Iskelmä-Finlandia Dannylle - smackthejack.net - kulttuuria ja viihdettä\n2.8.2018 / yllapito / Musiikkiuutiset\nKuvaaja: Marika Raitanen\nTämän vuoden Iskelmä-Finlandia -palkinto on myönnetty suomalaisen iskelmämusiikin pioneerille Dannylle. Tunnustus kevyen musiikin eteen tehdystä työstä on arvoltaan 10 000 euroa ja sen myöntää vuosittain Nokian kaupunki. Palkinto myönnettiin 17. kerran ja sen ojensivat Nokian kaupunginhallituksen puheenjohtaja Jari Haapaniemi ja Iskelmä-Finlandia -asiantuntijaraadin puheenjohtaja Turkka Mali Tapsan Tahdit -tapahtuman avajaisissa torstaina 2.8.2018. Avajais- ja palkintoseremonia päättyy myöhemmin tänään voittajan konserttiin.\n“Tällä kertaa palkinnon saa mies, joka tavallaan aloitti koko iskelmä- ja show-kulttuurin Suomessa. Mies, joka on kokenut nuorten ihailijoitten hysterian, varttuneemman väen suosion, levylistojen ykköspaikkoja ennätysmäärän sekä auttanut urallaan kymmeniä artisteja tietotaidollaan. Mies, joka sympaattisuudellaan ja esimerkillisellä jämptiydellään on todellakin tämän Iskelmä-Finlandiansa ansainnut”, kommentoi palkinnonsaajaa Turkka Mali.\nDanny on otettu saamastaan huomionosoituksesta: ”Kiitos raadille ja Nokian kaupungille. Tämä on hieno kunnia ja kädenojennus samalla kaikille yhteistyökumppaneilleni läpi vuosikymmenten.” Tapio Rautavaaran nimikkotapahtumassa Tapsan Tahdeilla palkitulla Dannylla on vahva side Rautavaaraan: ”Tapsa oli aikanaan yhteistyökumppanini D-Tuotannossa. Tuotti erityistä mielihyvää kuulla, että minut palkitaan huomionosoituksella juuri täällä. Rautavaaran merkitys urheilijana ja laulujensa kautta on ollut minulle aina suuri. Hän oli aikanaan suuri suomalainen ihminen ja taiteilija”.\nIlkka ”Danny” Lipsasen musiikkiharrastus sai alkunsa jo vuonna 1954, kun hän sai ensimmäisen kitaran ja mikrofonin. Vuoden 1961 rockin SM-kisoja kuunnellessaan Lipsanen vakuuttui haluavansa esiintyjäksi. Syksyllä 1963 Lipsanen aloitti The Islanders -yhtyeen laulusolistina, jolloin hän otti käyttöönsä taiteilijanimen Danny. Hänen ensimmäinen hittinsä oli ”East Virginia”. Vuonna 1966 Danny perusti oman D-tuotanto -yhtiön ja alkoi kiertää maata Danny Show’llaan. ”Kesäkatu”, ”Vähän ennen kyyneleitä”, ”Salattu suru” ja ”Hiljainen kitara” siivittivät hänet 1960-luvulla jättimenestykseen. Levylistoille hän ylsi 1960-luvulla peräti 60 kappaleella.\nMenestys jatkui 1970- ja 1980-luvuilla, kun yhteistyö Armi Aavikon kanssa synnytti duettona kulta- ja timanttilevyihinkin yltäneen ”Tahdon olla sulle hellä” sekä ”Kaiken sulle antaisin” -kappaleet. Lisäksi Danny ja Armi voittivat Rostockin kansainvälisillä laulufestivaaleilla kultaa kappaleella ”Am grunde des meeres”. Dannyn hittiputkea jatkoivat biisit ”Kuusamo”, ”Tuuliviiri”, ”Seitsemän kertaa seitsemän” ja ”Tämä taivas tämä maa”.\nYhteensä Dannylla on hallussaan 98 listamenestyskappaletta. 18 studioalbumia julkaissut legenda on vastaanottanut urallaan yhdeksän jalometallilevyä.\nTasavallan presidentti Martti Ahtisaari myönsi Dannylle Suomen Leijonan Ritarikunnan ritarimerkin vuonna 1996. Samana vuonna hän vastaanotti Erikois-Emma -palkinnon pitkäaikaisesta ja ansiokkaasta työstä suomalaisen esittävän taiteen ja äänitetuotannon hyväksi. Vuonna 2002 Tasavallan Presidentti Tarja Halonen myönsi Dannylle musiikkineuvoksen arvonimen. Otavamedia palkitsi hänet kuluvana vuonna elämäntyöstään.\nMusikaali, kirja ja kansainvälinen tuotanto\nDannyn elämästä on tehty niin musikaali kuin kolme kirjaakin. Hän on ollut koko ajan aktiivinen myös keikkarintamalla. Vaikka Danny tunnetaan pääasiassa iskelmälaulajana, hänen tuotantoonsa on kuulunut rockia ja poppia. Lisäksi Danny on levyttänyt myös latinalaisamerikkalaista musiikkia muun muassa ”Rebecca”, ”Pistolero” ja ”Painajainen”.\nDanny on ilmoittanut, että lokakuusta 2018 tammikuuhun 2019 ulottuva ”Viimeinen ilta Dannyn seurassa” -kiertue olisi hänen uransa viimeinen isompi kiertue. ”On haikeaa ja vaikeaa luopua tästä kaikesta. Siksi tuntuu erityisen hyvältä saada Iskelmä-Finlandia juuri nyt, viimeisen täysimittaisen kiertueen alla”, iskelmälegenda kommentoi.\nDanny vastaanotti yleisöpalkinnon Iskelmä-Finlandia -seremoniassa vuonna 2011.\nIskelmä-Finlandia -voittajat: Danny (2018), Markku Aro (2017), Suvi Teräsniska (2016), Pate Mustajärvi (2015), Katri Helena (2014), Pave Maijanen (2012), Pepe Willberg (2011), Laura Voutilainen (2010), Charles Plogman (2009), Olli Lindholm (2008), Eino Grön (2007), Paula Koivuniemi (2006), Jari Sillanpää (2005), Matti ja Teppo (2004), Kari Tapio (2003), Marion Rung (2002) ja Antti Huovila (2001).\nTapsan Tahdit viikonloppuna Nokialla\nTapsan Tahdit –iltatapahtumassa lavalle nousevat huomenna perjantaina Vicky Rosti ja Jenni Vartiainen sekä lauantaina Tuure Kilpeläinen & Kaihon Karavaani ja Juha Tapio. Maksuttomissa päivätapahtumissa nähdään paikallisia esiintyjiä. Tahteja vietetään nyt 32. kerran.


Poliittinen protestointi ei talousrationaalisuudella taltu – Poliittisen talouden tutkimuksen seura ry\nPoliittinen protestointi ei talousrationaalisuudella taltu\nKansanedustaja Juhana Vartiainen (kok) on pohtinut blogissaan Ison-Britannian EU:sta lähtemistä koskeneen kansanäänestyksen tuloksia.\nJutusssaan Vartiainen on – aivan oikein – havainnut, että exitin puolesta äänestäneet ovat olleet rakennerahastojen nettovoittajia. Jos asiaa tarkastellaan laajemmin, ovat lähtemistä äänestäneet alueet yleisemmin ottaen uudelleenjaon nettosaajia. Tämä on johtunut sekä sosiaaliturvasta että EU:n rakennerahastojen varoilla tuotettujen hankkeiden ja julkishallinnon hajauttamisen tuottamista jatkuvasta työllistämisestä. Vartiainen esittää, että näiden alueiden ihmiset ovat olleet ”globalisaation” ja Euroopan integraation voittajia. Jos vielä pidemmälle mennään, niin lähtemistä äänestäneet olivat ennen kaikkea vanhoja eli osittain myös viimeisintä uusliberalismi- ja globalisaatioaaltoa edeltäneestä hyvinvointipolitiikasta kaikkein eniten hyötyneitä ihmisiä.\nVartiainen esittää, että taloudellinen hyötyminen olisi jotenkin ”paradoksaalista” poliittisen protestin kanssa. Rahallinen hyöty on niin politiikassa kuin yleisemminkin sosiaalisessa toiminnassa vain yksi pieni motiivi muiden joukossa – mikä on tietysti itsestään selvää, ellei satu olemaan autistinen laskukone, rahafetisisti tai esoteerinen ekonomisti. Vartiaisen ansioksi on kuitenkin nostettava, että hän pyörittelee erilaisia selitysmalleja äänestyskäyttäytymiselle. Hän päätyy suunnilleen siihen lopputulokseen, että kyse on maailmaa pelkäävien luusereiden kapinaa maailmalle avoimia voittajia kohtaan.\nVartiainen ei kuitenkaan selitä, mikä kaikista exitiä äänestäneistä ihmisistä oikeastaan tekee luusereita. Kuten Will Davies on esittänyt, on luuseriuiden syynä tietenkin se, että näiltä on viety valta oman elämänsä suunnasta päättämisestä kollektiivisesti. Heidän saamansa edut ovat olleet joko eliitin antamia almuja, professionaalisten projektikoplaajien lemmikkihankkeita tai sosiaaliturvaa. Tämä ei lisää ihmisten omanarvontuntoa millään tavalla. Yksilöllistetystä kilpailuyhteiskunnasta puuttuvat mm. tehdaspaikkakuntien luokkaylpeyden, käsityöläisyhteisöjen kollegiaalisten kulttuurien ja ammattiyhdistystoiminnan tuoman aktiivisen kansalaisyhteiskunnan tuottama sosiaalinen liima ja siten omanarvontunnon lähteet. Omanarvontunnon heikentyminen puolestaan johtaa protestiäänestämiseen. Joskus tähän riittää pelkkä pelko oman identiteetin uhatuksi tulemisesta.\nMutta mitä Vartiainen tarjoaa lääkkeeksi näihin ongelmiin? Vaikuttaa siltä, että hän tarjoaa ratkaisuksi lisää sitä samaa, joskin vähän suuremmilla almuilla – eli vahvempaa uudelleenjakoa (kenties sosiaaliturvan keinoin) markkinafundamentalistisissa puitteissa. Logiikka vaikuttaa hieman samalta kuin Gordon Brownin pyrkimys taltuttaa globalisaation aiheuttamaa nationalistista eliitinvastaista mielialaa perustamalla eliittikomissio, joka keskustelee laajan kuvan globalisaation kansallisista vaikutuksista.\nItseni on hyvin vaikeaa nähdä, että ongelma saataisiin millään tavalla ratkaistua lisäämällä itse ongelman volyymia. Yhteisöllistä omanarvontuntoa ja sosiaalista liimaa ei voi tuottaa talousrationaalisesti ostamalla tai hallinnollisesti pakottamalla. Se vaatii yhteisön itsensä tuottamaa johtajuutta. Talouskasvun hyötyjenkään ei tarvitse jakautua tasaisemmin Vartiaisen esittämien päämäärien saavuttamiseksi: vain taloudellista toimintaa koskevan aloitevallan ja päätöksenteon täytyy. Jotta massamuotoinen protestiäänestäminen vaihtuisi artikuloiduksi politiikanteoksi, täytyy myös talouden instituutioihin sisältyä huomattavasti enemmän yhteisöllisiä elementtejä ja neuvoteltuja ratkaisuja eikä pelkkää yksilöllistettyä kilpailua ja markkinahinnoittelua. Muuten pysymme tilanteessa, jossa voidaan parhaimmillaankin vain – Wolfgang Streeckin sanoin – ”ostaa aikaa” ja yrittää pitää valtiollisen demokratian ja nykymuotoisen kapitalismin poliittisen yhteensovittamattomuuden tuottamat ongelmat piilossa.\nKirjoittaja toimii johtamisen apulaisprofessorina Hankenilla\nJulkaistu osastossa: Blogi ⋅ Avainsanat: Brexit