan rinnakkain EU:n kilpailuoikeuden kanssa. Näiden sääntöjen lähentäminen auttaa myös estämään suurempien erojen syntymisen kilpailuasioihin liittyviä vahingonkorvauskanteita koskevien jäsenvaltioiden sääntöjen välille.\n(8) Sen vuoksi on välttämätöntä, kun pidetään mielessä myös se, että laajamittaiset kilpailuoikeuden rikkomiset ovat usein rajatylittäviä, varmistaa tasapuolisemmat toimintaedellytykset sisämarkkinoilla toimiville yrityksille ja parantaa kuluttajien mahdollisuuksia käyttää sisämarkkinoiden tuomia oikeuksia. On myös aiheellista lisätä oikeusvarmuutta ja vähentää niiden jäsenvaltioiden kansallisten sääntöjen erilaisuutta, jotka koskevat EU:n kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvia vahingonkorvauskanteita, ja kansallisen kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvia vahingonkorvauskanteita silloin, kun kansallista oikeutta sovelletaan rinnakkain EU:n kilpailuoikeuden kanssa. Näiden sääntöjen lähentäminen auttaa myös estämään suurempien erojen syntymisen kilpailuasioihin liittyviä vahingonkorvauskanteita koskevien jäsenvaltioiden sääntöjen välille.\nLaajamittaiset kilpailuoikeuden rikkomiset eivät tavallisesti rajoitu ainoastaan yhteen jäsenvaltioon, vaan niillä on rajatylittäviä vaikutuksia, jotka kohdistuvat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja siten sisämarkkinoiden toimintaan.\n(13) Todisteet ovat merkittävässä asemassa, kun nostetaan kanne kansallisen tai unionin kilpailuoikeuden rikkomisen vuoksi. Koska kilpailua koskeville oikeudenkäynneille on kuitenkin tavanomaista tietojen epäsymmetria, on aiheellista varmistaa, että vahinkoa kärsineillä osapuolilla on oikeus vaatia esittämään korvausvaatimuksensa kannalta merkitykselliset todisteet ilman, että heidän pitäisi yksilöidä tarkkaan yksittäiset todistekappaleet. Jotta voitaisiin varmistaa osapuolten tasavertaisuus, tällaisten keinojen olisi oltava myös vahingonkorvauskanteissa vastaajina olevien käytettävissä, jotta ne voivat vaatia vahinkoa kärsineitä osapuolia esittämään todisteita. Kansalliset tuomioistuimet voivat lisäksi vaatia kolmansia esittämään todisteita. Jos kansallinen tuomioistuin haluaa määrätä komission esittämään todisteita, sovelletaan Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden välisen vilpittömän yhteistyön periaatetta (Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 4 artiklan 3 kohta) ja asetuksen N:o 1/2003 15 artiklan 1 kohtaa tietopyyntöjen osalta.\n(13) Todisteet ovat merkittävässä asemassa, kun nostetaan kanne kansallisen tai unionin kilpailuoikeuden rikkomisen vuoksi. Koska kilpailua koskeville oikeudenkäynneille on kuitenkin tavanomaista tietojen epäsymmetria, on aiheellista varmistaa, että vahinkoa kärsineillä osapuolilla on oikeus vaatia esittämään korvausvaatimuksensa kannalta merkitykselliset todisteet. Jotta voitaisiin varmistaa osapuolten tasavertaisuus, tällaisten keinojen olisi oltava myös vahingonkorvauskanteissa vastaajina olevien käytettävissä, jotta ne voivat vaatia vahinkoa kärsineitä osapuolia esittämään todisteita. Kansalliset tuomioistuimet voivat lisäksi vaatia kolmansia esittämään todisteita. Jos kansallinen tuomioistuin haluaa määrätä komission esittämään todisteita, sovelletaan Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden välisen vilpittömän yhteistyön periaatetta (Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 4 artiklan 3 kohta) ja asetuksen N:o 1/2003 15 artiklan 1 kohtaa tietopyyntöjen osalta.\n(14) Asiaankuuluvien todisteiden esittämiseen velvoittamisen olisi tapahduttava tuomioistuimen päätöksen nojalla ja tuomioistuimen tiukassa valvonnassa etenkin siltä osin kuin kyse on todisteiden esittämisvelvollisuutta koskevan toimenpiteen välttämättömyydestä ja oikeasuhteisuudesta. Oikeasuhteisuuden vaatimuksesta seuraa, että todisteiden esittämisvelvollisuuden asettamista voidaan pyytää ainoastaan silloin, kun vahinkoa kärsinyt osapuoli on kohtuudella käytettävissään olevien tietojen perusteella osoittanut uskottavasti kärsineensä vahinkoa vastaajan toimien vuoksi. Todisteiden esittämisvelvollisuuden asettamista koskevassa pyynnössä olisi viitattava niin täsmällisiin ja tarkkaan rajattuihin todisteluokkiin kuin kohtuudella käytettävissä olevien tietojen perusteella on mahdollista.\n(14) Asiaankuuluvien todisteiden esittämiseen velvoittamisen olisi tapahduttava tuomioistuimen päätöksen nojalla ja tuomioistuimen tiukassa valvonnassa etenkin siltä osin kuin kyse on todisteiden esittämisvelvollisuutta koskevan toimenpiteen välttämättömyydestä ja oikeasuhteisuudesta. Oikeasuhteisuuden vaatimuksesta seuraa, että todisteiden esittämisvelvollisuuden asettamista voidaan pyytää ainoastaan silloin, kun vahinkoa kärsinyt osapuoli on kohtuudella käytettävissään olevien tietojen perusteella osoittanut uskottavasti kärsineensä vahinkoa vastaajan toimien vuoksi.\n(15) Suhteellisuusvaatimusta olisi arvioitava huolellisesti myös silloin, kun todisteiden esittämisvelvollisuus uhkaa tuoda ilmi kilpailuviranomaisen tutkintastrategian paljastamalla, mitkä asiakirjat kuuluvat asiakirja-aineistoon, tai vaikuttaa kielteisesti tapaan, jolla yritykset tekevät yhteistyötä kilpailuviranomaisen kanssa. Sen vuoksi todisteiden esittämisvelvollisuuden asettamista koskevaa pyyntöä ei pitäisi katsoa suhteelliseksi, kun siinä viitataan yleisesti kilpailuviranomaisen hallussa olevien tiettyä asiaa koskevien asiakirjojen tai kaikkien tietyn osapuolen tietyssä asiassa toimittamien asiakirjojen esittämiseen. Tällaiset laajat todisteiden esittämisvelvollisuuden asettamista koskevat pyynnöt eivät myöskään täyttäisi pyynnön esittävän osapuolen velvollisuutta yksilöidä todisteluokat mahdollisimman täsmällisesti ja suppeasti.\n(15) Suhteellisuusvaatimusta olisi arvioitava huolellisesti myös silloin, kun todisteiden esittämisvelvollisuus uhkaa tuoda ilmi kilpailuviranomaisen tutkintastrategian paljastamalla, mitkä asiakirjat kuuluvat asiakirja-aineistoon, tai vaikuttaa kielteisesti tapaan, jolla yritykset tekevät yhteistyötä kilpailuviranomaisen kanssa.\nErityistä huomiota olisi kiinnitettävä siihen, että estetään kaikenlaiset pyynnöt, joilla pyritään kalastelemaan tietoja.\nTarkistus ei kaipaa perusteluja.\n(17) Liikesalaisuuksia tai muita luottamuksellisia tietoja sisältävien asiaan liittyvien todisteiden olisi periaatteessa oltava käytettävissä vahingonkorvauskanteissa, mutta tällaisia luottamuksellisia tietoja on kuitenkin suojeltava asianmukaisella tavalla. Sen vuoksi kansallisten tuomioistuinten käytettävissä olisi oltava toimenpiteitä, joilla suojataan luottamuksellisia tietoja oikeudenkäynnissä. Tällaisiin toimenpiteisiin voivat kuulua mahdollisuus järjestää kuulustelu suljetuin ovin, tuomioistuimen määräykset sen henkilöryhmän rajoittamisesta, jolla on oikeus nähdä todisteet, ja asiantuntijoille annetut kehotukset laatia yleisemmälle tasolle koostettua tietoa sisältäviä tai luottamuksellista tietoa sisältämättömiä yhteenvetoja. Liikesalaisuuksien tai muun luottamuksellisen tiedon suojaamiseksi toteutetut toimenpiteet eivät saisi käytännössä haitata korvausoikeuden käyttöä.\n(17) Liikesalaisuuksia tai muita luottamuksellisia tietoja sisältävien asiaan liittyvien todisteiden olisi periaatteessa oltava käytettävissä vahingonkorvauskanteissa, mutta tällaisia luottamuksellisia tietoja on kuitenkin suojeltava asianmukaisella tavalla. Sen vuoksi kansallisten tuomioistuinten käytettävissä olisi oltava toimenpiteitä, joilla suojataan luottamuksellisia tietoja oikeudenkäynnissä. Tällaisiin toimenpiteisiin voivat kuulua arkaluonteisten kohtien peittäminen näkyvistä asiakirjassa, mahdollisuus järjestää kuulustelu suljetuin ovin, tuomioistuimen määräykset sen henkilöryhmän rajoittamisesta, jolla on oikeus nähdä todisteet, ja asiantuntijoille annetut kehotukset laatia yleisemmälle tasolle koostettua tietoa sisältäviä tai luottamuksellista tietoa sisältämättömiä yhteenvetoja. Liikesalaisuuksien tai muun luottamuksellisen tiedon suojaamiseksi toteutetut toimenpiteet eivät saisi kuitenkaan haitata korvausoikeuden käyttöä.\nJos asiakirjat sisältävät arkaluonteisia yksityiskohtia, kuten sellaisia tietoja kolmannesta osapuolesta, jotka eivät ole olennaisia menettelyn kannalta, nämä kohdat voidaan peittää näkyvistä. Oikeudenkäyntejä voidaan tarvittaessa pitää suljetuin ovin erityisen arkaluonteisten tietojen suojelemiseksi.\n(19) Sakoista vapauttamista ja niiden lieventämistä koskevat ohjelmat ja sovintomenettelyt ovat tärkeitä välineitä unionin kilpailuoikeuden julkisoikeudellisessa täytäntöönpanossa, koska ne edistävät osaltaan vakavimpien kilpailuoikeuden rikkomistapausten havaitsemista, syytteeseenpanoa ja seuraamusten määräämistä niiden perusteella. Yritykset eivät ehkä ryhdy tällaiseen yhteistyöhön, jos niiden yhteistyötä varten tuottamien asiakirjojen esittämisvelvollisuus asettaisi ne siviilioikeudelliseen vastuuseen muita rikkomiseen syyllistyneitä yrityksiä, jotka eivät tee yhteistyötä kilpailuviranomaisten kanssa, huonommilla ehdoilla. Jotta voitaisiin varmistaa, että yritykset ovat edelleen halukkaita antamaan kilpailuviranomaiselle vapaaehtoisia lausuntoja osallistumisestaan unionin tai kansallisen kilpailuoikeuden rikkomiseen sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan ohjelman tai sovintomenettelyn puitteissa, tuomioistuinten olisi arvioita, pitäisikö tällaisiin lausuntoihin soveltaa todisteiden esittämisvelvollisuutta.\n(26) Vanhentumisaikojen alkamista, kestoa, lykkäämistä tai keskeyttämistä koskevien kansallisten sääntöjen ei pitäisi aiheettomasti haitata vahingonkorvauskanteiden nostamista. Tämä on tärkeää etenkin kanteissa, jotka perustuvat rikkomisen toteavaan kilpailuviranomaisen tai muutoksenhakutuomioistuimen päätökseen. Tätä tarkoitusta varten vahinkoa kärsineiden osapuolten olisi edelleen voitava nostaa vahingonkorvauskanne kilpailuviranomaisen lopetettua menettelyn kansallisen ja unionin kilpailuoikeuden täytäntöönpanemiseksi.\n(26) Vanhentumisaikojen alkamista, kestoa, lykkäämistä tai keskeyttämistä koskevien kansallisten sääntöjen ei pitäisi aiheettomasti haitata vahingonkorvauskanteiden nostamista. Tämä on tärkeää etenkin kanteissa, jotka perustuvat rikkomisen toteavaan kilpailuviranomaisen tai muutoksenhakutuomioistuimen päätökseen. Tätä tarkoitusta varten vahinkoa kärsineiden osapuolten olisi edelleen voitava nostaa vahingonkorvauskanne kilpailuviranomaisen lopetettua menettelyn kansallisen ja unionin kilpailuoikeuden täytäntöönpanemiseksi. Jäsenvaltioiden olisi sallittava pitää voimassa tai ottaa käyttöön ehdottomia yleisesti sovellettavia vanhentumisaikoja.\n(28) Yrityksillä, jotka tekevät kilpailuviranomaisten kanssa yhteistyötä sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan ohjelman nojalla, on tärkeä rooli kartellien paljastamisessa ja tällaisten rikkomisten lopettamisessa, mikä usein lieventää vahinkoa, joka olisi voinut aiheutua, jos rikkominen olisi jatkunut. Sen vuoksi on tarkoituksenmukaista säätää, että yrityksiä, jotka kilpailuviranomainen on vapauttanut sakoista sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan ohjelman nojalla, suojellaan joutumasta kohtuuttomassa määrin alttiiksi vahingonkorvauskanteille, ottaen huomioon, että kilpailuviranomaisen rikkomisesta tekemä päätös voi usein tulla sakoista vapautetun yrityksen osalta lopulliseksi ennen kuin se tulee lopulliseksi niiden yritysten osalta, joille ei ole myönnetty vapautusta sakoista. Sen vuoksi on tarkoituksenmukaista, että koko vahinkoa koskevaa yhteisvastuun periaatetta ei sovelleta sakoista vapautettuun yritykseen ja että sen maksuosuus ei ylitä vahinkoa, joka aiheutuu sen omille suorille tai välillisille asiakkaille, tai ostokartellin tapauksessa omille suorille tai välillisille toimittajille. Jos kartellista on aiheutunut vahinkoa muille tahoille kuin rikkomiseen syyllistyneiden yritysten asiakkaille/toimittajille, sakoista vapautetun yrityksen osuus ei saisi ylittää sen suhteellista vastuuta kartellin aiheuttamasta vahingosta. Tämä osuus olisi määritettävä samojen sääntöjen mukaisesti, joita käytetään määritettäessä rikkomiseen syyllistyneiden yritysten keskinäisiä maksuosuuksia (johdanto-osan 27 kappale edellä). Sakoista vapautetulla yrityksellä olisi edelleen oltava täysimääräinen vastuuvelvollisuus muita vahinkoa kärsineitä osapuolia kuin omia suoria tai välillisiä ostajiaan tai toimittajiaan kohtaan ainoastaan, kun nämä eivät pysty saamaan täyttä korvausta muilta rikkomiseen syyllistyneiltä yrityksiltä.\n(28) Yrityksillä, jotka tekevät kilpailuviranomaisten kanssa yhteistyötä sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan ohjelman nojalla, on tärkeä rooli kartellien paljastamisessa ja tällaisten rikkomisten lopettamisessa, mikä usein lieventää vahinkoa, joka olisi voinut aiheutua, jos rikkominen olisi jatkunut. Jos kartellista on aiheutunut vahinkoa muille tahoille kuin rikkomiseen syyllistyneiden yritysten asiakkaille/toimittajille, sakoista vapautetun yrityksen osuus ei saisi ylittää sen suhteellista vastuuta kartellin aiheuttamasta vahingosta. Tämä osuus olisi määritettävä samojen sääntöjen mukaisesti, joita käytetään määritettäessä rikkomiseen syyllistyneiden yritysten keskinäisiä maksuosuuksia (johdanto-osan 27 kappale edellä). Sakoista vapautetulla yrityksellä olisi edelleen oltava täysimääräinen vastuuvelvollisuus muita vahinkoa kärsineitä osapuolia kuin omia suoria tai välillisiä ostajiaan tai toimittajiaan kohtaan ainoastaan, kun nämä eivät pysty saamaan täyttä korvausta muilta rikkomiseen syyllistyneiltä yrityksiltä.\n1. Tässä direktiivissä annetaan tietyt säännöt, jotka ovat tarpeen sen varmistamiseksi, että kaikki perussopimuksen 101 tai 102 artiklan taikka kansallisen kilpailuoikeuden rikkomisen johdosta vahinkoa kärsineet osapuolet voivat tosiasiallisesti käyttää oikeuttaan saada täysi korvaus kyseisestä vahingosta. Siinä annetaan myös säännöt, joilla edistetään vääristymätöntä kilpailua sisämarkkinoilla ja poistetaan sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan esteet varmistamalla kaikkialla unionissa samantasoinen suojelu niille, jotka ovat kärsineet tällaista vahinkoa.\n1. Tässä direktiivissä annetaan tietyt säännöt, jotka ovat tarpeen sen varmistamiseksi, että yrityksen tai yritysryhmän rikkoessa perussopimuksen 101 tai 102 artiklaa taikka kansallista kilpailuoikeutta kaikki vahinkoa kärsineet osapuolet voivat tosiasiallisesti käyttää oikeuttaan vaatia täyttä korvausta kyseisestä vahingosta rikkomiseen syyllistyneiltä osapuolilta. Siinä annetaan myös säännöt, joilla edistetään vääristymätöntä kilpailua sisämarkkinoilla ja poistetaan sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan esteet varmistamalla kaikkialla unionissa samantasoinen suojelu niille, jotka ovat kärsineet tällaista vahinkoa.\n1. Jokaisen, joka on kärsinyt vahinkoa unionin tai kansallisen kilpailuoikeuden rikkomisen johdosta, on voitava hakea täyttä korvausta kyseisestä vahingosta.\n1. Jokaisen, joka on kärsinyt vahinkoa unionin tai kansallisen kilpailuoikeuden rikkomisen johdosta, on voitava hakea täyttä korvausta kyseisestä vahingosta rikkomiseen syyllistyneiltä osapuolilta yksityisoikeudellisella suoralla kanteella tai jatkokanteella.\n4 artikla – 1 kohta – 2 alakohta\n2. ’kansallisella kilpailuoikeudella’ kansallisen lainsäädännön säännöksiä, joilla on samat pääasialliset tavoitteet kuin perussopimuksen 101 ja 102 artiklalla ja joita sovelletaan samaan asiaan rinnakkain unionin kilpailuoikeuden kanssa asetuksen (EY) N:o 1/2003 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti;\n2. ’kansallisella kilpailuoikeudella’ kansallisen lainsäädännön säännöksiä, joilla on samat pääasialliset tavoitteet kuin perussopimuksen 101 ja 102 artiklalla ja joita sovelletaan samaan asiaan rinnakkain unionin kilpailuoikeuden kanssa asetuksen (EY) N:o 1/2003 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti; tätä määritelmää ei sovelleta kansalliseen lainsäädäntöön, jossa säädetään rikosoikeudellisia rangaistuksia luonnollisille henkilöille, paitsi siltä osin kuin tällaiset rangaistukset ovat keino panna täytäntöön yrityksiin sovellettavat kilpailusäännöt;\nOn tärkeää ottaa huomioon tietyissä jäsenvaltioissa voimassa olevat rikoslainsäädännön säännökset. Siksi tässä olisi sovellettava myös asetuksen (EY) N:o 1/2003 johdanto-osan 8 kappaleen sanamuotoa.\n1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kun kantaja on esittänyt kohtuudella käytettävissä olevia tosiseikkoja ja todisteita, joiden mukaan on perusteltua epäillä kantajan tai niiden, joita se edustaa, kärsineen vahinkoa sen johdosta, että vastaaja on rikkonut kilpailuoikeutta, kansalliset tuomioistuimet voivat tässä luvussa säädetyin ehdoin määrätä, että vastaajan tai kolmannen osapuolen on tuotava todiste tuomioistuimeen, riippumatta siitä, onko kyseinen todiste myös kilpailuviranomaisen asiakirja-aineistossa. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tuomioistuimet voivat myös määrätä kantajan tai kolmannen osapuolen esittämään todisteita vastaajan pyynnöstä.\n1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että unionin alueella esitettyyn vahingonkorvausvaateeseen liittyvässä kansallisessa oikeudenkäynnissä kansalliset tuomioistuimet voivat tässä luvussa säädetyin ehdoin määrätä, että vastaajan tai kolmannen osapuolen on esitettävä olennaiset todisteet sellaisen kantajan pyynnöstä, joka on esittänyt vahingonkorvausvaateensa tueksi riittävät kohtuudella käytettävissä olevat tosiseikat ja todisteet. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tuomioistuimet voivat myös määrätä kantajan tai kolmannen osapuolen esittämään todisteita vastaajan pyynnöstä.\n1 a. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset tuomioistuimet pyytävät kansallista kilpailuviranomaista esittämään todisteet, kun vastaaja ei ole toimittanut pyydettyjä todisteita.\n2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset tuomioistuimet antavat 1 kohdassa tarkoitetun todisteiden esittämistä koskevan määräyksen, jos todisteiden esittämistä pyytänyt osapuoli on\n2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset tuomioistuimet voivat määrätä esitettäväksi yksilöityjä yksittäisiä todisteita tai todisteluokkia, jotka on määritelty asianmukaisessa perustelussa niin täsmällisesti ja suppeasti kuin kohtuudella käytettävissä olevien tosiseikkojen perusteella on mahdollista, jotka ovat toisen asianosaisen tai kolmannen osapuolen hallinnassa ja jotka ovat välttämättömiä tämän direktiivin 2 artiklassa tarkoitetun vahingon arvioimiseksi.\na) osoittanut, että toisen asianosaisen tai kolmannen osapuolen hallinnassa olevat todisteet ovat olennaisia vaateen tai puolustuksen perustelemiseksi; ja\nb) yksilöinyt yksittäiset todisteet tai niin täsmälliset ja tarkkaan rajatut todisteluokat kuin kohtuudella käytettävissä olevien tosiseikkojen perusteella on mahdollista.\n3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset tuomioistuimet rajoittavat todisteiden esittämisvelvollisuuden siihen mikä on oikeasuhteista. Arvioidessaan sitä, onko osapuolen pyytämä todisteiden esittämisvelvollisuus oikeasuhteinen, kansallisten tuomioistuinten on otettava huomioon kaikkien asianosaisten ja asiaan liittyvien kolmansien osapuolten oikeutetut edut. Niiden on erityisesti otettava huomioon\n3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset tuomioistuimet rajoittavat todisteiden esittämisvelvollisuuden siihen mikä on oikeasuhteista ja mikä liittyy unionin alueella esitettyyn vahingonkorvauskanteeseen. Arvioidessaan sitä, onko osapuolen pyytämä todisteiden esittämisvelvollisuus oikeasuhteinen, kansallisten tuomioistuinten on otettava huomioon asiaan liittyvät yleiset edut ja kaikkien asiaan liittyvien yksityisten osapuolten oikeutetut edut. Niiden on erityisesti otettava huomioon\nb) esittämisvelvollisuuden laajuus ja kustannukset, erityisesti kolmansien osapuolten osalta;\nc) sisältyykö esitettäviin tietoihin luottamuksellisia tietoja, erityisesti kolmansia osapuolia koskevia luottamuksellisia tietoja, ja järjestelyt tällaisten luottamuksellisten tietojen suojelemiseksi; ja\nd) niissä tapauksissa, joissa kilpailuviranomainen tutkii tai on tutkinut rikkomista, onko pyynnössä mainittu erityisesti kyseisten asiakirjojen luonne, tavoite tai sisältö vai koskeeko pyyntö yleisesti asiakirjoja, jotka on toimitettu kilpailuviranomaiselle tai jotka sisältyvät kilpailuviranomaisen asiakirja-aineistoon.\nd) niissä tapauksissa, joissa kilpailuviranomainen tutkii tai on tutkinut rikkomista, onko pyynnössä mainittu erityisesti niiden asiakirjojen luonne, tavoite tai sisältö, jotka on toimitettu kilpailuviranomaiselle tai jotka sisältyvät kilpailuviranomaisen asiakirja-aineistoon.\n4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisten tuomioistuinten käytettävissä on tehokkaita keinoja suojata luottamuksellisia tietoja väärältä käytöltä mahdollisimman tehokkaasti ja samalla varmistaa, että tällaisia tietoja sisältävät olennaiset todisteet ovat käytettävissä vahingonkorvausoikeudenkäynnissä.\n5. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, joilla varmistetaan sellaisten erioikeuksien ja muiden oikeuksien täysimääräinen toteutuminen, joiden mukaan todisteiden esittämiseen ei voida velvoittaa.\n5. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että määrätessään todisteiden esittämisvelvollisuudesta kansalliset tuomioistuimet ottavat täysimääräisesti huomioon kansallisen tai unionin lainsäädännön mukaiset asiaankuuluvat asianajosalaisuudet.\nSitä, että yritykset pyrkivät välttämään vahingonkorvauskanteita rikkomisen jälkeen, ei pidetä suojelua edellyttävänä kaupallisena etuna.\n5 a. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että asianosaisia osapuolia, joiden hallussa on todisteeksi esitettävä asiakirja, kuullaan ennen kuin kansallinen tuomioistuin määrää esittämään tämän artiklan mukaisesti tietystä asiakirjasta peräisin olevia tietoja.\n6. Jos jäsenvaltioiden tuomioistuimilla on toimivalta määrätä esittämään todisteita kuulematta sitä henkilöä, joka määrätään esittämään todisteita, jäsenvaltioiden on varmistettava, että tällaisen määräyksen noudattamatta jättämisestä ei voida määrätä rangaistusta ennen kuin tuomioistuin on kuullut määräyksen kohteena olevaa.\n1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset tuomioistuimet eivät voi vahingonkorvauskanteissa määrätä missään vaiheessa osapuolta tai kolmatta osapuolta esittämään seuraaviin luokkiin kuuluvia todisteita:\n1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset tuomioistuimet eivät yleensä saa vahingonkorvauskanteissa määrätä kilpailuviranomaista esittämään seuraaviin luokkiin kuuluvia todisteita:\n6 artikla – 1 kohta – 1 alakohta (uusi)\nkansallisen kilpailuviranomaisen sisäiset asiakirjat, komission ja kansallisten kilpailuviranomaisten välinen kirjeenvaihto tai kansallisten kilpailuviranomaisten välinen kirjeenvaihto Euroopan kilpailuviranomaisten verkostossa;\n6 artikla – 2 kohta – johdantokappale\n2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset tuomioistuimet voivat vahingonkorvauskanteita käsitellessään määrätä esittämään seuraaviin luokkiin kuuluvat todisteet vasta sen jälkeen, kun kilpailuviranomainen on lopettanut menettelynsä tai tehnyt asetuksen N:o 1/2003 5 artiklassa tai asetuksen N:o 1/2003 III luvussa tarkoitetun päätöksen:\n2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset tuomioistuimet voivat vahingonkorvauskanteita käsitellessään määrätä esittämään seuraavat todisteet vasta sen jälkeen, kun kilpailuviranomainen on lopettanut menettelynsä tai tehnyt asetuksen N:o 1/2003 5 artiklassa tai asetuksen N:o 1/2003 III luvussa tarkoitetun päätöksen:\n3. Kilpailuviranomaisen asiakirja-aineistoon sisältyvät todisteet, jotka eivät kuulu mihinkään tämän artiklan 1 tai 2 kohdassa luetelluista luokista, voidaan vaatia esittäväksi vahingonkorvausoikeudenkäynnissä milloin tahansa.\n3. Kilpailuviranomaisen asiakirja-aineistoon sisältyvät todisteet, jotka eivät kuulu mihinkään tämän artiklan 1 tai 2 kohdassa luetelluista luokista, voidaan vaatia esittäväksi vahingonkorvausoikeudenkäynnissä milloin tahansa. Edellä olevan 5 artiklan 3–7 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin.\n1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 6 artiklan 1 kohdassa lueteltuihin luokkiin kuuluvat todisteet, jotka luonnollinen tai oikeushenkilö on saanut yksinomaan kilpailuviranomaisen asiakirja-aineistoa koskevan tutustumisoikeuden kautta käyttäessään asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan tai kansallisen lainsäädännön vastaavien säännösten mukaisia puolustautumisoikeuksiaan, eivät kelpaa todisteeksi vahingonkorvausoikeudenkäynneissä.\n2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 6 artiklan 2 kohdassa lueteltuihin luokkiin kuuluvat todisteet, jotka luonnollinen tai oikeushenkilö on saanut yksinomaan kilpailuviranomaisen asiakirja-aineistoa koskevan tutustumisoikeuden kautta käyttäessään asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan tai kansallisen lainsäädännön vastaavien säännösten mukaisia puolustautumisoikeuksiaan, eivät kelpaa todisteeksi vahingonkorvausoikeudenkäynneissä ennen kuin kyseinen kilpailuviranomainen on lopettanut menettelynsä tai tehnyt asetuksen N:o 1/2003 5 artiklassa tai asetuksen N:o 1/2003 III luvussa tarkoitetun päätöksen.\n3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että todisteita, jotka luonnollinen tai oikeushenkilö on saanut yksinomaan kilpailuviranomaisen asiakirja-aineistoa koskevan tutustumisoikeuden kautta käyttäessään asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan tai kansallisen lainsäädännön vastaavien säännösten mukaisia puolustautumisoikeuksiaan ja jotka eivät ole todisteeksi kelpaamattomia tämän artiklan 1 tai 2 kohdan mukaisesti, voi käyttää vahingonkorvauskanteissa ainoastaan kyseinen henkilö taikka luonnollinen tai oikeushenkilö, jolle oikeudet ovat oikeusseuraajana siirtyneet, mukaan lukien henkilö, jolle vaade on siirtynyt.\n8 artikla – 1 kohta – b alakohta – johdantokappale\nb) asiaan liittyviä todisteita tuhotaan, jos tuhoamisen ajankohtana\nb) asiaan liittyviä todisteita tuhotaan;\n8 artikla – 1 kohta – b alakohta – i alakohta\n8 artikla – 1 kohta – b alakohta – ii alakohta\n8 artikla – 1 kohta – b alakohta – iii alakohta\n2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että seuraamukset, joita kansalliset tuomioistuimet voivat määrätä, ovat tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia siinä tapauksessa, että tuomioistuimen antaman todisteiden esittämismääräyksen tai luottamuksellisen tiedon suojaamista koskevan määräyksen noudattaminen laiminlyödään tai siitä kieltäydytään.\n10 artikla – 2 kohta – johdantokappale\n2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vanhentumisaika ei ala kulua ennen kuin vahinkoa kärsineen osapuolen tiedossa on, tai sen tiedossa voidaan kohtuudella olettaa olevan\n2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vanhentumisaika alkaa kulua viimeistään sinä päivänä, jona vahinkoa kärsineen osapuolen tiedossa on, tai sen tiedossa voidaan kohtuudella olettaa olevan\n2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vanhentumisaika ei ala kulua ennen kuin rikkominen on päättynyt ja vahinkoa kärsineen osapuolen tiedossa on, tai sen tiedossa voidaan kohtuudella olettaa olevan\n5. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vanhentumisaika keskeytetään, jos kilpailuviranomainen käynnistää tutkimuksen tai menettelyn rikkomisesta, johon vahingonkorvauskanne liittyy. Keskeyttäminen saa päättyä aikaisintaan vuosi sen jälkeen, kun rikkomista koskevasta päätöksestä on tullut lopullinen tai menettely on muulla tavoin lopetettu.\n5. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vanhentumisaika keskeytetään, jos kilpailuviranomainen käynnistää tutkimuksen tai menettelyn rikkomisesta, johon vahingonkorvauskanne liittyy. Keskeyttäminen saa päättyä aikaisintaan kaksi vuotta sen jälkeen, kun päätöksestä, jolla rikkomista tai väitettyä rikkomista koskeva menettely on lopetettu, on tullut lopullinen.\nVanhentumisajan olisi oltava riittävän pitkä, jotta varmistetaan todellinen oikeussuoja.\n13 artikla – 2 kohta – 1 alakohta – johdantokappale\nTämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa tilanteessa välillisen ostajan katsotaan näyttäneen ylihinnan siirtämisen toteen, kun se on osoittanut, että\nTämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa tilanteessa välillinen ostaja näyttää ylihinnan siirtämisen toteen, kun se on osoittanut ainakin, että\n1. Tässä luvussa säädetyt säännöt eivät vaikuta vahinkoa kärsineen osapuolen oikeuteen hakea korvausta saamatta jääneestä voitosta.\n1. Tässä luvussa säädetyt säännöt eivät vaikuta vahinkoa kärsineen osapuolen oikeuteen hakea korvausta saamatta jääneestä voitosta, todellisesta tappiosta ja korosta ajalta, joka ulottuu vahingon syntymisestä siihen liittyvän korvauksen maksamiseen.\n15 artikla – 1 kohta – b a alakohta (uusi)\nb a) kaikki julkisten kilpailuasioiden asiaankuuluvat tulokset, joiden avulla täytetään 13 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut perusteet.\n1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kun rikkomisessa on kyse kartellista, rikkomisen oletetaan aiheuttaneen vahinkoa. Rikkomiseen syyllistyneellä yrityksellä on oltava oikeus kiistää tämä olettama.\n2 a. Tämän artiklan 2 kohdan mukaisen lykkäyksen kesto ei voi missään tapauksessa olla enempää kuin yksi vuosi.\n1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että sovitteluun perustuvan sovintoratkaisun jälkeen sovintoratkaisuun osallistuvan vahinkoa kärsineen osapuolen vaateesta vähennetään sovintoratkaisuun osallistuvan rikkojan osuus vahingosta, jonka rikkominen aiheutti vahinkoa kärsineelle osapuolelle. Sovintoratkaisun ulkopuoliset rikkojat eivät voi vaatia sovintoratkaisuun osallistuvaa rikkojaa maksamaan osuutta jäljellä olevasta vaateesta. Ainoastaan silloin, kun sovintoratkaisun ulkopuoliset rikkojat eivät pysty maksamaan jäljellä olevan vaateen mukaisia vahingonkorvauksia, voidaan sovintoratkaisuun osallistuvaa rikkojaa vaatia maksamaan vahingonkorvausta sovintoratkaisuun osallistuvalle vahinkoa kärsineelle osapuolelle.\n1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että sovitteluun perustuvan sovintoratkaisun jälkeen sovintoratkaisuun osallistuvan vahinkoa kärsineen osapuolen vaateesta vähennetään sovintoratkaisuun osallistuvan rikkojan osuus vahingosta, jonka rikkominen aiheutti vahinkoa kärsineelle osapuolelle. Sovintoratkaisun ulkopuoliset rikkojat eivät voi vaatia sovintoratkaisuun osallistuvaa rikkojaa maksamaan osuutta jäljellä olevasta vaateesta. Ainoastaan silloin, kun sovintoratkaisun ulkopuoliset rikkojat eivät pysty maksamaan jäljellä olevan vaateen mukaisia vahingonkorvauksia, voidaan sovintoratkaisuun osallistuvaa rikkojaa vaatia maksamaan vahingonkorvausta sovintoratkaisuun osallistuvalle vahinkoa kärsineelle osapuolelle, ellei tätä ole nimenomaisesti suljettu pois sovintomenettelyn ehdoissa.\nTietyt säännöt, joita sovelletaan jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin kilpailuoikeuden säännösten rikkomisen johdosta kansallisen lainsäädännön nojalla nostettuihin vahingonkorvauskanteisiin\nCOM(2013)0404 – C7-0170/2013 – 2013/0185(COD)\nValiokuntien yhteistyö - ilmoitettu istunnossa (pvä)\nSISÄMARKKINA- JA KULUTTAJANSUOJAVALIOKUNNAN LAUSUNTO (9.1.2014)\nValmistelija: Olle Schmidt\nMiltei vuosikymmenen kestäneiden valmistelujen jälkeen valmistelija pitää komission ehdotusta direktiiviksi erittäin tervetulleena. Kuluttajilla sekä pienillä ja keskisuurilla yrityksillä on tällä hetkellä vaikeuksia käyttää unionin lainsäädännön mukaista oikeuttaan saada korvauksia vahingoista, joita kilpailuoikeuden rikkomiset aiheuttavat.\nYksityisoikeudellisen täytäntöönpanon osalta valmistelija toivoisi edustukseen perustuvien ja kollektiivista oikeussuojaa koskevien mekanismien käyttöönottoa. Euroopan parlamentin päätöslauselmasta (P6_TA(2009)0187) antamassaan lausunnossa komissio myönsi, että tarvittaisiin integroitu lähestymistapa kollektiiviseen oikeussuojaan, jotta varmistetaan vahingonkorvauskanteiden johdonmukainen kohtelu unionin kilpailuoikeuden alalla. Sitovat horisontaaliset kollektiiviset oikeussuojakeinot eivät edelleenkään ole todellisuutta. Ryhmäkanteet antaisivat todellisille ja hyväksytyille elimille, kuten kuluttajayhdistyksille tai kaupan järjestöille, mahdollisuuden esittää kanteita yksittäisen kantajan puolesta. Valmistelija vaatii kuitenkin, että edustajana saa toimia ja kanteeseen saa osallistua vain selkeästi yksilöity henkilöryhmä. Yksilöinnin on oltava suoritettu, kun kanne esitetään, ja valmistelija ehdottaa opt-in-mallia. Koska vain 25 prosenttia kartellitapauksista johtaa unionissa vahingonkorvauskanteisiin, on tehtävä enemmän, jotta kuluttajia rohkaistaan vaatimaan oikeuksiaan.\nValmistelija tunnustaa, että sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan ohjelman soveltaminen edesauttaa merkittävästi kartellien paljastumista ja mahdollistaa vahingonkorvauskanteet ylipäänsä. Valmistelija ei kuitenkaan yhdy komission ehdotukseen, jonka mukaan olisi otettava käyttöön harmaa lista todisteiden julkistamisen rajoituksista sen jälkeen, kun kilpailuviranomainen on lopettanut asian käsittelyn. Kaikkien sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä hakevilta yrityksiltä saatavien todisteiden olisi kuuluttava 6 artiklan ensimmäisen kohdan säännösten piiriin riippumatta siitä, saatiinko ne lieventämishakemuksessa vai kilpailuviranomaisen pyynnöstä.\nVaikka kilpailuoikeuteen liittyvät tapaukset ovat joskus mahdollisia vain ilmiannon tapauksessa, niihin ei erityisesti viitata tässä komission ehdotuksessa. Ilmiantajan suoja koskee vain ilmiantajan henkilöllisyyttä eikä annettuja tietoja. Henkilöllisyydellä ei ole merkitystä vahingon tai vahingon arvon kannalta. Tällä hetkellä jäsenvaltioiden lainsäädäntö suojelee ilmiantajan henkilöllisyyttä. Jotta voidaan varmistaa ennustettavuus ja yhdenvertaiset tuomiot, henkilötiedot olisi lisättävä komission ehdotukseen.\nValmistelija pitää myönteisenä komission ehdotusta, jonka mukaan todistustaakka on vastaajalla. Tällöin kantajan on helpompi esittää kanteensa. Todisteissa olevat aukot suosivat kantajaa ja ovat selkeä etu suoralle ostajalle. Tuomioistuimen oikeuskäytäntöä vastaavasti välillisillä ostajilla on myös oltava oikeus nostaa kanne. Ehdotetuissa säännöissä kuitenkin oletetaan sekä tilanne, jossa ylihinnat eivät siirry välillisille ostajille, että tilanne, jossa ne siirtyvät. Tämä johtaa mitä todennäköisimmin sekä suorien että välillisten ostajien kanteisiin. Valmistelija ei pidä suotavana tällaista kaksitahoista järjestelmää ja ehdottaa, että kun siirtymisestä ei ole todisteita, todistustaakka on välillisellä ostajalla. Tällä tavoin luodaan yhden pilarin järjestelmä, joka antaa kansallisille tuomioistuimille selkeät suuntaviivat.\nKärsityistä vahingoista on maksettava korvausta. Tämä on tärkeää, jos kartellien on määrä tuntea todelliset vahingot, joita ne aiheuttavat markkinoille ja asiakkaille. Jotta voidaan lisätä vahinkoa kärsineen osapuolen suojaa kilpailuoikeuden rikkomisen tapauksessa, on tärkeää, että sen äänellä on vaikutusta tuomioistuinmenettelyissä. Siksi valmistelija ehdottaa, että vahinkoa kärsineellä osapuolella on etulyöntiasema arvioinnissa, ja arvion olisi siten perustuttava vahinkoa kärsineen osapuolen arvioon. Lisäksi sillä vähennetään halukkuutta osallistua kartelliin, koska rikkojien vaikutusvalta tuomioistuinmenettelyssä saattaa heiketä.\nKuluttajan, kuluttajaryhmän tai pienen yrityksen kannalta riski siitä, että voi hävitessään joutua maksamaan oikeudenkäyntikustannukset, voi merkittävästi estää näitä nostamasta vahingonkorvauskanteita. Tällaisten kanteiden nostamisen todennäköisyyden lisäämiseksi valmistelija ehdottaa, että voitaisiin perustaa rahasto, joka rahoitetaan kilpailuoikeuden rikkomistapauksissa maksettavilla sakoilla. Tästä rahastosta rahoitettaisiin mahdollisen tapauksen ensimmäinen suuntaa-antava tuomio kantajan esittämien todisteiden pohjalta. Tämä madaltaisi kynnystä vahingonkorvausvaatimuksille ja vähentäisi tarpeettomia vaatimuksia oikeusistuimissa. Lopuksi on todettava, että ”hävinnyt maksaa” -sääntö olisi pidettävä voimassa.\nSisämarkkina- ja kuluttajansuojavaliokunta pyytää asiasta vastaavaa talous- ja raha-asioiden valiokuntaa sisällyttämään mietintöönsä seuraavat tarkistukset:\n(4 a) Yksityisoikeudellinen täytäntöönpano on kilpailulain tehokkaan täytäntöönpanon kannalta tärkeä mekanismi. Yksityiset kanteet eivät kuitenkaan toimi tyydyttävästi, ja siksi tässä direktiivissä olisi sallittava ryhmäkanteet.\nKollektiivisia oikeussuojakeinoja olisi lähestyttävä kokonaisvaltaisesti, jotta varmistetaan vahingonkorvauskanteiden johdonmukainen käsittely, kuten kuluttajansuojalainsäädännön tapauksessa. Koska tällaisia horisontaalisia toimenpiteitä ei edelleenkään ole, valmistelija haluaisi ottaa ne käyttöön tässä direktiivissä. Koska vahingonkorvauskanteiden määrä on vähäinen, on tehtävä enemmän, jotta kuluttajia rohkaistaan vaatimaan oikeuksiaan. Ryhmäkanteet alentavat kuluttajien kynnystä viedä asia kansalliseen tuomioistuimeen.\n(4 b) Jäsenvaltioilla on oikeus ottaa käyttöön erilaisia kollektiivisten oikeussuojakeinojen järjestelmiä, ja jäsenvaltioita olisi kannustettava tällaisen järjestelmän perustamisen yhteydessä sisällyttämään siihen mahdollisuus jättäytyä järjestelmän ulkopuolelle. Niiden olisi myös pidättäydyttävä tulokseen perustuvien ehdollisten palkkioiden käytöstä, mahdollisuudesta määrätä rangaistusseuraamuksia sekä kolmansien osapuolten rahoituksesta, jos varojen tarjoajalle on myönnetty palkkio saavutetun sovintoratkaisun tai myönnettyjen korvausten perusteella.\n(5 a) Kun kuluttajilla ja yrityksillä on tehokkaat keinot saada korvauksia, se estää yrityksiä rikkomasta kilpailusääntöjä ja varmistaa unionin kilpailusääntöjen entistä paremman noudattamisen. Näin ollen olisi edistettävä näiden sääntöjen rikkomisesta kärsineiden saamaa kustannustehokasta, nopeaa ja tehokasta korvausta, mikä edistäisi kilpailusääntöjen julkisoikeudellista täytäntöönpanoa unionissa. Se, että edistetään sovitteluun perustuvan korvauksen antamista uhreille, ei saisi vaikuttaa tarpeeseen yhdenmukaistaa jäsenvaltioissa sääntöjä, jotka koskevat toimia kansallisen tai unionin kilpailulainsäädännön rikkomisesta aiheutuneiden vahinkojen yhteydessä.\nKuluttajien ja yritysten edun mukaisesti vahinkojen korvaamisen on oltava kustannustehokasta, nopeaa ja tehokasta. Siksi on edistettävä sovitteluun perustuvaa riitojenratkaisua asettamalla kilpailuviranomaisten määräämään sakkoon liittyvä kannustin, jotta voidaan varmistaa kustannustehokas, nopea ja tehokas korvaus.\n(11) Tässä direktiivissä vahvistetaan unionin lainsäädäntöön perustuvaa oikeutta saada korvaus unionin kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuneesta vahingosta koskeva unionin säännöstö, erityisesti asiavaltuuden ja vahingon määritelmän osalta, sellaisena kuin se on ilmaistuna Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä, eikä se estä unionin säännöstön kehittämistä jatkossa. Jokainen, joka on kärsinyt rikkomisen johdosta vahinkoa, voi vaatia korvausta sekä todellisesta vahingosta (damnum emergens) että saamatta jääneestä voitosta (lucrum cessans) ja lisäksi koron maksua ajalta, joka ulottuu vahingon syntymisestä korvauksen maksamiseen. Tämä oikeus on kaikilla luonnollisilla ja oikeushenkilöillä, niin kuluttajilla, yrityksillä kuin viranomaisilla, riippumatta siitä, onko rikkomiseen syyllistyneeseen yritykseen olemassa suoraa sopimussuhdetta ja onko kilpailuviranomainen jo todennut kilpailusääntöjen rikkomisen. Tässä direktiivissä ei pitäisi velvoittaa jäsenvaltioita ottamaan käyttöön kollektiivisia oikeussuojakeinoja perussopimuksen 101 ja 102 artiklan täytäntöönpanemiseksi.\n(11) Tässä direktiivissä vahvistetaan unionin lainsäädäntöön perustuvaa oikeutta saada korvaus unionin kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuneesta vahingosta koskeva unionin säännöstö, erityisesti asiavaltuuden ja vahingon määritelmän osalta, sellaisena kuin se on ilmaistuna Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä, eikä se estä unionin säännöstön kehittämistä jatkossa. Jokainen, joka on kärsinyt rikkomisen johdosta vahinkoa, voi vaatia korvausta sekä todellisesta vahingosta (damnum emergens) että saamatta jääneestä voitosta (lucrum cessans) ja lisäksi koron maksua ajalta, joka ulottuu vahingon syntymisestä korvauksen maksamiseen, tämän vaikuttamatta kansallisessa lainsäädännössä tunnustettuihin etuihin. Tämä oikeus on kaikilla luonnollisilla ja oikeushenkilöillä, niin kuluttajilla, yrityksillä kuin viranomaisilla, riippumatta siitä, onko rikkomiseen syyllistyneeseen yritykseen olemassa suoraa sopimussuhdetta ja onko kilpailuviranomainen jo todennut kilpailusääntöjen rikkomisen.\n(11 a) Kilpailulainsäädännön asianmukainen täytäntöönpano ja korvausta koskevan oikeuden toteuttaminen sekä yritysten että kuluttajien toimesta liittyvät läheisesti toisiinsa ja ovat keskeisellä sijalla kilpailukykyisen kasvun saavuttamisessa. Eurooppalainen oikeus kollektiivisiin oikeussuojakeinoihin edistää tässä suhteessa sisämarkkinoiden loppuunsaattamista ja todellisen vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen luomista.\nHelmikuussa 2012 Euroopan parlamentti hyväksyi kollektiivisia oikeussuojakeinoja koskevasta johdonmukaisesta eurooppalaisesta lähestymistavasta päätöslauselman, jossa se kehotti sisällyttämään kaikkiin kollektiivisia oikeussuojakeinoja koskeviin ehdotuksiin joukon periaatteita, jotka takaavat yhtäläiset mahdollisuudet oikeuden saantiin kollektiivisten oikeussuojakeinojen kautta unionissa, kun on kyse kuluttajien oikeuksien loukkaamisesta. Kollektiiviset oikeussuojakeinot parantaisivat huomattavasti kilpailulainsäädännön täytäntöönpanoa ja kuluttajansuojaa.\nTodisteet on määritettävä mahdollisimman tarkasti ja kapeasti, jotta voidaan estää tietojen kalastelu, joka voi vahingoittaa vakavasti sisämarkkinoiden tehokasta ja oikeudenmukaista toimintaa.\n(19 a) On tärkeää, että sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä hakevien yritysten antamia tietoja suojellaan, koska tämä kannustaa kartellien jäseniä tulemaan esiin ja osallistumaan lievennysohjelmiin. Siksi rajoitus, joka koskee kilpailuviranomaisen julkistamia todisteita, olisi ulotettava koskemaan kaikkia sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä hakevan yrityksen antamia tietoja riippumatta siitä, annettiinko tiedot kartellin jäsenen omasta aloitteesta vai kilpailuviranomaisen pyynnöstä.\nSakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevat hakemukset edesauttavat merkittävästi kartellien paljastumista ja mahdollistavat vahingonkorvauskanteet ylipäänsä. Kaikkien sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä hakevilta yrityksiltä saatavien todisteiden on kuuluttava 6 artiklan ensimmäisen kohdan säännösten piiriin riippumatta siitä, saatiinko ne lieventämishakemuksessa vai kilpailuviranomaisen pyynnöstä.\n(21 a) Vaikka yksittäisten ilmiantajien rooli on toistaiseksi ollut vähäinen, tietoja antavien henkilöiden suojelu olisi nimenomaisesti sisällytettävä direktiiviin. Ainoastaan henkilötietojen ja niihin kytkeytyvien tietojen olisi sisällyttävä niihin tietoihin, joita kansalliset tuomioistuimet eivät milloinkaan voi määrätä osapuolta tai kolmatta osapuolta luovuttamaan.\nVaikka on olemassa kilpailuoikeuteen liittyviä tapauksia, jotka ovat mahdollisia vain ilmiannon tapauksessa, niihin ei erityisesti viitata tässä direktiiviehdotuksessa. Ilmiantajan suoja koskee vain ilmiantajan henkilöllisyyttä eikä annettuja tietoja. Jotta voidaan varmistaa ennustettavuus ja yhdenvertaiset tuomiot, direktiiviin olisi lisättävä henkilötiedot. Tällä hetkellä jäsenvaltioiden lainsäädäntö suojelee ilmiantajan henkilöllisyyttä.\n(24) Tilanteisiin, joissa esitetään vahingonkorvausvaade tai joissa kilpailuviranomainen aloittaa tutkimuksen, liittyy riski siitä, että asianomaiset yritykset tuhoavat tai kätkevät todisteita, jotka olisivat hyödyllisiä vahinkoa kärsineen osapuolen vahingonkorvausvaateen toteen näyttämiseksi. Jotta asiaan liittyvien todisteiden tuhoaminen voitaisiin estää ja varmistaa, että todisteiden esittämiseen velvoittavia tuomioistuimen määräyksiä noudatetaan, tuomioistuinten olisi voitava määrätä vaikutuksiltaan riittäviä ennaltaehkäiseviä seuraamuksia. Kun kyse on oikeudenkäynnin asianosaisista, epäedullisten päätelmien tekeminen vahingonkorvausoikeudenkäynnissä voi olla erityisen tehokas seuraamus, jonka avulla voidaan välttää viivästykset. Seuraamuksia olisi voitava määrätä myös luottamuksellisten tietojen suojaamisvelvoitteen noudattamatta jättämisestä ja todisteina esitettyjen tietojen väärinkäytöstä. Samoin seuraamuksia olisi voitava määrätä, jos tietoja, jotka on saatu kilpailuviranomaisen asiakirja-aineistoon sisältyviä asiakirjoja koskevan tutustumisoikeuden kautta käytettäessä puolustautumisoikeuksia kyseisen kilpailuviranomaisen tutkimuksessa, käytetään väärin vahingonkorvauskanteessa.\n(24) Tilanteisiin, joissa esitetään vahingonkorvausvaade tai joissa kilpailuviranomainen aloittaa tutkimuksen, liittyy riski siitä, että asianomaiset yritykset tuhoavat tai kätkevät todisteita, jotka olisivat hyödyllisiä vahinkoa kärsineen osapuolen vahingonkorvausvaateen toteen näyttämiseksi. Jotta asiaan liittyvien todisteiden tuhoaminen voitaisiin estää ja varmistaa, että todisteiden esittämiseen velvoittavia tuomioistuimen määräyksiä noudatetaan, tuomioistuinten olisi määrättävä vaikutuksiltaan riittäviä ja tehokkaasti ennaltaehkäiseviä seuraamuksia. Kun kyse on oikeudenkäynnin asianosaisista, epäedullisten päätelmien tekeminen vahingonkorvausoikeudenkäynnissä voi olla erityisen tehokas seuraamus, jonka avulla voidaan välttää viivästykset. Seuraamuksia olisi voitava määrätä myös luottamuksellisten tietojen suojaamisvelvoitteen noudattamatta jättämisestä ja todisteina esitettyjen tietojen väärinkäytöstä. Samoin seuraamuksia olisi voitava määrätä, jos tietoja, jotka on saatu kilpailuviranomaisen asiakirja-aineistoon sisältyviä asiakirjoja koskevan tutustumisoikeuden kautta käytettäessä puolustautumisoikeuksia kyseisen kilpailuviranomaisen tutkimuksessa, käytetään väärin vahingonkorvauskanteessa.\n(28) Yrityksillä, jotka tekevät kilpailuviranomaisten kanssa yhteistyötä sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan ohjelman nojalla, on tärkeä rooli kilpailua vääristävien sopimusten, päätösten ja käytäntöjen paljastamisessa ja tällaisten rikkomisten lopettamisessa, mikä usein lieventää vahinkoa, joka olisi voinut aiheutua, jos rikkominen olisi jatkunut. Sen vuoksi on tarkoituksenmukaista säätää, että yrityksiä, jotka kilpailuviranomainen on vapauttanut sakoista sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan ohjelman nojalla, suojellaan joutumasta kohtuuttomassa määrin alttiiksi vahingonkorvauskanteille, ottaen huomioon, että kilpailuviranomaisen rikkomisesta tekemä päätös voi usein tulla sakoista vapautetun yrityksen osalta lopulliseksi ennen kuin se tulee lopulliseksi niiden yritysten osalta, joille ei ole myönnetty vapautusta sakoista. Sen vuoksi on tarkoituksenmukaista, että koko vahinkoa koskevaa yhteisvastuun periaatetta ei sovelleta sakoista vapautettuun yritykseen ja että sen maksuosuus ei ylitä vahinkoa, joka aiheutuu sen omille suorille tai välillisille asiakkaille, tai ostokartellin tapauksessa omille suorille tai välillisille toimittajille. Jos kartellista on aiheutunut vahinkoa muille tahoille kuin rikkomiseen syyllistyneiden yritysten asiakkaille/toimittajille, sakoista vapautetun yrityksen osuus ei saisi ylittää sen suhteellista vastuuta kartellin aiheuttamasta vahingosta. Tämä osuus olisi määritettävä samojen sääntöjen mukaisesti, joita käytetään määritettäessä rikkomiseen syyllistyneiden yritysten keskinäisiä maksuosuuksia (johdanto-osan 27 kappale edellä). Sakoista vapautetulla yrityksellä olisi edelleen oltava täysimääräinen vastuuvelvollisuus muita vahinkoa kärsineitä osapuolia kuin omia suoria tai välillisiä ostajiaan tai toimittajiaan kohtaan ainoastaan, kun nämä eivät pysty saamaan täyttä korvausta muilta rikkomiseen syyllistyneiltä yrityksiltä.\nValittu termi on liian kapea, eikä se kata sisämarkkinoiden todellisuutta.\n(30) Kun on kyse tilanteesta, jossa ylihinta siirrettiin henkilöille, jotka eivät oikeudellisista syistä pysty hakemaan korvausta, ei ole tarkoituksenmukaista sallia sitä, että rikkomiseen syyllistynyt yritys vetoaa puolustuksenaan ylihinnan siirtämiseen, koska tämä puolustus vapauttaisi sen kohtuuttomalla tavalla vastuusta aiheuttamansa vahingon osalta. Sen vuoksi tuomioistuimen, jossa kanne on nostettu, olisi ylihinnan siirtämiseen vetoavan puolustuksen yhteydessä arvioitava, pystyvätkö ne henkilöt, joille ylihinta oletetusti siirrettiin, oikeudellisesti hakemaan korvausta. Vaikka välillisillä ostajilla on oikeus vaatia korvausta, syy-yhteyttä koskevat kansalliset säännöt (mukaan lukien ennakoitavuutta ja etäisyyttä koskevat säännöt), joita sovelletaan unionin oikeuden periaatteiden mukaisesti, voivat merkitä sitä, että tietyillä henkilöillä (esimerkiksi jakeluketjun sellaisella tasolla, joka on kaukana rikkomisesta) ei ole oikeudellista mahdollisuutta hakea korvausta tietyssä asiassa. Ainoastaan silloin, kun tuomioistuin toteaa, että henkilö, jolle ylihinta oletetusti siirrettiin, pystyy oikeudellisesti hakemaan korvausta, se arvioi ylihinnan siirtämiseen vetoavaa puolustusta.\nPoisto seuraa 12 artiklan 2 kohdasta.\nJohdanto-osan 34 kappale\n(34) Vahinkoa kärsineen osapuolen, joka on näyttänyt toteen kärsineensä vahinkoa kilpailuoikeuden rikkomisen seurauksena, on vielä osoitettava vahingon laajuus saadakseen vahingonkorvausta. Kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvan vahingon määrittäminen vaatii paljon tietoja ja voi edellyttää monimutkaisten taloudellisten mallien soveltamista. Tämä on usein erittäin kallista ja aiheuttaa vahinkoa kärsineille osapuolille vaikeuksia, jotka liittyvät vaateiden toteennäyttämisen edellyttämien tietojen hankintaan. Sellaisenaan kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvan vahingon määrittäminen voi muodostaa suuren esteen, jonka vuoksi vahinkoa kärsineet osapuolet eivät saa korvausta kärsimästään vahingosta.\n(34) Vahinkoa kärsineen osapuolen, joka on näyttänyt toteen kärsineensä vahinkoa kilpailuoikeuden rikkomisen seurauksena, on vielä osoitettava vahingon laajuus saadakseen vahingonkorvausta. Kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvan vahingon määrittäminen vaatii paljon tietoja ja voi edellyttää monimutkaisten taloudellisten mallien soveltamista. Tämä on usein erittäin kallista ja aiheuttaa vahinkoa kärsineille osapuolille vaikeuksia, jotka liittyvät vaateiden toteennäyttämisen edellyttämien tietojen hankintaan. Sellaisenaan kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvan vahingon määrittäminen voi muodostaa suuren esteen, jonka vuoksi vahinkoa kärsineet osapuolet eivät saa korvausta kärsimästään vahingosta. Vahingon määrittelyprosessi voi vaihdella eri lainkäyttöalueiden välillä. Selkeiden sääntöjen ja ennustettavuuden varmistamiseksi komission olisi annettava lisäohjeita unionin tasolla.\nJotta kansalliset tuomioistuimet voivat tehdä vaikuttavia ja yhdenmukaisia päätöksiä kilpailulain rikkomistapauksissa esitettävistä vahingonkorvauskanteista, komission olisi annettava yhteisön tasolla lisäohjeita vahinkojen määrittelystä. Tämä yksinkertaistaisi kilpailulain rikkomisesta aiheutuneiden vahinkojen vaikeaa arviointiprosessia ja parantaisi prosessin ennakoitavuutta ja yhdenmukaistamista.\n(35) Jotta voitaisiin korjata tietojen epäsymmetriaa ja poistaa osa niistä vaikeuksista, jotka liittyvät kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvan vahingon määrittämiseen, sekä varmistaa vahingonkorvausvaateiden tehokkuus, on tarkoituksenmukaista olettaa, että kun rikkomisessa on kyse kartellista, rikkominen on aiheuttanut vahinkoa, erityisesti hintavaikutuksen muodossa. Asiaan liittyvistä tosiseikoista riippuen tämä merkitsee sitä, että kartelli on aiheuttanut hinnan nousemisen tai estänyt hintojen laskemisen, joka olisi tapahtunut ilman rikkomista. Rikkomiseen syyllistyneen yrityksen olisi voitava kiistää tällainen olettama. On tarkoituksenmukaista rajoittaa tämä kumottavissa oleva olettama kartelleihin, sillä niiden salainen luonne lisää mainittua tietojen epäsymmetriaa ja tekee vahinkoa kärsineelle osapuolelle vaikeammaksi saada tarvittavat todisteet vahingon toteennäyttämiseksi.\n(35) Jotta voitaisiin korjata tietojen epäsymmetriaa ja poistaa osa niistä vaikeuksista, jotka liittyvät kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvan vahingon määrittämiseen, sekä varmistaa vahingonkorvausvaateiden tehokkuus, on tarkoituksenmukaista olettaa, että kun rikkomisessa on kyse kartellista, rikkominen on aiheuttanut vahinkoa, erityisesti hintavaikutuksen muodossa. Asiaan liittyvistä tosiseikoista riippuen tämä merkitsee sitä, että kartelli on aiheuttanut hinnan nousemisen tai estänyt hintojen laskemisen, joka olisi tapahtunut ilman rikkomista. Rikkomiseen syyllistyneen yrityksen olisi voitava kiistää tällainen olettama. Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava, että kansallisille tuomioistuimille myönnetään toimivalta määritellä vahingon suuruus osapuolten esittämät todisteet huomioon ottaen.\n(36) Ilman unionin sääntöjä, jotka koskevat kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvan vahingon määrittämistä, on kunkin jäsenvaltion sisäisessä oikeusjärjestyksessä ja kansallisissa tuomioistuimissa määritettävä ne vaatimukset, jotka vahinkoa kärsineen osapuolen on täytettävä osoittaessaan kärsimänsä vahingon määrää, tarkkuus, jolla kyseinen määrä on näytettävä toteen, menetelmät, joita voidaan käyttää vahingon määrittämisessä, ja seuraukset siitä, jos kantaja ei pysty täyttämään kaikkia asetettuja vaatimuksia. Nämä vaatimukset eivät saisi olla epäsuotuisampia kuin vaatimukset, joita sovelletaan samankaltaisiin jäsenvaltion kansalliseen lainsäädäntöön perustuviin kanteisiin (vastaavuusperiaate), eivätkä ne saisi tehdä unionin lainsäädäntöön perustuvan vahingonkorvausoikeuden käyttämisestä käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate). Tässä yhteydessä olisi otettava huomioon mahdollinen tietojen epäsymmetria osapuolten välillä ja se, että vahingon määrittäminen tarkoittaa sen arvioimista, kuinka kyseessä olevat markkinat olisivat kehittyneet ilman rikkomista. Tähän arviointiin sisältyy vertailu sellaiseen tilanteeseen, joka on itsessään hypoteettinen, joten arvio ei voi koskaan olla täysin tarkka. Sen vuoksi on tarkoituksenmukaista antaa kansallisille tuomioistuimille toimivalta arvioida kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvan vahingon suuruus.\n(36) Ilman unionin sääntöjä, jotka koskevat kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvan vahingon määrittämistä, on kunkin jäsenvaltion sisäisessä oikeusjärjestyksessä ja kansallisissa tuomioistuimissa määritettävä ne vaatimukset, jotka vahinkoa kärsineen osapuolen on täytettävä osoittaessaan kärsimänsä vahingon määrää, tarkkuus, jolla kyseinen määrä on näytettävä toteen, menetelmät, joita voidaan käyttää vahingon määrittämisessä, ja seuraukset siitä, jos kantaja ei pysty täyttämään kaikkia asetettuja vaatimuksia. Nämä vaatimukset eivät saisi olla epäsuotuisampia kuin vaatimukset, joita sovelletaan samankaltaisiin jäsenvaltion kansalliseen lainsäädäntöön perustuviin kanteisiin (vastaavuusperiaate), eivätkä ne saisi tehdä unionin lainsäädäntöön perustuvan vahingonkorvausoikeuden käyttämisestä käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate). Tässä yhteydessä olisi otettava huomioon mahdollinen tietojen epäsymmetria osapuolten välillä ja se, että vahingon määrittäminen tarkoittaa sen arvioimista, kuinka kyseessä olevat markkinat olisivat kehittyneet ilman rikkomista. Tähän arviointiin sisältyy vertailu sellaiseen tilanteeseen, joka on itsessään hypoteettinen, joten arvio ei voi koskaan olla täysin tarkka. Sen vuoksi on tarkoituksenmukaista antaa kansallisille tuomioistuimille toimivalta arvioida kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvan vahingon suuruus. Tässä arvioinnissa etusijalle on asetettava vahinkoa kärsineen osapuolen arvio vahingosta.\nJotta voidaan lisätä vahinkoa kärsineen osapuolen suojaa kilpailuoikeuden rikkomisen tapauksessa, on tärkeää, että sen äänellä on vaikutusta tuomioistuinmenettelyissä. Kun korostetaan vahinkoa kärsineen osapuolen arviota vahingosta, varmistetaan se, että heikompi osapuoli saa suojelua. Lisäksi sillä vähennetään halukkuutta osallistua kartelliin, koska rikkojien vaikutusvalta tuomioistuinmenettelyssä heikkenee.\n(37) Kansalliset tuomioistuimet ovat usein ylikuormitettuja ja vahingonkorvauskanteet voivat olla aikaavievä prosessi. Siksi vahinkoa kärsineitä osapuolia ja rikkomiseen syyllistyneitä yrityksiä olisi kannustettava sopimaan kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvasta vahingosta maksettava korvaus sovitteluun perustuvilla riitojenratkaisumenettelyillä, kuten tuomioistuimen ulkopuoliset sovintoratkaisut, välimiesmenettely ja sovittelu. Tällaisen sovitteluun perustuvan riitojenratkaisun olisi mahdollisuuksien mukaan katettava niin monta vahinkoa kärsinyttä osapuolta ja rikkomiseen syyllistynyttä yritystä kuin mahdollista. Koska yksityiset kanteet eivät ehkä riitä, tähän direktiiviin olisi nimenomaisesti sisällytettävä ryhmäkanteet, joita esittävät todelliset ja pätevät elimet, kuten kuluttajayhdistykset tai kaupan järjestöt, jotka toimivat yksittäisten kantajien puolesta tai nimittäminä.\nRyhmäkanteet antaisivat todellisille ja hyväksytyille elimille, kuten kuluttajayhdistyksille tai kaupan järjestöille, mahdollisuuden esittää kanteita yksittäisen kantajan puolesta. Edustajana saisi kuitenkin toimia ja kanteeseen osallistua vain selkeästi yksilöity henkilöryhmä. Yksilöinnin on oltava suoritettu, kun kanne esitetään, ja valmistelija ehdottaa opt-in-mallia.\nJohdanto-osan 41 a kappale (uusi)\n(41 a) Oikeudenkäyntikustannusten ei pitäisi estää kantajia nostamasta hyvin perusteltuja kanteita tuomioistuimissa. Jäsenvaltioiden olisi toteutettava aiheellisia toimenpiteitä, joilla järjestetään vahinkoa kärsineiden osapuolten mahdollisuus rahoitukseen vahingonkorvauskannetta varten. Tämä voidaan toteuttaa rahastolla, joka rahoitetaan rikkojien maksamilla sakoilla.\nKuluttajan, kuluttajajärjestön tai pienen yrityksen kannalta vaara siitä, että ne joutuvat maksamaan oikeudenkäyntikustannukset, voi vakavasti pelottaa niitä nostamasta kanteita. Aikaisempien kilpailuoikeuden rikkomistapausten yhteydessä maksetuista sakoista rahoitettava rahasto lisäisi kanteiden nostamisen mahdollisuuksia. Siitä rahoitettaisiin mahdollisen tapauksen ensimmäinen suuntaa-antava tuomio kantajan esittämien todisteiden pohjalta. Olisi syytä korostaa, että ”häviäjä maksaa” -säännöstä pidetään kiinni.\n1. Jokaisen, joka on kärsinyt vahinkoa unionin tai kansallisen kilpailuoikeuden rikkomisen johdosta, on voitava hakea täyttä korvausta kyseisestä vahingosta tämän vaikuttamatta vastuun määrittämistä koskeviin kansallisen lainsäädännön vaatimuksiin.\nKorvauksen vaatiminen edellyttää, että vastuun määrittämistä koskevat kansallisen lainsäädännön mukaiset edellytykset täyttyvät.\n2 artikla – 2 a kohta (uusi)\n2 a. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että liiallisen korvauksen mahdollisuus suljetaan pois.\nLiialliset korvaukset on estettävä, koska se vahingoittaisi sisämarkkinoiden yhtäläisten toimintaedellytysten tavoitetta.\n2 artikla – 3 kohta\n3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikki vahinkoa kärsineet osapuolet voivat tosiasiallisesti hakea vahingonkorvausta ja oikeussuojakeinot toteutetaan käytännössä.\n4 artikla – 1 kohta – 3 alakohta\n3. ’vahingonkorvauskanteella’ kansallisen lainsäädännön mukaista kannetta, jolla vahinkoa kärsinyt osapuoli esittää kansalliselle tuomioistuimelle vahingonkorvausvaateen; se voi myös kattaa kanteet, joilla yhden tai useamman vahingosta kärsineen osapuolen puolesta toimiva taho esittää kansalliselle tuomioistuimelle vahingonkorvausvaateen, jos tällaisesta mahdollisuudesta säädetään kansallisessa lainsäädännössä;\n3. ’vahingonkorvauskanteella’ kansallisen lainsäädännön mukaista kannetta, jolla vahinkoa kärsinyt osapuoli esittää kansalliselle tuomioistuimelle vahingonkorvausvaateen yksin tai kollektiivisesti; se kattaa myös kanteet, joilla yhden tai useamman vahingosta kärsineen osapuolen puolesta toimiva taho esittää kansalliselle tuomioistuimelle vahingonkorvausvaateen; Kansallisella lainsäädännöllä on säädettävä tällaisesta mahdollisuudesta erityisesti ryhmäkanteiden osalta. Tällaisen järjestelmän perustamisen yhteydessä jäsenvaltiot voivat sisällyttää siihen vain mahdollisuuden jättäytyä järjestelmän ulkopuolelle. Niiden on myös pidättäydyttävä tulokseen perustuvien ehdollisten palkkioiden käytöstä, mahdollisuudesta määrätä rangaistusseuraamuksia sekä kolmansien osapuolten rahoituksesta, jos varojen tarjoajalle on myönnetty palkkio saavutetun sovintoratkaisun tai myönnettyjen korvausten perusteella;\n4 artikla – 1 kohta – 3 a alakohta (uusi)\n3 a. ’kollektiivisilla oikeussuojakeinoilla’ i) oikeudellista mekanismia, jolla taataan mahdollisuus vaatia laittoman toiminnan lopettamista kollektiivisesti kahden tai useamman luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön toimesta tai sellaisen tahon toimesta, jolla on oikeus esittää edustuksellinen kanne (kieltokanteita koskevat kollektiiviset oikeussuojakeinot); ii) oikeudellista mekanismia, jolla taataan mahdollisuus vaatia korvausta kollektiivisesti kahden tai useamman sellaisen luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön toimesta, jotka katsovat kärsineensä vahinkoa suurelle joukolle aiheutuneen vahingon yhteydessä, tai sellaisen tahon toimesta, jolla on oikeus esittää edustuksellinen kanne (vahingonkorvausvaatimuksia koskevat kollektiiviset oikeussuojakeinot);\nHelmikuussa 2012 Euroopan parlamentti hyväksyi kollektiivisia oikeussuojakeinoja koskevasta johdonmukaisesta eurooppalaisesta lähestymistavasta päätöslauselman, jossa se kehotti sisällyttämään kaikkiin kollektiivisia oikeussuojakeinoja koskeviin ehdotuksiin joukon periaatteita, jotka takaavat yhtäläiset mahdollisuudet oikeuden saantiin kollektiivisten oikeussuojakeinojen kautta unionissa, kun on kyse kuluttajien oikeuksien loukkaamisesta. Kollektiiviset oikeussuojakeinot parantaisivat kilpailulainsäädännön täytäntöönpanoa ja kuluttajansuojaa.\n4 artikla – 1 kohta – 13 alakohta\n13. ’sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevalla ohjelmalla’ ohjelmaa, jonka perusteella salaiseen kartelliin osallistunut yritys tekee muista kartelliin osallistuneista yrityksistä riippumatta yhteistyötä kilpailuviranomaisen tutkimuksessa toimittamalla oma-aloitteisia selostuksia, joissa esitetään yrityksellä kartellista olevat tiedot ja sen rooli kartellissa, minkä vastineeksi yritykselle myönnetään vapautus kartellille määrättävistä sakoista tai sen sakkoja lievennetään;\n13. ’sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevalla ohjelmalla’ ohjelmaa, jonka perusteella kilpailunvastaiseen sopimukseen, päätökseen tai käytäntöön osallistunut yritys tekee muista kyseiseen sopimukseen, päätökseen tai käytäntöön osallistuneista yrityksistä riippumatta yhteistyötä kilpailuviranomaisen tutkimuksessa toimittamalla oma-aloitteisia selostuksia, joissa esitetään yrityksellä sopimuksesta, päätöksestä tai käytännöstä olevat tiedot ja sen rooli siinä, minkä vastineeksi yritykselle myönnetään vapautus sopimukselle, päätökselle tai käytännölle määrättävistä sakoista tai sen sakkoja lievennetään;\n4 artikla – 1 kohta – 17 alakohta\n17. ’sovitteluun perustuvalla sovintoratkaisulla’ sovitteluun perustuvan riitojenratkaisun jälkeistä sopimusta vahingonkorvauksen maksamisesta.\n17. ’sovitteluun perustuvalla sovintoratkaisulla’ sovitteluun perustuvan riitojenratkaisun jälkeistä sopimusta vahingonkorvauksen maksamisesta mukaan luettuna sopimus, jonka nojalla yritys sitoutuu maksamaan vahingonkorvausta kilpailusääntöjen rikkomisen uhreille vakuudellisesta korvausrahastosta.\nMahdollisuus luoda vakuudellinen korvausrahasto vahvistaa vahinkoa kärsineiden osapuolten oikeutta korvaukseen.\na) esittänyt erityiset todisteet, jotka ovat toisen asianosaisen tai kolmannen osapuolen hallinnassa ja jotka ovat olennaisia vaateen tai puolustuksen perustelemiseksi;\nKomissio toteaa lainsäädäntöehdotusta koskevissa perusteluissaan, että tällaiset yleiset asiakirjojen esittämispyynnöt olisi tavallisesti katsottava suhteettomiksi eivätkä ne noudata pyynnön esittäjällä olevaa velvollisuutta määritellä todisteet (todisteiden luokat) mahdollisimman tarkkaan ja kapeasti. Kantajan on määritettävä todisteet tai todisteiden luokat mahdollisimman tarkasti ja kapeasti, jotta voidaan estää tietojen kalastelu.\n5 artikla – 2 kohta – b a alakohta (uusi)\nb a) osoittanut, että se noudattaa todisteiden esittämispyyntöä liittyen jossakin unionin kansallisessa tuomioistuimessa esitettyyn tiettyyn vahingonkorvauskanteeseen; ja\n5 artiklassa ei anneta mitään ohjeita pyynnöistä, jotka koskevat EU:n ulkopuolisten todisteiden esittämistä. Todisteita kilpailunvastaisesta sopimuksesta tai menettelystä EU:ssa ei kuitenkaan voida kuitenkaan käyttää kanteiden (joukkokanteiden) asemesta EU:n lainkäyttöalueen ulkopuolella. Tarkistuksella pyritään käsittelemään kysymystä tyydyttävällä tavalla tällaisen vaikutuksen välttämiseksi.\n5 artikla – 2 a kohta (uusi)\n2 a. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset tuomioistuimet voivat määrätä todisteiden tiettyjen osien tai luokkien esittämiseen niin tarkasti ja kapeasti määriteltyinä kuin mahdollista kohtuullisesti käytettävissä olevien tietojen perusteella.\n5 artikla – 3 kohta – johdantokappale\n3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset tuomioistuimet rajoittavat todisteiden esittämisvelvollisuuden siihen mikä on oikeasuhteista ja mikä liittyy vahingonkorvauskanteeseen unionissa. Arvioidessaan sitä, onko osapuolen pyytämä todisteiden esittämisvelvollisuus oikeasuhteinen, kansallisten tuomioistuinten on otettava huomioon asiaan liittyvä yleinen etu ja kaikkien asiaan liittyvien yksityisten osapuolten oikeutetut edut. Niiden on erityisesti otettava huomioon\nSakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan ohjelman riittävien kannustimien takaaminen on erittäin tärkeää, kun halutaan varmistaa yhtäläiset toimintaedellytykset sisämarkkinoilla. Vapauttamisohjelmat ovat tehokkain väline kilpailun vastaisten sopimusten havaitsemiseksi. Jos kilpailunvastaista toimintaa ei juurikaan havaita, ei ole uhreja, joille maksaa korvauksia. Hakijan esittämät asiakirjat on siis suojattava, mutta automaattinen suoja on ristiriidassa primaarioikeuden kanssa (Donau Chemie).\n5 artikla – 3 kohta – a a alakohta (uusi)\na a) tarve varmistaa kilpailuoikeuden julkisoikeudellisen täytäntöönpanon tehokkuus erityisesti suhteessa riskeihin, joita asiakirjojen esittäminen aiheuttaisi\ni) kilpailuviranomaisten toteuttamille sakoista vapauttamista ja niiden lieventämistä koskeville ohjelmille;\nii) kilpailuviranomaisten toteuttamille sovintomenettelyille;\niii) kilpailuviranomaisen sekä Euroopan kilpailuviranomaisten verkoston sisäisille päätöksentekomenettelyille;\nSakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan ohjelman riittävien kannustimien takaaminen on erittäin tärkeää, kun halutaan varmistaa yhtäläiset toimintaedellytykset sisämarkkinoilla. Vapauttamisohjelmat ovat tehokkain väline kilpailun vastaisten sopimusten havaitsemiseksi. Jos kilpailunvastaista toimintaa ei juurikaan havaita, ei ole uhreja, joille maksaa korvauksia. Kansallisten tuomareiden on arvioitava tämän tärkeyttä antaessaan määräyksen esittämisestä.\n4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisten tuomioistuinten käytettävissä on tehokkaita keinoja suojata luottamuksellisia tietoja väärältä käytöltä mahdollisimman tehokkaasti ja samalla varmistaa, että tällaisia tietoja sisältävät olennaiset todisteet ovat käytettävissä vahingonkorvausoikeudenkäynnissä unionissa. Sitä, että yritykset pyrkivät välttämään vahingonkorvauskanteita rikkomisen jälkeen, ei pidetä suojelua edellyttävänä kaupallisena etuna.\nSe, että pyritään välttämään vahingonkorvauskanteita kilpailusääntöjen rikkomisen jälkeen, ei merkitse suojelua edellyttävää kaupallista etua, koska se olisi täysin vastoin todellista oikeutta korvaukseen (ks. CDC Hydrogen Peroxide v. komissio (T-437/08)).\n5 artikla – 8 kohta\nSakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan ohjelman riittävien kannustimien takaaminen on erittäin tärkeää, kun halutaan varmistaa yhtäläiset toimintaedellytykset sisämarkkinoilla. Vapauttamisohjelmat ovat tehokkain väline kilpailun vastaisten sopimusten havaitsemiseksi. Jos kilpailunvastaista toimintaa ei juurikaan havaita, ei ole uhreja, joille maksaa korvauksia. On varmistettava samantasoinen suojelu, jotta voidaan säilyttää sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan ohjelman tehokkuus.\na) sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevaan ohjelmaan liittyvät yrityslausunnot; ja\na) kaikki vapautusta hakevan tahon toimittamat uudet raskauttavat asiakirjat; ja\n7 a artikla (uusi)\n1. Kuka tahansa henkilö, jolla on riittävät perusteet uskoa, että henkilö on syyllistynyt tai aikoo syyllistyä tämän direktiivin rikkomiseen, voi ilmoittaa kilpailuviranomaiselle asian yksityiskohdista ja pyytää, että hänen henkilöllisyytensä pidetään salassa tämän ilmoituksen suhteen.\n2. Kilpailuviranomaisen on pidettävä kilpailuviranomaiselle 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti ilmoituksen tehneen henkilön henkilöllisyys salassa, kun tälle henkilölle on annettu salassapitolupaus.\nJotta yleisön edustajia voidaan kannustaa antamaan kilpailuviranomaisille tietoja, tämän direktiivin olisi sisällettävä nimenomainen viittaus ilmiantajan henkilöllisyyden suojaan. Vaikka annetut tiedot eivät riittäisikään todisteeksi kartellitapauksessa, kilpailuviranomainen pystyy käynnistämään tutkimuksen.\n1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset tuomioistuimet voivat määrätä seuraamuksia asianosaisille, kolmansille osapuolille ja niiden laillisille edustajille, jos:\niii) tuhoava osapuoli tiesi tai olisi kohtuudella voinut päätellä, että todisteet olivat olennaisia sen nostaman tai sitä vastaan nostetun vireillä olevan tai aiotun vahingonkorvauskanteen kannalta;\nJäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisten tuomioistuinten tehdessä perussopimuksen 101 tai 102 artiklan taikka kansallisen kilpailuoikeuden nojalla nostettuja vahingonkorvauskanteita käsitellessään päätöksiä sellaisista sopimuksista, päätöksistä tai menettelytavoista, joista kansallinen kilpailuviranomainen tai muutoksenhakutuomioistuin on jo tehnyt lopullisen rikkomista koskevan päätöksen, kyseiset tuomioistuimet eivät voi tehdä päätöksiä, jotka olisivat ristiriidassa tällaisen rikkomisen toteamisen kanssa. Tämä velvoite ei vaikuta perussopimuksen 267 artiklan mukaisiin oikeuksiin ja velvoitteisiin.\nJäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisten tuomioistuinten tehdessä perussopimuksen 101 tai 102 artiklan taikka kansallisen kilpailuoikeuden nojalla nostettuja vahingonkorvauskanteita käsitellessään päätöksiä sellaisista sopimuksista, päätöksistä tai menettelytavoista, joista kansallinen kilpailuviranomainen tai muutoksenhakutuomioistuin on jo tehnyt lopullisen rikkomista koskevan päätöksen, kyseiset tuomioistuimet eivät voi tehdä päätöksiä, jotka olisivat ristiriidassa tällaisen rikkomisen toteamisen kanssa. Tämä velvoite ei vaikuta perussopimuksen 267 artiklan mukaisiin oikeuksiin ja velvoitteisiin, tehokkaita oikeussuojakeinoja ja puolueetonta tuomioistuinta koskevaan oikeuteen sekä puolustautumisoikeuteen Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklan mukaisesti eikä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn eurooppalaisen yleissopimukseen 6 artiklan mukaiseen oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaan oikeuteen. Siten kansallisten kilpailuviranomaisten ja kilpailutuomioistuinten päätökset ovat sitovia, ellei tutkinnassa ole ollut ilmeisiä virheitä ja edellyttäen, että puolustukseen liittyviä oikeuksia on noudatettu.\nJotta voidaan varmistaa kuluttajien ja yritysten oikeus puolustukseen, sitovuutta ei sovelleta, kun näitä ehtoja ei ole noudatettu.\n10 artikla – 2 kohta – ii alakohta\nii) tällaisen toiminnan luokittelu unionin tai kansallisen kilpailuoikeuden rikkomiseksi;\nii) seikat, jotka osoittavat tällaisen toiminnan unionin tai kansallisen kilpailuoikeuden rikkomiseksi;\n5. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vanhentumisaika keskeytetään, jos kilpailuviranomainen käynnistää tutkimuksen tai menettelyn rikkomisesta, johon vahingonkorvauskanne liittyy. Keskeyttäminen saa päättyä aikaisintaan kaksi vuotta sen jälkeen, kun rikkomista koskevasta päätöksestä on tullut lopullinen tai menettely on muulla tavoin lopetettu.\nKun otetaan huomioon tilanteen monimutkainen taloudellinen luonne ja vaikeus esittää nopeasti vahingonkorvausvaatimuksia kilpailua vääristävän toiminnan aiheuttamista vahingoista ja kun otetaan huomioon etenkin kuluttajia koskevan tiedon epäsymmetrisyys, on asianmukaista jatkaa lykkäystä vuodella, jotta voidaan varmistaa tehokkaasti kantajien oikeus täyteen korvaukseen.\n5 a. Sen estämättä, mitä tämän artiklan 1–4 kohdassa säädetään, vahingonkorvauskanteet on esitettävä 10 vuoden kuluessa niihin johtaneista tapahtumista.\n12 artikla – 1 a kohta (uusi)\nOn selvennettävä, että kansallisella tuomioistuimella on toimivalta arvioida, mikä osuus ylihinnasta on siirretty, jotta voidaan korjata tietojen epäsymmetrian tapaiset ongelmat.\n2. Jos ylihinta on siirretty jakeluketjun seuraavalla tasolla oleville henkilöille, joiden on oikeudellisista syistä mahdotonta hakea vahingonkorvausta, vastaajalla ei saa olla mahdollisuutta vedota edeltävässä kohdassa mainittuun puolustukseen.\nOn vaikeaa arvioida, miten ’oikeudellisista syistä mahdoton’ pitäisi määritellä. Lisäksi oikeudelliset esteet, jotka tekisivät ’oikeudellisista syistä mahdottomaksi’ sen, että välilliset asiakkaat voisivat vaatia korvausta kärsimästään vahingosta, olisivat vastoin unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä (ks. Courage ja Crehan; Manfredi), ja niitä ei siksi pitäisi olla alun perinkään. Ehdotettu sanamuoto voi johtaa korvauksen myöntämiseen kantajille, jotka eivät ole kärsineet vahinkoa, tai ne voivat johtaa liian suuriin korvauksiin.\n13 artikla – 2 kohta – 2 alakohta\nJäsenvaltioiden on varmistettava, että tuomioistuimella on toimivalta arvioida, mikä osuus ylihinnasta siirrettiin.\nJäsenvaltioiden on varmistettava, että tuomioistuimella on toimivalta arvioida, mikä osuus ylihinnasta siirrettiin. Tuomioistuinten apuna on oltava selkeät, yksinkertaiset ja kattavat komission ohjeet.\n15 artikla – 1 kohta – 1 alakohta\nSen välttämiseksi, että jakeluketjun eri tasoilla olevien kantajien vahingonkorvauskanteet aiheuttaisivat rikkojalle moninkertaisen vastuuvelvollisuuden, jäsenvaltioiden on varmistettava, että tapauksissa, joissa ylihintaa on siirretty kokonaan tai osittain, kansalliset tuomioistuimet, joissa kanne on nostettu, eivät voi myöntää vahingonkorvauksia kantajalle kyseisestä ylihinnan osuudesta. Tuomioistuimella on valtuudet arvioida, mikä osuus ylihinnasta perittiin suoralta tai epäsuoralta ostajalta.\n1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kun on kyse kartellista, rikkomisen oletetaan aiheuttaneen vahinkoa. Rikkomiseen syyllistyneellä yrityksellä on oltava oikeus kiistää tämä olettama. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että kansallisille tuomioistuimille on annettava toimivalta arvioida vahingon suuruus.\n2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vahingon määrittämisen edellyttämä todistustaakka sekä todisteiden ja tosiseikkojen esittämisen taso eivät tee vahinkoa kärsineelle osapuolelle käytännössä mahdottomaksi tai kohtuuttoman vaikeaksi käyttää oikeuttaan saada vahingonkorvaus. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että tuomioistuimelle on annettava toimivalta arvioida vahingon suuruus.\n2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vahingon määrittämisen edellyttämä todistustaakka sekä todisteiden ja tosiseikkojen esittämisen taso eivät tee vahinkoa kärsineelle osapuolelle käytännössä mahdottomaksi tai kohtuuttoman vaikeaksi käyttää oikeuttaan saada vahingonkorvaus.\n2 a. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kilpailuviranomaiset, jotka muodostavat osan unionin kilpailusääntöjä soveltavien viranomaisten verkosta, voivat keskeyttää oikeudenkäynnin, jos kyseisen oikeudenkäynnin asian osapuolet ovat sovitteluun perustuvassa riitojenratkaisumenettelyssä vahingonkorvausvaateeseen liittyen.\nKuluttajien ja yritysten edun mukaisesti vahinkojen korvaamisen on oltava kustannustehokasta, nopeaa ja tehokasta. Siksi on edistettävä sovitteluun perustuvaa riitojenratkaisua asettamalla kilpailuviranomaisten määräämään sakkoon liittyvä kannustin, jotta voidaan varmistaa kustannustehokas, nopea ja tehokas korvaus. Jos kilpailuviranomainen pitää maksettua korvausta tarkkana ja lainmukaisena, sen on otettava korvaus huomioon sakkoa määrittäessään.\n19 artikla – 1 kohta\nKomissio tarkastelee tätä direktiiviä uudelleen ja laatii kertomuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle viimeistään [...] [viisi vuotta sen määräajan päättymisestä, johon mennessä tämä direktiivi on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä].\nKertomukseen liitetään johdonmukainen täytäntöönpanon jälkeinen arviointi kollektiivisten oikeussuojakeinojen ja kollektiivisten riitojenratkaisumekanismien toiminnasta kilpailun alalla ja siinä arvioidaan erityisesti tällaisten mekanismien laajentamista muille aloille sekä tällaisen mekanismin perustamista EU:n tasolla, jotta voidaan varmistaa tehokas kuluttajansuoja ja sisämarkkinoiden tasapainoinen toiminta.\nPablo Arias Echeverría, Preslav Borissov, Birgit Collin-Langen, Lara Comi, Vicente Miguel Garcés Ramón, Małgorzata Handzlik, Philippe Juvin, Toine Manders, Hans-Peter Mayer, Sirpa Pietikäinen, Phil Prendergast, Mitro Repo, Robert Rochefort, Zuzana Roithová, Heide Rühle, Christel Schaldemose, Andreas Schwab, Catherine Stihler, Róża Gräfin von Thun und Hohenstein, Bernadette Vergnaud, Barbara Weiler\nJürgen Creutzmann, Ildikó Gáll-Pelcz, Roberta Metsola, Konstantinos Poupakis, Sylvana Rapti, Olle Schmidt, Jutta Steinruck, Marc Tarabella, Kerstin Westphal\nMarino Baldini, Burkhard Balz, Jean-Paul Besset, Sharon Bowles, George Sabin Cutaş, Leonardo Domenici, Derk Jan Eppink, Diogo Feio, Markus Ferber, Ildikó Gáll-Pelcz, Jean-Paul Gauzès, Sven Giegold, Liem Hoang Ngoc, Wolf Klinz, Jürgen Klute, Rodi Kratsa-Tsagaropoulou, Philippe Lamberts, Werner Langen, Astrid Lulling, Ivana Maletić, Alfredo Pallone, Antolín Sánchez Presedo, Peter Simon, Kay Swinburne, Sampo Terho, Marianne Thyssen, Pablo Zalba Bidegain\nPervenche Berès, Zdravka Bušić, Sari Essayah, Robert Goebbels, Olle Ludvigsson, Andreas Schwab\nMarta Andreasen, Alejandro Cercas, António Fernando Correia de Campos, Jürgen Creutzmann, Andrew Duff, Richard Howitt, Tunne Kelam, Eduard Kukan, Verónica Lope Fontagné, George Lyon, Emma McClarkin, Evelyn Regner, Alda Sousa, Alf Svensson