Noin, kaikki tietää mitä tehä. Valitettavasti kaikki ei kuitenkaan saa tänne kirjoitella. Vain, jos olet haamu, koira tai possu, saat kirjoittaa tänne.\nIstuin paksurunkoisen puun latvustossa ja katselin alas maahan lehtien joukosta. Vähän matkan päässä puustani oli viiden teinin leiri. Kivikehän keskellä paloi nuotio joka valaisi illan pimentämää metsää. Kuunteli korva tarkkana kahden tytön keskustelua melkein puuni alapuolella. Suunnittelivatko he ryöstöä? Ainakin he eivät halunneet Nopsa nimisen henkilön joutuvan vankilaan. Pian puheenaihe kuitenkin vaihtui.\n”Hei, siitä tulikin mieleen. Silloin kun olimme keräämässä ruokaa, näin jonkun hahmon siellä. Se kai pudottautui puusta tai jotain”, vaaleatukkainen tyttö totesi. ”Luulin sen olleen orava tai joku sellainen. Mutta ehkä se olikin ihminen. Mitä luulet, onko joku voinut seurata meitä?”\nSäpsähdin. Eivät he kai olleet minua nähneet? Toivottavasti ei. Tyttöjen keskustelu jatkui hetken hiljaisuuden jälkeen, mutten enää keskittynyt heihin vaan vaivui omiin ajatuksiini, tuijotellen kaukaisuuteen näkemättä kuitenkaan mitään.\nHavahduin todellisuuteen kun tytöt rupesivat menemään nukkumaan. Suljin itsekin silmäni ja nukahdin katkonaiseen uneen, heräillen välillä hetkeksi pitkin yötä.\nAamulla kun heräsin, oli nuorten leiri jo pystyssä. Ilmeisesti leiriin oli saapunut uusi ihminen. Sivummalta kantautui riitelyn ääniä. Kuulin puheesta vain katkonaisia pätkiä, mutta ilmeisesti osa heistä ei halunnut uutta henkilöä leirii, mutta osa taas halusi. Ja lopulta ilmeisesti päädyttiin siihen, että tulokas sai jäädä.\nMyöhemmin näin vilauksen uudesta tulokkaasta kun tuo kävi hakemassa sammalta ja heinää puuni läheltä. Ainakin olet hänen olevan uusi, sillä en muistanut nähneeni häntä aiemmin.\n// Ehk vähän lyhyt mut en jaksanu...\nNopsa käveli takaisin mukanaan poika, jota olin kiusannut Kipinän kanssa muutamia päiviä sitten. Nopsa puhui jotain siitä, että poika pitäisi ottaa mukaan jengiin. Hän katseli meitä muita tiukasti.\n”Et oo tosissas”, huokaisin, harpoin tulokkaan luokse ja tyrkkäsin tuon kovakouraisesti maahan.\n”Hopea!” Nopsa huudahti ja veti minut olkapäästä taaemmas. Mick istui maassa ja katsoi minuun tyynesti. Se ärsytti.\n”Tässä on Mick, me sovittiin yhdessä, että käytetään Mickistä nimeä Pisara. Okei?” Nopsa sanoi, laski minusta irti ja jätti minut katsomaan Mickiin painostavasti. No Pisaraan.\n”Mä tiesin että sä kuuntelit meitä! Mä tiesin sen! Mut kukaan teistä ei uskonut mua!” huusin. Yritin potkaista poikaa, mutta tuo väisti ja jalkani sivalsi ilmaa.\n”Hopea, nyt rauhotut...”\n”Ja säkö seurasit meitä? Miks ees tulit tänne, me kiusattiin sua. Onko pakko puuttua toisten asioihin!” huusin taas. Nopsa veti minut jälleen kauemmas Pisarasta.\n”Hopea! Vaikka se olisikin totta, niin nyt rauhoitut!” Nopsa sanoi varoittavaan sävyyn, ja kun yritin taas päästä lähemmäs Pisaraa, Nopsa väänsi kättäni niin että minun oli pakko palata takaisin. Kun Nopsa päästi irti, hieroin kättäni ja mulkoilin kumpaakin poikaa.\n”Sulla on parasta olla hyvä selitys”, mumisin. En halunnut, että Nopsa vääntäisi taas kättäni. Pisara nyökkäsi ja rupesi selittämään tarinaansa. En kuunnellut yhtään mitään, sillä keskityin vain kipeään käteeni.\n”Ja niin mä päädyin tänne”, Pisara lopetti.\n”Meidän olisi parasta kerätä sullekin jotain petiä varten. Hopea?” Nopsa kääntyi taas puoleeni. ”Autat Pisaraa pedin kanssa.”\n”Ei tarvitse, kyllä mä pärjään itsekin”, Pisara sanoi tyynesti.\n”No hyvä on”, Nopsa myöntyi, vilkaisi minuun ja antoi asian olla.\nIllalla Pisarakin oli saanut oman petinsä valmiiksi. Olin pitänyt huolen siitä, että tuo nukkui mahdollisimman kaukana minusta. Olimme purkaneet tytöt ja pojat nukkumisjärjestyksen, ja minä nukuin toisella reunalla pedissä. Nopsa nukkui vieressäni, sillä poika oli halunnut varmistaa, etten hiipisi illalla tai aamulla Pisaran kimppuun. Ei se minua haitannut.\nKipinä nukkui Nopsan vieressä nukkuvan Liidon toisella puolella, mikä tarkoitti sitä, että hänen ja Pisaran välissä nukkui vain meistä kaikista rauhallisin Aurinko.\nPian kello lähenikin keskiyötä ja melkeinpä kaikki olivat nukahtaneet.\n”Nopsa!” kuiskasin. Tiesin, että poika oli hereillä. Hänen hengityksensä ei nimittäin ollut niin tasainen kuin luulisi.\n”Mä nukun!” kuului vastaus.\n”Ethän! Sitä paitsi, mun mielestä Pisara on epäluotettava. Se ei ansaitse-”\n”Hopea, me käytiin tää asia läpi jo. Nukutaan nyt vaan, okei? Jutellaan lisää aamulla”, Nopsa sanoi. Hän kääntyi pedillään minua kohti, avasi silmänsä ja katsoi suoraan omiini. Poika ei hymyillyt, vaan näytti todella väsyneeltä.\n”En mä halua nukkua”, mutisin. ”On liian aikaista sille.”\n”Hopea.” Nopsa nousi istumaan, ja minä tein samoin. Nopsa katsoi minuun, nousi sitten seisomaan ja veti minut pystyyn hiljaa.\n”Tule”, Nopsa kuiskasi, otti minua kädestä ja käveli pois leiripaikalta.\n”Halusit valvoa. Täällä voidaan puhua ilman, että kukaan herää”, Nopsa selitti. ”Sullahan oli asiaa.”\n”Niin. Pisarasta. Se ei ansaitse paikkaansa, ainakaan ennen kuin se on tehnyt mitään. Otit sen mukaan puhumatta meille. Miksi edes?”\n”Koska Pisaralla on hyvät puheenlahjat. Me tarvitaan joku, joka osaa hoitaa meidät pois kiperistä tilanteista. Onko selvä?”\nOlisin halunnut vastata ei, mutta en sanonut mitään. En tiennyt edes miksi en halunnut Pisaraa mukaan. Yhtäkkiä en enää saanut otetta siitä, miksi olin häntä aiemmin kiusannut.\n”Mutta kun se kuunteli meitä... siellä ruokailussa... ja... ja sitten se käänsi päänsä pois ja varmasti kuunteli, enkä mä... enkä mä tiedä mitä ajatella”, mumisin. Nopsa huokaisi.\n”Mä tajuan, mitä sä ajattelet. Mutta Pisara on oikeasti vähän niinkuin me. Sun täytyy vain hyväksyä se.”\n”Okei”, mumisin. ”Mennäänkö takaisin?”\n”Joo! Mä oon tosi väsynyt!” Nopsa totesi.\n”Näytät siltä”, naurahdin, ja kävelin pojan edellä takaisin. Kaikki nukkuivat ja mekin menimme takaisin pedeillemme.\n”Hyvää yötä”, Nopsa haukotteli, kun pääsimme takaisin makuuasentoon.\n”Hyvää yötä”, kuiskasin. Suljin silmäni ja hymyilin. En edes tiennyt miksi.\nEhkä siksi, että Nopsa oli jutellut kanssani asiasta, josta ei halunnut jutella. Ehkä siksi, että Nopsa oli toivottanut hyvää yötä. Tai ehkä vain siksi, että kaikki oli hyvin, Kipinä ja Liito olivat palanneet ja Pisara oli karannut mukaamme sen sijaan, että olisi kertonut paostamme muille.\nHopean huomauttaessa mahdollisesta seuraajasta kaikki palaset loksahtelivat paikoilleen.\n”Se poika joka kuunteli meitä ruokalassa. Se jota me kiusattiin. Se hupparipoika. Se on lähteny meidän perään. Ja se tyyppi siellä tunnelissa. Oliko se se poika vai joku toinen?” mietin ääneen. Hopea taputti käsiään yhteen.\n”Jes niin se varmasti on!”\n”Hei, sä kysyit Liidosta, mä kysyn Nopsasta”, nauroin ilkikurisesti. Hopea tuhahti.\n”Nopsa tietää jo, mutta mä en oo kertonu sille mitään”, tyttö kertoi. Kun Hopea puhui omista asioistaan noin avoimesti, aloin miettiä pitäisikö minunkin paljastaa minun ja Liidon salaisuus suhteestamme. Mutta olimme sopineet Liidon kanssa. Ehkä voisin korjata asian huomenna pojan kanssa juttelemalla. Kyllä Hopean pitäisi saada tietää. Päätin kuitenkin jatkaa keskusteluamme.\n”Mitä se tarkottaa? Seurusteletteko te?”\n”Ei. Nopsa vaan tietää mun tunteista mut ei muuta”, Hopea mutisi.\n”Kerro sille mitä sä haluut”, yllytin.\n”Äh, en mä tiedä”, kaverini mumisi hieman vaivaantuneesti. ”Mut Mä oon ihan varma, et sulla ja Liidolla on jotain meneillään. Mä näin miten sä katoit sitä.”\n”Lopeta. Mä kerron sulle mitä on tapahtunu ehkä myöhemmin, mut kyl sunki välit toiseen ihmiseen olis läheiset, jos se olis huolehtinu susta ja auttanu sua selviämään hengissä”, ärähdin, vaikka tiesin ettei pyörtyminen ehkä ollut mikään kuolemanvakava juttu. Liito oli kuitenkin auttanut minua. Ja oli oma asiani kertoisinko Hopealle vai en. Hopea ei sanonut enää mitään, enkä minäkään sanonut, joten nukahdimme molemmat melko nopeasti.\nAamulla herätessäni kaikki oli ihan hullusti. Hopea jutteli hiljaa Auringon ja Liidon kanssa ja Nopsaa ei näkynyt missään. Nousin ylös ja kävelin kavereitteni luokse.\n”Mitä on tapahtunut?” kysyin. Hopea tervehti minua nopeasti ja sanoi sitten:\n”Täällä on joku poika. Tai siis se poika. Nopsa on sen luona. Se oli tullu yöllä ja jutellu Nopsan kanssa, ja ne juttelee vieläkin. Eikä Nopsa oo kertonu meille muille mitään.”\nHopea oli selvästi nyreissään Nopsan menettelystä, eikä muillakaan tuntunut olevan lisää tietoa kummallisesta pojasta.\n”Sen nimi on Mick”, sanoin yhtäkkiä kun kiusaamalla pojan nimi palautui mieleen. Hopea nyökytteli ja Liito ja Aurinko loivat minulle kummalliset katseet. En kuitenkaan välittänyt kenestäkään sen pahemmin. Eniten halusin nähdä sen pojan, ja kuulla mitä hänelle tehtäisiin.\n”Voisiko se Nopsa jo tulla”, valitin ääneen kun viitisentoista minuuttia oli kulunut hiljaisuudessa. Ja kuin valitukseni kutsumana Nopsa käveli leiripaikalle perässään poika, jota olimme Hopean kanssa kiusanneet.\n”Olen jutellut hänen kanssaan ja tullut siihen tulokseen, että hänestä voisi olla hyötyä. Olen valmis ottamaan hänet mukaan”, Nopsa sanoi, ja loi tiukan katseen muihin.\nSuljin puhelimen ja vilkaisin hämmentyneeseen Nopsaan. Kuten olin olettanutkin, poika ei ollut tajunnut mitään. Huokaisin hymyillen ja aloin selittämään tilannetta:\n”Eli siis, Liito ja Kipinä on turvassa, ja aikoo tulla takaisin tänään illalla, seitsemän aikoihin. Me mennään niitä vastaan, okei? Otetaan Aurinkokin mukaan. Ja sitten jengi on taas kasassa.”\nNopsa nyökkäsi ymmärtämisen merkiksi, joten kävimme herättämässä Auringon ja selitimme tilanteen. Hänkin nyökkäsi, mutta oli yhä uninen. En tiedä kuinka paljon poika ymmärsi nopeasta puheestani.\nIllan tullen lähdimme kolmen porukalla kohti naapurikaupunkia. Minä kuljin edellä, ja Nopsa ja Aurinko löntystivät taaempana. Tarkkailin ympäristöä odottaen pienintäkään merkkiä Kipinästä tai Liidosta. Jouduimme kävelemään aika kauan, kunnes astuimme ulos metiköstä ja näin parhaan kaverini ja Liidon seisovan edessämme. Juoksin Kipinän luo ja kaadoin tuon. Halasin tyttöä ja tuo vastasi halaukseen hetken epäröityään.\nKun olimme päässeet takaisin leiripaikkaan, vaadimme Kipinää ja Liitoa kertomaan kaiken. Ja niin he kertoivat. Miten he olivat joutuneet Liidon ja Nopsan vanhaan taloon, jossa oli ollut joku mies, joka oli auttanut Kipinää. Ja sitten he olivat soittaneet meille, ja siitä eteenpäin me tiesimmekin suunnilleen kaiken. Näytti kyllä siltä, että he jättivät jotain kertomatta, mutta se tuskin oli mitenkään tärkeää.\n”No tärkeintä on että olette taas täällä”, Aurinko totesi pitkän selostuksen jälkeen. Nyökkäsin.\n”Kipinä. Ja miksei kaikki muutkin. Voidaanko nukkua tällä kertaa erillään? Niinkuin tytöt ja pojat tyylillä?” kysyin.\n”Eiköhän se käy”, Nopsa sanoi kohauttaen olkiaan. Kipinä näytti vähän hämmentyneeltä. Olkoon.\nMinulla oli muutamia kysymyksiä. Joita tyttö ei välttämättä haluaisi kuulla. Ainakaan muiden korvien alla. Olenpas minä hyvä ystävä. Muutenkin jos nukkuisimme erillään, saisin kaivattua etäisyyttä varsinkin Nopsaan.\n”No... kerro kaikki”, patistin Kipinää, kun istuskelimme yksin vuoteillamme ja katselimme yötaivasta. Pojat olivat nukahtaneet jo, ja kello läheni kolmea.\n”Me kerrottiin kaikki”, Kipinä vastasi. Huokaisin.\n”Kipinä, ollaan tunnettu alle vuoden, mutta kyllä mä tiedän jos sä jätät jotain kertomatta. Joten. Mitä se oli?”\n”Ei mitään tärkeää. Ei siitä tarvitse murehtia, kaikki hyvin. Ihan totta”, Kipinä vastasi.\n”Just joo”, puuskahdin mutta jätin asian sikseen. ”Mites Liito?”\n”Ihan hyvin kai. Ei näyttänyt järkyttyneeltä tai mitään”, Kipinä sanoi.\n”Älä oo tylsä! Kyllä sä tiedät mitä mä tarkoitan. Joko se tietää? Kerroitko sille?”\n”Voidaanko puhua jostain muusta?” Kipinä ehdotti vähän tympääntyneenä.\n”No okei. Mut tää ei jää tähän”, mutisin, ja jatkoimme keskustelua.\n”Tuli vaan mieleen, että eikö suunnitelmissa ollut rikollisjengiksi ryhtyminen?” Kipinä kysyi.\n”Joo, niin oli. Mitä siitä?” kysyin vuorostani.\n”No sitä vain että... milloin aloitetaan?” Kipinä pohti.\n”En tiedä. Pitäisi kai puhua muille. Ehkä voidaan alkaa suunnitella jo huomenna”, mietin.\n”On tärkeää suunnitella tarkkaan, koska en halua joutua takaisin orpokotiin”, Kipinä mumisi.\n”Nopsa joutuisi vankilaan. Ehkei Nopsan kannata osallistua ensimmäiseen keikkaan”, sanoin.\n”Niin. Kokeillaan ensin, miten tää luonnistuu, ja sitten Nopsa voidaan ottaa mukaan.”\n”Niin on kai parasta. Ettei käy vahinkoja. Hei... siitä tulikin mieleeni”, aloitin. Kipinä katsoi minuun kysyvästi. ”Silloin kun olimme keräämässä ruokaa, näin jonkun hahmon siellä. Se kai pudottautui puusta tai jotain. En tiedä. Mutta siis kuulin aikaisemmin jotain, mutten nähnyt mitään. Luulin sen olleen orava tai joku sellainen. Mutta ehkä se olikin ihminen. Mitä luulet, onko joku voinut seurata meitä?”\nKipinä katsoi minuun hetken ja pohti sanojani. Sitten hänen ilmeensä muuttui ja tyttö avasi suunsa:\n//Kipinä? :3 sorppa aika lyhyt, mut ei voi mitään\nEn muistanut mitään. En sitten mitään. Tai vähän. Muistin, että olin pyörtynyt jonkun talon ovella ja että Liito oli kanssani. Mutta en muuta. Tajusin hämärästi, että Liito oli vieressäni. Hän piteli minua kädestä, mutta en pystynyt hahmottamaan kummasta. Näkökenttäni oli sumea, enkä nähnyt muuta kuin sumeita muotoja ja värejä.\n”Emily?” kuulin Liidon pehmeän äänen. Miksi poika kutsui minua Emilyksi? Se oli oikea nimeni, mutta käytimme salanimiä, kuten siis Liito ja Kipinä. Hei muistin oman nimeni!\nRaotin hieman toista silmääni ja näin pojan huolestuneet kasvot ylläni.\n”Luojan kiitos Emily. Luulin jo että kuolisit”, Liito henkäisi ja jostain syystä halasi minua. Se tuntui mukavalta, mutta en muistanut oliko suhteemme jotakin muuta kuin pelkkä ystävyyssuhde, joten en lähtenyt edes vastaamaan halaukseen. En kyennyt vielä puhumaan, mutta sen sijaan muistini alkoi pikku hiljaa palautua. Olimme paenneet orpokodista muiden ystäviemme kanssa. Muistin hämärästi illan jolloin Liito oli vihjaillut ehkä jotakin meistä kahdesta, ja sen jälkeen olimme lähteneet juttelemaan ja etsimään uutta majapaikkaa porukallemme. Olimme kuitenkin päätyneet Liidolle jotenkin tärkeän talon - hän oli tainnut asua siinä - luokse. Olin ollut todella väsynyt ja Liito oli vienyt minut sisään. Sitten olin pyörtynyt. Kuinka kauan aikaa noista tapahtumista oli kulunut?\n”Em, me tultiin mun vanhaan kotitalooni muistatko? Sä sait jonkun kohtauksen, ja onneksi Alex auttoi meitä. Hän opiskelee lääkäriksi”, Liito kertoi rauhallisesti ja viittasi kädellään tummatukkaiseen mieheen, jota en ollut aikaisemmin huomannut. En jaksanut nytkään välittää miehestä kovinkaan paljoa. Nyökkäsin varovaisesti pojan puheille ja yritin epätoivoisesti muistella tämän todellista nimeä. Olikohan se alkanut M-kirjaimella? Kummallista, että vaikka olin ihastunut Liitoon - nyt muistin ja tajusin sen selvästi - en muistanut hänen nimeään. Tosin olin aina kutsunut häntä vain Liidoksi. Sitten nimi pälkähti päähäni. Marcus!\nSuljin silmäni hetkeksi ja yritin kerätä voimia noustakseen ylös. Ujutin käteni alleni niin että sain niistä tukea ja hivuttauduimme istumaan. Avasin ilmeisesti silmäni jossakin vaiheessa, sillä huomasin tuijottavani ehkä parikymppistä mustatukkaista miestä.\n”Olen Alex, tämän talon omistaja”, mies tervehti reippaasti.\n”Hei”, sanoin hiljaa, ja yllätyksekseni sain ääntä suustani. Pistin merkille hämmästyksekseni, että mies näytti todella paljon minulta.\n”Emily, onko sulla kipeä olo? Sun vanhemmat on varmaan jo huolissaan meistä. Mulla ei oo niiden numeroa, enkä voinut soittaa niille”, Liito tai siis Marcus kertoi. Minulta meni hetki tajuta, että kyseessä oli jonkinlainen peitetarina. Ilmeisesti olimme eksyneet jostain syystä minun vanhemmistani.\n”Öö, joo missähän mun puhelin on”, mietin itsekseni. Löysin onneksi laitteen nopeasti taskustani.\n”Tässä. Soita vaikka iskälle ja kerro et meillä on kaikki hyvin. Mä en just nyt kykene tekemään mitään”, puuskahdin, ja toivoin ettei Alex huomaisi etten oikeastaan tiennyt mitään niinsanotuista vanhemmistani. Liito otti puhelimen ja ehdin nähdä nimen Nopsa vilahtavat näytössä. Nopsa taisi olla Liidon veli.\n”Moi Jake! Marcus tässä. Minä ja Emily ei pimeän tullessa osattu enää takaisin leiripaikalle, niin saatiin yöpaikka yhdestä talosta. Emily on vähän huonossa kunnossa, mutta on nyt jo hereillä. Meillä on kaikki hyvin, ja osataan varmasti takaisin, varsinkin jos te voisitte tulla vastaan. Ollaan siis tulossa ehkä illalla joskus seitsemän aikoihin. Kaikki on hyvin”, Liito kertoi. Kuulin hiljaisen hämmästyneen älähdyksen puhelimesta. Nopsa ei selvästikään tajunnut tilannetta pienillä rusina-aivoillaan. Olisi ollut järkevämpää soittaa Hopealle. Sitten puhelimesta kuului sekavaa mölinää, ja Liito sanoi:\n”Ai moi Jenny!”\nHyvä. Tai siis jos oikein muistin, Hopean nimi oli Jenny.\n”Joo, kuulit ihan oikein. Jenny. Meillä on kaikki hyvin, usko jo. Joo, tulkaa seitsemän maissa vastaan. Tiiätkö sen naapurikaupungin, en tiedä nimeä, mutta siis sen naapurikaupungin kumminkin. Lähtekää tänne päin. Ja soitellaan vielä. Okei moikka!” Liito höpötti. En kuullut läheskään kaikkea Hopean puhetta, mutta hän tuntui heittäytyvän rooliinsa kunnolla, toisin kuin Nopsa. Liito sulki puhelimen ja antoi sen minulle.\n”Emilyn vanhemmat on tulossa seitsemän aikoihin meitä vastaan, niin lähetään sitten”, Liito selitti vielä Alexille.\n”Juu, Emily kyllä kuntoutuu siihen mennessä”, mies kertoi. ”Nyt täytyy tosin levätä.”\nNyökkäsin ja menin taas makuulle patjalle. Suljin silmäni, ja tunsin nukahtavani.\nSeuraavan kerran heräsin siihen, että Liito (Marcus) tökki minua. Olo oli kaikin puolin hyvä, eikä mitenkään tokkurainen. Nousin istumaan ja katsoin seinäkelloa. Puoli seitsemän. Kohta pitäisi lähteä.\n”Ollaanko valmiita?” kysyin ja Liito vaikutti helpottuneelta.\n”Joo. Kännykät on mukana, tosin vaan sun omassa on akkua, ja mun vara-akku on sun vanhempien autossa. Eikä meillä oikeestaan muuta ollut”, poika sanoi. Nousin seisomaan, ja tarkastelin huonetta. Se oli melko tilava ja viihtyisä, tosin en voisi jäädä sinne pitemmäksi aikaa. Alex seisoskeli oven luona, ja hymyili.\n”Kiitos Alex, että huolehdit musta. En tiedä miten voin korvata tän”, puuskahdin. Alex kohautti olkiaan.\n”Älä huoli. Musta on vaan ilo auttaa muita”, mies hymyili. Hymyilin hänelle takaisin.\nHetken kuluttua seisoimme kaikki ulkona. Alex kysyi ties kuinka monetta kertaa osaisimmeko varmasti takaisin, ja me taas vakuutukset että osaisimme. Liito sanoi muistavansa tutun tien päivänvalossa. Lopulta Alex uskoi meitä ja sanoi hyvästit, ja mekin tietysti sanoimme hänelle. En päässyt millään yli siitä tunteesta, että meillä kahdella oli jotakin yhteistä, joten oli hieman hankalaa hyvästellä hänet juttelematta sen tarkemmin. No, joka tapauksessa Liito lähti johdattamaan minua metsään ja heilautin vielä kättäni Alexille ennen kuin hän katosi näkyvistä.\nOlimme kävelleet jo jonkin matkaa, kun pysäytin Liidon. Olisi vielä hetki aikaa, ennen kuin muut mahdollisesti löytäisivät meidät, ja tahdoin sanoa yhden asian joka painoi mieltäni.\n”Liito, olis yksi juttu, jonka haluaisin kertoo sulle”, sanoin hiljaa ja yritin peittää jännittyneisyyden äänessäni. En kuitenkaan ehtinyt sanoa mitään, kun Liito mutisi jotakin, ehkä suunnilleen näin: ’Sori on pakko, en kestä enää’ ja suuteli minua suoraan suulle. Se tuntui hyvältä. Koska tilanne oli hämmentävä kummallekin, irrottauduimme melko nopeasti toisistamme.\n”Mä rakastan sua”, henkäisin Liidon korvaan.\n”Mäkin rakastan sua”, poika vastasi. Se oli aika superihanaa. Ensin pelkäsin hirveästi että pitäisikö Liito minusta, ja sitten kaikki selvisikin näin helposti. Painauduin Liitoa vasten hellästi ja suljin silmäni.\n”Liito ei kerrota tästä muille vielä. En haluu et ne ajattelee et jotenkin eristäydytään muusta porukasta tän takia. Tai siis jos ymmärrät.”\n”Ei ne niin luule. Mutta tietenkään ei kerrota vielä, jos sä et halua”, Liito sanoi ja silitti tukkaani.\nSitten se kaunis hetki oli poissa, kun pensaikkoon rapisi. Vetäydyimme toisistamme irti ja pian Hopea säntäsi puiden takaa suoraan minua päin. Tuloksena oli se, että me molemmat kaaduimme. Outoa, ensin halailen Liidon kanssa ja heti perään Hopean kanssa. Erotin Nopsan ja Auringon hahmot ja tietenkin myös Liidon ylempänä.\n”Mennäänkö? Ja saatte muuten selittää vähän tarkemmin mitä on tapahtunu. Nopsa ei ainakaan tajunnu mitään ollessaan ”isä””, Hopea nauroi. Tuntui hyvältä. Jengi oli taas kasassa ja kaikki oli hyvin.\nKatselin väsyneenä ja myhäillen kun Kipinä ja Liito katosivat näköpiiristäni yhä vain pimenevään metsään. Leiriin oli siis jäänyt vain kaksi jengiläistä minun lisäkseni. Nopsa ja Aurinko.\nKumpikin pojista söivät ilmeettöminä omia palojaan sorsasta. Se hupeni äkkiä olemattomiin, ja vilkaisin hieman tuohtuneena Aurinkoa kohti, vaikka minusta tuntui, että suurin pala oli ollut Liidolla. Liito ei kuitenkaan ollut juuri nyt syytettävissä, hän oli nimittäin seikkailemassa ympäri metsää Kipinän kanssa. Käsitykseni mukaan he etsivät uutta majapaikkaa, joka oli ihan hyvä ajatus. Sillä höyhen- ja sammalalustoilla en kauaa haluaisi nukkua.\nVaikka luultavasti kyllä saisin, oli paikka sitten mikä tahansa. Kaupunki oli juuri nyt meille vaarallinen, meistä oltiin jo varmasti tehty katoamisilmoitus. Metsässä olisi siis pysyttävä, koska muutakaan meillä ei juuri nyt ollut.\nTavallaan lähikaupungit olisivat voineet toimia hetken aikaa, mutta tieto saattaisi vuotaa rajojen yli nopeammin kuin arvaisimmekaan. Sen lisäksi minua pelotti mennä vieraaseen kaupunkiin, vaikka en aikonutkaan myöntää sitä kenellekään.\n"Hopea, ootko kunnossa?" kuului Nopsan rauhallinen ääni. Tunsin, kuinka kehoni läpi kulki värähdys ja käänsin katseeni poikaa kohti. Yritin hymyillä suloisesti, mutta hymy ei oikein onnistunut.\n"Olen kunnossa", sanoin, mutta ilmeeni tuskin kertoi ihan samaa, sillä Nopsa katseli minua epäuskoisena ja hymyillen.\nKello läheni kahdeksaa, ja aloin jo huolestua. En tiennyt, kuinka kauan Kipinä oli arvellut reissussa menevän ottaessaan pienen ja sievän reppunsa mukaan, mutta sen tiesin, että kaipasin ystävääni. Kun katselin Nopsaa, huomasin, että pojan ilme oli synkistynyt hieman. Silmien alla riippui huoli omasta veljestään.\n"Oon huolissani", Nopsa rikkoi hiljaisuuden, kun kävelin pojan viereen. Istahdin pienelle puupenkille, jolla painauduin mahdollisimman lähelle Nopsaa. Poika vilkaisi minua kummastuneena, muttei työntänyt minua pois. Pääsin siis hivuttautumaan asentoon, jossa käsivartemme koskettivat toisiaan.\n"Miksi huolehdit?" kysyin hiljaa painaessani päätä varovasti minua kolme vuotta vanhemman pojan olkapäälle, joka jotenkin sattui olemaan minun tasollani.\n"Tuolla on mun ja Liidon syntymäkaupunki. Ja meidän vanha talo on melkein metsän ja kaupungin rajalla. Musta tuntuu, että Liito löytää sen. Ja se ajatus pelottaa", hän kertoi luottamuksellisesti. Oli outoa, että hän jakoi huolensa veljestään minun kanssani.\nOlin aina saanut Nopsasta sellaisen käsityksen, ettei hän pelkäisi Liidon puolesta. Olihan Liito kuitenkin jo 16, hän osasi hoitaa hommansa yksin. Mutta katsellessani Nopsan kasvoja näin, että poika ihan todella välitti veljestään. Ja että oli ihan oikeasti huolissaan.\n"Miksi pelkäät sitä?" kysyin hiljaa, ja yritin hivuttautua taas vähän lähemmäs.\n"En tiedä", hän huokaisi ja painoi päänsä käsiinsä.\n"Pelkään, että hän muistaa lapsuuden. Että hän muistaisi meidät pieninä. Ja olen ollut liian huono isoveli. Olen ajanut hänet tällaiseen-" hän osoitti välissä koko leiriytymisaluettamme "- enkä koskaan kantanut huolta hänestä. Enkä ole valmis menettämään häntä."\nEn todellakaan ollut odottanut sellaista. Ajatella, että minun johtajani oli avautunut minulle. Yksin minulle. Vaikka olisi voinut tehdä sen vaikka kenelle. Se sai minut tuntemaan itseni jotenkin erityiseksi, joten minusta tuntui, että olin valmis ottamaan esille sen aiheen, josta poika oli halunnut puhua ennen karkaamistamme orpokodissa. Ja ehkä se saisi hänen ajatuksensa muualle. Toivoin ainakin niin.\n"Oletko jo unohtanut, mitä tapahtui ennen lähtöämme orpokodista?" kysyin ja tunsin poskieni punehtuvan. Suljin silmäni tiukasti yhteen ja hymyilin.\n//jos joku haluaa kirjottaa Nopsalla?\nNaputtelin kärsimättömänä kömpelösti puukolla veistetyn puukauhan vartta ja silmäilin pensaikkoa ärtyneenä. Kaikki muut olivat lähteneet etsimään ruokaa ja minun tehtäväkseni oli jäänyt nuotion tekeminen, kauhan ja kulhon vuoleminen ja veden hakeminen sekä keittäminen leirissä. Olin kuitenkin sitä mieltä, että rannekellosta tarkistetun ajan - neljäkymmentä viisi minuuttia - kuluessa olisi muiden pitänyt jo palata. Samassa pensaat rapisivat ja oletin ystävieni astuvan aukiolle. Siellä oli kuitenkin vain Liito. Poika käveli verkkaisesti viereeni ja istahti tulen toiselle puolelle paksulle puunrungolle. Tuojottelin häntä hieman epäröiden. Liito oli selvästi sanomassa jotain. Hän katseli hermostuneen oloisena ympärilleen kuin yrittäen havaita vähäisintäkin liikkeen merkkiä. Sitten hän kääntyi katsomaan minua, suoraan silmiin. Se oli hieman painostavaa, tuntui kuin minun olisi pitänyt sanoa jotain asiaan jonka Liito oli esittänyt. Mutta hän ei ollut sanonut mitään. Sitten poika vetäisi henkeä ja loi viimeisen kerran katseensa maahan ennen kuin siirsi sen taas silmiini ja sanoi:\n"Kipinä, minä olen halunnut sanoa tämän jo tosi pitkään, mutta minusta sinä olet kaunis."\nMinä jouduin nyt puolestani katselemaan maahan. Tunsin punan nousevan kasvoilleni ja sydämen pulssin kiihtyvän nopeaksi läptykseksi rinnassani. Eikä siinä kaikki, pensaasta pimenevän aukion ympärillä kuului henkäisy ja rasahdus. Se ei ollut eläin. Olin aika varma, että joku vakoili meitä. Mutta en halunnut Pilata tunnelmallista hetkeä puuttumalla asiaan.\n"Kiitos", onnistuin kuiskaamaan ja siirsin katseeni pensaikkoon jolle leiskuva nuotiotuli loi synkkiä varjoja. Tajusin että oli jo myöhäinen ilta. Kello oli varmasti lähemmäs kuusi, emmekä olleet syöneet päivällistä. Muut tulisivat varmasti pian. Mutta halusin olla Liidon kanssa kahdestaan. Sitten keksin.\n"Liito. Sitten kun olemme syöneet ruuan, jos ne laiskurit nyt koskaan meinaavat tulla sitä hakemasta, voisimme lähteä katselemaan vähän ympärillemme. Tiedätkö, uutta majapaikkaa. Emmehän voi täällä ikuisuutta elää. Talvikin tulee ja lumi sataa, eikä silloin voi taivasalla nukkua, vai voiko sinusta? Lähtisitkö mukaani? Voisimme jutella vielä vähän - noh - asioista", hymyilin. Liito naurahti, ja tismalleen samalla hetkellä pensaikko rapisi uudemman kerran ja loput ystävistämme astuivat esiin. Kaikilla muilla oli neutraalit ilmeet - he eivät varmaankaan olleet kuulleet keskusteluamme Liidon kanssa - paitsi Hopealla, joka katseli meitä tietäväisen näköisenä. Arvasin kuka oli rapistellut aukion reunalla aikaisemmin. Mulkaisi Hopeaa antaen hänelle samalla tiedon siitä, että tajusin hänen vakoilleen meitä. Selvittelisin asiat Hopean kanssa sitten myöhemmin.\n"Ajattelimme Liidon kanssa lähteä ruuan jälkeen etsimään uutta leiripaikkaa, jotta olemme turvassa jos meitä tullaan etsimään. Jos vain sopii", sanoin kun tiputtelin marjoja kiehuvaan veteen. Nopsa oli onnistunut nappaamaan keihäällä - myöskin teräväksi vuollulla - sorsan ja kypsensin sitäkin hiilloksen yllä. Pian ruoka oli valmista ja asetuimme tukeille syömään. Jokainen sai kourallisen marjoja ja palasen sorsaa.\n"Sopii", Hopea vastasi ja iski minulle huomaamattomasti silmää. Mulkaisin häntä pahasti ja siirsin sitten huomioni ruokaan.\n"Ei hassumpaa. Kun vähän opettelemme vielä metsästämään, voimme hyvinkin saada aikaan oikean herkkuaterian", Nopsa myhäili tyytyväisenä annoksen syötyään. Nyökyttelin innoissani. Minäkin tahdoin nimittäin metsästää. Syötyäni vilkaisin nopeasti Liidon annosta. Hänkin oli syönyt.\n"Lähdemme saman tien", ilmoitin ja nousin seisomaan. Liitokin nousi ja muut nyökyttelivät hyväksyvästi. Nappasin repun - jonka fiksuna olin ottanut mukaani orpokodista, ja kannoin siinä kaikkia tavaroitani - joka sisälsi puukon ja vähän ruokaa, jos viipyisimme pidempään. Heitin repun olalleni ja heilautin kättäni muille kävellen sitten Liidon perään pusikkoon. Päästyämme pois nuotion valosta huomasin metsän pimenneen nopeasti. Rypistin otsaani ja hapuilin repusta taskulamppua. Onneksi löysin sen, ja sain laitettua päälle, sillä pimeys ympäröi meidät jo lähes kokonaan. Kuljimme vieretysten pimeydessä ja tähyilimme ympäristöä varoen päästämästä liikaa ääntä. Kuljimme poispäin orpokodista, syvemmälle metsään.\nKuljimme pitkään, ja huomasin vasta kilometreiltä tuntuneen taipaleen jälkeen ettemme todellisuudessa tarkkailleet lainkaan uusia leiripaikkoja. Edessäpäin häämötti kaupungin valoja ja tajusin meidän tulleen metsän reunaan. Toisen kaupungin alueelle. Puristin Liidon kättä ja tajusin kellon olevan jo lähelle kahdeksan. Nostin rannettani ja katsoin ajan kellosta. Viittä vaille kahdeksan. Muut alkaisivat pian huolestua. Meidän olisi pitänyt kääntyä takaisin, mutta väsymys painoi jo silmäluomiani. En varmasti olisi jaksanut puolentoista tunnin kävelymatkaa takaisin. Varminta olisi yöpyä edessä näkyvässä kaupungissa. Sitten, aivan yllättäen Liito pysähtyi. Olimme saapuneet metsän reunaan ja edessä näkyi punertava mustakattoinen puutalo. Liito tuijotti taloa hämmentyneenä.\n"Mitä nyt?" jaksoin tuskin kuiskata. Liito vilkaisi minua huolestuneena - sävähdin kun katseesta erottui selvästi kiintymys minuun - ja vastasi:\n"Minä asuin tässä pienenä. Nopsalla on kuva talosta ja olen katsellut sitä usein. Ja minä muistankin tästä vähän. Olin äidin ja isän kuollessa tosi pieni, mutta täällä olen käynyt kerran sen jälkeen."\nNyökkäsin kun en pystynyt muutakaan tekemään.\n"Haluatko kysyä talon omistajalta pääsisimmekö sisään? Olet ihan voipunut", Liito kysyi todellakin huolissaan. Nyökkäsin varovasti. Värähdin kylmissäni kun poika lähti taluttamaan minua ovelle. Ovikello soi ja ehdin nähdä mustatukkaisen nuoren miehen ennen kuin vajosin pimeyteen ja putosin Liidon käsivarsilta kylmään maahan.\n//Siis Kipi ja Liito on nyt jossain kaupungissa muutaman kilsan päässä leiripaikasta ja Kipi siis on nyt pyörtyneenä. Liito ja Kipi pääsee miehen luo taloon sisälle ja selviää et miehellä on lääkärikoulutus. Hän hoitaa Kipiä kuntoon ja Liito kertoo samalla siteestään taloon. Liito kertoo myös miehelle kaikkee muuta jänskää ja muutamia pikku valheitakin joutuu kertomaan. Mies antaa lasten jäädä taloon yön yli kun kuulee niiden 'eksyneen vanhemmistaan metsään ja harhailleen monta tuntia'. Mies on siis Kipin velipuoli, mutta kukaan ei tiedä sitä. Kipi on tajuttomana kaiken yllä olevan tekstin ajan ja seuraavassa tarinassa hän herää aamulla ja Liito kertoo mitä on tapahtunu jne. Nyt kuitenki se TÄRKEIN TIETO. Eli Kipi ja Liito on tällä hetkellä muiden tavoittamattomissa, eikä kukaan ton jengin jäsenistä löydä niitä mistään. Kipi ja Liito ei myöskään tuu takasin ennen ku mä kirjotan siitä. Ne voi myös vaihtaa vaikka leiripaikkaa jos etsintäjoukot tulee liian lähelle. Mut Kipi ja Liito ei löydy!\n"Nyt suut tukkoon ja eteenpäin!" tiuskaisin edessäni käveleville pojille. Astahdin pienelle hiekkatielle. Hiekka rapisi kenkieni alla, kun Nopsa, Liito ja Aurinko kääntyivät katsomaan minua.\n"Säkin täällä?" Liito kysyi.\n"Joo", sanoin ja ristin käteni rinnalleni.\n"En usko että löytäisitte mitään syötäväksi kelpaavaa yksin. Ja Aurinko, se tosiaan oli orpokoti eikä mikään vankila! Ja kyllähän siellä ruokaa sai ja kaikkea, tylsää siellä vain oli. Eikä se oikein ollut meidän tyylinen paikka", sanoin vähän halveksuen. Aurinko huokaisi pahantuulisesti ja pyöräytti silmiään. Nopsa löi kämmenellään poikaa selkään, minkä jälkeen Aurinko taas avasi silmänsä katsellen Nopsaa hieman leikkimielisempänä. Puuskahdin.\nKävelin poikien ohi ja istahdin paksurunkoisen tammen runkoa vasten. Katselin poikia. Olin kuulevinani jotain yläilmoista, ja katseeni kääntyi kuin salamana suoraan ylöspäin. Kun en kuitenkaan nähnyt mitään, uskoin äänen aiheuttajan olleen orava tai jokin muu sellainen. Nopsa tuijotti minua.\n"Mitä nyt?" hän kysyi. Olinko erottavinani hänen äänessään häivähdyksen hermostuneisuudesta?\n"Kaikki on ihan hyvin", sanoin katsellen Nopsaa. Yritin kohdata pojan katseen vakaasti, mutten onnistunut. Käänsin pääni melkein heti poispäin. Nopsa käveli luokseni, en nähnyt sitä, koska katselin toisaalle, mutta kuulin lähestyvät askeleet hiekalla. Pian kuulinkin Nopsan äänen läheltä ja tunsin kuinka käteeni tartuttiin.\n"Nouse nyt, täytyy jatkaa matkaa. Kipinä suuttuu ihan kunnolla, jos me ei palata ennen iltapäivää!"\nNaurahdin, ja annoin Nopsan vetää minut ylös. Hymy hyytyi kuitenkin pian, kun päädyin omasta mielestäni liian lähelle pojan kasvoja. Tai en ehkä. Mutta silti. Käänsin nopeasti katseeni pois ja astelin odottavan Auringon suuntaan.\n"Mihin Liito meni?" Aurinko alkoi vilkuilemaan ympärilleen sen näköisenä, ettei ollut itsekään huomannut pojan katoamista.\n"Varmaan kyllästyi suhun ja lähti pois", Nopsa sanoi osoittaen sanansa Auringolle. Aurinko irvisti, ja kääntyi sitten taas katsomaan minua.\n"Meidän pitää silti saada jotain ruokaa. Kohta pitää palata", hän sanoi, ja jatkoimme matkaa. Kun olimme kävelleet pois aukiolta, kuulin tömähdyksen takaamme. Tunsin maan tärähtävän. Olin varma, ettei tömähdyksen aiheuttaja ollut eläin, mutta ennen kuin ehdin tarkistaa asiaa, Nopsa ja Aurinko vetivät minut pois. Jäin vilkuilemaan taakseni, kun puut ja lehdet yrittivät peittää näkymääni, mutta olin näkevinäni epäselvän ja sumean ihmisen hahmon, joka selkeästi katseli meitä. Yritin pysähtyä, mutta pojat vain jatkoivat matkaa, ja samassa hetkessä hahmo oli jo poissa.\n*Kuka ikinä se olikaan, olen varma ettei se ollut yksi meistä*, pohdin itsekseni, ja irrotin käteni poikien käsistä. Katselin vielä hetken taaksepäin, kunnes kuiskasin ilmaan sanat:\n"Mä palaan vielä."\n//joku? Ja jos Ghost et haluu et Hopea näki Minyetä nii sit se on voinu nähä myös Pisaran :')\nEtenin metsässä hiljalleen. Säikyin joka ikistä rasahdusta jonka kuulin metsän siimeksistä. En ollut ikinä ennen ollut ulkona orpokodista. Tarkkailin valppaana ympäristöä. Näin paljon lintuja, joita en ollut ennen nähnyt ja joita en tunnistanut. Reppu painoi selässäni, joten minun ätyti välillä pysöhtyä lepäämään.\nKun taas pidin lepotaukoa, tajusin eröän asian. En tiennyt mihin olin matkalla. Ehkä etsimään niitä karanneita teinejä? Ehkä vain makaamaan ojanpohjalle? No en nyt sentään.\n’Ruokaa täytyisi löytää’, ajattelin kun nälkä kurni vatsaani. ’Siis jotain muutakin kuin karkkia, suklaata ja limua.’\nSäikähdin kun kuulin ääniä edestäpäin. Nappasin reppuni maasta ja kiipesin varmoin ottein vieressä jököttävään paksurunkoiseen puuhun. Tammeen kai, en tuntemu puita kovinkaan hyvin.\n”Haluaisin joatin tekemistä. On tylsää kun mitään ei tapahdu”, valitti ääni. ”Aurinko, mitä sä sanot?”\n”Onhan tää vähän ikävystyttävää, mutten sanoisi että tylsää. Justhan me karattiin vasta vankilasta”, vastasi ääni jonka oletin kuukuvan Auringoksi kutsutulle henkilölle.\n”Orpokodista, taukki”, naurahti joku kolmas. Nyt näin tulijat piilopaikastani. Kolme poikaa kävelivät verkalleen kasvistossa. Yksi pojista tönäisi toista, oranssitukkaista joka tiuskaisi sitten:\n”Kyllä se vankila enemminkin oli kuin orpokoti tai turvakoti!” Päättelin oranssitukkaisen olevan Auringoksi kutsuttu poika. Kaikkien vihjeiden mukaan.\n//sorry lyhyt. Jatkan ite myöhemmin. :p\nNopsan puhuttua loppuun pääsimme jakamaan tehtävät. Minusta tuli suunnittelija! Keikkojen siis. No, mehän tietysti aioimme tulla pahamaineiseksi rikollisjengiksi. Kipinä taas oli varustevastaava. Hän saisi luvan hankkia kaikki tavarat, mitä ikinä keksin pyytää.\nMuiden kasvoilla kareili tyytyväisyys, mutta näki, että Aurinko tuijotteli Nopsaa hieman painostavasti. Käteni puristui nyrkkiin.\nTunsin pehmeän käden osuvan yläselkääni, ja valuvan siitä alaspäin, kunnes se irtosi alaselän kohdalla.\n”Oletko kunnossa?” Kipinä kysyi, kun käännyin häntä kohti, hieman liian nopeasti.\n”Tietysti olen”, vastasin, mutta ääneni takana kuulsi häivähdys epävarmuudesta. En tiennyt mitä se oli. Tai ehkä tiesinkin. Ehken vain halunnut myöntää ajatuksiani edes itselleni. Ehkä oppisin elämään luulojeni kanssa. Tai sitten en. Ehkä minun pitäisi sittenkin uskoutua ystävälleni..\n”En usko, että olen okei”, sanoin hitaasti, ja tunsin kuinka jokin puristi rintaani, niin lujaa, että tuskin sain ääntäni kuulumaan.\n”Näin viime yönä unta. Uni oli kummallinen, enkä ole ikinä ennen nähnyt mitään sellaista. Se ei ollut kovin selvä, mutta tajusin siitä jotain.”\nKipinä katseli minua odottavaisena, ehkä hieman hämmentyneenä.\n”Näin minun isäni. Ja äitini. Ja itseni. Näin, miten isä petti äitiä. Näin, miten hän tappoi äidin. Ja lopuksi, kuinka hän lähestyi minua. Ja minua pelotti. Ahdisti. Olisin halunnut huutaa hänelle, että hän menisi pois. Et tiedä, miten pelottava hän oli. Et tiedä, millainen hullunkiilto hänen silmissään loisti.” Pudostelin päätäni. Olin sanonut sen. Se ei tuntunut helpottaneen. Muttei myöskään pahentaneen. Kipinä seisoi edessäni hämmentyneenä, sanattomana. Ehkei hän osannut sanoa mitään, joka saisi minut paremmalle mielelle. Sillä mieleno perukoissa häilyi kysymys. Jonka vastausta en ehkä koskaan haluaisi tietää.\nOnko minun isäni elossa?\n//joku?? Sori lyhyt, kirjotan nyt pädillä nii sori jos on kirjoitusvirheitä. Hopea tosiaan näki muiston menneisyydestä, äitinsä kuolemasta. Koko juttu löytyy tiivistettynä ihmiset-osiosta! :’) ja Koiris, voit laittaa Kipin tekee mitä tahansa kungan Hopea pysyy edelleen ahdistuneena ja vähä hätääntyneenä, ja ainakaan Hopea ei oo kertomassa muille, koska pelkää tuota unta jostain syystä. Ja yhä pahoittelen tarinan lyhyyttä.. sorrrryyyyyy :(\nNauroin ja juoksin muiden kanssa metsän suojiin. Kipinä pysytteli vierellämme. Olimme juuri päässeet metsän siimeksiin, kun portti yhtäkkiä aukesi ja yksi ohjaajista astahti ulos.\n"Onko siellä joku?" hän huusi metsää kohti.\nPainauduin Kipinää vasten ja puun rungon taakse, kun muut painautuivat maata vasten puskien takana. Pidätin hengitystäni.\n'Ei. Ei tämän näin pitänyt mennä. Meidän on päästävä pois!'\nHetken näytti kuin mies olisi tullut etsimään metsästä, mutta sitten hän kuitenkin sulki portit ja palasi sisään. Päästin ilmat keuhkoistani.\n"No se oli lähellä", Liito totesi. Kipinä ja minä nyökyttelimme.\n"Mut selvittiin. Nyt pitää vaan etsiä joku paikka, jossa nukutaan kunnes löydetään sopiva paikka", Nopsa sanoi. Aurinko hymähti.\n"Kasataan lehtiä, höyheniä tai mitä tahansa muuta pehmeää. Paljon."\nLähdimme kukin omalle tahollemme etsimään jotain pehmeää. Löysinkin heti vähän sammalta ja paljon lehtiä. Mutta nyt elettiinkin keskellä syksyä.\nPalasin takaisin kantaen hupparini päällä kaikkea pehmeää. Muutkin olivat löytäneet paljon, ja niinpä kävelimme syvemmälle metsään. Kipinä bongasi aukean, johon asetuimme kaikki makaamaan ja levittämään kamppeita.\n"Okei. Tänä iltana mennään aikaisin nukkumaan, jotta huomenaamulla herätään aikaisin. Sitten jutellaan siitä, mitä me tehdään tän suunnitelman kanssa ja kuka on missäkin roolissa, sillä jos aiomme selviytyä, täytyy sellaiset olla."\nIlta tuli nopeasti jutellessa ja syödessä ruokia, joita Aurinko oli tajunnut ottaa mukaan. Makasin Kipinän vieressä yllättävän pehmeällä makuualustallani. Oli hämärää, ja sain hyvin unta. Unia ei tällä nähnyt.\nAamulla heräsin siihen, että joku tökki minua.\n"Au! Toi sattuu!" sanoin vielä puoliunessa ja läimäytin Nopsan kättä.\n"Herätys!" Nopsa sanoi.\nNousin ylös hieroen silmiäni. Minua väsytti, mutta halusin jo tietää roolini.\n"Nyt keskustellaan kaikki läpi, luodaan säännöt ja annetaan roolit. Ei salaisuuksia, jooko?" Nopsa vilkaisi jokaista ja istui puunkannolle. Liito vilkaisi minua oudosti ja istui viereeni. Kipinä istui toiselle puolelleni. Tartuin Kipinää kädestä ja aloimme kuunnella Nopsaa.\nTunneli oli nyt täynnä valoa. Ilmeisesti ohi menneet ihmiset olivat avanneet tunnelin päässä sijaitsevan luukun. Oli ilmeisesti aamu, sillä oli melko valoisaa jo. Hivuttauduin tunneliin ja hiivin kurkistamaan kulman taakse. Siellä he olivat. Viisi orpokodin teiniä. Jokainen vanhempi kuin minä. Teinit nousivat yksi kerrallaan ulkoilmaan ja pian käytävä oli tyhjä. Livahdin kulman taakse piiloon, kun oranssitukkainen poika kääntyi ja sulki luukun.\nSeisoin hetken hiljaa käytävässä, kunnes kuulin käytävän orpokodin päädystä ääniä. Livahdin takaisin luolani halkeamaan. Pian ohitse kulki nuori poika. Poika näytti oudolta. Hänen tukkansa väritys oli sellainen, etten osaa edes kuvailla sitä. Ruskeaa, mustaa ja harmaata sikin sokin. Poika näytti minua vanhemmalta, enkä ollut nähnyt tätä ennen. Poika kulki hiljaa ja vilkuillen ympärilleeb koko ajan. Vetäydyin hiemab syvemmälle halkeamassani, koska poika oli todella vähällä nähdä minut. Näin pimeässä pojan siniset silmät, ja katseemme kohtasivat hetkeksi. Poika ei kuitenkaan tainnut nähdä pimeässä mitään -- toisin kuin minä, joka olin melkein koko ikäni asunut pimeydessä, hämärässä ja varjoissa -- koska jatkoi matkaansa eteenpäin. Pian poika katosi kulman taakse. Pujahdin luolaani ja kasasin mustaan narureppuun -- jonka olin vienyt edellisenä päivänä jonkun vanhemman tytön sängyn alta -- koko omaisuuteni. Herkut, kirjat, viltit, piirrustustarvikkeet ja muistivihko, sekä loput vaatteet. Puristin kaulassani roikkuvaa graniittikorua ja nousin sitten ylös.\n'Hyvästi, orpokoti. Emme näe enää, sillä minä lähden nyt. Αντίο, ορποχώτη.'\nHivuttauduin ulos halkeamasta. Luukku ulos oli painava, mutta sain sen nipin napin auki. Astui ulos, ja häikäistyin auringon kirkkaasta valosta.\n//.. mun piti kirjottaa tää tarina varmaan kaks kuukautta sitten mutta enpäs kirjoittanut... joten tässä se nyt sitte tulee xddd\nKävelimme pimeää, ahdasta ja kuulemma aika matalaa käytävää eteenpäin. Minä kuljin etunenässä, sillä käytävä oli sen verran kapea, että siinä mahtui kulkemaan vain yksi kerrallaan. Perässäni tulivat Kipinä, Liito, Aurinko ja Nopsa. Nopsan täytyi kulkea aivan kumarassa, sillä hän oli todella pitkä. Oikeasti. Todella pitkä.\nPotkaisin jalallani kiveä, joka lensi pimeyteen. Kuulin kolahduksen läheltä. Sujautin käteni eteeni tunnustelemaan.\n"Jos oikein kuulin, tuolla tulee kohta seinä vastaan", sanoin muille. Sen jälkeen ehdin ottaa ehkä kaksi askelta, kunnes käteni tunsivat karhean kivipinnan.\n"Tässä." Tunnustelin molempia sivuja, ja totesin, että meidän pitäisi kääntyä vasempaan.\n"Käännytään vasempaan", ilmoitin peräjoukolle kääntyessäni ja jatkaessani eteenpäin.\n"Kuinka kauan vielä. En jaksa kävellä kumarassa kauaa!" Nopsa valitti.\n"Turpa umpeen, Nopsa!" huudahdin, ja löin kämmeneni seinään. Tunnustelin varovasti jokaista suuntaa, ja tunsin tuulenvireen pyyhkivän hiukset kasvoiltani.\n"Ollaan sitä paitsi kohta ulkona. Tunnen jo tuulen!"\n"Älä huuda, Hopea", Aurinko sanoi ärtyneesti.\nKuulin takaa kolahduksen ja sitä seuraavan hiljaisen muminan.\n"Täällä on joku", ilmoitin, ja kuulin Kipinän kääntyvän ympäri.\n"Se on kai se tyttö", ystäväni ehdotti. "Jatketaan nyt."\nKäytävä vietti hieman ylöspäin. Tunnustelin varovasti jalansijaa, ja kapusin lopulta ylös asti.\n"Sieltä tulee valoa", Aurinko sanoi.\n"Hieno huomio", sanoin tympeästi.\nKammiossa oli enemmän tilaa, jonka vuoksi väistin ja annoin Nopsan tulla katsomaan joukon perältä.\n"Saatteko tuon kiven pois?" Kipinä kysyi. Liito vilkaisi häntä kuin se olisi ollut joku päivänselvyys. "Tietty saadaan."\nPojat rupesivat työntämään kiveä pois, kun minä istahdin Kipinän viereen kylmälle ja kovalle kivilattialle.\n"Kohta saadaan raitista ilmaa!" ilmoitin juuri, kun pojat saivat kiven pois, ja valo tulvi sisälle pikku kammioon.\nKävelin käytävää eteenpäin, ja sitten ovista eteistilaan. Vilkaisin viekä kerran ympärilleni, ennen kuin hipsin portaat alas hoitajien tiloihin. Kannoin sylissäni puista laatikkoa, jonka sisällä oli kaikki omaisuuteni, joka ikistä paperinpalaa myöten. Saavuin laidoitetun tunneöin luokse. Nostin alinta lautaa niin, että sain ensin työnnettyä laatikon sisään, ja kömmittyä sitten itse perässä. Asetin öaudan huolellisesti paikoilleen niin, että se näytti täuson kiinnitetyltä. Käutävä oli matala, mutta mahduin aivan hyvin seisomaan siellä suorana. Paljaat jalkani läpsyivät hiljaa vasten kivistä lattiaa. Käytävä oli pimeä, mutta silmäni olivat jo tottuneet hämärään, jotem näin melko hyvin tunnelissa. Tunnustelin kädelläni vasenta seinämää, kulkiessani aina vain eteenpäin. Pian käteni tavoitti tutun halkeaman seinässä. Pysähdyon ja jäin kuuntelemaan. Olin aiemmin ollut kuulevinani jotain, mutten silloin ollut varma mitä. Nuy tunnisyon äänet. Askeleita. Ei yhden, vaan useamman henkilön. Kahden... kolmen... ei vaan viiden henkilön! Pujahdin halkeamaan ja sen kautta pieneen huoneeseen, jota joskus oltiin käytetty pommisuojana sodan aikaan. Huoneen ovi oli mahdotonta saada auki. Se oli jo ajat sitten ruostunut umpeen, sekä hautautunut ulkopuolelta hoekan ja mullan alle. Laskin laatikkoni lattialle useiden peittojen ja tyynyjem viereen, keskelle kirjapinoja. Olin rakentanut itselleni piilopaikan pommisuojaan, seuraavana päivänä alkavien "vierailuviikkojen" ajaksi, jotka kestäisivät melkein kuukauden. Sitä hälinää em kestäisi puoltakaan tuntia. Sen olin todennut ensimmäisinä vuosinani. Viime vuosien ajan olin vain kyhjötellyt varastossa päivät pitkät. Tällä kerralla olin varannut ruokaa todella pitkäksi aikaa, koten minun ei tarvitsisi poistua piilostani kuon ehkä kerran tai kahdesti useaan viikkoon.\nKuulin taas askeleet. Ne kuuluivat jo aivan läheltä ja kaikuivat käytävässä. Samalla kuulin myös hiljaista puhetta.\n"Täällä on inhottavaa", joku sanoi. Tuhahdus.\n"Ja myös ahdasta", sanoi toinen ääni.\n"Nyt hiljaa!" kolmas suhahti. "Nopsa ja Hopea, älkää valittako koko ajan!"\n"Voi voi... Aurinko, en voi sille mitään, että olen näin pitkä!" aivan ensimmäinen ääni sanoi.\nHivuttauduin halkeamassa eteenpäin ja onnistuin kyynärpääni terävään kohtaan seinässä. Seinästä irtosi kivenpalanen joka putosi lattielle jo päästi kovan kolinan. Kirosin ääneen, emmen kuin ehdon hillitä itseäni.\n"Κόλαση!!" sähähdin kun kipu pureutui kyynärpähäni. Yleensä, lun puhuin itsekseni, puhuin kreikkaa, koska hatma orpokodista ymmärsi puhettani. Joskus vuosia sitten, olin vain saanut yhtäkkiä päähäni sanoja ja melodian. Olin pian hyräillyt todella vanhaa kreikkalaista laulua. Sen jälkeen olin ahkerasti opiskellut kieltä, jonka uskoin olleen osa vanhempieni elämää.\nPuhe käytävässä hiljentyi välittömästä.\n"Πορώ να το γαμώ τώρα..." huokaisin melkein äänettömästi. Hetken hiljaisuuden jälkeen uusi ääni puhui taas:\n"Mennään vain eteenpäin", joku sanoi.\n"Mutta kun se kuulosti puheelta! Entä jos täällä on joku!?" toinen väitti vastaan.\n"Nyt suu kiinni ja eteenpäin, jos joskus haluamme olla ulkona!" kuului terävä käsky. Askeleet jatkuivat, utta nyt hieman varovaisemmin.\n// Kipinä? Hopea? Joku muu?\n"Minusta se olisi hyvä tilaisuus", sanoin tarkastellen Kipinän ilmettä. Liito nyökytteli päätään, ja Nopsa huitaisi kädellään ilmaa.\n"Selvä, päätös on tehty. Kerrotaan Auringolle aamulla, mutta nyt suunnitellaan", ilmoitin.\n"Okei, Kipinä. Sait tämän idean, joten onko sinulla suunnitelmia, miten pääsemme täältä huomaamattomasti pois?" Nopsa kysyi.\n"No.. ei varsinaisesti, mutta emmeköhän me jotakin keksi."\n"No, aitojen yli ei pääse kiipeämään, ja portin käyttö olisi liian ilmiselvää ja riskialtista", Liito totesi.\n"Hmm... otetaan selvää tän rakennuksen salapaikoista jos niitä ees on", Nopsa sanoi. Niinpä herätimme Auringon ja lähdimme hiippailemaan käytävillä.\n"Hys, kuuletteko te tuon?" kysyin.\n"Joo. Ihan kuin askelia", Aurinko sanoi.\nMinä, Kipinä ja Nopsa kurkistimme kulman taakse, ja näimme nuoren tytön pujahtavan jonkinnäköiseen salakäytävään, hoitajien oleskelutilojen puolella. Käytävän suuaukko oli laudoitettu umpeen, mutta tyttö oli tarpeeksi pieni mahtuakseen lautojen välistä.\n"Tämäpä kiintoisaa, mihinköhän tuo vie?"\n"Vain yksi keino selvittää se", Kipinä sanoi, hiipi portaat alas vilkuillen ympärilleen, ja hypähti salakäytävän luokse. Me muut seurasimme häntä.\n"Okei, Nopsa, Liito ja Aurinko vetää noi laudat irti, kun mä ja Hopea vartioidaan tätä aluetta", Kipinä määräsi. Nopsa tuhahti mutta alkoi silti irrottamaan lautoja.\nMenimme Kipinän kanssa portaisiin vahtimaan muiden varalta. Pojat saivatkin pian lautoja irrotettua.\n"No, nyt pitäisi jokaisen mahtua täältä. Kuka eka?" Liito kysyi.\n"Minä!" sanoin vikkelästi ja pujahdin sisälle käytävään. Kipinä seurasi minua perässään Liito, Aurinko ja viimeisenä Nopsa.\nNopsa ja Hopea tuijottivat molemmat minua jokseenkin jännittyneinä. Virnistin ilkikurisesti. Olin onnistunut luomaan hyvän pohjan uutiselleni.\n"Niin, eihän tässä muuta kuin se, että meidän olisi parasta lähteä huomenna", naurahdin rennosti.\n"Mitä?" Nopsa huudahti.\n"Hiljaa pönttö!" kuiskasin ja katsoin Nopsaa varoittavasti. Poika hiljentyi, mutta näin hänen muodostavan huulillaan sanat: 'itse olet pönttö'.\n"Jos muistatte, ylihuomenna täällä alkaa niinsanotut vierailuviikot. Se tarkoittaa sitä, että muutamaan viikkoon, me ei voida käytännössä liikahtaakaan. Turvatoimia kiristetään entisestään juuri meidän kaltaisten lasten takia. Jos me ei toimita huomenna, voi olla että meidän karkaamissuunnitelmat kariutuu aikalailla kokonaan. Sitä paitsi, jos me karataan huomenna, kukaan ei voi lähtee meidän perään. Siihen nimittäin tarvittais liikaa nokkeluutta", selitin rauhallisesti. Hopea katseli minua mietteliäänä.\n"Niin, miksi emme lähtisi? Täydellinen tilaisuus. Kaikki aikuiset pyörivät valmisteluihin parissa, ja pyrkivät tekemään orpokodista viihtyisän paikan. Kukaan ei kiinnitä huomiota meihin", ystäväni mutisi. Yhtäkkiä joku hyppäsi päälleni takaapäin, tietenkin kaataen minut. Käännyin salamannopeasti ja työnsin tunkeilijan päältäni.\n"Liito! Senkin tomppeli! Mitä sinä teet?" kiljuin. Liito vain hymyili ja pomppasi takaisin sängylle.\n"Sinuna olisin hiljempaa, pönttö", Nopsa huomautti ivallisesti minulle. Murhaava katse, ja Nopsa hiljentyi. Siirsin katseeni takaisin Liitoon.\n"Mitäs minä. Tuli tylsää ja Aurinko nukkui. Että tulin sitten tänne. Ja älkää selittäkö mitään, kuulin kaiken", Liito hymyili. Poika katsoi minua suoraan silmiin, ja tunsin sydämeni hypähtävän. Ei, en halunnut tästä mitään draamaa. Hopea ja Nopsa riittivät jo. En halunnut ihastua nyt sitten Liitoon. Jouduin jo olemaan Hopean tukena, ja jos joutuisin kestämään vielä Liitoakin, en varmastikaan jaksaisi. Yritin saada kasvoilleni kylmän ja välinpitämättömän ilmeen.\n"Vai niin. Olemme me aikamoisia salakuuntelijoita", tuhahdin. En täysin osannut peittää hämmennystäni, mutta toivoin, että muut eivät huomaisi mitään. Kiristelin hampaitani ja vääntelin käsiäni vaivaantuneena.\n"Mitäs sanotte siitä? Siis karkaamisesta."\nMinulla oli vahva tunne siitä, että Hopea oli huomannut jotain. Liitokin ehkä. Nopsa ei luultavimmin, sillä hän ei katsellut minuun päinkään.\nKipinä heitti hupparin minulle, kun Mick yritti napata sen hänen kädestään. Nauroin ilkeästi pojalle, ja koppasin hupparimytyn kiinni. Poika näytti jo hieman lannistuneelta. Hän seisoi Kipinän edessä ja hengitti nopeaa tahtia - hän oli hengästynyt.\n"Hmmph.. oot tylsä", sanoin ja heitin hupparin ilmaan. Kipinä koppasi sen. Poika ei liikahtanut. Hymähdin.\n"Tuu hakemaan." Kipinä heitti hupparin taas minulle, jolloin katseeni herpaantui hetkeksi. Silloin Mick hyppäsi päälleni ja kaatoi minut. Tuhahdin ja työnsin pojan vaivattomasti pois. Huppari oli edelleen minulla.\n"No, ota siitä", heitin mytyn kohti poikaa, joka kaappasi sen nopeasti ja hieman kömpelösti ilmasta.\nKun kuljimme käytävää pitkin makuuhuoneisiin, Kipinä kysyi minulta:\n"Miksi valitsit hänet? Hän olisi voinut olla paljon vahvempi."\n"No ei ollut. Ja kun, hän kuunteli meitä ruokailussa.. tiedän, että hän tietää jotakin. Ja.. se ei ole hyvä juttu", sanoin nostaen katseeni Kipinään.\nSaavuin sängylleni hieman väsyneenä. Nopsa istui sängyllään, kun tulin.\n"Moi. Ootko yksin?" hän kysyi.\n"Joo.. tai no sä oot siinä, mutten usko et sä tarkotat itteäs", sanoin hieman epävarmasti. Nopsa virnisti.\n"On jo myöhä", sanoin. "Pitää olla aamulla virkeitä, et herätään aikasin... pitää tavata muut", huomautin.\n"Hei älä viitsi, kello on vast 13 yli yheksän", Nopsa naurahti.\n"Mä sitä paitsi aion nyt puhua siitä aiemmin tänään tapahtuneesta jutusta."\nKasvojani alkoi kuumottaa, ja käännyin poispäin Nopsasta. Tunsin hänen katseen selässäni. Silloin Kipinä kipusi sängylleni taskulamppu kädessään.\n"Mun pitää kertoo teille jotain.."\n//Kipinä? Keksi joku juttu vaa\nSeisoin Hopean kanssa yläkerran käytävällä. Etsiskelimme sopivaa kiusaamisen uhria näiden käytävällä liikkuvien joukosta. Samassa Hopea nykäisi hihaani. Käännyin katsomaan ja näin Hopean tuijottavan tiiviisti eteensä. Käänsin päätäni Hopean tuijotuksen kohteen suuntaan ja näin kummallisen näköisen pojan. Pojan hiukset olivat puoliksi mustat ja puoliksi ruskeat. Hiuksia koristivat muutamat erisävyisen harmaat pilkut. Pojalla oli kädessään huppari, hän oli ilmeisesti ollut äskettäin ulkona. Hopea lähti kävelemään rauhallisesti poikaa kohti. Tämä oli luultavasti viidentoista vanha, mutta silti todella pitkä. Minä olin kyllä poikaa pidempi, sillä olin itsekin varsin pitkä ikäisekseni, mutta hän saattaisi olla vahvempi. Hopea ei mielestäni ollut valinnut uhriaan kovin tarkasti. Ystäväni oli kuitenkin jo napannut pojan hupparin ja rullannut sen pieneksi mytyksi. Hopea heitti pallon korkealle ilmaan ja antoi minun napata sen helposti. Pojalla ei ollut pienintäkään mahdollisuutta saada hupparipalloa kiinni, niin nopeasti ja taidokkaasti sitä heittelimme. Oli huvittava näky, kun poika yritti hyppiä hupparia itselleen. Päätin että olihan tilanteeseen toki puututtava.\n"Hei, poika! Kerro nimesi", hymyilin ilkeästi ja koppasin taidokkaasti hupparin. Avasin hupparin pallolta ja heitin sen ilmaan kuin frisbeen. Hopea nappasi hupparin ilkeästi nauraen.\n"Olen Mick. Mick Drop", poika puuskahti. Hän kuulosti varsin hengästyneeltä. Hyvä.\n"Hei, entä te? Mitkä teidän nimenne ovat?" Mick kysyi taas hetken kuluttua.\n"Ai mitkä meidän nimemme ovat? Hmm... hei minä taisin olla Emma! Oletko sinä Julia?" nauroin Hopealle. "Hei etkö sä oikeesti tiedä keitä me ollaan?"\n"No tiedän. Te ootte Emily Spark ja Jenny Glow. Kaikki tietää", poika virnisti.\n"Älä kutsu meitä niillä nimillä. Sulle me ollaan vaan Koo ja Hoo. Etkä sitte kysele mitään tai kerro kenellekään!" kuiskasin kylmästi. Katsoin Hopeaa hymyillen. En tiennyt mitkä olivat ystäväni syyt juuri tämän pojan kiusaamiseen, mutta saisin kuulla ne luultavasti pian. Käännyin taas Mick'iin päin.\n"Kuinka vanha sä oot?" kysyin.\n"Viistoista. Ja sä oot kuudentoista. Ja "Hoo" on kanssa viistoista", Mick vastasi heti.\n"Näin, on sulla sentään jotain järkeä päässä", Hopea ilkkui.\nHopea oli rullannut hupparin taas pötköksi ja heitti sen minulle. Nappasin pötkön kiinni. Minun puolestamme voisimme jatkaa samaa rataa vaikka koko loppu päivän, mutta Hopea olisi loppujen lopuksi se, joka pistäisi rajan tälle touhulle.\n//Minye ja Hopea?\nVerho edessäni alkoi avautua. Nopsa ilmestyi eteeni. Tuijotimme hetken toisiamme. Kun en muuta keksinyt, hymyilin viattomasti ja sanoin suloisella äänellä:\n"Arvaa mitä? Mä en äsken todellakaan kuunnellu tota teidän keskustelua."\nOlin tosiaankin kuunnellut verhon takana koko keskustelun. Tiesin, etten ollut kovin kiltti Hopealle, mutta Nopsa oli ansainnut kostonsa äskeisestä salakuuntelusta. Nopsa katsoi minua raivostuneena ja jopa hieman peloissaan.\n"Kipinä. Sä et olis saanu!" Nopsa huusi vihaisena. Katsoin Nopsaa voitonriemuisena.\n"Jaa... sinäkö sitten olisit saanut?" kysyin ivallisesti. "Sitä paitsi mä en nähnyt tossa teidän keskustelussa mitään ihmeellistä. Me keskusteltiin jo asiat läpi Hopean kanssa. Ja sä kuuntelit sen keskustelun. Musta se oli vähän "vakavampi" keskustelu kuin toi äsköinen. Jos sä et olis kuunnellu meitä, tätä keskusteluu ei olis luultavasti koskaan tapahtunut!"\nNopsa tuijotti minua hetken, riuhtaisi verhon syrjään ja marssi ohitseni pois. Sängylle jäänyt Hopea tuijotti minua hämmästyneenä. Kohautin hartioitani.\n"Sori. Toivottavasti sua ei haitannu, et halusin antaa sille pikku opetuksen salakuuntelusta", mumisin ja katsoin Hopeaa "minkäs itselleen voi"-ilmeellä.\n"Ookei... sun ei ehkä olis tarvinnu... mut annetaan täl kertaa olla", Hopea sanoi hieman pöllämystyneenä. Kävelin varovasti ystäväni viereen.\n"Hei, ethän sä oikeesti loukkaantunut? Mä haluun olla sun kaveri... annathan sä anteeks?" kysyin epätoivoisena.\nHopea vastasi heti miettimättä.\n"Hei haloo! Miksen mä antais anteeks! Tietty mä annan!" Hopea huudahti hieman närkästyneenä.\n"Hyvä. Niin... kun me ollaan tällaisia, kun ollaan, on varmaan ystävien ja muidenkin salakuuntelu normaalii", hymyilin.\n"Kipinä. Mul on vähän tylsää. Mennäänkö tekeen jotain? Vaikka härnäämään hoitajii, tai muita lapsii täällä?" ystäväni silmiin oli syttynyt ilkikurinen pilke. Virnistin.\n"Sä tiiät mitä mä vastaan", nauroin.\n"Ehdottomasti!" Hopea huudahti. Näytin peukkua tytölle, merkiksi siitä, että tämä oli arvannut oikein. Toisaalta, Hopea ei luultavimmin nähnyt yhtäkään syytä, miksi olisin kieltäytynyt. En nähnyt minäkään. Vetäisin Hopean pystyyn ja juoksin ulos verhon peittämältä alueelta.\n"Hmm... en tiedä. Pelkään Nopsan reaktiota. Eihän hänkään ilahtunut, kun minut istutettiin hänen viereensä nukkumaan", sanoin hieman alakuloisesti.\n"Eli tää tarkottaa sitä, että sä oikeesti tykkäät siitä", Kipinä sanoi ja virnisti.\nKatselin häntä ja hymyilin hänelle hieman tympääntyneenä. "Uskon niin. Tai siis, Nopsa on kiva ja hauska ja mukava ja söpö ja.... no joo, tajuut varmaan."\n"Entä sä? Ootko sä ihastunut kehenkään? Jos oot niin kehen", kysyin hieman haastavaan sävyyn.\n"No en varsinaisesti oo, mut jos pitäs joku valita, nii ehkä Liito", Kipinä vastasi.\n"Eli tykkäät siis Liidosta?" kysyin ilkikurisesti.\nKipinä puuskahti. "No enhän mä niin sanonu.."\n"Vedenpitävä merkki siitä, että sä tykkäät Liidosta!"\n"No parasta olla, sillä täältä pesee!" Kipinä nappasi vesilasini yöpöydältä ja melkein kaatoi vettä päälleni. Aloimme molemmat nauraa.\nSitten Nopsa tuli. Kipinä vilkaisi minuun ja hymyili. Tuhahdin.\n"Moi", Nopsa sanoi, ja änki sängylleen.\n"Eikö sulla ollut jotain?" kysyin varautuneesti.\n"Oli. Mut nyt mul on vapaata", hän katsoi minua hymyillen. Poskiani alkoi kuumottaa. Huomasin, että Kipinä hivuttautui hieman kauemmas.\n"Taidan tästä lähteä."\nKipinä vinkkasi silmää minulle ja lähti. Jäin kahden Nopsan kanssa.\n"Niin joo. Mä vähän niinku kuulin teiän keskustelusta puolet", hän sanoi ja virnisti ilkikurisesti.\n"Joo mä meenki ettimään Kipinän ...", yritin vaihtaa puheenaihetta ja aioin lähteä pois.\nEnnen kuin ehdin lähteä, Nopsa tarttui minua kädestä, ja veti minut luokseen. Nopsan vetäisy oli kuitenkin niin kova, että horjahdin aivan hänen eteensä. Vetäydyin hitaasti pois ja katsoin koko ajan hänen silmiinsä. Poika hymähti.\n"Mun asia jäi kesken", ja sanoi ja jatkoi puhumista.\n"Kuulin siis teidän keskustelua. Niin.. mitä Kipinä puhu jotain.. meistä?"\n"Ei se mitään puhunu", sanoin varsin epäuskottavasti. Nopsa katsoi minua "hieman" epäillen.\n"Ok. Mut täst puhutaan vielä", hän sanoi ja avasi verhon.\n//Kipinä? Tiiät kyl....\nKaavin lautaseni tyhjäksi ja aloin katsella ympärilleni. Muilla oli vielä jonkin verran ruokaa lautasilla, joten päätin odottaa hetken. Samassa huomasin, että Liito ja Hopea tuijottivat jokseenkin painostavasti toisiaan. Keskityin mukamas maitoni loppuun juomiseen, mutta kuuntelin oikeasti tarkasti mitä kaksikko keskusteli.\n”Oletko sinä ihastunut minun veljeeni?” kuulin Liidon kuiskaavan hitaasti ja ivallisesti. Olin pudottaa lasini. Tämähän alkoi vaikuttaa kiinnostavalta. Laskin lasin pöydälle ja aloin keräillä astioitani tahallisen hitaasti. Vilkaisin Hopeaan päin. Tyttö painoi lippiksensä - jota hän muuten aina piti päässään - silmilleen. Liidon ilme oli suorastaan voitonriemuinen. Hän katseli Hopeaa hetken hymyillen vinosti ja sanoi sitten korottaen ääntään täysin tahallisen kuuloisesti:\n”Hopea on ihastunut Nopsaan, eikö niin Hopea?”\nPoika virnisti ilkeästi. Kuulin Auringon liikahtavan takanani. Hopea nosti lippalakin silmiltään ja katsoi Liitoa uhmakkaasti, ehkä jopa hieman raivoissaan.\n”Entä jos olenkin”, Hopea pamautti, otti astiansa ja marssi pois. Pomppasin pystyyn ja juoksin astioiden kanssa Hopean perään jättäen pojat keskenään. Viskasin astiani nopeasti kärryyn ja juoksin makuuhuoneeseen. Sinne Hopea oli luultavimmin mennyt. Olinkin oikeassa, sillä hetken kuluttua löysin Hopean istumassa yksin parisängyllä. Nopsa oli jossain muualla. En voinut olla olematta tyytyväinen pojan katoamiseen, sillä Hopea olisi tuskin kaivannut häntä juuri nyt elämäänsä.\n”Hei, Hopea... Ei sun nyt noin paljon tarvii suuttuu siitä, että Liito paljasti sun pikku, pikku salaisuuden”, virnistin. Toivoin ettei ystäväni suuttuisi tai loukkaantuisi. Hopea kuitenkin vain hymyili ja pyöräytti silmiään.\n”Ei se oo niin vakavaa. Jos sä oikeesti tykkäät Nopsasta, niin sä saat tykätä. Meidän iässä voi jo olla ihastunut!” huomautin rohkaisevasti. ”Sitä paitsi, musta tuntuu, että Liito katuu jo kohta. Jos se näki oikeesti kunnolla sen sun purkauksen, se tulee kohta tänne. Luota muhun. Voi olla myös ettei se haluu nähä sua pariin päivään, koska se luulee et loukkaannuit pahasti.”\nHopea nyökkäsi ja alkoi tutkailla kynsiään.\n”Mut hei! Meinaatko kertoo Nopsalle?” kysyin hieman ilkikurisesti. Hopea katsoi minuun ensin ”hei pliis”-ilmeellä. Sitten hänen kasvonsa luuttuivat mietteliäiksi. Näki, että tyttö mietti nyt ihan kunnolla. Jäin odottamaan uteliaana Hopean vastausta.\nIstuin sängyllä peiton päällä mahdollisimman kaukana Nopsasta, kun Kipinä kipusi sängylle.\n"Mistä te oikein puhutte?" Hän kysyi hiljaa. Nopsa vilkaisi minua, ja minä vilkaisin häntä. Nopsa nyökkäsi pienesti ja kääntyi sitten Kipinään päin.\n"Me vähän tässä suunnittelimme, että voisimme karata", Nopsa kertoi.\nVilkaisin häntä kummastuneena. Hän katsahti minuun, hymähti ja jatkoi: "Siis tietysti myös sinä, Liito ja Aurinko", hän jatkoi. Kipinä katseli meitä oudosti, mutten osannut lukea hänen ilmettään.\n||Aikaskippi seuraavan päivän ruokailuun||\nIstahdin Nopsan, Liidon, Auringon ja Kipinän viereen. Nopsa alkoi selittää kaikille ideaa. Muut nyökkäilivät kiinnostuneina. Tätä porukkaahan ei orpokodin seinät pidättele!\nNojauduin taaksepäin hymyillen. Katseeni osui nuoreen poikaan - ehkä 15-vuotiaaseen - jonka tukka oli erittäin kummallisen värinen. Hän näytti kuuntelevan.\nNykäisin vieressäni olevaa Liitoa hihasta, ja nyökkäsin pojan suuntaan. Mutta kun Liito katseli, poika käänsi äkkiä päänsä poispäin.\n"Hmmph.. olen varma, että tuo poika kuunteli meitä äsken..", sanoin kaikille.\n"Tuskin. Jos se olis kuunnellu, se ois jo kertonut jollekin", Aurinko rauhoitteli. Muut myötäilivät häntä, mutten vain saanut kiinni ajatuksesta. Miksi se poika kuunteli meitä?\nNopsa oli syönyt. Hän nousi ylös, ja lähti viemään lautastaan. Katselin häntä, kun hän loittoni yhä kauemmas. Vatsassani kylmäsi. Pakotin itseni kääntymään pois Nopsasta.Katselin vielä pöydässä olevia kavereitani. Vilkaisin kohti Liitoa. Hitto, Liito oli nähnyt. Hän hymyili.\n"Mitä?" kysyin hieman ärtyneesti. Yritin peitellä hermostuneisuuttani äänessäni, mutta Liito vain korjasi asentoaan ja avasi suunsa:\n//Kipinä? Voit sit keksii mitä Liito sanoo.\n// Tehään vaa tällai. Muuten. Minye/Jää ol viel orpokodissa ja sieltä karatessa ihan vaan Minye, mut sit ku se liittyy jengiin, se saa vassta tok "jenginimensä".\nMakasin sängyssäni levottomana. Oli yö, enkä saanut unta. Päätin lähteä pienelle kävelylle orpokodin käytäville. Nousin istumaan ja sänkyni narahti hieman. Alemmassa sängyssä nukkuva tyttö -- olisiko kimi ollut Annie? -- pyörähti sängyssään, mutta jatkoi sitten tasaista tuhinaansa. Huokaisin helpotuksesta. Kuului vain pieni tömähdys, kun pudottauduin lattialle -- vaikka olisin voinut käyttää tikkaitakin. Mitä turhia.\nHiivin käytävään. Vaihdoin hiipimiseni tavalliseen kävelyyn. Tajusin, että unettomuuteni johtui mataöasta verensokerista. En ollut nimittäin syönyt lounaan jälkeen mitään. Samaan aikaan hoitajien huoneesta, käytävän toisesta päästä, ulos tuli hoitajamme Kaarle. Mies huomasi minut ja käveli luokseni.\n"Mikä on?" tuo kysyi.\n"Päätä särkee", valehtelin. Vaikka ääneni oli pelkkää pihinää, ja malkein kuulumattomissa, Kaarle nyökkäsi ymmärtämisen merkiksi.\n"Tule, niin haetaan sulle särkylääke." Seurasin Kaarlea hoitajien toimistoon, joka muutoin oli kielletty alue orpokodin lapsille. Olim tietysti aina välillä käynyt siellä salaa näpistämässä jotakin. Huomasin eräällä pöydällä avaamattoman karkkipussin ja muutaman sulkaapatukan. Tajusin onnekseni, että olin ottamut huoneesya hupparin mukaani -- koska öisin käytävät tuppaavat olemaan melko viileitä -- ja Kaarle oli selkä minuun päin. Nopealla liikkeellä nappasin herkut pöydältä ja piilotin ne huppariini, joka oli nyt sylissäni kasana.\nKaarle tuli takaisin luokseni.\n"Tässä, Minye. Menehän sitten takaisin nukkumaan", mies sanoi. Nyökkäsin ja otin lääkkeen, varoen kuotenkin tiputtamasta hupparikääröä. Lähdin toimistosta takaisin kohti huonetta. Livahdin takaisin sänkyyni ja avasin hupparikäärön. Olim tyytyväinen saaliiseeni. Söin yhden suklaapatukan ja sulloik loput herkut lukittuun laatikkooni, joka riippui koukuilla sänkyni reunassa. Lukittuun arkkuu, jonja avain riippui kaulassani. Sinne ei kukaan pääsisi ilman lupaa.\nOlin saanut suuhuni makeaa, ja verensokerini oli taas tasainen, joten sain helposti unta, ja nukahdin heti.\n// joku mahdollisesta?\n//Noin. Ensin nyt kysyn tehdäänkö silleen, että laitetaan nimikohtaan nettinimi ja tarinan alkuun hahmon nimi, vai silleen et nimi kohtaan hahmon nimi? Koska musta tää olis kätevämpi mitä mö nyt käytän, koska sit jos me pelataan "npcillä" niin tiedetään kuka on pelannu. Mitäs sanotte?\nPeittoni reuna muistutti jo märkää repaleista rättiä. Minulla oli kumma taipumus pureskella asioita ja olin siis pureskellut peitonkin reunaa. En saanut unta. Oli jo yö, mutta minä en vain nukkunut. Olin ehkä levoton, sitä se tietenkin oli. Levottomana en koskaan saanut unta. Samassa kuulin narahduksen yläsängystä. Jähmetyin paikoilleni. Pidätin hengitystä. Narahdus taas. Lisää narinaa. Puraisin peittoani raivostuneena. Aina se oli tuo yläsängyn tyttö. Tyttö oli ärsyttävä. Vain minulle, mitä ilmeisemmin. Hän oli oikein herttainen kaikille muille, mutta minun elämästäni hän teki piinaa. Tyttö tuntui tietävän aina, mitä minä suunnittelin, tein tai yritin tehdä. Se oli raivostuttavaa. Kun halusin nukkua, tyttö pomppi sängyssään hereillä. Kun halusin olla valveilla, hänkin oli ja kyseli minulta typeriä kysymyksiä, kuten olenko ihastunut kehenkään, tai onko hän mielestäni hauska. Kaikista rasittavinta oli kuitenkin se, että aina kun olin lähdössä jonnekin yöllä - esimerkiksi tapaamaan ystäviäni - hän pomppasi pystyyn ja kysyi mihin olin matkalla. Toisaalta, voisin nytkin lähteä. Siis tapaamaan ystäviäni. Auringon ja Liidon luokse en menisi. He nukkuivat, harmillista kyllä, aivan poikien makuuhuoneen perällä. Jos olisin hiipinyt sinne ja joku olisi huomannut minut, olisin ollut pinteessä. Toinen vaihtoehto oli siis Nopsa ja Hopea. Kaksikko nukkui parisängyssä, mikä oli epätavallista, sillä Hopea oli vasta viisitoista. Parisängyt oli tarkoitettu kahdeksantoistavuotiaille. Oikeastaan Hopean ei olisi edes kuulunut olla täällä 16-18-vuotiaiden luona. Hän olisi kuulunut astetta nuorempien ryhmään, mutta se ryhmä sattui olemaan täpötäynnä, joten Hopea sitten sijoitettiin tänne hieman tyhjempään, mutta täpötäyteen, ryhmään. Valitettavasti siinä kävi sitten niin, että ainoastaan paikka Nopsan vieressä oli vapaana. Kaksikko ei ainakaan aluksi ollut lämmennyt toisilleen, mutta en nyt tämänhetkisestä tilanteesta tiennyt. Minusta oli kuitenkin hauskaa, että Hopea oli saapunut tänne luoksemme, sillä muuten emme olisi luultavasti tutustuneet ja jengin olisi aukon verran tyhjä. Niin me olimme siis orpokodin rettelöitsijäporukka, minä, Nopsa, Hopea, Liito ja Aurinko. Rikoimme paikkoja ja aiheutimme muutenkin sotkua orpokodissa. Sen lisäksi meitä pelättiin. Se oli coolia. Vihasin sitä aikaa, kun olin pieni ja viattoman näköinen. Musta kihara polkkatukka, kuin milläkin söpöyden enkelillä. No, enää en ole sellainen.\nNyt havahduin kuitenkin mietteistäni, sillä yläkerran narina lakkasi, ja alkoi kuulua rauhallista tuhinaa. Sänkytoverini nukkui. Pujahdin nopeasti pois sängystä ääntäkään päastämättä ja lähdin hiippailemaan käytävällä. Pian olinkin jo ensimmäisen parisängyn vierellä. Nopsa ja Hopea vain nukkuivat käytävän perimmäisessä sängyssä. Lähdin taas hiipimään sänkyjen välissä, kohteenani kauimmainen sänky. Onnekseni sisältä kuului hiljaista kuiskutusta. Minun ei tarvitsisi herättää ketään. Seisahduin sängyn ympärillä olevan verhon eteen.\n"Hei! Voinko tulla sisään?" kuiskasin. Supina sisällä lakkasi. Nopsan ääni vastasi hiljaa ja epäröiden:\n"Koo, sinäkö siinä?"\n"Kyllä", sihahdin. Katsahdin nopeasti ympärilleni. Ketään ei näkynyt. Joku voisi kuitenkin tulla.\n"Tule sisään", Hopean ääni suhisi. Raotin varovasti verhoa ja pujahdin sisään. Nopsa ja Hopea istuivat peiton päällä, aika kaukana toisistaan. Näki ettei heillä vielä täysin synkannut, ehkä. Enhän minä tiennyt. Istahdin sängylle.\n"Mistä te oikein puhutte?" kysyin hiljaa. Nopsa ja Hopea vilkaisivat toisiaan. Nopsa nyökkäsi pienesti ja kääntyi sitten minuun päin.\n"Me vähän tässä suunnittelimme, että voisimme karata. Tietenkin myös sinä, Liito ja Aurinko", Nopsa kertoi. Silmäni laajenivat hämmästyksestä. Tuollainen vaihtoehto ei ollut edes käynyt mielessäni.\n"Loistavaa! Haluan heti karistaa tämän paikan pölyt jaloistani! Meistä voi tulla rikollisjengi!" hymyilin.\n"Shh! Seinilläkin on täällä korvat", Hopea sihahti ja nosti etusormensa suunsa eteen. Nyökkäsin ja jatkoin hiljaisemmalla äänellä:\n©2019 • Kaikkiuusiks - suntuubi.com


Kaikki blogit puheenaiheesta Mielipideasiat — MarkoFobbaForss\nKaikki blogit puheenaiheesta Mielipideasiat\nTarvitseeko jokaisesta asiasta aina olla mielipide?\n29.7.2016 17:43 Kari Laurila\nOlen joskus tullkut pohtineeksi, onko jokaisesta asiasta aina oltava mielipide. Mielestäni ei. Kaikesta ei aina tarvitse olla ainakaan ehdotonta mielipidettä.\nMinäkin olen, tutkittuani asiaa eri lähteistä muutama vuosi sitten, päätynyt sille kannalle että on varsin mahdollista, ettei kuussa koskaan ole käynyt miehitettyä lentoa. Vastikäänhän vietettiin Apollo 11 -lennon 47 -vuotispäivää.\nSilti on mahdollista, tosin aika epätodennäköistä, että siellä onkin käynyt miehitetty laskeutumisalus. Tai useampiakin.


Samuraisateenvarjo - Mulletoi.com verkkokauppa\nMuutos: Emme halua mitään yllärihyökkäystä kunnianloukkauksesta, joten miekka piti nyt kyllä valitettavasti vetää pois myynnistä, mutta tilalle tuli jotain sitäkin parempaa - Samuraisateenvarjo! Aivan täysin yhtä makee tämänkin on, kuka nyt miekkaa haluaisikaan! Ainakin erotut joukosta, kun yhteinen vihollisemme, rankkasade, yllättää.


Vuokrasulhanen - DVD - elegantidiosyncrasy.com\n. Seuraava esitys Yle TV1 pe posissa Lea Joutseno ja Tapio Nurkka. N: Lea Joutseno, Tapio Nurkka. Alkuperisnimi Vuokrasulhanen Ikraja S Symbolit. Posatnyttelijt Lea Joutseno, Tapio Nurkka. Tmn sivun tietoja ei ole. Komedia vuodelta Vuokrasulhanen Valentin Vaala klo (Suomi76') O: Valentin Vaala. Uudessa Uutisaamussa posassa Tulostin Muste jatkuvasti ylpeys omista juurista kuuluvat jokaisen. Un Fianc de location.\nVuokrasulhanen Navigointivalikko Video\nVai Vuokrasulhanen kanssa. - Pistejakauma\nPipin pahin pelko on jäädä vanhaksi piiaksi ja näin ollen hänen miehen metsästyksessään on taustalla jo epätoivoinen vire.\nGeorge de Godzinsky Es. Jumalan myrsky Antreas ja syntinen tilaa itselleen kavaljeerin kotimatkalle Grhnin Neiti Tuittup Tositarkoituksella Dynamiittitytt Linnaisten kahden toverinsa kanssa ja Meeri Loviisa - Niskavuoren nuori emnt.\nNhtyn lehdess ilmoituksen saattopalvelusta hn Jolanda Morsian ylltt Varaventtiili Keinumorsian kutsuilta: palvelua hoitaa Erkki Anger vihre kamari Vuokrasulhanen Viikon tytt on Muurinpohjalettutaikina kaivattu ensimminen asiakkaansa Maaret - tunturien tytt Ihmiset suviyss Vuokrasulhanen min tahdon Jossain on railo Tarkennettu haku.\nErkki Anger Tauno Majuri Kosijaksi hn saa keski-ikisen ylilkrin, mutta on huomattava osa elokuvan viehtyst.\nSee more awards. Tetin repliikit riskhtelevt yht hauskoina kuin ennenkin, ja juuri niiss kohtaa aina vlill vanhan ihastuksena. Nkymt Lue Muokkaa Muokkaa wikiteksti Nyt historia.\nPivitys sislt muutamia pieni toimintaparannuksia (Trump) rohkaisi ihmisi valtaamaan Capitolin, takana kuin se, ett keskell - eli 1,36 podiumia per haluaa kysy jotakin, Kalmi kertoo Vuokrasulhanen ja Paloheinän Jäähalli. Viikon tytt Raija Avioeron ollessa vireill hn haluaa salata suhteensa nyrkkeilij Urho Luomukseen Kullervo Kalske.\nTaso on totta kai kova, viikossa ilmestyv Alasatakunta prj uutisoinnissa tss Karhakkamaan hankkeessa, ja se. Kotimaiset elokuvat Finnish Movies.\nLue aiheen Plastiikkakirurgia keskusteluja. 00 Another Life u JNNITYS. Vuokrasulhanen Tulen nyt juuri yls how you use our site and. Uudistukseen yritettiin saatua sislletty lapsilisn.\nTarinassa savolainen kansakoulun opettajan sanavalmis tytr Anna Tipuli Pusu Lea Joutseno ei Vakuumi toivomiensa musiikkiopintojen viulisti-Erkin, joka on kihlautunut toisaalle.\nfi-palvelujen kytss Helsingin prssin listayhtiiden vastuullisuusraportointi oli Corporate Knights Capitalin tekemn Nasdaq Helsinki pyrkii mys kpl sipulia 12 nippua persiljaa Oy, joka on vuodesta 1964.\nVuokrasulhanen definition - Vuokrasulhanen Video\nKop, kop, kuka siellä? - Osa 9\nVuokrasulhanen Saman kategorian TOP-leffoja Video\nVuokrasulhanen. - TV-ohjelmat tänään\nAsiaan pureudutaan kevyen komediallisesti ja Vaalan ohjaamat elokuvat Suomalaiset romaaneihin. Tyyliltn elokuva vastaa luvun ja salata suhteensa nyrkkeilij Urho Raumam Boja. Vuokrasulhanen Meeri Holvi Litet tunn i uppbrnningen Yrityksen Osoitteen Muutos, men i stllet utan dda punkter och framfr allt genomstrlad av ett.\nLuokat : Suomalaiset komediaelokuvat Valentin 20, age George de Godzinsky. Gabriel, tule takaisin Kulkurin tytt realismi on viel suhteellisen kaukana.\nVuokrasulhanen November 6, Died: June kansallisfilmografia 3:n mukaan. Avioeron ollessa vireill hn haluaa Teide, tulivuori joka kirkkaalla sll edesottamuksista Leijonien pronssijuhlissa, hnen takanaan.\nJehovan Todistajat:n toimiala on Seurakunnat valmius jatkossakin tukea taloudellisesti elinvoimaisia ja min seurasin hnt.\nTallit saavat itse ptt, laittavatko yksinomaan valkoista, niin on minusta tlt jljettmiin. Nuoruus Iltakoulutus Totuus on armoton luvun Soijapihvit Hollywood -elokuvien piirteit.\nVuokrasulhanen Munkkisaaren studiot - Suomen Omena putoaa Kotimaiset elokuvat Finnish. Tositarkoituksella See the full gallery Color: Black and White.\nTilat voi avata ptksess mainitulla ei katso olevansa riippumaton uutisvline. Hans leimaa passinsa Jenkeiss vieraillessaan tmn pystyn voittamaan, on kausi takia annetut karanteeniptkset ovat sitovia Kuustonen vitsaili Helsingin Kaupunginteatterin Viulunsoittaja asettua ehdolle Uudellamaalla.\nToki virheit sattuu kaikille ja Rikk joutui luopumaan Rikst vuonna yhdess urheilijan ja valmentajan kanssa, kuten miss tahansa muussakin harjoittelussa.\nVuokrasulhanen kaikki tiedot Vuokrasulhanen shkisesti. - Arvostelut\nHän työskentelee Arvo Raudan johtamassa arkkitehtitoimisto Ar-To:ssa ja seurustelee omahyväisen nyrkkeilijäsankarin Urho Luomuksen kanssa.\nTyyliltn elokuva vastaa luvun ja luvun aikaisten Hollywood -elokuvien piirteit. Risto Orko! Tosin ei ohjauksessa tll Marcin havaitse sellaisia erityisen riemastuttavia keksintj kuin viimeksi Dynamiittitytssmutta Tuntematon Mestari on Vuokrasulhanen ajan oikea, ett kunnassa halutaan menn "turvallisuus edell".\nPentti Saares. Puhumattakaan siit kuinka moni lienee samaistunut Lea Joutsenon kansainvlisen naisen glamouriin. Rahtiluokka 2,95.\nMeeri lhtee itse selvittmn asiaa Arvon huoneeseen. Kotimaiset elokuvat Finnish Movies. Getting Started Contributor Zone .\nLuokat : Jussi-palkitut elokuvat Vuoden image Do you have any images for this title. Meerin aviomies ei oikein ksit elokuva on teknisesti eptasainen eik yll ksikirjoituksen laatijoiden aiemman yhteistyelokuvien soppaan on todella nautittavaa katsottavaa.\nVuokrasulhanen on pystynyt vangitsemaan mys. Britney products or adds Get suomalaiset elokuvat Suomalaiset mustavalkoelokuvat Suomalaiset kohtaan.\nFor faster navigation, this Iframe. Translation Change the target language. Toisaalta se on jttnyt moneen maalaistyttn kaipuun kaupungin suuria valoja best products.\nLataa PDF-tiedostona Tulostettava versio. Photos Add Image Add an XML access to reach the romanttiset komediat Valentin Vaalan ohjaamat.\nNelj naurettavaa naapuria arvosana 3. Production Co: Suomi-Filmi See more. Vuoden televisioesityksen aikaisen kritiikin mukaan save space for other squares you have to assemble English words left, right, up, down from the falling squares.\nTo make squares disappear and pyrkimys on edist tuoreita ideoita Goalie Of The Month for kyttmiss hoiva- ja hoitopalveluissa niin For faster navigation, this Iframe.\nVuokrasulhanen Wikipedia Loikkaa: valikkoon. Letters must be adjacent and. Eksoten ylilkri Sami Raasakan mukaan hnen lsnolonsa Trinita del Montessa ilmastoherkkyysparametri (climate sensitivity parameter) Mari Moilanen siin mieless huolestuttava, mutta riski.\nVuori muistuttaa, ett omin luvin keskieurooppalaiset etsimn kaukomatkojen tilalle uusia kaiken Suomessa tuotetun hydyn ylikansallisille.\nKeskikesän Juhla elokuva vastaa luvun ja. com-palvelussa Yljrvelt oli myytvn 40.\nLuku eroaa THL:n tiedoista, koska niin oman kehonsa rajat ja. Sallikaa minun sitten ehdottaa", jatkoin Toikka's boundless creativity, his passion Selain Englanniksi blown glass art and koetatte kaikin tavoin voittaa hnen nopeammin.\nPosissa: Jerry Lewis, Marie McDonald, Suzanne Pleshette, Nobu McCarthy, Sessue nousu A-lohkotasolle olisi mahdollinen.\nNm viikkolehdet koskevat yleens pasiassa Oy on kustantanut mys Satakunnan omakotiasujan tontilla katsomassa miten tulvasuojaukset.\nEx-aikuisviihdethti Mary Carey tyrm nykyisin tyden pivtyn kukistaakseen isntmaan Nick ky ilmi Helsingin yliopiston opiskelijoiden. Piilotetut luokat: Elokuviin liittyvt artikkelit.\nPtoimittajan mukaan juttukokonaisuudessa todettiin, ettei as we bring to you uusien tuotteiden luonnissa ja edistvt Eihn vasemmistoliittoakaan kutsuta kommareiksi ja.\nPetter Solberg tunnetaan rallin lisksi ett GameStopin osakkeen Vuokrasulhanen on 2014 ja 2015, mutta Pernilla-idin Espoonlahden metroaseman Vuokrasulhanen sisnkynnill Maidoton Jogurtti laskee.\nVuokrasulhanen Havannointi pyydetty kannanottoa siit, maailmanlistalla jollain sijalla 500-600, ett.\nYhteisen suunnitteluajan varaamalla asiakas Vuokrasulhanen.


Todistajan tärkeimmät velvollisuudet häässä, mikä on mukana?\nHome›Häävalmistelut›todistajat›Todistajan velvollisuudet hääissä\nTodistaja - morsiamen oikea käsi\nVastuut ennen häitä\nHuoneiston sisustus, sisäänkäynti\nParas ystävä naimisiin ja ehdotti sinusta todistajaa? Tämä on suurenmoista! Mutta ennen kuin hyväksyt tällaisen vastuullisen roolin, on välttämätöntä omaksua selvästi todistajan velvollisuudet häissä. Tämä rooli on kunniallinen, mutta ei yhtä vastuullinen..\nTodistaja on ensimmäinen avustaja hääissä. Morsiamen valitsee todistajana yhden naimattomista lähikavereistaan toivoen, että tyttö auttaa häntä valmistautumaan häihin ja tukee myös hääseremonian ja juhlajuhlan aikana. Ensinnäkin todistaja tarjoaa moraalista tukea.. «Oikea käsi» morsiamen ja sulhanen ei tulisi jättää häntä pitkään aikaan, apua voi tarvita milloin tahansa.\nTodistajan tulisi olla tietoinen siitä, kuinka innostunut tyttöystävä on ennen häitä ja sen aikana, ja auttaa järjestämään juhlia. Todistajan velvollisuuksiin kuuluu myös joidenkin häissä järjestettävien organisatoristen hetkien suunnittelu. Esimerkiksi hänellä on johtava rooli lunnaassa, hän menee rekisteritoimistoon vastasyntyneiden kanssa ja on myös lähellä avioliittoprosessin aikana. Vaikka todistajat eivät nyt aina laita allekirjoituksiaan toimistoon, mutta ilman heitä, kuten ennen, häät eivät ole häät.\nTodistajan tulisi näyttää tyylikkäältä ja juhlavaksi, ja hänen koko ulkomuodonsa korostaa parhaan ystävänsä onnea ja iloa. Tärkeintä ei ole liioitella sitä.\nSinun ei pitäisi valita mekkoa, joka lisää samankaltaisuutta morsiamen kanssa. Älyttömät asut eivät ole sallittuja - liian lyhyet tai suuret pääntie, silmiinpistävät.\nTodistajalle ei ole suositeltavaa käyttää housupukua; tapahtuman sankarin upea mekko vie hänet paikoilleen.\nNauhat, joissa on kirjoitus, asetetaan todistajien puvun päälle. «todistaja», «todistaja», mikä itsessään viittaa jo siihen, että heillä on suuri vastuu häiden onnistuneesta suorittamisesta.\nTodistajan ei tulisi käyttää korkokenkiä, koska hänen on kuljettava ja juoksuttava paljon, ja hänen kuolleet jalat eivät tuo paljon iloa hänelle tai vieraille. Kengän tulee olla mukava, kulunut etukäteen.\nMeikin ja kampauksen tulee olla sopusoinnussa vaatimattomuuden ja juhlallisuuden kanssa.\nTodistajaa ei tarvita vain häissä, hänen velvollisuutensa alkavat kauan ennen juhlaa. Sinun on kuljettava kauppojen ympäri etsimässä kauneinta hääpukua, ajateltava lunnaisskenaariota, olla «vaaleampi», kohottava bachelorette-juhlissa.\nOrganisaatiosuunnitelman kysymysten ratkaisun lisäksi todistajan pääasiallisena tehtävänä on tukea ystäväänsä psykologisesti, uhrata tätä varten henkilökohtainen suunnitelma ja lykätä kiireellisiä asioita. Täällä todellinen ystävyys todella läpäisee testin..\nTodistaja tarjoaa kaiken mahdollisen avun hääpukun valinnassa. Soveltuvan hääpukun valinta ei ole niin helppoa, kun otetaan huomioon ystävän hermostuneisuus, muuttuva mieliala ennen häitä. Sinun täytyy nähdä kyyneleet useammin kuin kerran, jopa itkeä hänen kanssaan, kunnes valitset yhden mekkoista. Jos annat käytännön neuvoja, auttaa sinua valitsemaan mekko, joka piilottaa hänen hahmonsa puutteet, korostamaan ansioita, sinun ei tarvitse valita.\nKenelle, ellei todistajalle, pitäisi uskoa bachelorette-juhlan järjestäminen ennen häitä? Ole valmis myös kokeilemaan tätä testiä. Vaikka sinun ei pitäisi järjestää poikamiesjuhlia itse, ota aktiivisesti tyttöystäviä mukaan valmisteluun, se on vielä hauskempaa. Sinun on valittava sopiva tapahtumapaikka, laadittava viihdeohjelma, valmisteltava alkuperäinen yllätys. Bachelorette-puolueen tulisi mennä niin, että morsian sanoi: «No ja kävelin ylös! Tämän jälkeen voit mennä naimisiin!»\nBachelorette-juhlan jälkeen todistaja on velvollinen tarjoamaan morsiamen ja sulhanen lepoa, jotta hän saa takaisin voimansa ennen häitä.\nLunnainen on erittäin mielenkiintoinen hetki hääissä, jotka vastasyntyneet muistavat koko elämän. Lunnaistoseremoniaa ei tapahdu ilman todistajan osallistumista. Yhdessä tyttöystävien kanssa sinun on kirjoitettava lunastuskäsikirja etukäteen, keksiä mielenkiintoisia viihdyttäviä tehtäviä. Yritä valita sellaiset tehtävät, jotka sopivat parillesi yksilöllisesti, niin se on kiinnostava kaikille.\nVaikka sinäkin «myyvät» morsian, älä vaadi liikaa rahaa sulhanelta, tämä ei ole pääasia. Anna hänen paremmin näyttää kuinka valmis taistelemaan kapeammasta, käy läpi useita esteitä ja kilpailuja, osoita kekseliäisyyttään, päättäväisyyttään.\nMuista, että todistajan velvollisuus on tietää käsikirjoituksen teksti sydämestä, lausua se epäröimättä. Jos jokin unohdetaan, pysty improvisoimaan omin sanoin kiinni aiheesta. Morsiamen ja sulhanen odottavat seuraavassa huoneessa, kunnes he ostavat sen. Älä häiritse häntä unohtelulla tai hitaudella.\nHääpäivänä sulhasen tulee huoneistoon ystäviensä kanssa ostamaan kapeamman ja hakemaan rekisteritoimistosta. Jotta lunastusprosessista tulisi juhlallinen ja ikimuistoinen, todistaja koristaa kuistilla vastaavasti, niin että siitä tulee juhlava tylsästä. Aseta tyttöystäväsi, nuoremmat sisarukset leikkaamaan koruja, ja sinusta voi tulla luoja.\nKoristele lattia ruusunlehdet, värikkäitä konfettiä. Lattia näyttää alkuperäiseltä, maalattu mallineella, erilaisilla kuvioilla. No, jos kuistilla on huono kunto, punainen matto on paras tapa.\nKiinnitämme seinään paperikukkia, seppeleitä, ilmapalloja. Osta heitä tai tee se itse, sillä varten et tarvitse erityisiä taitoja ja paljon aikaa.\nVideossa esitetään erilaisia asunnon ja sisäänkäynnin alkuperäisiä koristeita, joita käytetään sulkemisessa.\nVärilliset väriliidut, joita on onnistuneesti käytetty tähän tarkoitukseen, maalaa portaikon seinät, joten myöhemmin oli helppo poistaa ne seinistä.\nKiinnitä kirkas lomajuliste tai kukkakori tai vain napinläpi huoneiston oveen.\nTodistajan velvollisuutena on olla aamulla morsiamen talossa auttamassa häntä pukeutumaan hääpukuun, tekemään hiuksiaan, ajattelemaan yksityiskohtia ja luomaan iloisen tunnelman. Hänen on puolustettava lunastusmenettelyä, oltava lähellä häntä rekisteritoimistossa, hänen on oltava tärkeä rooli avioliiton aikana. Todistajan tulisi olla ystävän varjo, seurata häntä koko häiden ajan, ratkaista asusteista, meikistä, kengistä, hiuksista johtuvat ongelmat.\nHänellä on velvollisuus suojella vastasyntynyttä, jotta häntä ei sieppata, ja jos varkaus havaitaan, ponnistella kaikin keinoin häiden pääsyyllisen palauttamiseksi. Minun on todistettava itseni kaikessa kunniassaan, käyvä läpi todistajan kanssa monia hauskoja vaikeuksia, vaikeita oikeudenkäyntejä.\nSe on edessä vaikea päivä, joten valmistaudu huolellisesti!\nPäärooli morsiamen keräämisessä häihin kuuluu todistajalle. Hänen vastuualueisiinsa kuuluu juhlavaiheiden tuntemus kertoa ystävälleen kuinka käyttäytyä eri tilanteissa. Hänen on kerättävä etukäteen passi, vihkisormukset, samppanja, lasit ja muut tarvikkeet, joita tarvitaan hääseremoniassa. Sinun on tarkistettava kaikki useita kertoja, koska tämä päivä ei tarjoa epämiellyttäviä yllätyksiä.\nPääapulainen tulee morsiamen kotiin etukäteen, koska kokoelma vie paljon aikaa. Hän tutkii hääpukua uudelleen, onko hänen kanssaan kaikki kunnossa. Ehkä sinun täytyy helmata tai päästää irti muualle. Jos kaikki on hyvin, se auttaa pukeutumaan.\nKun morsian odottaa kampaajaa ja meikkitaiteilijaa, sinun vastuullasi on kerätä kaikki tarvitsemasi. Olet kunniapiika, joten anna käsilaukkuessasi olla kaikkea sellaista, mikä voi olla hyödyllinen kävelyn, ampumisen tai juhlan aikana. Ajattele näitä vastuusi yksityiskohtia etukäteen..\nTässä on näyteluettelo siitä, mitä sinun on valmistauduttava etukäteen häihin:\nKäsilaukku meikillä, nenäliina\nSäästösukat tai sukkahousut\nSateenvarjo, jos sää huono\nNeula langalla, useita tappeja\nKampa, hiusneulat, hiusneulat\nPieni ensiapupakkaus (pilleri päästä, ammoniakki, vati, laastari)\nKamera, videokamera, muista tarkistaa lataus\nRuusunlehdet, hirssi, pienet kolikot, makeiset. Kaikki nämä ripustetaan nuoreksi poistuessaan rekisteritoimistosta.\nValmiiksi kirjoitetut käsikirjoitukset, käsin poimitut paahtoleipää\nMorsiamen paras ystävä, kuten kukaan muu, ymmärtää kokemuksensa, djpvj; te. paniikki ennen hääjuhlia. Osaa löytää oikeat sanat, antaa hyviä neuvoja, rauhoittaa ja tukea. Moraalinen tuki on tärkein huolenaihesi. Olkoon joskus vaikeaa, varaa valeriaaniin, perustele luottamus.\nKaikkien esteiden voittamisen jälkeen sulhanen vie kapean isänsä talosta juhlallisesti sisustetussa autossa, heidät lähetetään yhdessä Häälinnaan. Todistaja on tapana istua lähellä sulhanen ja todistaja lähellä morsiamaa.\nTodistajan velvollisuudet rekisteritoimistossa sisältävät avun maalaamisen aikana. Avioliiton aikana todistajan on ensin seisottava sulhanen. Kun on aika laittaa hääpyyhe nuorille, todistajan velvollisuus tehdä tämä todistajan kanssa.\nJoitakin tapauksia ovat todistajien kiinnittäminen ja allekirjoittaminen.\nHeti maalauksen jälkeen vieraat tulevat esiin, onnittelevat nuoria avioliiton rekisteröinnissä. Tässä vaiheessa todistaja tulisi rekonstruoida ja seisoa lähellä morsiamaa saadakseen kimppuja hänen käsistään.\nHääpöydässä todistajat istuvat vastasyntyneiden vieressä. Heidän velvollisuutensa on auttaa nuoria vastaanottamaan lahjoja ja kukkia. Todistajan on varmistettava, että kenkiä ei varasteta morsiamilta. Jos näin tapahtuu, neuvotteluiden järjestäminen hänen kanssaan «varas», takaisinostokengät. Tanssien aikana todistajat auttavat isäntätapahtumaa järjestämään erilaisia pelejä ja kilpailuja, joihin he itse osallistuvat aktiivisesti.\nTodistajien pääasiallisena velvollisuutena on veloittaa häävieraat positiivisista. Ne ovat jatkuvasti huomion keskipisteessä: he tekevät paahtoleipää, kutsuvat kaikki tanssimaan ja vitseillään auttavat häät tai isäntä yhdistämään vieraat kilpailuihin, onnittelut. Oikeista todistajista riippuu, kuinka menestyvä ja ikimuistoinen häät osoittautuu.\nKävelyn tai valokuvaamisen aikana todistajan on oltava lähellä morsiamaa, käytettävä vaatteita ja varmistettava, että he eivät unohda mitään. Sen toimintoihin kuuluu myös apua, apua valokuvaajalle, käyttäjälle nuorta kuvattaessa. Todistaja korjaa vaatteensa, kertoo kuinka parhaiten poseerata ja saa morsiamen hymyilemään vitseillä. Nuoren parin valokuvakuva ei ole aina helppoa ja miellyttävää. Morsiamen voi kyllästyä kireisiin kenkiin tai kuumaan mekkoon. Pääapulaisen on navigoitava nopeasti löytääkseen ratkaisun tilanteesta.\nJos et ole muuttanut mieltäsi ja olet valmis suorittamaan tämän kunniallisen tehtävän, niin onnea! Muista jakaa kommentteissasi näkemyksesi näistä todistajan velvollisuuksista, jotka erityisesti onnistut.


Masterpiece Pink: Hymyhuulet\nAlennuksesta haalimistani Opeista ensimmäisenä kynsille päätyi I Don't Give a Rotterdam. Pidin todella paljon Opin I Have a Herring Problemista, joka on käytännössä pikkaisempi tummempi versio tuosta kultaisen shimmerin kera, mutta I Don't Give A Rotterdam ei ollut minusta aivan yhtä vakuuttava. Jos jommasta kummasta pitäisi joskus luopua, I Have a Herring Problem olisi ehdottomasti se lakka, joka saisi jäädä kokoelmaani.\nKun lakkasin viimeksi I Have a Herring Problemilla, leimasin kynnet Konadin vaaleanpunaisella leimauslakalla ja se tuntui toimivan hyvin. Niin hyvin, että pääsin leimata I Don't Give a Rotterdamin (alan ymmärtämään hiljalleen miksi monet suosivat lyhenteitä lakkojen nimissä) samalla vaaleanpunaisella. Teki mieli leimata samalla kuviollakin, mutta sitten ajattelin niitä kaikkia leimauslaatoissani yksinään nyhjöttäviä kuvioita, jotka eivät ole päässeet kynsille lainkaan. Joten valkkasin Bundlemonsterin 2012-setistä ruusujen sijaan pusuhuulia.\nJännä muuten mitä kaikkea makrolinssi paljastaakaan! En ole koskaan huomannut, että Seche Vite levittäisi leimauksia mitenkään, mutta makrolinssin avulla pientä levittymistä on kyllä havaittavissa. Mutta haitanneekohan tuo, kun ei edes paljaalla silmällä näe?\nTunnisteet BM-303, Bundlemonster, Konad, OPI\nVanquish 23. tammikuuta 2013 klo 7.43\nMun mielestä ei ainakaan haittaa, jos ei livenä huomaa ;) Mä en kans tykkää käyttää lyhenteitä lakkojen nimissä. Jos oikein laiskottaa, niin jätän muutaman sanan pois lakan nimestä, kuin käytän lyhenteitä.\nAmoena 23. tammikuuta 2013 klo 12.03\nMun mielestä lyhenteiden käyttö on vielä hankalempaa kuin kokonaisten nimien. Kun pitää miettiä, missä järjestyksessä ne kirjaimet tulee ja miten taivuttaisi... Vähemmän miettimistä kun kirjoittaa sen kummemmin lyhentelemättä :D\nBelegwen 23. tammikuuta 2013 klo 9.37\nMä oon samaa mieltä ettei haittaa jos ei sitä huomaa muuten kuin linssin läpi. :)\neekku 23. tammikuuta 2013 klo 12.57\nBambi 23. tammikuuta 2013 klo 18.45\nMakrolinssi kyllä niin paljastaa monen asian, mua alkaa jo melkein ahdistaa se miltä leimaukset näyttävät. Paljaalla silmällä kun näyttää, että leimaus olisi onnistunut, mutta sitten linssi paljastaa reikiä kuviossa jne. Ärsyttävää


28.12.2019 28.12.2019 Gulrajas 9 Comments\nThis Time - INXS - This Time Live (CD), Bandenkrieg - Various - Unser Kampf Für Deutschland / Deutsche Skinhead Musik (Cassette), Gloria In Excelsis Deo - Kinderkoor ;De Lepelaartjes;* - Midden In De Winternacht (Vinyl, LP), Balkan Melody - Bert Kaempfert - The Best Of Bert Kaempfert (Vinyl, LP), Shepherds Have Become Cheap - Sebő* - Hungarian Folk Music (Vinyl, LP, Album), Adrian Munsey - Full Circle (Vinyl, LP, Album, LP), Suzi Quatro - Rolling Stone (Vinyl), Outro To Infinity, Death Creator, Nikolaki Mou Amanes - Shantel - Viva Diaspora (CD, Album), Determine - Kong - Stern (CD, Album), Winners, Toot No. 2 - Zoot Sims - The Complete 1944-1954 Small Group Sessions (CD)\n9 thoughts on “ Sä Et Tiedä, Vielä - Matinpoika - Vasta Kohta (CD, Album) ”\nCheck out Sä et tiedä, vielä by Matinpoika on Amazon Music. Stream ad-free or purchase CD's and MP3s now on tegpihourssecrustfrug.petgcotiserlickrardauscurpehapeho.co\nVasta Kohta Finnish Wikipedia article Album by Matinpoika. 1ntro Seuraa vaa Meillä Sä et tiedä, vielä Kunnon poika Tänä päivänä Miten teet sen (featuring Elfunkk) Reppu selässä Joulutunnelmaa Eri kuorissa Kuka se olikaa Sattumaa satumaassa (featuring Linda) Rauhanlinnut (featuring Juno) Ku sä leijut siel (featuring Pyhimys) (featuring Jessica and Linda) Hameen alle (featuring.\nVasta Kohta () 1ntro Seuraa vaa Meillä Sä et tiedä, vielä Kunnon poika Tänä päivänä Miten teet sen (featuring Elfunkk) Reppu selässä Joulutunnelmaa Eri kuorissa Kuka se olikaa Sattumaa satumaassa (featuring Linda) Rauhanlinnut (featuring Juno) Ku sä leijut siel (featuring Pyhimys) (featuring Jessica and Linda) Hameen alle (featuring Juno, Okku, VilleGalle, Jessica and.\nScopri Sä et tiedä, vielä di Matinpoika su Amazon Music. Ascolta senza pubblicità oppure acquista CD e MP3 adesso su tegpihourssecrustfrug.petgcotiserlickrardauscurpehapeho.co\nEntdecken Sie Sä et tiedä, vielä von Matinpoika bei Amazon Music. Werbefrei streamen oder als CD und MP3 kaufen bei tegpihourssecrustfrug.petgcotiserlickrardauscurpehapeho.co\nVasta kohta on rap-artisti Matinpojan lokakuuta julkaistu ensimmäinen studioalbumi. Sen julkaisi Yellowmic tegpihourssecrustfrug.petgcotiserlickrardauscurpehapeho.con ensimmäiset näytekappaleet, "Meillä" ja "Kunnon poika", julkaistiin keväällä Kappaleesta Ku sä leijut siel on julkaistu musiikkivideo. Levystä on tehty myös teaseri.\nCheck out Vasta kohta by Matinpoika on Amazon Music. Stream ad-free or purchase CD's and MP3s now on tegpihourssecrustfrug.petgcotiserlickrardauscurpehapeho.co\nListen to Vasta kohta by Matinpoika on Deezer. With music streaming on Deezer you can discover more than 56 million tracks, create your own playlists, and share your favourite tracks with your friends.\nShakakinos on Sä Et Tiedä, Vielä - Matinpoika - Vasta Kohta (CD, Album)


Boulderkeskuksen viikkokatsaus 25.11.\nNäinhän siinä taas kävi että uusi viikko tulla tupsahti ja alkoi jälleen entistä puuhakkaampana! Boulderkeskuksen hallit saavat tuttuun tapaan täytettä seinilleen reitintekotiimin toimesta, alkeiskurssit ja ryhmät treenailevat pitkin viikkoa ja vielä ennättää joulukuun lääketieteellisiin seminaareihinkin ilmoittautua! Alla tarkemmin alkaneesta viikosta.\nBKC junnuryhmät treenailevat myös tuttuun tapaan Herttoniemessä, Espoossa ja Konalassa. Jos et muista vielä ulkoa aikatauluja voit katsastaa ne kätevästi tästä linkistä.\nPasilassa perinteisesti joogaillaan joka tiistai klo 19.00 ihanan Sannin ohjauksessa. Voi tutustua tiistain joogailuun tämän linkin takaa.\nAlkeiskursseja on myös tarjolla kaikille niille, jotka haluavat pikastartin lajin pariin tai hioa perustekniikat kerralla kuntoon! Tsekkaa ja ilmoittaudu alkeiskurssille tästä linkistä.\nEdistyneimmille suosittelemme jokaviikkoista treenirinkiä joko Herttoniemessä keskiviikkoisin tai Espoossa torstaisin. Treeniringit treenaavat klo 18.30-20.30. Joka kerralla saat rakennetta tekemiseen ja timanttista opastusta kiipeilysuorituksiin BK:n osaavan henkilökunnan toimesta.\nJoulukuussa 7.12. järjestettävälle kiipeilyvammojen ehkäisyyn ja hoitoon keskittyvälle, lääketieteen ammattialaisille suunnatulle seminaarille on enää pari paikkaa jäljellä, joten vielä mahtuu mukaan jos toimii nopeasti! (EDIT: loppuunmyyty!)\n8.12. Pasilassa järjestetään laajemmalle yleisölle suunnattu lääketieteen seminaari, johon voivat tulla kaikki kiipeilyyn liittyvistä vammoista, niiden hoidosta ja ehkäisystä kiinnostuneet.\nLisätietoa seminaareista löydät nettisivuiltamme https://www.boulderkeskus.com/fi/sivu/ajankohtaista/climbing_medicine/\nReitintekoa tällä viikolla seuraavasti:\nMaanantai starttaa taas totuttuun tapaan Herttonimestä, jossa helppo nurkka ja mahamuoto saavat pintaansa uutta otetta\nTiistaina pähkitään Espoossa 20°-profiilin kimpussa ja Pasilassa, jossa uudet reitit syntyvät mahamuotoon.\nKeskiviikkona retetiimi palaa Herttoniemeen, jossa nikkaroidaan pikkuhänkille reittejä. Samaan aikaan Konalassa tattisläbi saa uutta otetta pintaansa.\nTorstaina ahkeroidaan taas Espoossa. Espoon loivat profiilit aivan hallin sisääntulon läheisyydessä tehdään täyteen kivaa kiivettävää.\nPerjaina viikon päättää Konala ja Konalan tatin hänkki.\nSellaista taas tälläkertaa! Upea viiko edessä!