Klikkaamalla tästä pääset suoraan tammikuuhun 2008 ( January 2008)\nKlikkaamalla tästä pääset suoraan helmikuuhun 2008 (February 2008)\nKlikkaamalla tästä pääset suoraan maaliskuun 2008 tapahtumiin (Mars 2008)\nKlikkaamalla tästä pääset suoraan huhtikuun 2008 tapahtumiin (April 2008)\nKlikkaamalla tästä pääset suoraan toukokuun 2008 tapahtumiin (May 2008)\nKlikkaamalla tästä pääset suoraan kesäkuun 2008 tapahtumiin (Juni 2008)\nKlikkaamalla tästä pääset suoraan heinäkuun 2008 tapahtumiin (July 2008)\nKlikkaamalla tästä pääset suoraan elokuun 2008 tapahtumiin (August 2008)\nKlikkaamalla tästä pääset suoraan syyskuun 2008 tapahtumiin (September 2008)\nKlikkaamalla tästä pääset suoraan lokakuun 2008 tapahtumiin (October 2008)\nKlikkaamalla tästä pääset suoraan marraskuun 2008 tapahtumiin (November 2008)\nKlikkaamalla tästä pääset suoraan joulukuun 2008 tapahtumiin (December 2008)\nTänään tulivat postista 4.12. eBaysta huudetut tummat Corollen vuoden 1996 Metis ja vuoden 1998 tummempi Tendre Calin Gracieux. Molemmissa on sama numero päässä 95-9F14. Molemmilla on alkuperäiset vaatteet, mutta päävanteet puuttuvat. Nuket lähetti Wolfgang Saksan Mülheimista, Ruhrin alueelta. Mukana oli kymmenen muuta vaatekappaletta, mutta niistä ei mikään ollut Corollen, eikä edes hyvälaatuisia ja ne haisivat niin hirveästi voimakkaalle hajuvedelle, että, en voi olla niiden lähellä. Pakkauslaatikko oli nätti, mutta pysyy suljettuna. Klikkaa!\nTietäjien suitsukkeet, mirha-astiat ja kruunut ovat vihdoin valmiit ja Aila kävi noutamassa ne. Sinisestä kruunusta ei tullut niin kaunista, kuin Pyhän Tuomaan kirkon Melchiorin punaisesta kruunusta, jonka sakarat taipuivat kauniisti ulospäin, mutta olivat toisaalta vaurioille alttiimpia. Niin, pitää antaa Saarioisten suunnittelijoille määräys kääntää vähän salaattipakkauksensa liepeitä ulospäin, että saadaan paremman mallisia kruunuja tietäjille. Lakkasin nyt kaikki esineet Revellin pensselilakalla. Se näytti muodostavan paksumman ja kiiltävämmän pinnan. Ja sitä oli helpompi levittää jalokivien väliin kuin sprayta. Klikkaa!\nTänään tulivat viimeiset 4.12. huudetut tavarat. Ingrid Saksan Krefeldistä, läheltä Düsseldorfia, lähetti minulle kaksi pikkunukkea, joitten molempien piti Ebayn selostuksen mukaan olla Corollen nukkeja ja siksi olin huutanutkin niitä. Kumpikaan ei ollut kuitenkaan Corolle. Toinen oli Zapf ja toinen Götz, laatunukkeja kuitenkin molemmat. Mukana oli neljä ylimääräistä vaatekertaa, tuttipullo ja harja sekä ruokalappu. Klikkaa!\nToinen tänään saapunut paketti sisälsi vuoden 1999 Corolle Calinin, jolla on peukalo suussa. Sen lähetti Sandrine Fontane Le Fleurysta, Ranskasta. Minullahan on tämä sama nukke jo hyllyssä laatikossa, mutta on mielenkiintoista verrata eri vuosien nukkeja. Nukella ei ollut Corollen alkuperäiset vaatteet, vaan "Aimantine"-nuken potkupuku, jo vähän nöyhtääntynyt. Klikkaa!\nOlimme käyneet maalla viimeksi itsenäisyyspäivänä, joten nyt, kun loppiaisen stressi laukesi, päätimme lähteä heti aamusta metsätöihin Tyrnävälle. Kun auton nokka moottoritieltä kääntyi Tupoksessa Tyrnävälle päin, Ronja alkoi jo uikuttaa:" Ihanaa päästä mökille!" Lunta ei ollut paljon, pääsimme autolla pihaan.\nHannu kaatoi ja pinosi pari koivua. Minun selkäni ei nyt kestänyt puiden pinoamistakaan. Ronja oli päällysmiehenä, kunnes sitä rupesi palelemaan ja laitoin sen autoon. Minä hain metsästä kuusen havuja ja laitoin ne suojaksi Baikal-järven karhunvatukoille. Olen kai optimisti ja luulen, että oikea talvi tulee vielä tänä vuonna, ehkä helmikuussa. Jotenkin minusta tuntuu, että otan koko ajan jäähyväisiä mökistä. Ronjakin sen varmaan aistii, kun se on mökillä nykyään vähän alakuloinen.\nAila toi joulun alla hakiessaan nuket Tuiran kirkkoon meille joulukukan: nupullaan olevan amarylliksen. Minä en itse ole raaskinut koskaan ostaa edes sipulia, kun se on ollut niin hirveän kallis. Nyt ymmärrän, miksi se saakin maksaa paljon. Kukka a on loistanut olohuoneemme pöydällä täydessä kukassa, välillä kahdessa, työntäen aina uutta kukkavartta. Kyllä sitä on ihmetelty. Nyt on kolmas putki tulossa. Nyt täytyy ruveta oikein opiskelemaan, miten sitä pitäisi käsitellä, että se kukkisi toisenkin kerran.\nTänään iltapäivällä soitti eräs lehtitoimittaja ja pyysi minulta nukkejen keräilyä tai korjaamista koskevaa artikkelia lehteensä. Lupasin harkita. Aikaraja oli kuitenkin tiukka. Työhön sai mennä vain pari päivää. Lupasin yrittää, kun siitä luvattiin jopa palkkiota.\nKeskiviikon tein artikkelin runkoja. Totesin, että molemmista aiheista tulisi aivan liian laajoja juttuja. Lähetin toimittajalle hyväksyttäväksi rungon nuken keräilystä ja se hyväksyttiin.\nKaasupohjassa ajoin sitten Raaheen kuvaamaan nukkekeräilijöitten kokoelmia. Itsehän en kerää vanhoja nukkeja, muuta kuin korjattavaksi ja myyn sitten pois. Lisäksi toimin tietenkin dealerina eli etsin ja ostan asiakkaille nukkeja. Minun kokoelmanihan ovat uusia Corollen nykynukkeja, eikä ne kiinnosta muita kuin minua. Lapsenikin ovat ilmoittaneet, että eivät halua edes periä niitä "ihmeen muovinukkeja". Hautaanikaan ne eivät mahdu ainakaan laatikoineen ja krematoriossakaan ei varmaan saa vinyyliä polttaa.\nKaija oli laittanut nukkekaappinsa kuntoon ja itselleenkin vähän ripsiväriä ja punahuulta, joten saimme oikein hyviä kuvia.\nHaastattelin ja kuvasin artikkeliini myös toista raahelaista aloittelevaa nukkekeräilijää Iristä, joka sattumoisin tuli käymään Kaijalla. Sain häneltäkin hyvää tietoa artikkeliani silmällä pitäen. Hän oli juuri ostanut huutonetistä Schildkröten selluloidinuken, jolle myyjä oli sujauttanut mollottavat muovisilmät. Tietenkin uusien lasisilmien laittaminen tulisi maksamaan enempi kuin nukke. Toivotaan, että silmien liimauksessa ei ole käytetty mitään liimaa tai kittiä. Selluloidihan ei juuri kestä mitään nykyaineita.\nAjoin vielä illalla Kalajoelle ja kävin katsomassa äitiä sairaalassa. Nyt, kun hän on ollut siellä kohta 4 kuukautta, voi huomata, kuinka hän on näivettynyt sängyn pohjalle. Söimme jätskit ja iltapalan seurusteluhuoneessa. Äidin ympärille kertyi muitakin vierailijoita seurustelemaan. Vastahakoisesti hän päästi minut lähtemään Ouluun. Pakko oli lähteä, kun hirveä luvattu kirjoitushomma ja kuvienkäsittely odotti työpöydällä.\nÄiti odottaa nyt pääsyä vanhustenkotiin Mäntyrinteeseen.\nRanskalaiselta kummitytöltäni Solvejlta tuli syntymäpäiväonnittelut ja samalla uutinen vauvan syntymästä. Olivia Luz on syntynyt 7.1.2008. Isä on Francisco Dominikaanisesta tasavallasta.\nKirjoitin koko perjantain ja lauantain, joka oli muuten syntymäpäiväni. Maanantai aamuna kello 4.50 lähetin 10 sivun artikkelin ja ensimmäiset nettikokoiset kuvat toimittajalle. Arvasin, että ne olivat liian pieniä kuvia, mutta ajattelin, että hän valitsee niistä muutaman, jotka voin sitten tehdä suuremmiksi. Eihän niistä kuvista mahtunut hänen postilaatikkoonsa kuin pari ensimmäistä. Maanantaiaamuna hän oli sitten suurentanut postilaatikkoansa ja sain kuvat sinne pieninä. Sain heti vastauksen, että kuvien pitää olla paljon isompia. Ei muuta kuin töihin. Siinä meni koko maanantai kuvien uuskäsittelyssä. Olin tallentanut pari vanhaa naarmuista kuvaa pelkästään pienenä ja ne piti siivota uudestaan. Lisäksi scannerini sanoi yhteistyönsä irti ja rupesi tekemään vihreää viivaa kuviin. Sain kuvat kuitenkin alkuviikosta toimitukseen ja päätin, että deadline-toimimittajan hektinen homma ei sovi minulle.\nMaanantaina tuli postista vihdoin se saparopäinen Kim, jonka menetin Ebay-huutokaupassa 9.12. Sain sen nyt paljon halvemmalla ja uutena laatikossaan suoraan Corollelta. Tosin sen myyjä oli Nathalie Chambray les Tours- nimisestä kaupungista Ranskasta. Se on Toursin kaupungin eteläpuolella, niin lähellä, että se voi olla sen kaupunginosakin.\nTämä on minun viimeinen Kimini, en osta uutta, jos ei tule joskus uutuutena joku hirveän hieno.\nVielä onnellisempi olin torstaina, kun sain vihdoin kotiin oman Youpi-Calinin. Olinhan menettänyt sen huutokaupassa keväällä ja sairastanut sen menettämistä koko kesän. Se oli ollut ensimmäinen Ebay-huutoni, enkä osannut silloin olla varuillani, kun hyeenat hyökkäsivät viimeisellä sekunnilla.\nTämän Youpi-Calinin lähetti minulle Claudine Villemoison-nimisestä kaupungista Ranskasta, läheltä Pariisia.\nPuoliltapäivin lähdimme koko perhe ostamaan kierrätyskeskuksesta uusia vaatteita. He mainostivat Kalevassa, että nyt maksaa 5 senttiä vaate kuin vaate. Ei ne vaatteet kyllä kummoisia olleet, ilmeisesti jo hyvin valikoituja. Ei löytynyt mitään. Lähdimme Rajakylän Pelastusarmeijaan ja sieltä löytyi Hannulle punainen takki.\nTalvi tuli tänä vuonna pari päivää myöhemmin kuin viime tammikuussa. Perjantaina pyrytti kunnolla ja lauantaina maa oli valkoinen. Mutta kyllähän sitä ei usko, että lumi pysyy. Viikonlopuksi luvattiin taas suojaa. Lähdin Ronjan kanssa kaupunkiin kävelemällä hakemaan uusia silmälasejani (ostin kahdet) ja samalla testaamaan Hannun uutta takkia. Ronja on aina hirveän leuhka, kun menemme kaupunkiin. Se kävelee ylväänä vierelläni aivan kiltisti ja silmäilee ympärilleen kysyen, näkeekö nyt varmasti kaikki, että me naiset ollaan menossa Stockmannille.\nTänään aloitimme Hannun kanssa 7 päivän dieetin kurinpalautuksena venähtäneestä joulumässäilystä. Saa nähdä, miten onnistuu.\nEn ole enää huutanut Ranskasta uusia Corollen nukkeja, mutta päätin kerätä kaikki Corollen luettelot ajalta 1990 - 2007, että osaan ostaa alastomille nukeilleni oikeaoppiset vaatteet. Mielenkiintoista, että yksi postikortinkokoinen luettelo saattaa maksaa 50 euroa tai enemmänkin. Sain keräilyni alkajaisiksi joulukuussa Susannelta lahjaksi vuoden 2005 ja 2007 luettelot.\nLuetteloita tuli Ranskasta myös Giseleltä Perpignanista (1992), Jean-Marcilta Cesson Sévignéstä (1993, 1994, 1996,1999) , Joellelta Nizzasta (1995, 1997, 1997 iso, 2001, 2002, 2003), Kerstinilta Bautzenista Saksasta (1997, 1998, 2x1999, 2003), Audreyltä Sautronista (1998), Virginieltä Les Roches de Condrieusta (1999), Madelainelta Nemoursista (2001), Marie-Laurelta Domontista (2003 iso), Noëllelta Hyeresistä (2006).\nVoi olla, että joinakin vuosina on ilmestynyt parikin luetteloa. Esimerkiksi minulle on matkalla kaksi vuoden 1997, joissa on erilaiset kannet ja lisäksi jälleenmyyjille tarkoitettu A4-luettelo.\nÄidin piti tulla täksi viikonlopuksi Ouluun, mutta kunta olikin siirtänyt hänet perjantaiaamuna sairaalasta Mäntyrinteen vanhainkotiin. Äitiraukka oli ihan sekaisin. Merjan piti hakea äiti perjantaina, niin tulikin ambulanssi ja vei hänet muualle. Äiti luuli koko ajan matkustavansa Ouluun.\nOlin lähdössä ajamaan kiireellä Kalajoelle, kun tuli tieto, että Aleksi oli katkaissut jalkansa ja oli Oulussa kipsattavana. Siispä kurvasimme aikaisin aamulla ensitöiksemme sairaalaan katsomaan urheaa potilasta. Siitä jatkoin sitten Kalajoelle.\nMäntyrinteen vanhainkoti on lähellä Kalajoen keskustaa, rauhallisella paikalla. Äiti oli tietenkin aivan pökerryksissä. Hän luuli olevansa Oulussa, jossain hoitokodissa. Kun hänelle pikkuhiljaa selvisi, missä hän oli, hän haukkui omaisia petoksesta. Hän luuli pääsevänsä lomalle Ouluun ja löysikin itsensä laitoksesta.\nAsunto oli kahden huoneen solu, jossa pieneen huoneeseen oli sullottu kaksi henkilöä. Toisella oli lisäksi niin kauhea yskä, että äiti huumattiin voimakkaalla unilääkenuijalla, niin että hän ei kuullut yskimistä.\nYöllä oli satanut lunta ja kodin puutarha oli muuttunut pitsikuvioksi.\nKiipesin joen penkereelle ja havaitsin, että joki virtasi valkoisen juuri sataneen lumen reunustamana uomassaan tummana ja vapaana. En muista nähneeni Kalajokea koskaan ennen avoimena keskitalvella. Lapsuuden talvet olivat kylmiä. Joki jäätyi jo syksyllä ja muodosti kevättalvella luolia jään alle.\nLuolat olivat meille lapsille suuri seikkailu. Emme kuitenkaan koskaan eksyneet luolastoon, sillä tunsimme joka kiven ja joka avannon. Kukaan ei silloin ehtinyt varoittaa mahdollisesta happikadosta jään alla.\nKäytyäni katsomassa äitiä vielä vanhainkodissa, ajoin meren rantaan. Kummallista! Maalis-huhtikuussa olimme usein hiihtäneet Kallan-saarelle. Nyt isot vaahtopääaallot puskivat rantakiviä vasten. Vesisuksilla pystyisi hiihtämään nytkin sen 25 kilometriä. En muista koskaan ennen nähneeni merta vapaana helmikuussa. Mitähän tekevät nyt jäänsärkijöiden miehistöt.\nOlimme päättäneet Kaijan kanssa tehdä yhdessä rästiin jääneitä töitä pari päivää Oulussa. Ajoin Kalajoelta iltapäivällä reippaasti ehtiäkseni kotiin, ennen kuin Risto pudottaa Kaijan meille Koivusta tullessaan.\nKaija tuli ja juhlimme illalla vähän Casparin uutta hienoa Swarovski- kaulakorua, joka oli juuri valmistunut.\nMaanantaina aloitimme tosissamme nukenkorjaushommat. Minä otin käsittelyyn jo kauan tohtorin pöydällä olleen Maaritin Pipsan. Hioin viimeisen gessokerroksen ja siirryin maalaukseen. Oli ihana nähdä nuken valmistuvan.\nKaija oli kerännyt talon nurkista kaikenlaista korjattavaa. Yhdessä työt edistyivät kuin leikiten. Välillä ehdimme tietenkin käydä kirpputorikierroksella, mutta mitään oikein hienoa ei löytynyt. Hyvä, että rahat säästyivät.\nKolme päivää jaksoimme työskennellä ja saimme paljon aikaan. Minulla alkoi vain olla flunssan oireita ja tänään jo aivastelin rajusti. Huomenna pitäisi lähteä hautajaisiin, kaksiinkin Pyhännälle. Päätimme ajaa jo illalla, koska hautajaiset olivat puolilta päivin.\nKävi nyt sillä tavalla, että Hannu sai käydä hautaamansa sekä veljensä ja naapurinsa ilman minua. Perjantaina en päässyt sängyn pohjalta ylös ollenkaan ja lauantaina päätimme lähteä kotiin sairastamaan. Kävimme kuitenkin kirkossa ja myöskin seurakuntatalossa, mutta en muista mitään tilaisuudesta. Näin voimakkaasti ei flunssa ollut kohdellut minua kymmeneen vuoteen. Keväältä 1997 muistan edellisen rankan taudin. Hannu ei sairastunut\nSairastin koko viikonlopun, enkä muista siitä mitään. Kameran mukaan olen kuitenkin käynyt aikaisin aamulla (n. 1.30) joella ja kuvannut siellä alivalottuneita kuvia oudosta luonnonilmiöstä. Joki lainehti aivan vapaana jäistä keskellä talvea. Muina vuosina tuossa joen jäällä on hiihdetty näihin aikoihin Tervahiihtoja. Taas vain vesisukset kelpaavat.\nSain vihdoin monen mutkan kautta kotiin joulukuun alussa huutamani nuken päät, jotka olivat pehmustettu minulle tarkoitetuilla joulu- ja syntymäpäivälahjoilla, kolmella aluspaidalla.\nSain kaksi china head-päätä, joista ei voi kyllä sanoa, onko ne vanhoja vai uusia. Posliini on 1800-luvun oloista. Maalaustapa vanha. Aitoudessa on vain yksi epäilyttävä pointti. Ne ovat liian kauniita ja virheettömiä ollakseen vanhoja. Myyjäkään ei osannut sanoa muuta, kuin että ne on äitini tavaroista. niiden mukana tulleet kädet ja jalat ovat kyllä uustuotantoa.\nSamassa paketissa sain kaksi kangasmaskia, joista ei voi myöskään päätellä ikää. Ne voivat olla aitoja 30-luvun naamoja tai sitten jäljennöksiä. Hauskoja kuitenkin. Mollusilmä muistuttaa minun 50-luvun Moonikaani\nHuusin Englannin E-baysta 5 Kewpie-tyyppistä kangasnaamaa, jotka ovat kankaaltaan ja tekniikaltaan hyvin moderneja. Naamat tulivat Mrs.Janelta Bodminista Englannista. Hänellä olisi ollut myytävänä niitä enemmänkin.\nKoska sää oli leuto ja puusavotta vielä kesken, päätimme lähteä tutkimaan, minkälainen tilanne oli mökillä. Olin vielä huonossa kunnossa, joten en uskaltanut paljon rehkiä. Jotenkin ilmassa oli kuitenkin kevään tuoksua.\nHannu kaatoi taas pari puuta ja minä yritin kerätä risuja ja pinota puita. Olin kuitenkin niin huonossa kunnossa, että enoikein jaksanut tehdä mitään.\nKävimme tapamme mukaan Ronjan kanssa joella ja havaitsimme, että ilmassa oli selvästi kevään tuoksua. Ronja nosti kuononsa korkealle ilmaan ja nuuhki. Kyllä! Se on kevät!\nSadulta tuli tänään sähköpostissa kuvia Patesta, siitä koiranpennusta, joka palasi kasvattajakotiin. Paten hellittelynimi on "vauvapoika". Tosin tämä poika osaa jo vaikka mitä. Neljän kuukauden ikäinen "vauvapoika" päätti miehistyä ja nosti ensimmäisen kerran kinttua. Ja sisäsiistiksikin on opittu, mikä helpottaa kovasti elämää, kertoo Satu. Pate painaa jo 6 kg. Äitiään Tintaa se tuskin saa painossa kiinni, sillä kunnon äiti puhdistaa aina lapsiensa ruokakupit. Kyllähän se makea vauvaruoka on Tintallekin mieleen.\nHelmikuun alussa oli kaikki neljä pentua tullut sisarustreffeille äitinsä tykö. Odottolemme jännittyneenä, millaisia kuvia siellä otettiin.\nLauantaina oli veljentyttäreni Sannan ja ranskalaisen Thomasin rääppiäishäät. Oikeat häät olivat jo viime kesänä Ranskassa. Minun tehtäväni oli viedä äiti häihin. Häät onnistuivat hyvin äidin näkökulmasta, saihan hän loistaa morsiamen rinnalla, mutta eihän siinä ehtinyt seurustelemaan muitten vieraitten kanssa. Häät venyivät niin pitkään iltaan, että päätin jäädä äidin kanssa kotitalolle yöksi.\nHannu päätti laittaa huuto.nettiin myyntiin omatekoisia nuken vartaloita, mutta eihän ne sinne asti päässeet, sillä ne vietiin käsistä heti, kun ne valmistuivat ja tuli vielä lisätilauksia\nRunsas viikko sitten kansainvälisten asioiden toimisto ilmoitti minulle, että nyt oli tullut 2 ranskalaista tyttöä Ouluun, joilta puuttui vielä kummiperhe. Olin ilmoittanut ottavani vain yhden kummitytön, mutta koska toiselle ei tapaamiseemme mennessä ollut löytynyt kummiperhettä, lupasin ottaa molemmat tytöt, kun he lisäksi olivat kaveruksia. Niin Mireillestä ja Aiméestä tuki uudet ranskalaiset kummityttöni. Pidimme ensimmäisen tapaamisen tänään meidän keittiössä. Oikein kivat tytöt Ranska oli minulle lähettänytkin, tosin hyvin nuoret 19 ja 20-vuotiaat. Aimée on Carcasonnesta ja Mireille Nizzasta, Molemmat opiskelevat kemiaa Toulousissa.\nJo kesällä olin saanut Catherinelta, Saint Bauzille de la Sylvestä, Ranskasta 42 cm:n vauvanuken, jota olin kutsunut koko ajan "Nouveau Né"ksi, mutta nyt kun sain vuoden 1993 luettelon Jean-Marcilta, sain tietää, että sen sen nimi olikin "Bébé Sourire" (Rose, pyjama tai hiver). Tosin, kun se lanseerattiin edellisenä vuonna, sen nimi oli Cherubin tai Cherubine.\nTänään sai minun Bébéni sitten uudet vaatteet. Tosin ne ovat uudemmat kuin 1993. Leikkipuku (Barboteuse) on "Mon toutou et moi"-sarjasta vuodelta 1998. Sen lähetti minulle Jean ja Louis Montbeton-nimisestä kaupungista, Ranskasta.\nTänään minun oli pakko mennä lääkäriin, koska helmikuun alussa saamani flunssa eteni keuhkoihin ja jäi sinne muhimaan. Oireet olivat samat kuin vuoden 2006 lopulla. Keuhkoissani oli arpikudosta ja flunssan jälkitautina näytti aina tulevan bakteeritulehdus keuhkoihin. Lääkäri määräsi poistettavaksi kotoa kaikki keuhkoja ärsyttävän pölyn.\nSeija ja Telle tulivat maalaamaan ja Seija osti minulta 36 cm:n Kimin. Luovuin siitä haikeana, mutta nöyrästi, sillä olinhan ostanut sen tilalle sen Saparo-Kimin\nTänään sain postista Corollen 30 cn:n tumman pikkutytön, Pti Tendre Rosen. Sen lähetti Richard Cogolin-nimisestä kaupungista, Ranskasta. Annoin heti palautetta nukesta, jonka piti olla kuin uusi ja hyvässä kunnossa. Suurin vika oli, että sen korvalehdet oli maalattu tussilla mustiksi. Vei viikon ottaa tussi pois Oxy10:llä. Lisäksi siltä puuttui pipo ja sen housut eivät olleet aidot Corollet. Ei se kyllä paljon maksanutkaan.\nNukke on vuodelta 2000 ja sen numero on 23034.\nLähdimme lauantaina Tyrnävälle jatkamaan puutöitä. Lunta oli satanut aika reippaasti. Jätimme auton portille, mutta eiköhän Hannu ehtinyt jossakin välissä hurauttaa sen pihamaalle talon edustalle. Ja siihen se sitten juuttui kiinni. Auton irrottamisessa meni niin kauan aikaa, että emme ehtineet puita kaatamaankaan.\nRonja nautti silmin nähden pehmeästä lumesta ja kaivoi koko ajan takapihalla ja rannassa puitten juuria, jospa sieltä löytyisi joku elukka.\nTiistaina päätimme tehdä työpäivän jälkeen tyttöjen kanssa pienen kaupunkikierroksen. Taisi olla liian vähän Rivieran tytöillä villahousuja, koska paleli koko ajan. Esittelin torin ympäristöä, kävimme kirjastossa ja katselimme lukusalissa ranskalaisten lehtien antia. Kävelimme siltojen yli Pikisaareen ja esittelin Sokeri-Jussin. Tyttöjä alkoi palella niin, että tulimme melkein juosten ydinkeskustaan.\nMenimme Stockmannin vintille juomaan jotakin kuumaa. Pikkuhiljaa jääpuikot alkoivat sulaa. Ja näyttihän siinä nälkäkin olevan, koska iso sämpylä upposi nopeasti ranskattarien suuhun. Kävelimme kuitenkin Ainolan Puiston kautta meille. Otin auton ja vein tytöt Alppilaan. Toivottavasti eivät vilustuneet.\nPäätimme lähteä lauantaina Kalajoelle hiihtämään. Kävimme samalla mennen tullen vanhainkodilla äitiä katsomassa. Äiti oli kyllä vähän mustasukkainen Aiméelle ja Mireillelle.\nMenimme hiihtomajalle Keihäsojalle harjoittelemaan hiihtoa. Aimée ei ollut koskaan hiihtänyt murtsikkaa. Hyvin tytöt kuitenkin selvisivät 3 km:n ladusta. Itselläni oli lääkekuuri päällä, niin en uskaltanut pitemmälle ladulle.\nVeljeni Asko kutsui meidät kahville hiihdon jälkeen. Asko sai tilaisuuden esitellä hienoa bungalowiaan Aiméelle ja Mireillelle. Hyvin tytöt viihtyivätkin ja kuuntelivat Askon kansainväliä luentoja.\nTalvi tuli tänä vuonna 26.1. ja tänään tuntui, että se meni. Ilma oli erittäin lämmin ja lumi suli nopealla vauhdilla. Jäät tummuivat ja painuivat veden alle. Parin päivän päästä jäätä ei näkynyt enää joessa.\nPari pilkkijää pelastettiin kuitenkin jäälautalta talomme edustalla palokunnan toimesta.\nKummallista! Eilen hiihdimme Kalajoella 10 asteen pakkasessa ja tänään saamme uida 7 asteen lämmössä.\nTänään Satu, Tintan omistaja lähetti sähköpostissa kuvan, jossa heille takaisin tullut Tintan pentu Pate, Patsku, Patteri, vauvamies loikoilee äitinsä kanssa pentutreffeistä uupuneena. Lisään kuvan suurempana Tintan sivuille.\nSain tänään postissa Corollen perulaista esittävän nuken vuodelta 1997. Sen lähetti Claire Pantin-nimisestä kaupungista Ranskasta. Luettelossa sen numero on 23352 ja nimi Gros Câlin Pedro. Pedro on 30 cm pitkä ja täytetty granulla. Silmät ovat kiinteät.\nLääkekuuri loppui tänään. Minä olen vielä elossa. Kauheaa myrkkyä se aine oli. Lääkäri sanoi jo vuosi sitten, että sillä lääkkeellä ajetaan pois kauheimmat sairaalabakteerit ja ettei sitä missään tapauksessa saa jättää kesken, muuten bakteeri saa vaan uutta voimaa.\n14.3.2008 Tuntuu, että en ole tehnyt mitään sitten sairastumiseni. Lääke väsyttää vieläkin. Tuntuu, että nukun välillä pystyyn.\nPäätin kuitenkin hioa uunillisen nuken osia. Oikeastaan tarvitsin vain pari kaulaosaa ja pari lasitettua jalkaa, mutta täytin uunin Bustereilla ja Dorothyillä. Koko perjantaipäivä meni hiontaan. Sain uunin poltetuksi kuitenkin vasta aamuyöllä.\nJaksoin jo siivota 2 päivää. Siis kolmen vuoden siivoukset! Tosin siivoukset jäivät kesken, sillä energia loppui.\nSeija, Telle ja Marja-Riitta tulivat tiistaina maalaamaan ja viipyivät pitkälle iltapäivään. Nukkemme, jotka aloitimme muotoilemaan viime vuoden toukokuussa, alkavat olla loppusuoralla.\nIllalla tulivat Aimée ja Mireille oppitunnille. Aiheena oli ohrarieskan teko. Tuoksu kiiri varmaan Raksilaan, sillä ensin tuli Pena, sitten Kaisu meidän Ranskan kielen ryhmästä. Kaikille riitti rieskaa.\nMolemmilla ranskalaisilla tytöillä oli nyt polkupyörät ja varmaan Oulu avautuu heille seuraavan kahden kuukauden sisällä aivan eri tavalla. Tosin pääsiäisestä oli luvattu kylmää, mutta silloinhan he ovatkin lämpimässä Helsingissä.\nSain vihdoin huolletuksi tammikuun alussa saapuneet tummat Calinit, jotka saapuessaan haisivat voimakkaasti tupakalta. Kun luin myöhemmin Wolfgangille annettuja palautteita, huomasin, että joku muukin oli saanut häneltä nikotiininilla kyllästettyjä tuotteita. Onneksi Corollen nuket ovat pesunkestäviä ja nyt sekä pojat että haalarit ovat ihanan raikkaan tuoksuisia.\nLaitoin tänään rairuohon itämään. Saa nähdä ehtiikö pääsiäiseksi.\nTänään luin lehdestä, että näiden kotisivujen ja sähköpostini ylläpitäjä Sparecom on menossa konkurssiin. Joten nämä muistiinpanot eivät ehkä koskaan päädykään taivaalle.\nTänään saapui Pikku-Kim Emmanuellelta Bischeimista, Ranskasta, läheltä Strassburgia. Se on vielä ihanampi kuin se isompi Kim, jonka myin Seijalle (ja vähän kalliimpi). Nukke on kuitenkin samalta vuodelta 2001. Sen luettelonimi on Pti Doux Tidou (pieni suloinen Tidou) ja numero 23120. Kim on 30 cm pitkä ja vanutäytteinen. Sen silmät ovat kiinteät.\nTänään tuli Saksasta vuoden 1997 poika nimeltä Gros Câlin Teddy. Sen lähetti Antoinette Kölnistä, Saksasta.\nNukke on sama munapoika, joka minulla on jo kahtenakin kappaleena ja lisäksi perulaisena. Se on 30 cm pitkä ja sillä on kiinteät silmät. Teddy kuuluu "du mond entire"-sarjaan, samaan johon perulainen Pedrokin.\nÄiti tuli meille pääsiäislomalle kiirastorstaina ja vietti 5 päivää Oulussa. Lauantaina kävimme tyttösakilla, äiti, Merja ja minä Kempeleen Zeppeliinissä vaateostoksilla ja ruokailemassa. Pääsiäisen seudun ilmat olivat kylmät ja tuuliset, joten suunniteltu mökkiloma ei toteutunut. Mökkilomahan siitä kuitenkin tuli, nimittäin mökkihöperyysloma. Ulkoilimme kuitenkin pariin otteeseen päivisin rullatuolilla viimasta huolimatta kodin ympäristössä.\nKun nyt sitten vietimme mökkihöperyysviikkoa, niin piti tehdä jotakin aivan höperöä. Pääsiäispäivän yönä päätin parturoida Ronjan samalla, kun katsoin telkkarista tarua sormusten herrasta. Äiti huusi kuitenkin sängystä ainakin sata kertaa ennen kuin työ oli tehty. Syötin hänet yöllä useamman kerran, ennen kuin hän sai rauhallisen unen. Päivällä olin lisäksi saanut inspiraation ja siivonnut roskaämpärikaapin samalla, kun seurustelin äidin kanssa ruokapöydässä. Hän söi nimittäin hitaasti, ainakin 2 tuntia. Vähän äiti kyllä ihmetteli, että pitääkö se kaappi justiinsa pääsiäisenä siivota, kun on vieraitakin. Sehän oli historiallista. Eihän sitä kaappia varmaan oltu siivottu 3 - 5 vuoteen. Tyhjiä Nalle-mehukanistereitakin löytyi parikymmentä.\nRonjaa ei muuten enää nykyään hävetä turkin katoaminen, niin kuin ennen. Ehkä se johtuu huoneiston kuumuudesta. Olo helpottuu.\nSain tänään tietää Samulilta, että Sparecom todella meni torstaina nurin ja siinä samalla myöskin kaatui minun sähköpostini ja kotisivuni. Viime viikolla en enää pystynyt päivittämään kotisivujani ja tänään katkesi nettiyhteys. On aika orpo olo. Toisaalta ihanaa olla vähän aikaa pois internetistä ja siivota vain konettaan.\nEn kuitenkaan ehtinyt lukea artikkelissa mainittua tiedotusta netistä ennen kuin oma koneeni lopullisesti sulkeutui.\nTänään tuli postissa Martinalta Saksasta, Pfullingen-nimisestä kaupungista vuoden 1995 Pti Bout. Bout tarkoittaa sananmukaisesti pätkää, mutta hellittelynimenä se tarkoittaa "suloista", esim bout chou ei ole mikään kaalinpää vaan suloinen pullero. Se kuuluu Vert Printemps-sarjaan. Nukke on 30 cm pitkä, sillä on vanutäyte ja sulkeutuvat turkoosit silmät. Se on toistaiseksi viimeinen nukke, jonka ostan, sillä internetini on varmaan kauan kiinni.\nJatkoimme taas nukkejen maalausta. Nyt oli vuorossa paperimassanuket. Seija viimeisteli vielä myös Heubachin pojan (Boy), jolle hän oli tehnyt rikkoontuneen pään tilalle uuden. Aivan ilo nähdä, kuinka joillakin on motivaatiota ja sitkeyttä viedä loppuun oma nukkeprojekti.\nTänään Satu, Tintan omistaja, lähetti ison pinon kuvia helmikuun alussa olleilta pentujen sisarustreffeiltä. Neljä pentua Saku, Pate, Napsu ja Doris ja niiden mami Tinta olivat peuhaamassa yhdessä. Väinö-pentu kävi visiitillä pari viikkoa myöhemmin. Käsittelen kuvat myöhemmin, sillä niistä täytyy poistaa paljon ihmisten jalkoja ja lisään Tintan sivuille.\nKuntoni oli sen verran parantunut, että päätimme lähteä puunkaatohommiin Tyrnävälle. Emme olleet käyneetkään kolmeen viikkoon, koska kylmä pääsiäinen jäi väliin. Lumi oli jonkin verran vähentynyt sitten viime näkemän. Joella oli kuitenkin hyvin talvisen näköistä, tosin vettä ei ollut vielä näkyvissä.\nHannu pilkkoi ensimmäisen pinon puita ja pinosimme ne kuivumaan kevätaurinkoon. Pari puuta vielä kaadettiin Kaisua varten. Tonttikin leviää kivasti, kun puita lähtee ojan varresta. Saisi Haapalainenkin kaataa ne isot varjostavat puut etelärajalta, ainakin osan, niin kuin on luvannut monta vuotta. Raja siirtyi sen verran uudessa mittauksessa, että osa puista, jotka olimme suunnitelleet kaataa siirtyi nyt naapurin puolelle.\nKeskiviikkoiltana kurssien jälkeen ajelin Raaheen. Meillä oli nyt tarkoitus vastavuoroisesti järjestää uupuneitten naisten ylöspumppaustempaus Raahen Cortenkadulla. Ohjelmassa oli suunniteltuna: vähän nukenkorjausta yhdessä, lyhyempiä ja pitempiä kirpputoriretkiä Keski-Pohjanmaalla.\nTapasin vihdoin torstaina Kaijan lastenlapset Akselin ja Emilian, suloiset "Bout Chout". Kyllähän meistä jatkossa kaverit tulee, sen osoitti jo Akselin virnistely oven pielestä.\nTeimme ahkerasti puhdetöitä koko torstai- illan, että olimme ansainneet yhdistetyn loma/kulttuuri/ostosmatkan maakuntaan. Kävimme äitiä katsomassa mennen tullen Kalajoella ja ihastelemassa vapaana virtaavaa jokea penkalta, kotini edustalta. Tulvaa ei siis ole odotettavissa tänä vuonna. Jäät olivat menneet.\nAjoimme pitkin rantatietä poikkeillen kirppareille ja suoramyynteihin. Mitään mainitsemisen arvoista ei löytynyt.\nRuokailimme Vitsarin huoltoasemalla, mikä se nyt lienee merkiltään. Luulimme, että kengänpohjapihvejä saa vain Pariisissa ja vitseissä, mutta nyt sellaiset tuotiin meille lounaaksi Suomessa. Kun valitimme tapauksesta, myyjä vain totesi: ai niinkö oli? Ei rahoja takaisin, ei lepytyspullia. Tiedämme nyt kuitenkin, että siihen ruokapaikkaan emme eksy toistamiseen.\nKiersimme Kokkolan kirpparit ja vanhan kaupungin osto-ja myyntiliikkeet. Nukkeja ei kyllä ollut nimeksikään.\nKaija kyllä löysi yhden nuken reen Pakkahuoneenkadun antiikkikaupasta. Se ostettiin, vaikka oli aika kallis. Ei kai me turhaa reissua Kokkolaan lähdetty tekemään.\nLauantaina villiinnyimme kiertämään Raahen kirpputoreja. Päädyimme eräälle kirppikselle, joka oli auki vain sen päivän. Minä löysin sieltä hirveästi hienoa tavaraa. Ostin mm. yli 20 aikakauslehtikoteloa, pyykkikorin, erinäisiä saranallisia puulaatikoita, lampaannahan, puupenaalin, mattoharjan, konepestävän teesihdin, tarroja, pari kalenteria, tosin vanhoja, mutta hienoja, ja nenäliinoja nuken vaatteisiin. Iloisena ajelin illalla kotiin Ouluun auto täynnä tavaraa ja rahaa meni vain 15 euroa.\nKaija löysi ison hienon puulaatikon, jonka rahtaamista varten piti hakea kuljetusauto Cortenkadulta.\nSunnuntaiaamuna menin noutamaan Aiméen ja Mireillen ja lähdimme Tyrnävälle lämmittämään saunaa. Hannu ei perustanut ranskaa puhuvasta seurueesta, vaan jäi kiltisti kotiin. Saunakauden avajaiset onnistuivat hyvin. Vesimittari saatiin paikoilleen naisvoimin, eikä putki vuoda kuin vähän.\nUskaltauduimme jäämään ensimmäisen kerran yöksi mökille. Tarkoitus oli aloittaa mökkielämä jo pääsiäisenä, mutta silloin oli niin kylmää. Olihan nytkin vielä paksut hanget ja jäät joessa, eikä ollut vielä mitään kevättöitä, haravoimista eikä perunanlaittoa maahan, kuten edellisinä vuosina.\nHannu pilkkoi taas pinollisen puita ja sai paitansa märäksi, eikä huomannut vaihtaa märkää paitaa. Illalla saunan jälkeen hän alkoi palella ja paleli kovasti koko yön. Jossain vaiheessa hänellä oli 4 peittoa, mutta paleli vaan.\nLähdin illalla Ronjan kanssa kevään ensimmäiselle pyöräretkelle. Meidän oli tarkoitus mennä Kurjensuon metsään katsomaan kevään tuloa, mutta se ei onnistunut, sillä koko metsä oli hakattu talven aikana sileäksi ja ennen niin kaunis metsätie oli muuttunut kuraiseksi työkoneitten kulkureitiksi. Siis yksi hillapaikka hävisi sen siliän tien. Pyöräilimme Piilopirtin kohdalta lähtevää peltotietä jonkin matkaa, mutta tie muuttui niin huonoksi, että pyörällä sitä ei päässytkään. Palasimme kotiin katsomaan palelevaa isäntää.\nViime vuonna huhtikuun puolessa välissä oli jo aivan lumetonta. Nyt takapihalla oli korkeita kinoksia ja viikolla satanut lumi loisti vitivalkoisena. Tänä vuonna en ole laittanut enää paljon taimia, kun olen epäonnistunut useamman kerran kaalien, kesäkurpitsojen ja juuresten kanssa. Lisäksi kesä on ollut viime vuosina vain 6 - 7 viikon mittainen. Juhannukseen asti on ollut pakkasta yöllä ja sitten on elokuun alkupäivinä jo kaikki taimet paleltuneet. Kuinkahan se Saarijärven Paavo kesti ne hallat? Aloittiko aina uudestaan? Eikö silloin tunnettu turhautumiskäsitettä. Minun maanviljelijän urani taitaa päättyä tähän taisteluun hallan kanssa, taisteluun, jonka koen hävinneeksi.\nHannu taisi vilustua kunnolla. Hän jäi makaamaan sänkyyn ja minä lähdin Ronjan kanssa pyörälenkille Tyrnävän suuntaan. Menimme sitä kärrytietä, missä olemme käyneet puolukassa. Metsä tuntui synkältä, vaikka vastasatanut puhtaanvalkoinen lumihärmä peitti tienoon\nOlemme päässeet nukkekurssisarjassamme jo aivan loppusuoralle, peruukin tekoon. Nukentekijän on oikeastaan osattava kaikenlaista. Nyt tytöt harjoittelivat tukan leikkausta oikeiden kampaajien malliin.\nMainostoimisto Viherjuuri Helsingistä pyysi tänään nukkeani Tatua malliksi kuvauksiin Liikenneturvakeskuksen tietoiskuun. Tatu ei kuitenkaan ole koskaan valmistunut. Sillä ei ole jalkoja eikä käsiä. Sen nivelkiekoilla oleva vauvavartalokaan ei oikein sovellu nivellettäväksi eikä edes rautalankarunkoon. Löysin 2 Pikku-Leenua autotallista ja tarjosin niitä. Lasisilmänen kelpuutettiin ja alkoi kiireinen kokoonpanoprosessi.\nAjoin perjantaiaamuna Kalajoelle. Päätimme äidin kanssa pitää naisten virkistyspäivän. Kävimme vaateostoksilla ja syömässä Lokkilinnan ravintolassa, jossa meitä palveltiin kuin kuningattaria, sillä olimme pitkän aikaa ainoita asiakkaita.\nTullessani Kalajoelta otin Kaijan Raahesta mukaani, sillä olimme päättäneet pitää jälleen yhteisen restaurointiviikonlopun. Yhdessä saamme aikaan enemmän valmista.\nOikeastaan sunnuntai-iltana huomasin vasta, kuinka päivä oli pidentynyt. Nyt kymmeneltä illalla oli vielä valoisaa. Lisäksi ilmassa oli tohvelieläimen tuoksu.\nKatonkorjaaja ilmoitti, että hän tulee maanantaina laittamaan ulkohuusiin peltikaton. Olin jo aamusta aivan tukossa ja ääni oli painuksissa. Pelotti aivan lähteä päällysmieheksi Tyrnävälle, varsinkin, kun olisi pitänyt tehdä sitä mainostoimiston nukkea.\nPeltimies oli eksynyt matkalla ja soitteli jostain Ala-Temmeksestä. Minun piti ajaa kaasu pohjassa heti aamutuimaan näyttämään tietä.\nMakasin lähes tajuttomana iltapäivän mökin sängyssä monta peittoa päälläni ja kuitenkin palelin. Siis flunssa oikein kuumeen kanssa! Katto tuli kuitenkin valmiiksi ilman minuakin.\nTiistaiaamuna jo soiteltiin jo vähän närkästyneinä Hesasta, missä se nukke viipyy. Olisihan minun pitänyt eilen tietysti ilmoittaa, että se ei lähtenytkään maanantaina. Olin illalla kuitenkin niin pökerrerryksissä, että en selvinnyt edes viimeiselle Ranskan tunnille. Kuulin kyllä, että Kaisu oli kaivannut. Enhän yleensä koskaan ole pois.\nNuken lippis ei onnistunut: tukikangas olikin joustavaa sorttia ja kun ompelin viimeisen poikkisauman lakin reunaan, koko tekele levisi kuin enon eväät. Siitä tuli todellinen pannukakku. Lähetin Pedron lippiksen lainaksi. Viimeisillä voimillani vein pikapaketin postiin ja sain käyttää kaiken viehätysvoimani saadakseni paketin aamuksi Hesaan.\nViikon sairasteltuani olin aivan voimaton ja ottaessani pari askelta, kylmä hiki virtasi jo otsalla ja paita oli märkä. En ole koskaan ollut näin huonossa jamassa. Halusin kuitenkin nähdä jäiden lähdön mökillä ja saunoa mökkisaunassa. Jäät lähtivät juuri lauantaina puolelta päivin ja laitoin katiskan veteen iltapäivällä. Heti jäiden lähdön jälkeen tulee säynäviä. Ronja haisteli ihania kevään tuoksuja.\nKoko päivän oli kuulunut taivaalta kurkien ääntelyä. Mökkimme yli oli liihotellut satoja lintuja: joutsenia, hanhia ja kurkia. Kuovin huudot kaikuivat lähipellolta.\nIllalla saunan jälkeen lähdin Ronjan kanssa pyörälenkille. Menimme samaan metsään, jossa olimme käyneet syksyllä viimeisenä. Sairaudestani johtuen vauhti ei kuitenkaan ollut entisensä ja tuntui jopa raskaalta polkea Korvenkylän tie päästä päähän, kun se metsän kohdalla oli vielä liejuinen. Ronja kuitenkin juosta jolkotteli tasaista tahtia eikä näyttänyt mitään väsymisen merkkejä. Yöksi se ei halunnut millään tulla sisälle mökkiin.\nTultuamme Tyrnävältä iltapäivällä, huomasimme Oulu-joella varman kevään merkin: teekkarien soutukilpailut, jotka liittyvät läheisesti myös saapuvaan suureen opiskelijajuhlaan, vappuun. Uimaranta joen vastapuolella oli täynnä haalarikansaa ja joella useita kirkkoveneitä.\nSäätiedotukset lupasivat vapun seutuun suorastaan helteitä. Niinpä lähdimme maalle jo hyvissä ajoin keskiviikkona. Pysähdyimme tankkaamaan Tupoksessa ja iloksemme huomasimme, että sinne oli tullut koirille isot väljät kopit, jotka testasimme heti. Ronja viihtyi mökissä, kun sai katsella sieltä sekä moottoritielle, että huoltoaseman ovelle ja parkkipaikalle. Lukko pitänee kuitenkin tuoda itse tullessaan. Pitää muistaa.\nIlma oli mitä otollisin maalauksen aloittamiseksi. Maalasin ikkunan pokat Urkin navetassa ja autotallilla ikkunamaalilla ja harjasin teräsharjalla kaikki ovenpielet ja kattolaudat.\nVappupäivä oli yhtä kaunis kuin aattokin. Sisareni Merja tuli illalla saunomaan. Pihalla ei ollut paljon töitä, kun kukat eivät olleet vielä nousseet. Hannu hakkasi puita pienemmiksi ja kärräsi kuivuneita jo liiteriin. Huomasin, että jänikset olivat taas syöneet minun poikatyrnini. Tyrnisatoa ei siis tule tänäkään vuonna, kun ei ole pölyttäjiäkään.\nKuvatessani katolla pihamaata jäin ihailemaan kattopellillä aurinkoa ottavaa sarvijaakkoa. Tuntuu kuin olisin nähnyt tämän ötökän viimeksi joskus 80-luvulla\nLähdimme ensimmäiselle vierailukäynnille Kylmälänkylään, Sadun ja Martin uudelle hevostilalle. Satu olisi halunnut antaa minulle keväällä syntyneen poikakilin, mutta tilanteeni on nyt sellainen, etten voi ottaa kiliä, vaikka kuinka mieli tekisi. Tämä on viimeinen vuosi ennen eläkkeelle lähtöä ja minun pitäisi yrittää tienata jotain eikä vain leikkiä kilien kanssa. Siitä leikistähän ei tule mitään tienestiä. Eläkkeen yksi osa lasketaan tiettävästi viimeisen vuoden tienesteistä.\nAjelimme Kylmälästä suoraan Ouluun ja kaupunkisaunaan, sillä taimiviljelykseni eivät kestäneet neljää päivää kastelematta. Tänään sunnuntaina pyöräilimme kaupungilla ja poikkesimme Välivainiolle Hannun serkulle. Koski oli auki ja kuohui valtoimenaan. Ilma alkoi viilenemään. Hyvästi helleaalto. Pohjoisesta tuulee.\nHannu oli saanut Vapun seudusta voimia niin paljon, että päätti kokeilla uutta kierrätyskeskuksesta 17.4.ostamaansa yleiskonetta pullan tekoon. Heräsin aamulla jyrinään, kun taikinaa väännettiin. Minä en kuitenkaan luottanut koneeseen, vaan alustin taikinan loppuun käsin ja lisäsin ne aineet, jotka herra leipuri Hiiva oli unohtanut reseptistä.\nTodella hyvää pullaa siitä tulikin. Niin kuin syntisen hyvää !\nOlin huutanut huhtikuun puolessa välissä Ranskan Ebaysta vanhaa, vuoden 1981 nukkea, koska halusin tietää, onko laatu ollut Corollen olemassaolon ajan samanlaista. En tiedä nuken nimeä. Sillä on niskassa merkki 1 ja Corolle 1981. Kuvassa sillä oli hurja töyhtötukka ja siksi aloin kutsua sitä sillä nimellä. Nukke on kuitenkin aivan ehjä ja puhdas. Vaatteet eivät ole alkuperäiset, vaan kotikutoiset. Nuken lähetti Tania Saint-Fiacre-nimisestä kaupungista. Maksaminen oli taas ranskalaisen vaikeaa. Hermostuin ja pukkasin rahat kirjeeseen ja ajattelin, tulkoon tai ei.\nSaadakseni tasatuksi Töyhtön kauheat postikulut (20,75 €), huusin Tanialta toisenkin vähän vanhemman nuken, vuoden 1993 uutuuden. Luettelon mukaan nukke on nimeltään Jules tai Julie. Se imeskelee peukaloitaan, ( molempia) ja sillä on pyörähtävät nivelet jaloissa. Luettelossa Jules on vaalea, lyhyttukkainen ja Julie tumma, vähän pitempitukkainen. En ole varma, onko tämä joulumekko alkuperäinen. Sen on oltava kuitenkin vanhempaa tuotantoa, sillä sitä ei löytynyt luettelosta 1992 - 2007. Juuri tätä mekkoa on kaupattu irrallisena Ebayssa. Nukke on ehjä ja puhdas. Sillä on niskassa merkit ©1993, Corolle, 93-9 -M10 ja vartalossa 1993.\nAimée ja Mireille lähtevät sunnuntaiaamuna takaisin Ranskaan ja tänään söimme jäähyväisillallisen, tosin kiinalaista kanapataa, mutta jälkiruoaksi oli kuitenkin Tyrnävän mansikoista tehtyä kakkua, joka kyllä kelpasi tytöille samalla tavalla kuin muinoin Solvejille, edelliselle kummitytölleni.\nAjoin tytöt sunnuntaina kentälle. Pelkäsin koko yön, että luvattu lumisade tulee juuri aamuksi. Olin ehtinyt vaihtaa jo kesärenkaat. Ilma oli kylmä, mutta lunta ei juuri silloin tullut, mutta kyllä myöhemmin äitienpäivänä.\nSain tänään Helgalta Kölnistä jo toisen nuken. Ostin häneltä tummaihoisen Samin viime joulukuussa. Nyt ostamani on vuoden 1996 luettelon kannessa vaaleanpunaisissaan ryömivä Grocâlin rose, numero 61802. Vaatteet olin ostanut jo huhtikuussa Joellelta Saint-Mauricesta, Ranskasta.\nÄitienpäivä oli lumisen kolea. Käytin sen hyväkseni ja ompelin kolme lippistä Viherjuuren nukelle, jonka he aikoivat vuokrauksen sijasta ostaa. Vähän kyllä hävetti antaa niin viimeistelemätöntä nukke maailmalle. Osat oli toisen nuken, vaatteet farkkukaupan mainoksia ja lippis aluksi lainattu Corollen Teddyltä. Lisäksi valu oli erittäin ohut, soveltui hyvin vitriinivarastointiin, mutta animaation tekemiseen ehkä liian herkkä. No, annoin elinikäisen (minun elinikäni) takuun posliiniosista. Aion tehdä Pikku-Leenusta uuden valun heti ja maalata sen valmiiksi, jos vaikka hävitän uunin ennen 100-vuotispäiviäni.\nTiitu lähetti minulle äitienpäivälahjaksi uusimman albuminsa "Jää". Se oli hauskasti tehty omakohtaisista lapsuuden ja myös tämän hetken kokemuksista ja tuntemuksista. Ehkä joku oppii jotain tästä kirjasta.\nMimmu lupasi viedä minut ravintolaan syömään, kun nähdään.\nLaitoin Ingen näköisen massanuken myyntikuntoon. Laitoin sille Riitan ompeleman autenttisen Schildkröte-mekon. Ompelin uudet housut, koska koi oli syönyt alkuperäisiin housuihin monta reikää. Inge sai vielä puuvillasukat ja valkoiset lakerikengät.\nPentti Viherjuurelta lähetti minulle sähköpostissa linkin liikenneturvakeskuksen tietoiskuun, missä Pikku-Leenu nyt esiintyi videolla livenä. Täytyy sanoa, että ihailen heidän ammattitaitoaan. En olisi ikinä uskonut, että minun lähes 20 vuotta vanha nukkemallini alkaisi elää näin.\nVideon näkeminen aiheutti sen, että jouduin ompelemaan kolme uutta lippistä, tällä kertaa lerppulippaista, siis ilman kovikekangasta.\nToukokuu jatkui kylmänä. Ilmavirtaus oli pohjoisesta. Öisin oli joinakin öinä kovastikin hallaa. Valon määrän lisääntymisestä huomasi kuitenkin, että juhannus tulee lähemmäksi. Lehden kasvu puissa pysähtyi vapun jälkeen, eikä ole suurentunut sen jälkeen. Alkuviikosta satoi lunta, jopa Etelä-Suomessa.\nKeskiviikkona lähdimme käymään Hannun pojan kotona Pyhännän Tavastkengällä. Menomatkalla Ronja hyppäsi vauhdilla Järvikylän järveen. Ilmeisesti sen sisäinen kello katsoo allakkaan. Kello ei huomannut räntäsadetta. Ronja oli sitä mieltä, että hän on aina ennenkin uinut toukokuun puolessa välissä. Sitä paleli sitten hirveästi.\nLähdimme Tyrnävälle, vaikka siellä ei näin kolealla ilmalla oikein ollut mitään tekemistä. Saunoimme aikaisin ja lähdin saunan jälkeen autolla Kakskertaan ja sieltä vaelsimme jalan Tyrnävän jokea ylöspäin. Joki muuttuu 5 kilometriä meiltä ylöspäin kiemurtelevaksi serbentiiniksi. Siellä on vielä monta hurjan kaunista mökkipaikkaa, varsinkin joen eteläpuolella. Metsä oli kostea. Tulvivia ojia oli 50 metrin välein. Minulla on jalassa vain talvisaappaat. Päätimme, että emme mene samaa märkää polkua takaisin ja menimme joen rantaan tutkimaan, olisiko siellä mahdollisesti ylityspaikkaa, kun taloja näytti kuitenkin olevan eteläpuolellakin. Löysimme sillan ja ylitimme joen pahimmillaan samaan aikaan, kun sillan omistaja tuli parkkipaikalle sillan toiseen päähän. Oli siinä selitteleminen, miksi hiippailen heidän pihansa yli ja heidän siltaansa pitkin.\nVaikka oli koleaa, uskalsin kylvää porkkanan ja palsternakan. Nouseehan koiranputkikin heti lumen lähdön jälkeen maasta ja ovathan ne sukulaiskasveja. Hannu oli laittanut jo pari riviä perunaa. Taimia ei uskalla vielä mitään laittaa. Talvikelit näyttävät jatkuvan eikä ilmatieteenlaitos ole luvannut lämmintä vielä ensi viikoksikaan.\nMaanantaina meillä alkoi hopeajuotoskurssi Kempeleellä Kivi-Pekoissa. Seija oli sitkeästi järjestänyt sen ja sai minutkin houkutelluksi mukaan. Kuten Pekka sanoi, kun on oppinut juottamaan hopeaa, avautuu aivan uusi maailma. Vähän pelotti, mihin tässä on päänsä pistänyt. Eikö se nukkemaailma ollutkaan kaikkea.\nOlin 17.4. huutanut Ranskan Ebaysta asiakkaani Tarjan lukuun ranskalaisen Société Nobel Françaisen selluloidinuken, jossa oli S.N.F:n merkit vartalossa ja päässä. Nukke on 1930-luvulta ja se on 36 cm pitkä, hyvässä kunnossa ja alkuperäislaatikossaan. Myyjänä oli Michèle Nogent Sur Vernisson-nimisestä kaupungista läheltä Pariisia. Nukke tuli tänään kovan väännön jälkeen. Myyjälle ei kelvannut muu maksutapa kuin kallis shekki. Lisäksi hän antoi koko ajan virheellisiä tietoja. Oli onni, että selvisimme keikasta. Ainakin Ranskan kieli kehittyi.\nMyin tänään Tarjalle pienen Ècolier-pojan, jonka olin ostanut kesällä Carmenilta. Tarja selasi vuoden 1997 isoa Corollen kuvastoa ja hänen katseensa tarttui heti kahteen pikkupoikaan, joita minä sanon munapojaksi, koska se myytiin munan sisällä. Kerroin Tarjalle, että minulla on niitä kaksi. Tarja pyysi heti, että myisin toisen nuken hänelle. Kun hän otti punapukuisen pojan syliinsä ja katsoi sitä, tiesin, että en raaski enää ottaa sitä häneltä pois. Niin munapoika lähti Tarjan mukana Kiviniemeen.\nTänään sain uuden Pikku-Kimin Ranskasta. Sen lähetti Edith Cessieu-nimisesta kylästä. Edith kertoi, että nukke oli tupaantuliainen hänen äidiltään, kun hän muutti uuteen kotiin.\nHannu haki postista myös kaksi muuta 30 cm:n Corolle Calinia. Toinen on vuoden 2005 isosilmäinen Calin Coquin, no H3515 ja toinen vuoden 2001 vaaleahiuksinen Calin Bambin rose, no. 23485. Kummallakaan ei ole alkuperäisiä vaatteita, muuten nuket ovat hyväkuntoisia. Nuket lähetti Martin Strasbourgista.\nPerjantaina sain oudon inspiraation. Siivosin parvekkeen. Pesin ikkunat ja siirtelin huonekalut ja hain autotallista lisää Lundia-hyllyä taimille. Ronjan on nyt helppo lökötellä sohvalla ja seurata elämänmenoa Salmelantiellä\nOdotan uutta inspiraatiota, että saisin ikkunat pestyksi.\nLauantaina maalasin ovenpieliä ja kattolautoja siihen asti, että koko litra maalia oli mennyt. Vielä jäi maalaamatta autotallin ja maakellarin kattolaudat. Pitää käydä Starkilta litra lisää maalia.\nKävin Ronjan kanssa joen rannasta hakemassa menneen vuoden pystyyn kuivaneita karhunnputkia, joilla sitten salaojitimme kukkapurkkeja, joissa ei ollut reikää, lähinnä siis vanhoja patoja ja kattiloita.\nSain naapuritalon Saaralta tekstiviestin, että tyttärestäni Tiitusta oli laaja artikkeli tämän päivän Helsingin Sanomissa. Saara oli säästänyt artikkelin minulle. Sain sen seuraavana päivänä, kun tulimme kotiin Tyrnävältä.\nIllalla kävimme Ronjan kanssa pyörälenkillä Korvenkylän suunnassa. Tie oli erittäin huonossa kunnossa noin pyöräilijän näkökulmasta. Ennen se ei ole toukokuussa ollut vielä noin pehmeä. Metsää lähestyttäessä lintujen äänet olivat huikaisevia ja taisi siellä kuulua sammakon kurnutustakin välissä. Viikon aikana olivat viljelijät saaneet perunankin maahan. Uutuuttaan loistavia vakoja jatkui silmänkantamattomiin.\nKoko sunnuntaipäivän istutimme mitä ihmeellisimpiä kasveja kukkapurkkeihin ja kattiloihin. Pihalla oli todellinen työpaja koko päivän. Hannu kävi jo kauhistelemassa pariin otteeseen. Minunhan piti maisemoida koko kylpyamme ja se vaati ainakin 20 asetelmaa.\nIltalenkillä kävin Ronjan kanssa Ainolan puistossa, missä olivat alkaneet tulppaanit ja narsissit kukoistaa kalaportaitten luiskassa. Merenpuolella kukkivat vasta rentukat, mutta komeasti. Kävimme katsomassa, kukkiiko joku kasvi jo perennapuistossa, mutta kasvit olivat vasta nousseet mullasta.\nHopeajuotoskurssi jatkui Kempeleellä. Harmi, että minulta jäi kamera kotiin. Saimme nyt kuitenkin tehdä jo oikeitakin juotoksia. Läksynä oli tehdä itselle korvakorut tälle terassikaudelle. Toinen korvis onnistui hyvin, mutta toisessa tarvittiin opettajan apua, kun tappi aina irtosi renkaasta. Sain kuitenkin päästötodistuksen kurssista.\nLähdimme tänään syömään kiinalaiseen Hai Long-ravintolaan, aivan vain virkistykseksi. Koko Nahkatehtaankatu oli täynnä luokkaretkeläisten linja-autoja, kun oppilaat vierailivat Tietomaassa. Vain pieni rako oli jätetty risteykseen kulkemista varten.\nLähdin perjantai aamupäivällä Kalajokea kohti. Pudotin pari nukkea korjattuna Oulunsalon tienhaaraan ja kahdet nuken osat Raaheen. Kävin noutamassa äidin vanhainkodilta ja suunnistimme Sokoksen kautta Rinnetielle. Kukaan ei ollut ehtinyt tänä vuonna tehdä pihatöitä ja sen huomasi. Puutarha oli villiintynyt. Voikukat olivat levinneet kaikkialle.\nÄiti nukkui levottomasti alkuillan, mutta heräsi uutena ihmisenä ja reippaana aamulla. Hän hikoili niin, että jouduin vaihtamaan vaatteet ja lakanat aamuyöstä. Markku kävi nostamassa äidin portaista kello yhdeltä ja lähdimme Ylivieskaan nuorimman veljeni pojan Jaakon ylioppilasjuhlille. Äiti oli kaatunut pahasti viikko sitten vanhainkodilla ja loukannut päänsä. Tikit (7 kpl) oli määrä poistaa perjantaina, mitta haava ei ollut parantunut. Kiedoimme hopeaisen huivin äidin päähän, jotta haava ja mustelmat peittyivät. Hän näytti aivan mustalaisruhtinattarelta.\nVietimme vielä sunnuntaipäivän Rinnetiellä, joimme rauhassa aamuteet ja päiväteet. Äiti alkoi jo kotiutua niin hyvin, että vanhainkodille lähtö oli taas vaikeaa. Menimme kuitenkin kello neljän ruokailuun ja sen jälkeen pääsin lähtemään kotiin päin.\nEnsin kuitenkin kävin viemässä Katille hänen, tai oikeastaan hänen anoppinsa Ailan, nuken, joka oli ollut minulla korjattavana lähes vuoden.\nViikonloppu oli raskas, joten en avannut ollenkaan maanantaiaamuna tietokonettani, vaan lähdimme kastelemaan viljelyksiämme Tyrnävälle. Maisema oli sitten viime käynnin muuttunut vihreämmäksi, sillä aamupäivällä sateli vähän\nTänään sain korjatuksi kiinalaisen keräilynuken Promenade Collectionin Annen ja lähetin sen Sinikan luo kotiinsa Kemiin. Annen korjauksesta tuli todella sähköinen. Puolitoista kuukautta etsin Annelle toista kättä nettikaupoista ympäri maailmaa. Huhtikuussa kauppa oli Englannissa ehtinyt mennä umpeen ja myyjä oli myynyt Annen kirppiksellä. Filippiineille ei kelvannut mikään maksutapa. Hävisin huutokaupan Sveitsin Ebayssa, koska katko oli viikonloppuna. Sitten löysin Annen Englannin ylämaalta Cool Collectable Toys-nimisestä nettikaupasta. Ostin sen, mutta myyjä otti yhteyttä ja sanoi, ettei voi lähettää pakettia, koska postimaksu on niin hurja, 56 £.\nKeskiviikko oli niin kaunis päivä, että lähdimme Tyrnävälle jo puoleltapäivin. Veimme suurimman osan taimista, mutta jätimme ne harson alle, koska edelleen on luvassa yöpakkasia. Koko keväänä ei ole kunnolla satanut, joten istutukset huusivat jo vettä. Voi olla, että kasvimaa ei idä ollenkaan, kun öisin on hallaa ja kastelua on liian vähän. Marjoja ei tule varmaan ollenkaan, kun ei ole yhtään kimalaista. Kaikki kuolivat jo viime kesänä.\nNo, tulee ainakin muutama iso paarma, sillä löysin kaksi punaruskeaa 4 - 5 cm:n mittaista otusta rakastelemassa malvapenkissäni.\nKokeilin uutta maisemoitua kylpyammettani, mutta letkulla laitettu vesi oli varmaan vain +4 asteista, sillä en uskaltanut kastella kuin jalat. Valokuvistakin tuli niin kauheita, kun naamalla oli vääristynyt ilme, että ei niitä voi näyttää maailmalle.\nLähdimme illalla kahdeksan jälkeen pyöräilemään, katsomaan millaista meno oli keskustassa. Olihan nyt kesän ensimmäisiä hellepäiviä, joillakin paikkakunnilla jopa 29 astetta. Yöt ovat edelleen kylmiä, mittari laskee lähelle nollaa. Eli oikea kesä ei ole vielä tullut. Löysin vielä yhden Sinä osaat-lehden Stockmannilta. Poikkesimme aittatorin patiolle ja joimme kesän ensimmäiset kaljat ja lonkut. Onko se vanhuutta, mutta homma ei tuntunut enää mielekkäältä. Kaipasi omalle sohvalle.\nOlimme perjantaina alapuolellamme asuvan naapurin, Matin hautajaisissa. Matilla otti 2 viikkoa sitten lauantaiaamuna pumpusta ja kolmen tunnin päästä tuli lähtö. Hän oli juuri päässyt eläkkeelle. Kyllähän se vähän mietityttää, kun Matti oli minun kanssani samaa ikäluokkaa, eikä ollut sairastellut. Tästä opimme, että pitää muistaa stressata eläkkeelle lähtiessä, ettei käy kuin Matille. Lähdimme lauantaiaamuna taas kiireellä Tyrnävälle. Ostimme mukaan paljon siikaa Citymarketista savustettavaksi.\nIllalla lähdin Ronjan kanssa tavanomaiselle pyörälenkille, mutta kas kummaa: tietä ei löytynyt ollenkaan.\nKun illalla jäin vielä kastelemaan kasveja pyörälenkin jälkeen, tuli toinen rajanaapurimme Toivo kyselemään, mitä aion tehdä viemärin kanssa, josta oli tullut ilmoitus kunnalta viime viikolla. Kun ilmoitin, että en aio tehdä mitään, sillä aion pikku hiljaa luopua tästä maatilasta ja olen jo viime kesästä lähtien laittanut mökkiä myyntikuntoon. Kysyin häneltä, josko hän tietäisi, olisiko kukaan kiinnostunut. - Kymmenen minuutin kuluttua hän tuli takaisin ja sanoi, että tietää. Ja niin löimme kättä päälle suullisen kaupan sinetiksi.\nViikonloppu oli työn täyteinen. Tein kaikki viimeiset kylvöt. Tietenkin oli sitä ennen pitänyt poistaa miljoona rikkaruohoa pellosta. Kitkeminen kipeytti kantapään, polvet, selän ja hartiat, enkä pystynytkään maalaamaan autotallin katon reunalautaa, kun en saanut kättäni ylös. Yö oli tuskaa, kun särki kaikkia paikkoja. Sain kuitenkin siivotuksi ulkohuusin. Poistin seiniltä 70-luvun Neuvostoliittoa ihailevat punavoittoiset almanakan kuvat. Nyt saivat lähteä myös 70-luvun pääsiäismunat, joita olin luullut 10 vuotta oikeiksi muniksi. Nyt kun uskalsin koskea niihin, ne osoittautuivat massamuniksi. Joka tapauksessa huussi on nyt siisti ja steriili. Ajattelin vielä maalata seinät valkoisiksi.\nTänään sain vihdoin korjatuksi Irjan selluloidinuken. Tein sille silmämekanismin perjantaina ja se onnistui hyvin, vaikka selluloidi oli hiukan vääntynyt, joten silmät eivät pyörineet enää koloissaan kuten ennen. Tänään tein punaruskean mohairperuukin. Irja tuli hakemaan nukkeja ja minua iltapäivällä. Hän oli laittanut minulle pöydän koreaksi kotonaan. Juhlittiin lasten kotiin paluuta.\nIrjan selluloidinukke, joka tuli meille toukokuun alussa 2007, on saksalaista Bruno Schmidtin tuotantoa 1930-luvulta. Nukelle arvioitiin mitaksi n. 45 ja sille tilattiin 33 cm: n HG-vartalo. Silmät olivat irronneet ja mekanismi rikki ja ripset kuluneet pois. Korjasin silmämekanismin ja ripset. Laitoin sille hampaat ja kielen. Kiinnitin vartaloon ja valmistin aaltoilevasta punaruskeasta mohairista puolipitkän peruukin. Nuken päässä on merkit: sydän Schutzmarke F/38.\nLähdimme mökille jo perjantaina. Siten siellä saisi enempi tehdyksi, kun on yksi pitkä ehjä päivä. Ja töitähän maanviljelijällä on aina näin alkukesästä. Hannu kyllä heittäytyi ihan laiskaksi ja makasi vain tuvassa ja katsoi televisiota verhot suljettuna. Hän oli oikeastaan minulle vihainen, kun vielä möyrin puutarhassa, vaikka olin myynyt tilan.\nLähdimme, Ronja ja minä, kokeilemaan, miltä tuntuisi uusi asfalttirata rullaluistimilla\nLauantaina oli sen verran kuivaa ja kirkasta ilmaa, että pääsin maalaamaan autotallin kattolaudat. Sitten olikin kaikki ulkorakennukset maalattu. Naapuri saisi hienossa kunnossa olevat piharakennukset. En vielä paljon ajatellut päätöstäni. Oikeastaan mietin koko ajan, miten kerron asian niille muille ostajaehdokkaille, jotka ovat vannottaneet, että\nIiris on alkanut kukkia. Pitkään ihastelin sen litteitä, tiukkoja nupun alkuja. Sitten yhtäkkiä se puhkesi kukoistukseen. Minulla on ollut tämä iiris jo monta vuotta, mutta vasta nyt se halusi kukkia. Ehkä sekin tykkää sateesta, mitä meillä on ollut tänä kesänä.\nLauantai illan pyöräretkemme kohdistui omaan puolukkametsäämme. Tarkistimme, tuleeko meille puolukkaa tänä vuonna. Metsä oli täynnä valkoisia kukkia. Tämän illan retkestä tuli kuitenkin tupasvillaretki.\nTänään tuli 30 cm:n Vichy- leikkipuku Ranskasta Mari-Lineltä Bezons-nimisestä kunnasta Pariisin liepeiltä. Puku on samasta kokoelmasta kuin aikaisemmin helmikuussa saamani 42 cm:n puku.\nNyt meidän on harjoiteltava kaupunkiretkeilyä, koska olemme päättäneet myydä oman maatilkkumme. Tänään teimme pitkän risteilyretken Ainolan puistossa, joka on oikeastaan meidän omaa pihamaatamme, alkaahan puisto meidän portailtamme.\nKampaajani Helinä antoi minulle korjattavaksi Hannele-nimisen nukkensa. Nukke oli kuitenkin niin rikki, että sen korjaaminen olisi maksanut omaisuuksia. Etsin viikon verran nettikaupoista ympäri maailmaa samaa nukkea, mutta suurin osa oli Australiasta ja rahti tuli hurjan kalliiksi. Lopulta löysin Englannista Diane's Dollseista uuden suloisen Hannelen, joka on englantilaisen Pedigreen 1950-luvun kävelevä nukke. Tuli ostelluksi kolme muuta kävelijää samana yönä. Kunnostan ne ja laitan myyntiin.\nKaisu tuli tänään noutamaan ensimmäistä kuormaa puita, jotka Hannu oli talven mittaan heille kaatanut ja pilkkonut. Kaisu tuli oikein shampanjapullon kanssa ja niin me tytöt kippistettiin uuden tilattoman elämän alkamiselle.\nKun olin etsinyt Hannelelle varaosia maailman nettihuutokaupoista, törmäsin Amerikan puolella mitä ihanimpiin käveleviin nukkeihin. Tietenkään en voinut vastustaa kiusausta, vaan huutaa päräytin vinyylipäisen "Posien" Kanadasta (Reliable Toy Company Limited of Toronto 1920 - 1991) ja toisen suurisilmäisen U.S.A:sta. Muuten mitenkähän minulle kävisi, jos minulla olisi vähän enemmän rahaa. Asuntoni täyttyisi mitä ihmeellisimmistä nukeista noin vain kiinnostuksen mukaan. Ja sitten tarvittaisiin uusi suurempi asunto. Tulisinko kuitenkaan yhtään onnellisemmaksi? Joskus nuket pitäisi kuitenkin hävittää.\nSamana yönä, kun huutelin ne Hannelet (3 kpl) ulkomailta, laitoin myös huudon Suomen huuto.netissä olevaan kohteeseen. Voitin nuken, mutta en ylittänyt myyjän hintavarausta. Neuvottelimme sopivan hinnan ja hain nuken postista juuri ennen juhannusmatkalle lähtöä.\nPoikkesimme mökille vielä ennen Tavastkengälle lähtöä. Violetti sireeni oli alkanut kukkia sillä aikaa, kun olimme olleet pois pari päivää. Sireenien kukka juuri tuo minulle mieleen juhannuksen. Itse juhannusruusu kukkii vasta heinäkuun alussa.\nJuhannuksen alus Tavastkengällä\nAleksi ja nalle\nJuhannuspäivä: valkoinen sireeni kukkii\nViime vuonna siemenestä kasvattamani akileijat alkoivat kukkia ihanissa pastellisävyissä. Oikeastaan ennen ollut aikaisemmin huomannutkaan, kuinka jänniä niiden kukinnot olivat. Kuvasin niitä päivittäin tuntikausia.\nLeppäkertut, kärpäset, karhunvattu , mettinen, Kaisu ja Pekka. Jarkko ja Aleksi tulivat\nToinen vinyylipäinen kävelijä tuli tänään U.S.A:sta. Sen lähetti Valeri The Dalles-nimisestä kaupungista Oreganon osavaltiosta. Kun katson tätä nukkea, tiedän, miksi ostin sen. Se on jokaisen sodan jälkeen syntyneen suomalaisen pikkutytön unelmakuva Amerikan nukesta. Näimme sellaisia vain kirjoissa ja elokuvissa. Kun lapsena piirsin nuken, se oli juuri tämän näköinen. Minulla oli amerikkalaiset paperinuket, joiden kasvot sai vaihtaa (ovat nyt Mimmulla). Se tummempi on juuri tämän näköinen. Miten voikaan sieluun olla piirtynyt niin selvä kuva "oikeasta" nukesta.\nAleksi ja Jarkko tulivat toisena juhannuspäivänä meille ja oli tarkoitus, että he jäisivät ensimmäisen kerran pitemmäksi aikaa mummolaan yksinään ilman isää. Niin siinä taas juostiin ylös-alas portaita ja tiirikoitiin eri kerrosten tuuletusparvekkeille, käytiin kylässä Almalla ja muillakin naapureilla. Isä lähti navettatöihin ja pojat jäivät meille.\nÄiti oli soitellut minulle juhannuksen alla useampaan kertaan ja valitellut huonoa oloaan. Yleensä hän sanoo olevansa "aivan sekaisin", mikä tarkoittaa, että kaikki ei ole niin kuin pitäisi. Merja meni juhannuspäivänä katsomaan, mikä siellä oli hätänä. Äiti oli korkeassa, yli 40 asteen kuumeessa. Siitä paikasta hänet passitettiin Oulaisiin Oulaskankaan sairaalaan ja laitettiin tiputukseen. Tila määriteltiin keuhkonkuumeeksi.\nPojat lähtivät eilen, koska heillä tuli ikävä. Kalevi haki heidät myöhään illalla. Ilma oli aurinkoinen ja se piti hyödyntää: lähdimme hakemaan vihta-aineksia metsästä. Siinä portailla istuskellen tuli talven vastat tehdyksi.\nUnikko oli ehtinyt nyt täyteen kukkaan ja loisti huomiotaherättävän koreana keskellä pihaa.\nUnikko auki, paljon vettä joella, ampiaispesä, hansrankki, siivous\nUnikko oli ehtinyt nyt täyteen kukkaan ja loisti huomiota herättävän koreana keskellä pihaa.\nTiitu ja neljä hänen kaveriaan tulivat avaamaan Elinan taidenäyttelyä Ouluun tänään. Näyttelyn avajaisista he siirtyivät jatkoille Tyrnävälle pariksi päiväksi. Mukana olivat Elinan lisäksi myös Tiitun ystävät Mikko, Heta ja Anna-Kaisa.\nTiitu ja Mikko jatkoivat matkaansa pohjoiseen, tavoitteena Jäämeri. Kylmää ja sadetta oli luvattu koko viikoksi Lappiin ja loppuviikosta jopa talvikelejä. Saa nähdä tulevatko sieltä alas parin päivän kuluttua.\nTänään tuli vihdoin kesän viimeinen Ebay-huutoni, tummalle Samilleni tarkoitettu leikkipuku. Helgan Samiksi nimeämä 36 cm:n nukke on oikealta nimeltään Nouveau né cannelle vuodelta 1995, no 41309. Leikkipuvun lähetti Nicole Bron-nimisestä kaupungista Ranskasta. Leikkipuku Vichy on vuodelta 1999 au jardin-kokoelmasta. Meillä oli kaupanteossa puolin ja toisin vähän vaikeuksia, mutta luulen, että kaikki meni kuitenkin plussan puolelle eli tasoihin, kun kumpikin möhli.\nKatolta, vihtanteko, keltaiset pellot\nUkkosta, Kalajoelle, joki ja piha\nÄiti näytti aika surkealta sängynpohjalla sairastelunsa ja kaatumistensa jälkeen. Toivottavasti hänen ei tarvitse olla kauan täällä laitoksessa. Täällä ei ole mitään virikkeitä, ei kuntoutusta eikä edes hampaita laiteta suuhun.\nTänään iltalenkillä olin melkein kompastua Kasarmintiellä rikkoutuneeseen asfalttiin. Useammassa kohdassa oli asfalttiin pursunnut kraatteri, josta näytti pursuavan jotain valkoista. Usko tai älä, kraatterit oli aiheuttanut pieni valkoinen sieni, aivan herkkusienen näköinen ihmesieni. Keräsin mukaani pari sientä tunnistamista varten.\nHannu ei halunnut lähteä mökille, kun oli niin hirveän kylmää, ilmavirtaus pohjoisesta ja vain pari astetta lämmintä. Kauppareissulla keksin sopivan sijaistoiminnon: leivonkin tänään kunnon pullaa (jos jaksan). Kunnon pullaa, siis pitkoja, en kyllä saanut leivotuksi, mutta sen sijaan kaikenlaisia lihottavia herkkupullia. Mutta kyllä yleiskone on kätevä apulainen!\nTänään menimmekin lenkille pyörällä. Alkuillasta se on mahdotonta, koska on niin paljon vastaantulijoita ja muita koiria, mutta kymmenen jälkeen ja keskiyöllä se onnistuu. Ronja voi olla myös vapaana yöllä, niin ei ole vaaraa, että se vetäisi minut kumoon.\nKaisu ja Pekka tulivat noutamaan viimeisen puukuorman. Ilta oli kaunis ja lämmin. Sadekin oli lakannut sopivasti. Lämmitimme saunan ja vihdoimme antaumuksella uusilla vihdoillamme. Kaisu taisi olla kovin löylynottaja. Pojat olivat loihtineet mahtavan grilli-illallisen sillä aikaa, kun me tytöt paransimme maailmaa saunan lauteilla. Viime viikkojen kylmyys oli vähän vähentänyt hyttysiä, vaikka on niitä tänä kesänä ollut enempi kuin kymmenenä vuonna yhteensä.\n10.7.2008 Tori - Halli\nKotimatkalla kävin vaihtamassa Elinan taideteokseen kuuluvan tomaatin taimen. Se oli liiasta kastelusta mädäntynyt ja loppujen lopuksi joku näyttelyvieras oli nyppäissyt sen pois, kun oli luullut vain roskaksi. No, ei kai sen kämppiksen kuolleena siellä lavuaarissa pitänytkään olla.\nLähdin iltapäivällä yksin Tyrnävälle siivoamaan ja pakkaamaan. Ilta oli kaunis ja aurinkoinen, mutta voi niin sääskiä täynnä. Keltainen kurjenmiekka oli puhjennut kukkaan ja valaisi loisteliaasti siivousiltaamme.\nOikeastaan oli ihanaa olla kahdestaan Ronjan kanssa ilta Tyrnävällä. Saimme rauhassa tehdä mökistä luopumisen surutyötä.\nPerjantaina vain satoi ja satoi. Kävin pyörällä maanmittaustoimistossa ja sain ukkoskuuron niskaani. Kotona innostuin kuitenkin siivoamaan papereita, mutta iltasella seinät alkoivat kaatua päälle. Ulkona vähän kirkastui, joten suunnittelimme pyörälenkkiä. Siitä tuli kuitenkin nelipyörälenkki, sillä taas tuli vettä taivaalta.\nSuunnistimme Herukan kaupunginosaan ja löysimme Kilpukkatien päästä mahtavan puutarhan, jota jäimme ihailemaan ja kuvaamaan. Miten joku voi luoda jotain noin kaunista ja coolia samoilla kasveilla, joilla minä teen vain tursakkeita. Isännät Anja ja Veikko esittelivät myös takapihan. Meikäläinen siinä vain haukkoi henkeä, kun menimme peremmälle.\nLöysin latoa siivotessa muoviämpärin, jossa luki "kompostiheräte". Astian kyljessä luvattiin, että aine luo ihanteelliset olosuhteet kompostin pieneliöille. Päätin kokeilla ainetta. Parin päivän kuluttua kompostissa alkoi todella kova meno. Mitä erilaisempia otuksia möyri sisään ja ulos perunan kuorien ja suodatinpussien välistä. Hannu heitti eilen kompostiin myös savustamansa siian pään. Ja hups, ei aikaakaan, kun pään ympärillä kieriskeli satakunta valkoista n. parin sentin mittaista valkoista matoa. Kompostini oli todella herännyt eloon. Päätin jatkaa aamulla matojen tutkimista. Säästin yhden grillipihvin kokeiluja varten.\nKaija ja Risto tulivat hakemaan peräkärryllä huonekaluja. Kuormaan pakattiin muutakin irtaimistoa, mitä en ollut myynyt talon mukana sekä pari kukkaa kylpyammeen ympäriltä. Kylpyammeen tulee hakemaan viikonloppuna sitten Satu hevosten juottoaltaaksi, mitä tarkoitusta varten se oli tuotukin aluksi Tyrnävälle.\nTänään hain Tyrnävältä viimeiset tavarat. Kyllähän sinne jäi kahvinkeitin ja palasokeri ja pari piparia, jos julkiselle kaupanvahvistajalle pitää keittää vahvistajaiskahvit ensi viikon alussa, kun nimet pannaan paperiin. Luulin, että tämä prosessi olisi mennyt nopeammin eteenpäin. Jos se nyt siirtyy elokuuhun, harkitsen jo kaupan peruuttamista.\nPesin Tyrnävän täkkejä, petauspatjoja, verhoja ja lakanoita koko lauantaipäivän ja jatkoin vielä pesua kylppärissä sunnuntaiaamuna, kunnes tuli totaalinen stop. Päätin lähteä Kalajoelle äitiä katsomaan selvitäkseni mökkihöperyydestä. Ostin mennessä pari rahkavanukasta ja mansikoita. Äiti oli virkeä ja jopa naureskeli. Pilkoin mansikoita vanukkaan päälle ja äiti sanoi, että maistuu kesälle. Maistuu kesälle! Ne sanat olivat kuin runo kaiken raadollisuuden keskellä.\nPesin kaikki talon matot tänään pesutuvan lattialla. Ilman kosteus Oulussa on huippulukemissa juuri nyt. Taitaa mennä kauan ennen kuin matot kuivuvat narulla. Pesin lisää pari isoa koneellista pyykkiä. Olen tuhlannut jo kolme laatikkoa pesuainetta viime päivinä.\nLähdin iltasella Tyrnävälle hakemaan ne tavarat, jotka eivät torstaina mahtuneet kyytiin. Imuroin ja pesin lattiat ja otin mittarilukemat. Sidoin uuden kukkakimpun, koska se torstaillinen jo lakaistui. Näytti, että Ronja oli vähän levoton. Ehkä se vain huomasi Hannun puuttuvan laumasta.\nPari päivää sitten tuli tämän kevään ranskalaiselta kummitytöltäni Mirelleiltä meili, jossa hän kysyi, voisiko hän yöpyä meillä muutaman yön interreilillä ystävänsä Carolen kanssa. Minä tietenkin ilman muuta lupasin, kun ajattelin , että he lähtevät aikaisin aamulla ja tulevat myöhään illalla nukkumaan. Mutta niin ei käynyt.\nMireille ja Carole lähtivät tänään aikaisin aamulla junalla Rovaniemen kautta Ranuan eläinpuistoon. Tuntui kuin olisi vapaapäivä. Siispä päätimme lähteä Tyrnävälle saunomaan. Samalla heitimme hevosille menevän kylpyammeen naapuriin, tien toiselle puolelle, nostimme loput perunasta ja kitkimme vesiheinät kesäkurpitsoista. Lastasin loput irtonaiset kukkapurkit myös lähtemään kaupunkiin, missä olen vallannut jo julkisen tuuletusparvekkeenkin kasveilleni.\nIllalla lähdin vielä hakemaan Seijan luota siellä pari päivää hoidossa olleet kasvini. Seija oli siistinyt pihamaataan ennen Tampereelle lähtöä eikä minun sekalaiset näivettyneet purkkikukkani oikein sopineetkaan Seijan nyt niin siistiin rivitalopihaan. Jos minulla olisi rivitalopiha, minkälainenhan se olisi? Onneksi ei ole, pelkään, että julkisivulautakunta puuttuisi asiaan.\nVaikka vierailu oli pikainen, Seija ehti ylpeänä esitellä juuri petsaamansa tupakkapöydän ja valmistamansa kanteleen, josta olin vain kuullut erilaisia juttuja talven ajan.\nLauantaina lähdimme Tavastkengälle juhlimaan kyläkoulun 110-vuotista taivallusta. Oikeastaan erehdyimme päivästä: luulimme, että juhlan piti olla tänään sunnuntaina. Saavuimme siis juhlaan sen päätösvaiheessa. Pääsimme kuitenkin osallisiksi täytekakkukahveista. Hannu oli onnellinen tavatessaan vanhoja ystäviä, joita kyllä ei ollut enää kuin pari jäljellä.\nTänä aamuna kävimme sienimetsässä, mutta apajat olivat vaatimattomat: vain pari litraa kangasrouskuja. Kotimatkalla kävimme poimimassa Yrjänän mansikkatilalta 10 kiloa mansikoita, jotka itsepoimittuna tulivat puolta halvemmiksi, kuin viime viikolla Prismasta ostetut.\nEn ollut moneen vuoteen tehnyt Etelä-Suomen matkaa omalla autolla. Olen kuitenkin aina nauttinut siitä ihanasta daa-daa-daa-tunnelmasta, jonka omalla autolla matkailu tuo. Se tunnelma oli heti lähtiessäni Oulusta. Minun oli tarkoitus lähteä jo viime viikolla, mutta kun ranskalaiset tytöt tupsahtivat meille alkuviikosta, jäin odottelemaan, milloin he suostuisivat lähtemään, että minäkin pääsisin lähtemään. Tänään Hannu suorastaan ajoi tytöt pois. Tosin he vielä anelivat aamulla saada pestä pyykkiä pyykkituvassa.\nPysähdyin ensimmäisen kerran Kalajoella ja kävin äitiä katsomassa sairaalassa. Näin lomamatkani alkoi.\nYövyin Hervannassa ja jätin Tiitulle Tyrnävän vihreän lipaston ja olohuoneen vihreän jatkopöydän ja jatkoin aamulla Espooseen. Kyllä oli vaikea löytää Pohjois-Leppävaaraan. Muistin ensin, että Leppävaara oli Kehä III:lla. Mutta ei, se löytyi Kehä I:tä. Siellä sahasin kymmeniä kertoja eri ramppeja ja tietyömaita, kunnes löysin alueen, mistä Mimmu piti hakea.Todellinen dementiankarkoituspeli.\nTänään lähdimme me tytöt, Mimmu ja minä, Hietalahden kirppikselle ja Suomenlinnaan Martta-nukkenäyttelyyn.\nLähdin Espoosta kohti pohjoista sellaisten alueitten läpi, jossa en ollut koskaan käynyt. Ajoin pitkin Hämeen härkätietä ja tulin Turun läänin Koskelle.\nTurun läänin Koskella\nTiistaina vein Riitan myymättä jääneet nukenvaatteet Lukonmäen päiväkotiin ja sovimme johtajatar Annen kanssa, että haen vaatteet parin päivän päästä ennen lähtöäni. Annoin heille luvan ostaa vaikka kaikki vaatteet.\nJoutessani kävin tervehtimässä vanhoja nukkemaakareita Irmeliä ja Leenaa.\nKeskiviikkoaamuna lähdimme maakuntaan isolla sakilla katsomaan myynnissä olevia kiinteistöjä. Kohteena oli entinen kaupparakennus Oriveden Hirsilässä. Taloa oli katsomassa Tiitun lisäksi Johanna, Anna-Kaisa ja Mikko. Minä olin lähinnä autokuskina ja mahdollisena rahoittajana, jos kohteen hinta ylittäisi ostajien omat säästöt. Haussa oli talo 10000- 30000 euron hintahaarukassa.\nLähdin torstaiaamuna Tampereelta kohti pohjoista. Poikkesin matkalla useammalla kirpputorilla. L.A.Kirppis, varmaan sama, joka oli ennen Lielahdessa, oli nyt Ikaalisissa. Pekka oli lopettanut kirpputorin pidon Parkanossa, mutta löysin paikkakunnalta kuitenkin 5 kirpputoria. Pelastusarmeijan ilmaislaatikosta löysin kaikki tämän kesän lukemiset, paljon silkkikukkia ja yhden hieromakoneen kipsityöskentelyyn.\nPoikkesin Ilmajoelle ja löysin Ellin leipomasta Loukasmäestä\nViimeisenä pysähdyspaikkana oli Raahe. Kävin Kaijan kanssa kylässä nukkeihin hurahtaneella Paulalla melkein naapurissa. Paula esitteli meille nukkejaan ja muita aarteitaan ja tietenkin puutarhaansa.\nKaija tuli loppuviikosta meille taas työleirille. Ahkeroimme perjantaina ja lauantaiaamuna niin reippaasti, että päätimme pitää lauantaina kirpparikierroksen.\nTyöleirin välitunnilla kävimme ensin Hiukkavaarassa, sitten Alppilassa, Rajakylässä ja lopuksi kierrätys keskuksessa Toppilassa\nHiukkavaaran kirpputorirakennuksen pihalle oli järjestetty kokeiluluontoisesti rompetori. Palasimme sinne vielä sunnuntaiaamuna, koska pari esinettä jäi hiertämään mieltä lauantain kierroksen jälkeen. Se oli kiva kokeilu, sillä myyjät olivat persoonallisuuksia ja tavara oli aivan erilaista kuin sisällä talossa.\nMaanantaiaamuna Hannu keksi, että lähdetään käymään Tyrnävälle katsomassa, onko siellä mitään satoa korjattavissa. Pahaksi onneksi nousi samaan aikaan tummat ukkospilvet Keskikylän taivaalle. Yli kaksi tuntia jaksoi jyristä ja salamoida oikein kunnolla. Hannu juoksi aina autotallin räystään alle rankkasateen tullessa, minä värjöttelin sisällä ja Ronja autossa.\nTänään kävimme iltalenkillä Auranmajalla Haukiputaan puolella. Kuntopolku oli kuiva, mutta polulta ei ollut poistumista, upposi heti nilkkoja myöten liejuun. Hämärä tuli heti yhdeksän jälkeen ja lisäksi usva levisi metsään kosteikoista ja teki aavemaisen tunnelman.\nTänään kävimme iltaretkellä Sanginkankaalla. Emme päässeet Kiekon majan parkkipaikkaa pitemmälle, koska tiellä oli niin isoja vesilätäköitä, että en uskaltanut ajaa, ettei moottori kastu. Metsä oli kuitenkin niin kuiva, että pystyin kulkemaan ilman saappaita. Sieniä oli paljon. Eiköhän komenneta Hannu huomenna sienimetsään.\nSain kuin sainkin houkutelluksi Hannun sienimetsään Sanginkankaalle. Lähdimme jo heti aamulla, koska minulla oli pari mielenkiintoista huutokauppaa Saksan Ebayssa puolen päivän jälkeen ja halusin ehdottomasti olla mukana loppumittelöissä.\nSaimme runsaasti sieniä, Ronja sai juosta metsässä vapaana ja uida taas hiekkamontussa.\nSain huudetuksi Saksasta ne haluamani nuket. Maksoin ne saman tien, vaikka ei minulla rahaa ollut. Täytynee myydä puhelinosake ensi viikolla, että selviää kuun vaihteesta. Mökkikauppa on jämähtänyt paikoilleen. Ostaja on hävinnyt jonnekin. Hannu rupesi jo perumaan kauppaa ja sanoi itse ostavansa puolikkaan.\nNyt kun en ole enää kesämökin orja, olen päättänyt tutustua Oulun, kotikaupunkini ulkoilumahdollisuuksiin. Kymmenen vuoden ajan olemme aina rynnänneet vapaa-aikanamme mökille, satoi tai paistoi. Oikeastaan en tunne Oulua ollenkaan, enkä tiedä, missä mikäkin kaupunginosa sijaitsee.\nTänä iltana, tosin vasta myöhään saunan jälkeen, lähdin Ronjan kanssa Valkiaisjärvelle, johon oli karttaan merkitty jopa kaupungin yleinen uimaranta.\nAloitin jynssäyssiivouksen jo lauantaina. Tuntuu, kuin ei kukaan olisi siivonnut meillä kymmeneen vuoteen, ei ainakaan pessyt ovia ja ovenpieliä. Loppujen lopuksi lika kuitenkin lähti nykyaikaisilla siivousvälineillä ja -aineilla. Eilen illalla selasin läpi myös vanhat aikakauslehdet: Annat, Me-lehdet, Pirkat, Yhteishyvät, Ladut ja Polut. Hannu kantoi tänään kymmeniä pussillisia lehtiä lehtikeräykseen. Valitettavasti täytyy tuottaa pettymys seuraavalle dyykkarille: otin itselleni kaikki ristikkosivut. Ei tarvitse erikseen ostaa ristikkolehteä, pysyy dementia loitolla.\nHoviompelijani Riitta, Turun läänin Koskelta poikkesi illan suussa meillä ystävättärensä Mailan kanssa. He olivat miehinensä matkalla Altaan katsomaan vuoria ja vuonoja. Jynssäyskone ei ollut ehtinyt vielä keittiöön asti, missä muotinteko oli vielä kesken. Tytöt joutuivat juomaan iltateensä mitä kauheimmassa sotkussa. Riitta otti minun Maymeeni mukaansa puetettavaksi. Se projekti onkin ollut kesken ainakin 5 vuotta.\nHannulla on tänään synttärit. Synttäreitten kunniaksi hän kävi päivällä taas elämäntapakoulutuksessa ja oli naurattanut kunnolla sairaanhoitajaa. Taas annettiin samat ohjeet: pois paksu maito, voi, kananmunat, kerma, metvursti, suolasilakat... Ehkä ne ovat vähemmällä taas pari kuukautta, mutta hiipivät kuitenkin pikkuhiljaa takaisin meidän jääkaappiin.\nIllalla tulivat ystävä Pena ja tytär Laura onnittelemaan.\nTänään saimme pitkittyneen kiinteistökaupan loppusuoralle. Kävin Tyrnävän Osuuspankissa allekirjoittamassa kauppakirjat. Nyt en sitten ole enää tilanomistaja. Sainhan nauttia siitä ihanuudesta yli 10 vuotta. Ensi viikolla olen sitten vähän aikaa vähän rikkaampi, tuskin osaan nauttia siitä. On oltu taas niin pitkään puutteen puristuksessa.\nKaija tupsahti Raahesta puoliltapäivin Hannun synttäreitten rääppiäisille. Mansikkakakku oli vielä tuoretta ja maistui kaikille. Otimme puolikkaan kirpparikierroksen kaupungin eteläosiin. Mitään ei kyllä löytynyt, mutta kierros piristi molempia. Uudella realisointikeskuksen yhteydessä olevalla kirppiksellä saimme kuitenkin molemmat päänsäryn ja kirvelevät silmät. Aivan kirppispöytien lähellä on nimittäin mustien kumirenkaitten varasto. Huomautimme kirpparin pitäjälle asiasta. Hallissa ei oikein voi asioida, kumin haju on niin hirveä.\nOlen yrittänyt korvata Ronjalle menetetyn Tyrnävän vapauden ja liikunnan. Olemme käyneet joka ilta pitkähköllä lenkillä metsässä. Joka päivä olemme löytäneet hienomman ja hienomman retkeilymaaston. Tänään vaelsimme Lylyn järven itäpuolella todella upeilla puolukkakankailla. Harmi, että pimeä tulee nykyään jo niin aikaisin. Kyllähän selvää tietä osaa metsästä autolle tulla, mutta pitänee lisätä otsalamppu, kompassi ja kartta vakiovarusteisiin. Nyt repussa on vain sadetakki, vesipullo, kamera ja kännykkä. Aion nyt hankkia ne pehmustetut vaelluskengät.\nTänään vietimme A-portaassa Martta Bebe 5:n, Marjatan, uudelleensyntymisjuhlaa. Monen ihmisen voimalla olimme entisöineet 30-luvun ihanan ison Suomen Martta-Nukketeollisuuden valmistaman bebenuken. Ulpu Kiimingistä oli valmistanut mekon, nukketohtori Benita lähettänyt kädet ja minä hionut ja maalannut ja kiinnittänyt kädet. Anja-mummi oli valmistanut ihanan kakun ja tyttärentytär Susanna, nuken uusi omistaja, oli pukeutunut juhlamekkoon. Miehet osallistuivat vain kakun syöntiin.\nMinä kirjoitin Marjatan stoorin Martta-nukkejen erikoisjuhlajulkaisuun, jonka ilmestymistä odotamme syyskuun aikana.\nTänään puoliltapäivin kävin kampaamo Zealissa Helinän katkaisuhoidossa. Oli ilo katsella kuinka taitavasti ja rutinoidusti hän käsitteli villiintyneitä hiuksiani. Hannele, Pedigreen kävelevä kovamuovinukke, jonka juuri korjasin, oli Helinän lapsuuden nukke. Olen kuullut, että tällä Hannelella on paljon hienoja vaatteita. Ne olisi kiva joskus nähdä ja kuvata.\nTavallinen päivä saattaa sisältää kahdeksan tuntia raskasta muotintekoa, hiomista tai valamista. Alan kohta myydä varastoa pienemmäksi ja silloin en ota muita tilauksia vastaan ollenkaan.\nParvekkeelle tuli mökin myynnin jälkeen paljon tehokasta käyttöä. Hyötykasvit ja kukat rehottavat eri tasoissa ja keijunmekko pehmentää ikkunaseinää. Taidan hankkia parvekkeelle vielä jonkun lämmityksen, niin voin saada kukat menemään talvipuutarhassa yli talven. Keijunmekonkin on sanottu siemenpussin kyljessä olevan monivuotinen. Entä lyhtyköynnös. Kaalithan eivät palellu pakkasillakaan.\nKalevan toimittaja kertoi päivän lehdessä, että hän valitsi marjastuskartasta paikan johon oli merkitty mustikan kuvia ja nimikin viittasi siihen. Nimestään huolimatta hän ei ollut löytänyt Mustikkakankaalta yhtään mustikkaa. Ennen kuin olin lukenut artikkelia lähdimme Ronjan kanssa tutkimaan ko. paikkaa. Kävin Maamittauslaitokselta alueen kartat, pakkasimme eväät reppuun ja menoksi.\nKaija ja Risto kävivät noutamassa taimia parvekkeeltani vietäväksi Koivuun. Kaija on rakentamassa sinne puroa ja kaarisiltaa. Puron varteen voi sitten istuttaa erilaisia kasveja. Oma parvekkeeni siistiytyi jo melkoisesti, kun pakkasin Kaijalle mukaan kellokukkia, poimulehtiä, lemmikkejä, harjaneilikkaa, mesimarjapehkon ja partaohraa.\nTein yöllä muotteja pikkutunneille saakka. Sain vaivoin parin tunnin nytkyttelyn jälkeen Antin jalkamuotin auki. En jaksanut siivota, vaan lösähdin olohuoneen sohvalle ja katsoin täydestä digiboxista pari elokuvaa. Neljä kertaa pakastimesta levisi sieraimiini korvapuustin ihana tuoksu enkä voinut vastustaa yösyöpöttelyä.\nIhmeen virkeänä siivosin keittiössä aamulla ja starttasin kello kymmenen Kalajoelle, mistä äiti oli moneen otteeseen huutanut sairaalan sängystä ja pyytänyt käymään. Siellä äiti oli ihmeen virkeänä ja iloisena aloittamaan lomapäivän. Hänen virkeydestään merkkinä oli se, että hän oli viikolla suunnitellut jo itsenäistä vierailua omaan kotiinsa invataksilla, kun kukaan ei ehtinyt viemään ja jopa houkutellut naapurin Kaisa-rouvaakin mukaansa.\nEn ole koko kesänä tehnyt impulssiostoja huutokaupoista, mutta Kaijan parin viikon takainen vierailu sai minut villiintymään. Oikeastaan ostin vain kolme Corollea ja kehdon, mutta samalla myyjällä oli kaupan Zapfin Euro Girl ja Colette-sarjan valkotukkainen keräilynukke kovavinyylistä ja lisäksi Schildkrötin kerhonukke, 64 cm:n Bebi S.K.N. Nuket tulivat tänään ja olen tosi tyytyväinen niihin. Kaikki ovat uusia tai uudenveroisia. Lupasin jo Liisalle Coletten. Toisaalta ne Zapfit ovat niin hienoja, että haluaisin ne sittenkin pitää itselläni, ainakin Euro Girlin.\nOikeastaan halusin vain tämän Corollen Bébé Do-nuken vuodelta 2005, mutta sen mukana tuli kaksi muuta Corollea ja kehto. Tämä on Corollen Mon Vrai Bébé, My Real Baby, Mein echtes Baby, Mi bebé de verdad, Bebé Do, il mio vero bebé ja Mijn echte baby kaikilla kielillä.\nViimeisin huutamani nukke oli replika Schildkrötin Bebi SKN:stä vuodelta 1930, joita Schildkröt valmisti rajoitetun määrän vain Schildkrötin fanikerholaisille. Sitä ei siis ole koskaan ollut vapaassa myynnissä. Nukella on mukanaan sertifikaatti. Alunperin Bebiä valmisti Celluloid-Fabriken Dr.P.Hunaeus merkillä Bebi K.N., mutta loppuvuodesta 1930 Hunaeuksen ja Reinischen sulauduttua yhdeksi Schildkröt-nimiseksi tehtaaksi, valmistettiin nukkea merkillä Bebi S.K.N. seisovana mallina. Hunaeus oli tuonut Bebin markkinoille vuonna 1927 nimellä "Das neue Baby".\nTällä Uusinto- Bebillä on alkuperäiset vaatteet, nahkahousut henkseleineen, punaruutuinen miesten paita, paksu neulottu takki ja myssy. Mustat kengät ja valkoiset nilkkasukat. Kaikki alkuperäistä ja juuri tälle nukelle tehty.\nPlatinanvaalea 48 cm:n pituinen tyttönukke kuuluu Zapfin Colette-keräilynukkesarjaan. En ole vielä saanut selville, mikä sen nimi on. Dirkin mukaan sillä on kuitenkin alkuperäinen vaatetus ja se on ollut vain koristeena. Niskajännitys johtuu pystyyn painuneesta kauluksesta\nToinen Corollen nukke oli vauvanukke Bébé 36 cm nimeltään Nouveau Né. Se on sama kuin Corollen vuonna 1979 valmistama ensimmäinen vauvanukke, mutta mekosta päätellen tämä nukke on ehkä vuodelta 2004. Nuken päässä ei ole mitään merkkejä ja vartalon etiketistä puuttuu vuosiluku. Lapussa lukee vain COROLLE - Made in France. Vuonna 2004 Corolle valmisti juuri tätä nukkea sarjan 25:nen syntymäpäivänsä nimikkonukeksi.\nKolmas Corolle, jonka huusin Dirkiltä, on tyttönukke vuodelta 2002 (merkit päässä Corolle 94 - 17 V14 G). Tyttö on 42 cm pitkä. Vuoden 2002 luettelosta kävi selville, että nukke on nimeltään Margaux neige neve (no.35464). Vaatteet ovat kuitenkin vuodelta 2005 (Ensamble Pantalon H3605). Kengät ja sukat omat Glorexin. Vaatekokonaisuudesta puuttuu punainen lyhyt jakku. Margauxilla on alunperin ollut savunsininen huppari ja sen päällä valkoinen tikkiliivi, ruudulliset housut ja savunsiniset kengät\nGötzin Euro Girl on vuodelta 1997 ja kokonaan vinyyliä. Huusin nuken myytäväksi, mutta se on niin hieno, että haluan ainakin ensin nauttia sen kauneudesta ja hienoudesta. Olen suorastaan rakastunut tähän tyttölapseen.\nLisäksi nukke on aivan uusi. Hintalapun kantakin oli lippiksessä vielä näkyvillä. Pientä liimojen kuivumista kuitenkin on nähtävissä kengissä. Nukella on rottinkinen pikniklaukku, jossa on punainen viltti ja posliininen astiasto.\nCorollen nukkejen mukana tuli huudetuksi kehto, jota en olisi kyllä tarvinnut, koska se vie paljon tilaa. Kehto näyttää aivan uudelta ja siistiltä. Samantapaisia näkee silloin tällöin myynnissä kirppareillakin. Mimmun Tanille sai kokeilla kehtoa kuvausten aikana.\nEilen kävimme uudestaan Mustikkakankaalla, koska lauantaina mustikanpoiminta jäi kesken, kun pimeä yllätti. Lähdimme jo kahdeksalta, mutta pimeä yllätti taas. Saimme kuitenkin yhden litran.\nTänä iltana lähdimme jo ennen seitsemää ja ajattelin poimia pari litraa marjoja, mutta se ei onnistunut. Pakkanen oli jäädyttänyt mustikat viime yönä ja ne hajosivat käsiin. Teimme sen sijaan retken Sanginkankaalta Sankivaaraan eläinten hautausmaalle.\nUseamman päivän olen kunnostanut isoja nukkeja lähtemään elokuvan tekoon. Yleensä, kun nukke lähtee jonnekin talon ulkopuolelle, se on kunnostettava: kuminauhat kiristettävä vartalossa, ripset liimattava, peruukki kiinnitettävä uudestaan, tarkistettava silmien väri (muovi silmät haalistuvat), katsottava, että vaatteet ovat kunnossa.\nTänään elokuvaohjaaja Marko ja hänen tuottajansa hakivat noin kolmekymmentä nukkeani filmauksiin. Elokuvan ensi-ilta on joulukuussa, johon tilaisuuteen sain jo kutsun. Toivottavasti nuket tulevat ehjänä takaisin.\nTänään meillä alkoi taas Ranskan tunnit työväenopistolla. Jotenkin oli ihanaa nähdä kesän jälkeen kavereita. Ryhmästämme on muodostunut jo aika kodikas, vaikka en kyllä näöltä tunne kanssaopiskelijoita, koska istun aina etupenkissä.\nKoulun jälkeen pakkasin vaelluskamppeeni autoon ja suuntasin Ronjan kanssa kohti pohjoista. Yhteinen vaellusviikkomme alkaa tänään. Saavuimme Koivuun aika myöhään illalla. Tuntuu, että oikea loma todella alkaa.\nEnsimmäinen varsinainen vaelluspäivämme kohdistui Koivun pohjoispiolella olevalle alueelle. Olin jo pari vuotta tutkinut karttoja ja kiinnostunut Pisavaara-nimisestä tunturista, joka näytti kartalla aivan oikealta tunturilta rakka-alueineen ja kuruineen. Ajoin Koivusta pohjoiseen ja käännyin Jaatilan kohdalta tielle, jossa luki "Pisavaara".\nTänään lähdimme kohti Rovaniemeä ja jätimme auton Ounasvaaralle. Olen käynyt lukuisia kertoja Ounasvaaralla, mutta aina aikaa on ollut niin vähän, että en ole ehtinyt tutustua varsinaiseen ympäristöön. Valitsimme siksi nyt vähän pitemmän lenkin ja lähdimme käymään Sierijärvellä, joka on noin 10 km Rovaniemeltä itään Kemijoen alapuolella. Ilmat suosi meitä ja maasto oli kuivaa, joten saappaita ei tarvinnut ottaa esille repusta.\nPoikkesin isossa Prismassa Rovaniemen eteläpuolella ja ostin jotain syötävää ja pari sinistä vihkoa. Lähdin Koivua kohti, mutta Muurolasta lähdettäessä ennen Petäjäskoskea oli tie suljettu auto-onnettomuuden takia. Odottelin puolisen tuntia jonossa, mutta sitten keksin, että voinhan mennä joen toista puolta. Palasin Muurolaan ja kävin baarista kysymässä, missä on lähin silta yli joen. No se oli melkein Rovaniemellä, Valajaskoskella.\nPääsin toiselle puolelle jokea. Tie ei tietenkään ollut niin komea kuin edellinen, mutta veti kuitenkin, vaikka kaikki liikenne oli nyt siirtynyt sinne. Rekat olivat jo varmaan menneet toiselle puolen Rovaniemellä, koska se silta, josta tulin yli, oli hyvin kevyt eikä kyllä olisi rekkoja kantanut.\nMuutaman kilometrin päässä ylityksestä näin tienviitan hiidenkirnuille. Vaikka ilta jo hämärsi päätin poiketa katsomaan, mitä tienpäästä löytyy.\nHeräsin aikaisin Koivussa , siivosin, pakkasin kaikki tavarani autoon ja suunnistin Ossuskosken kautta Kivalo-tuntureille. Olin katsonut jo etukäteen tarkasti paikan, mistä nousemme Palokivalolle. Karttaan oli merkitty selvä polku tunturin eteläosaan. Mutta voi kauhistus, metsäkoneet olivat möyrineet juuri sen alueen kauheaksi perunapelloksi.\nAjoin tunturin ohi ja käännyin pohjoiseen. Ajoin Palokivalon korkeimmalle kohdalle ja otin kartasta suunnan ja lähdin lakea kohti.\nSimojoki-varsi oli kaunis ja ruskaa näkyi jo kivasti tien varsilla. Halusin nähdä sen polun alkupään, joka meni sille Martimoaapalle, jossa olimme Tiitun kanssa viime syksynä käyneet ja kadottaneet polun. Parkkipaikka oli kuitenkin täynnä itämaisia marjanpoimijoita, joille Ronja haukkui. Emme siis menneet polulle.\nJatkoimme Simon kautta Kuivaniemeen ja menimme Merihelmen kohdalla meren rantaan kävelemään.\nEmme ajaneetkaan Ouluun asti, vaan oikaisimme aikaisemmin Vaalan tielle ja söimme eväämme Sanginkankaalla tutun hiekkakuoppajärvemme rannalla. Oululaisia marjastajia koirineen oli jo niin paljon, että se häiritsi vähän olemistamme.\nMatkasimme Kylmälän kylään noutamaan Sadulta tilaamiani spelttiryynejä ja -jauhoja. Yövyimme ulkona pihalla ja eka kerran tämän viikon aikana makuupussi oli tiiviisti supussa. Silti nenänpäätä paleli.\nRyöppäsin sienet Kylmälässä illalla. Taru ja Sointu esittelivät aamulla heidän kaikki hevosensa, lehmänsä ja vuohensa. Se iso koira, jonka tapasimme vappuna, oli annettu muualle, mutta Turo oli siellä vielä, mutta tosin jo harmaantuneena.\nAjelin aamupäivällä Haapaveden kautta Kalajoelle. Näinpä jopa vilauksen Massesta (ent. Remu), kun käänsin autoni Soputien päässä. Perhe ei ollut kotona, niin en viitsinyt mennä Massea puhuttelemaan. Minulle riitti, kun se vinkui perääni. Jatkoin Mehtäkylän kautta Kalajoelle. Keräsin vielä metsästä Haapakankaalta sieniä, jotka illalla ryöppäsin.\nOlin jo eilisen illan sairaalassa, mutta hain äidin tänään jo aikaisin aamulla, sillä meillä oli paljon ohjelmaa lomapäiväksi. Rullailimme heti aamukymmeneltä Häggmannille perinteelliselle leivoskahville ja sieltä Rinnetielle, mutta päätimmekin lähteä Sokokselle muotiostoksille, kun aikaa oli.\nOstimme äidille uuden koristeellisen käsilaukun vanhan jo nuutuneen tilalle ja yhdet kivat sisähousut ja vähän herkkuja retkievääksi.\nSokoksen ostoksien jälkeen menimmekin ihailemaan maisemia Siltasaaren yläjuoksun päähän, missä Sammallahden perheellä oli 50-luvulla satoja kaneja ja loppukesästä aina tuhansia. Joki virtasi vuolaana, koska sateisesta kesästä johtuen, meillä on vettä riittänyt. Saareen oli rakennettu huvimajakin, jonka tarkoitusta emme kyllä ymmärtäneet. Olimme ehkä kesän ainoat vierailijat siellä. Hiekkatie jatkui museosaareen, jonne jäimme valokuvaamaan äidin uutta laukkua.\nKodin pihamaa oli taas kuin viidakko. Portaat ja ovi kuitenkin löytyivät. Soitimme taksimiehen taas nostamaan äitiä portaita ylös, mikä lieneekin helpoin ja sujuvin tapa, mutta myös kallein. Metsäköynnös, syysleimut, salkoruusu ja keltainen pallokukka olivat komeassa kukassa. Hentonen ruska näkyi jo pihamaalla.\nKannoimme retkivarustukseni autosta ja lähdimme puolukkametsään eväitten kanssa. Vaikka olin nähnyt Sankivaarassa paljon puolukoita viikko sitten, emme halunneet mennä sinne, sillä sinne tuli tänään myös muut 100000 oululaista. Suuntasimme retkemme entisille tutuille puolukkapaikoille Tyrnävälle, lähelle entistä mökkiämme. Ronja kyllä vinkui mökin suuntaan lähtiessämme metsästä. Mutta auton nokka kääntyi kuitenkin Oulun kaupunkia kohti.\nLomitan talonmiestä tämän viikonlopun. Työ on lähinnä päivystystä, saunojen lämmitystä ja sammuttamista ja ovien sulkemista. Siinä kiinteistönhoidon ohella sain korjatuksi useamman nuken ja Tarjan Laika-koiran. Koirasta tuli niin hieno, että Hannu jo kyseli, eikö se Tarja myisi sitä hänelle. Koiria olisi hauskempi keräillä kuin nukkeja.\nTänään aloitettiin Salmelantie 11:ssa, missä minun oma kaksioni sijaitsee, ikkunaremontti. Auringonpuoleiset tasaseinällä olevat ikkunat vaihdettiin uusiin hienoihin Pihla-alumiinikarmi-ikkunoihin. Seurasin puistosta Ronjan kanssa työn kehittymistä.\nTänään oli Suomessa jälleen synkkä päivä. Joku koululainen oli taas ampunut 10 kanssaopiskelijaansa Kauhajoella. Tapahtumasta tuli tuutin täydeltä sekä telkkarista että radiosta koko päivän. Alkoi jo ahdistaa. Siispä pakenimme metsään. Siellä puiden negatiivinen ionisaatiokenttä rauhoitti meidät. Keräsimme ilta-auringossa 5 litraa tummia mehukkaita puolukoita raakapuolukkamehua varten.\nKäteni kipeytyi olkapäästä pahemman kerran alkuviikosta. Johtuikohan se siitä, että lomittaessani talonmiestä, tuli istutuksi koko viikonloppu tietokoneen ääressä. Joka tapauksessa olin niin invalidi jo keskiviikkona, että päätin lähteä Hannun kanssa elämysretkelle tavaratalo Kärkkäisen pihalle, minne liike pystyttää joka syksy ison kodan ja tarjoaa asiakkailleen kinkkukiusausta ja nokipannukahvia. Tämä oli jo 23. kerta. Tilaisuuden nimi on Sikapäivät.\nSelvittyämme sikaelämyksestä jäin Ronjan kanssa ihailemaan Koskenniskan ihanaa raikasta ruskaa. Tämän päivän Kalevan mukaan se on kuitenkin vain tämän päivän herkkua, sillä kellastuva lehti putoaa nopeasti ja illaksi on jo luvattu myrskyä. Aurinko paistoi lämpimästi. Koko maa kuitenkin osallistui tänään Kauhajoen omaisten suruun. Koulu murhassa menehtyi 9 koulun oppilasta, yksi opettaja ja ampuja Matti Saari itse. Liput riippuivat hiljaa puolitangoissa koko maassa.\nEilen aloitin Ronjan turkin leikkaamisen, sillä syyskuun lopussa siitä lähtee niin hirveästi karvaa, että koko huusholli on karvaa täysi. Minä en voi oikein hengittää ilman astmapiippua ja Hannulla on silmät tulehtuneet koko ajan. Ronja ei näytä hermostuvan parturoinnista. Periaatteessa irtokarva pitäisi nyppiä kuten tein ennen aina marraskuussa, mutta nyt emme voi odottaa terveydellisistä syistä ja lisäksi käteni on niin kipeä, että en voi nyppiä.\nMetsälenkin sijasta lähdimme tänä iltana pitkälle Ainolan puistolenkille.\nIllailla jatkoin Ronjan parturointia. Ompelusakset olivat vähän tylsät, käsikin alkoi jo väsymään ja hankalait parturiasennot aiheuttivat vihlauksia selässä. Lisäksi suu oli täynnä karvoja ja silmät punaisena koirapölystä. Astmapiipusta piti ottaa tujaukset työn päätteeksi. Lopputuloksena puolilta öin oli loppuunkynitty Ronja.\nUlkona oli kova myrskytuuli, mutta lähdimme kuitenkin penkalle kokeilemaan, miten uusi palttoo kestää. Häntääkin piti puhdistaa parikymmentä senttiä, koska siellä on yksi rupi, jota Ronja yrittää aina purra.\nAamulla otin sitten loput karvat ja Hannu rupesi siivoamaan. Kaikki karvaiset vaatteet pistettiin kylpyhuoneen pikku pesukoneeseen, mutta eihän ne karvat oikein hyvin lähteneet. Kaikki sängynpeitot ja matot pelmuutettiin. Nyt pitää vielä pyyhkiä pölyt kaikilta hyllyiltä. Ehkä sitten jo henki juoksee.\nPerjantaina saapui Saksasta Bremenistä valtavan suuri paketti, joka sisälsi kahdeksan Corollen nukkea ja kahdet kärryt, toiset puuta ja toiset jotain lastua. Nämä olivat siis syyskuun nuket, jotka huusin samalta myyjältä kuun puolivälissä. Oikeastaan halusin vain tuon punaraitapuseroisen vuoden 2000 Calin Bambin Week Endin (#23446), mutta samalla rahdilla sain kaikki muutkin Cornelian keräilynuket, joilla ei oikein näyttänyt olevan huutajia. Kaikkihan ovat Saksassa ja Ranskassa rahapulassa syyskuussa loman jälkeen.\nSamalla reissulla Hannu toi postista toisenkin paketin, joka sisälsi Zapfin Colette-keräilysarjan 52 cm:n Cecilian. Nuken lähetti Jacqueline Rödental-nimisestä pikkukaupungista läheltä Coburgia. Tämä nukke oli todellinen impulssiosto; ostin sen vain sen takia, kun se oli niin edullinen. Vertaan hintaa aina johonkin Baby Borniin ja jos saan Colette-sarjan keräilynuken alkuperäisessä laatikossaan rahteineen puolella hinnalla, tiedän tehneeni hyvän ostoksen.\nTänään tuli kirjeessä myöskin Micheleltä Ranskasta Villepreux-nimiseltä paikkakunnalta Corollen isokokoinen luettelo vuodelta 1996. Se oli valtavan hieno, kaikki kiiltävää liitupaperia ja kuvat ensiluokkaisia. Ja jostain syystä sain sen hyvin edullisesti, noin puolella siitä hinnasta, mitä olen yleensä maksanut Corollen luetteloista. Johtuukohan sekin ranskalaisten lomaltapaluusta?\nKun vein perjantaina Tarjalle hänen Laika-koiransa, rupesi eräs rouva puhumaan kahvilassa Kempeleessä lauantaina olevasta huutokaupasta, josta oli ollut ilmoitus Kalevassa. Mehän tietenkin innostuttiin heti hirveästi. Tosin ei kumpikaan meistä, ei Tarja enkä minä, ollut ollut kolmeen kymmeneen vuoteen huutokaupoissa eikä me tiedetty oikein, miten siellä pitää käyttäytyä.\nLähdimme hyvissä ajoin lauantaina aamupäivällä Tarjan autolla Kempeleelle ensiksikin etsimään nuorisoseuran taloa ja toiseksi katsomaan etukäteen, mitä siellä oli myytävänä.\nTarja oli yhtä pökerryksissä huutokaupan menosta kuin minä. Me vasta meinasimme ruveta huutamaan, kun koko rumba oli ohi. Tarja oli kuitenkin tyytyväinen kettuterrieriinsä ja marjakoriin, joka oli täynnä puisia pyykkipoikia. Sen nyt kuitenkin opimme, että meklarille pitää aina ilmoittaa, jos on jostain tavarasta kiinnostunut, muuten se pakataan johonkin banaanilaatikkoon sadan uunipannun ja kynttilänjalan kanssa. Jotkut näyttivät antavan alkutarjouksenkin tavaralle etukäteen. Toinen asia, minkä opimme, oli se, että pitää olla skarppina ja nopea eikä saa jäädä ihailemaan omaa tai toisen viimeistä ostosta niin, että keskityskyky hetkeksikään herpaantuu.\nTänään postinkantaja toi kaksinkertaiseen kuplamuovikirjeeseen pakatun ison Corollen rääkyvän nuken. Sen oli lähettänyt Mireille Richebourgin viinitilalta Ranskan Burgundystä. Richebourg on kuuluisa viinistään. Olin jo koko viikon kirjeenvaidossa Mireillen kanssa ja tänään hän onnitteli minua Ranskan kielen taidostani. Öhöm!\nTänä iltana lähdin Ronjan kanssa tutkimaan Valkiaisjärven tienvarren kangasmaastoja. Poikkesimme ensimmäiselle merkitylle P-paikalle tien varteen, se oli Hirsikangas. Siitä lähti kelkkareitti Yli-Kiiminkiin. Polut olivat kuitenkin niin märkiä, että päätimme lähteä eteenpäin.\nSeuraava pysähdys oli Sarvikangas. Ajoimme auton alueelle, joka näytti kaatopaikalta. Metsä kahden kaatopaikan ympärillä oli kuitenkin kaunis ja helppo kulkea.\nPari nukkumatonta yötä ja sen jälkeen useita saamattomia päiviä, joista yksi tänään. Ilma oli kaunis ja nostatti mielialaa. Maksoin eilen erääntyneitä laskuja ison pinon aamulla. Huolestuttaa tuo maailman taloudellinen tilanne, mikä varmaan pakottaa minut maksamaan pois pankkivelkaani nopeammin kuin alunperin suunnittelin. Asuntolainojen korko nousee joka päivä pelottavaa vauhtia myös Suomessa. Tosin myös asuntojen hinnat ovat alkaneet laskea. Olisi kiva ostaa päräyttää mökkirahoilla pikku yksiö jostakin mielenkiintoisesta paikasta, jostakin puolelta maailmaa...\nTänään laajensimme reviiriämme metsässä vähän kauemmaksi, koska olimme kyllästyneet Oulun lähimetsien autonromuihin ja muihin kaatopaikkajätteisiin. Ajoimme Sanginjoentietä Häkinkoskelle ja siitä Muurahaiskankaalle menevää metsätietä pohjoiseen. Jätimme auton tienposkeen ja jatkoimme jalan Niilesjärven suuntaan Muurahaiskankaalle. Tosi hieno retki ja puolukkasaaliskin oli 4 litraa. Ilta vaan pimeni jo ennen kello seitsemää.\nTänään postinkantaja toi minulle pienen paketin, jonne oli sullottu Corollen veitikkamainen Pti Lutin. Paketin oli lähettänyt Madame M. Ressons le Long-nimisestä kaupungista Pohjois-Ranskasta. Nukke on hyväkuntoinen, mutta sillä ei ole alkuperäiset vaatteet, vaikka myyjä on niin ilmoittanut. Olen kauan etsinyt tätä Lutinia ja huusin niitä nyt kaksi, toisen Pariisista. Nyt täytyy sitten metsästää tälle oikeat vaatteet.\nLähdin lauantaina sisareni Merjan kanssa Kalajoelle pihatalkoisiin. Oikea käteni oli kuitenkin kipeytynyt eilisen päivän aikana niin, että se oli aivan hervoton. En voinut ajaa autoa enkä nostaa mitään, saatikka haravoida. Minun tehtäväkseni jäi äidin kanssa seurustelu. Kiedoin äidin vilttiin ja olimme työnjohtajan roolissa pihamaalla jonkin aikaa. Marjo oli tullut Espoosta asti haravoimaan. Airi vain puuttui joukoista, hänelläkin oli käsi kipeä.\nSairastettuani muutaman päivän kättäni ja ollessani jo ibuprofeenimyrkytyksen partaalla pakenimme Ronjan kanssa metsään. Muurahaiskankaan takametsät olivat vielä tutkimatta. Ajoimme siis tien päähän ja sieltä alkavaa polkua kohti Valkiaisjärveä.\nTänään postinkantaja herätti minut tuomalla pikkupaketin, joka oli Ranskasta, Mareil-Marlyn kaupungista Yverlinestä. Sen lähettäjä oli Jacqueline. Nukke oli vuoden 1991 calin, 30 cm, jonka nimi on Bout de Chou (Kaalinpää) tai Poucinet tai Poucinette riippuen vaatteista. Minullahan oli tämä nukke 36 cm:nä. Myin sen Liisalle keväällä. Sen nimi oli Petit Poussin ja sillä oli luuranko.\nKävin tänään terveyskeskuksessa näyttämässä kättäni. Onneksi käsikipuni todettiin lihasperäiseksi. Ylirasitus kuitenkin. Sain Ketomexiä ja vatsansuoja-ainetta. Ja käskettiin pitämään lämpimässä ja levossa. Ja minä kun luulin, että tulehdusta pitää aina kylmentää.\nKotimatkalla hain postista vuoden 1991 Corollen luettelon, jonka oli lähettänyt Kathleen Othis-nimiseltä paikkakunnalta läheltä Pariisia. Olisi ehkä tullut halvemmallakin postimaksulla, mutta oli laittanut kirjattuna.\nKävin myös Rintamäen Urheiluliikkeessä sovittamassa vaelluskenkiä, joihin on tarkoitus teettää omat pohjalliset. Olivatpa kalliita!\nTänään sain postista toisen Pti Lutinin. Sen lähetti Solange Pariisista. Nukke on selvästi aikaisempaa tuotantoa, sillä sen vartalossa ei ole vuosilukumerkintää. Päässä on kuitenkin merkit: Made in France, 88/4 M10 Corolle. Kasvot ovat samanlaiset. Se on siis jotain 88- ja 90-luvun väliltä tai sitten ulkomaille tarkoitettua tuotantoa, koska siinä on tuo made in-merkintä. Yleensä nukeissa ei sitä ole.\nSolange oli luultavasti pessyt nuken, sillä, kun se saapui, paketti oli aivan märkä sisältä. Onneksi ei ollut homehtunut.\nHioin koko päivän saadakseni Paulalle Raaheen jo viime vuoden toukokuussa luvatut nuken osat. Käsi tuntui kestävän, mutta kyllä yö oli taas tuskallinen. Kirsti ja Marja-Riitta toi myös polttoon miniatyyrinsä, joten saan melkein koko uunin täyteen. Keinulautatytöistä tuli pari tilausta, joten ne pitää myös hioa.\nTänään ja huomenna on Oulu-hallissa Kädentaidon messut. Olin varautunut katselemaan taas satoja Barbi-vaatteen ja lasilintujen tekijää, mutta erehdyin. Halli olikin täynnä mitä korkealaatuisempaa taidekäsityötä. Todella upeeta!\nSiellä oli Tikkakoskelta myös pariskunta, joka myi vanhoja käsityötarvikkeita, liinoja, nukkeja ym. Minä ostin heiltä yhden pikkunuken kovamuovista ja yhden 60-luvun vinyylinuken. He taas ostivat minulta kolme sveitsiläistä brodyyripaitaa ja 99 parsinlankapakettia. Vein heille illalla hotelliin muutakin mahdollista myytävää.\nPerjantai-iltana kävimme Ronjan kanssa tutkimassa maastoa Kiimingin puolella. Pääsimme metsään vasta vähän ennen kuutta, joten pimeä laskeutui heti saavuttuamme. Päätimmekin jatkaa Jäälin kankaitten tutkimista joskus toiste päivän valossa.\nTänään oli lämmin ja aurinkoinen päivä. Kävin noutamassa messuhallista myymättömät tavarat ja lähdin Ronjan kanssa retkeilemään joen eteläpuolelle. Madekosken jälkeen käännyimme Juuruskankaan suuntaan. Ennen Kokkokankaan tienhaaraa olevalle kankaalle oli merkitty selvä polku karttaan. Valitsimme sen ja vaelsimme kohti Kuorinkangasta.\nRanskan tunnille mennessäni poikkesin postikonttoriin ja hain paketin, joka tuli Saksan Hallesta, Oulun ystävyyskaupungista. Paketissa olivat hyväkuntoiset Corollen Bébé Bonheur ja Calin Charmeur. Lähettäjänä oli Beatrice eli Bea, jonka kanssa olin jo ollut viikon kirjeenvaihdossa. Bea odottaa kovasti näkevänsä nukkensa netissä.\nKävin noutamassa postista Fredin Ranskan Bordeauxista lähettämät Corollen luettelot vuodelta 1992. Ranskassa ilmeisesti häviää tavaraa postissa, koskapa hän lähetti luettelot kirjattuna ja postimaksuksi parille luettelolle tuli 17,90 euroa. Tulipa kalliit luettelot, lähes 20 euroa kappale. Niistä kolmestakin tarvitsen vain tuon perusluettelon eli siitä tuli kallein omistamani luettelo, mikä kuuluu tähän harrastukseeni.\nLähdimme pyörillä postiin noutamaan Alexej T:n Saksan Frechenistä minulle lähettämää mohairpakettia. Olin tilannut vaaleaa, mutta sitä oli löytynyt vain yksi 30 gramman paketti. Voi kurja; olen metsästänyt sitä monta vuotta. Kaikki mohairit, jotka tulivat, olivat kuitenkin hyvä laatuisia.\nPäätimme samalla reissulla vihdoinkin mennä kokeilemaan Oulun kreikkalaista Crecian-nimistä ravintolaa Kirkkokadulle. Kalevahan valitsi sen jo vuosia sitten Oulun parhaaksi etniseksi ravintolaksi. Ruoka oli todella hyvää ja sitä oli niin paljon, että olimme haljeta. Hannu ei ollut tottunut pöytiin tarjoiluun eikä niin korkeisiin hintoihin. Hän laski koko ajan, että tällä hinnalla olisimme syöneet kolme kertaa kiinalaisessa.\nHeti kotiin tultuamme pakkasin reppuni ja lähdin Ronjan kanssa Jäälin metsään. Koppasin Pirkon tienposkesta Notkotien päässä ja yhdessä suunnistimme polulle, joka kulki Jäälin järven itäpäästä kohti Koitelia. Mahtavaa maisemaa, täytyy sanoa. Poikkesimme myös karpalosuolle ja keräsimme muutamia desilitroja näitä arvomarjoja kiisseliä varten. Joimme yhdet teet erään ladon edustalla ja toiset Pirkon keittiössä. Tosin ilta pimeni taas niin nopeasti, että valokuvaus oli hankalaa.\nTöitä olisi pitänyt tehdä, mutta lähetin Hannun ostamaan margariinia ja hiivaa lähikaupasta. Sijaistoimintona latasin Hannun kierrätyskeskuksesta ostamaan yleiskoneeseen litran spelttipullatekeleen. Kyllä se kone tekee ihana taikinan; ei tartu pöytään, käsiin eikä työvälineisiin. Speltistä tulee vähän ruskeampi pulla, varsinkin jos käyttää intiaanisokeria.\nHannu jäi paistamaan viimeiset korvapuustit, kun minä Ronjan kanssa kiirehdin metsäpoluille. Hämärä tulee jo kuuden aikaan, joten retkeily ja valokuvausaikaa on iltaisin hyvin niukasti. Suunnistimme nyt Niileskankaalle. Ajoimme Muurahaiskankaan tietä vajaan kilometrin ja käännyimme vasemmalle komealle kankaalle,\nEilen saimme tietää, että äiti pääsee siirtymään Kalajoen sairaalasta lähelle Oulua, Kempeleeseen, Pieni Pelakuu-nimiseen hoivakotiin. Menin sisareni Merjan kanssa tutustumaan hoivakotiin tänään iltapäivällä. Äiti pääsee aivan uuteen, viime vuonna valmistuneeseen kotiin ja saa aivan oman huoneen ja saa tuoda omat huonekalutkin ja kaikki tavaransa sinne.\nSunnuntaipäivä valkeni sateettomana. Sain houkutelluksi Hannunkin luontoon, karpalosuolle, lupaamalla hänelle määränpäässä pullakahvit termospullosta. Katsoin kartasta sopivan suon, missä ei kasvanut puita ja mitä ei ollut ojitettu. Joutsensuo Sanginjoen tien varressa näytti sopivalta, varsinkin kun suo oli aivan tien lähellä. Valinta osui oikeaan. Karpaloita löytyi, tosin ensin pieniä, mutta suurenivat koko ajan siirryttyäni suon pohjoiselle reunalle.\nTänään maalasin Seijan kanssa nukkekotinukkeja ja Jenny Lindiä koko päivän. Poltin yhden uunillisen alkuillasta ja maalasin lisää kenkiä toiseen uunilliseen. Pian on Raahen Paulankin nuket kasassa . Ovathan ne olleet osia hakemassa jo puolitoista vuotta. Viime vuoden toukokuussa tulleet nuket alkavat olla putkessa. Sitä vanhempia on vain yksi potilas, joka kyllä lähti, mutta vaatteista tuli lisätilaus. Jotenkin tuo ompelu ei seimenteon jälkeen ole luonnistanut.\nViime päivinä on ulkona aistinut voimakkaasti kesän loppuneen. Maa on keltaisenaan lehtiä ja jossain varoitellaan jo huonosta ajokelistä.\nTänään tuli kirje Marie-Laurelta Ranskan Creteil-nimiseltä paikkakunnalta, läheltä Pariisia. Hän lähetti minulle sinisen vuoden 1996 grocâlin-haalarin, saman joka oli ollut viime viikolla tulleella Bout de Chou-nukella haalistuneena. Nyt Vuoden 1996 Grocâlin Rose sai käyttöönsä sen haalarin, sillä minulla ei ole vielä punatukkaista sinisilmäistä tukkanukkea kiinteillä silmillä. Toivotaan, että joskus löytyy sitten myssy tähän asuun.\nÄiti tuli tänään taksilla Kempeleelle. Merja meni sinne heti päivällä ja minä neljän jälkeen. Joimme yhdessä iltakahvit ruokasalissa. Äiti näytti pirteältä, mutta selvästi hämmentyneeltä. Ei oikein uskonut, että muutto oli totta. Toivotaan, että hän saa jäädä hoivakotiin. Hänellä on kuukauden koeaika.\nMaalasin aamupäivällä ja laitoin uunin porhaltamaan. Lähdimme hakemaan Citymarketista avajaistarjouksia. Avaavat tänään taas uuden ison Marketin Kuusamon tien varteen. Saimme samat tarjoukset avajaisten kunniaksi myös omasta lähimarketistamme.\nPuoli viiden paikkeilla päätin lähteä Ronjan kanssa metsään. Valitsimme nyt kohteeksi lähellä olevan Kiviharjun. Se tulee aivan lähelle Hiukkavaaraa ennen Mustikkakangasta. Yllätyimme maisemasta: se oli kuin Inarin järven itäpuolista kivikkoa. Koko harju oli kai joskus kauan sitten hakattu, siellä oli pystyssä vain pari siemenpuuta.\nSelvisimme metsästä kuuden aikaan ja suuntasimme auton nokan kohti Kempelettä ja kävimme katsomassa äitiä uudessa kodissa. Söimme yhdessä iltapalan, mutta se ei näyttänyt menevän alas: äiti oli niin väsynyt ettei jaksanut niellä ja kuukahti rullatuoliin. Nostimme hoitajan kanssa hänet omaan sänkyynsä, johon hän jäi, kun poistuin Ronjan kanssa kotiin jatkamaan maalaustyötä.\nKunnallisvaalipäivä valkeni hyvin sateisena ja myrskyisenä. Vanha nukkeyhdistyskaverini ja sielunsiskoni Oili poikkesi meille eilen illalla Laitilasta kaverinsa Tapion kanssa. He olivat matkalla Utsjoelle. He aikoivat jatkaa matkaa aikaisin aamulla. Minulle aikaisin tarkoittaa kello 9. Oilille ja Tapiolle kello 5. Kun sitten kelloja väännettiin yöllä tunti takaisin päin, oli pariskunta lähdössä Lappia kohti kello 4.15. Meni vähän rytmi sekaisin meikäläiseltä.\nNukuin aamupäivällä hyvin makoisat kaamosunet ja lähdin Ronjan kanssa katsomaan äitiä Kempeleelle.\nSelvisin rytmivaihdoksesta ja nukuin hyvän unen. Postinkantaja herätti minut tuomalla pinon laskuja ja kirjeen Birgitiltä Darmstadtista Saksasta. Se oli yksi niistä A4-kokoisista luettelosta, jotka onnistuin huutamaan. Tämä tuli Saksan puolelta. Ranskassa tästä olisi tapeltu ja hinta olisi noussut ainakin kolminkertaiseksi, kuten esim. juuri huutamassani vuoden 1992 A4-luettelossa\nOli aurinkoinen, kuulakas syyspäivä. Yöllä oli ollut pakkasta. Nostin trooppisen Mauritiuksen kesäkurpitsan sisälle, sillä se oli päättänyt ennen kuolemaansa pyöräyttää yhden hedelmän. Tehköön sen olohuoneen lämmössä.\nPäivä oli niin komea, että sain Hannunkin houkutelluksi lähtemään ajelulle Zeppeliinin suuntaan. Äiti ja Hannu eivät olleet nähneet toisiansa sitten pääsiäisen.\nKomeaa päivää ei kannata hukata. Siispä pakkasin nopeasti reppuni ja ajoimme Ronjan kanssa Maikkulaan ja sieltä metsään, Iinatin reitille. Huomasimme olevamme liian lähellä kaupunkia, sillä parkkipaikan ympärys oli taas kuin kaatopaikka. Ronja hyppäsi autosta heti metsän reunaan ihmettelemään jonkun heittämää vessanpönttöä. Olipa se yksi ilman rekisterikilpiä oleva Fiestakin vielä parkkipaikalla. Siitäpä saisi joku nuori hyvän harjoitteluauton. Kas, kun termiitit eivät olleet vielä käyneet sen kimppuun.\nTiedotusvälineissä on toitotettu jo pari päivää talven tulevan jälleen pyhäinpäivänä. Se tuli jo tänään. Olimme kaupungilla pyörällä verotoimisto - pankki - kirjakauppa - Kaleva - eläinlääkäri - marketti - kierroksella ja kotiin tullessa maa oli aivan valkoinen ja pyörällä ajo mahdotonta. Hannu lähti vaihtamaan talvirenkaita autoon, koska huomenna olisi tarkoitus lähteä Pyhännälle hirvipeijaisiin.\nOili ja Tapio tulivat Utsjoelta eilen iltapäivällä. Heidän oli tarkoitus yöpyä meillä, mutta koska kelitilanne oli mikä oli, he päättivät jatkaa matkaa jo puolilta öin, ettei olisi paljon liikennettä lumisilla teillä.\nItse lähdimme köröttelemään Pyhäntää kohti. Lumisade oli lakannut, mutta tiet olivat vielä huonossa kunnossa. Emme uskaltaneet oikaista Temmekseltä Kestilään, sillä tie näytti kauhealta. Ajoimme siis Pulkkilaan, missä ihmettelimme kauheaa lumimäärää ja puiden oksiin tarttunutta lumikuormaa, mikä taittoi puita ja sähköjohtoja.\nLapsilla oli tietenkin hauskaa, kun lunta tuli ensimmäistä kertaa tänä syksynä. Pojat tekivät lumiukkoja ja rikkoivat niitä samaan tahtiin. Ronja sai ajaa takaa navettakissoja. Pikkukissat olivat kuitenkin niin vauvan tuoksuisia, että Ronjaa vähän nolotti, kun se ajoi niitä takaa.\nIllalla viideltä lähdimme hirvipeijaisiin koululle. Tarkoitus oli ostaa tuoretta hirvenlihaa, mutta sitä ei ollut. Kaikki oli pakastettua. Hannu osti kuudella eurolla keittolihaa ja voitti saman tien arvalla lahjakortin pyhäntäläiseen ravintolaan.\nAjelimme hiljakselleen maakunnan halki takaisin Ouluun. Nyt kirkkaalla ilmalla näkyi, kuinka kaunis luonto oli lumipuvussaan, mutta myös, kuinka paljon raskas lumi oli jo taittanut puita. Monelta kylältä oli sähköt olleet pois jo vuorokauden.\nIllalla oli minulla näyttö vuokrattavassa asunnossani naapuritalossa. Ihme oli tapahtunut. Viime vuonna, kun minulla oli lehti-ilmoitus, ei ensimmäisenä päivänä tullut yhtään vastausta ja nyt yli kymmenen, joista 5:lle kävin näyttämässä asuntoa. Illalla tein jo valinnan. Valitsin seuraaviksi vuokralaisikseni äidin ja tyttären.\nTänään tuli Birgitiltä Saksan Karlsruhesta vuoden 1995 Calin-Malin Charmeur. Nukke oli muuten hyvässä kunnossa, mutta likainen vartaloltaan ja poskessa olevaa tahraa oli yritetty poistaa sillä seurauksella, että poskesta oli lähtenyt väriä. Sen piti olla hyvässä kunnossa ja myytiin keräilynukkena. Sillä oli kuitenkin komean siniset silmät. Tiesin kuitenkin maksaneeni siitä vähän liikaa.\nTänään tuli Saksasta, Poppenhausenista vuoden 1998 Pti Coquin Calin. Sen lähetti Anke. Minullahan on tämä nukke jo ilman hiuksia. Ostin sen uutena Saint Louisista, Ranskasta työskennellessäni siellä. Sen nimi oli silloin Paul Souris = Pauli Hiiri. Toinen Pti coquin ( Calin-Malin Tendre) tuli vuosi sitten Suzannelta, se purtu nukke.\nAnken nukke oli erittäin hyvä kuntoinen ja puhdas ja oikeastaan tiedän maksaneeni siitä liian vähän.\nLähdin heti kymmeneltä Kempeleelle. Tarkoituksena oli viedä äiti kävelylle, jos vain ilmat sallivat. Taivas näytti selkeältä ja aurinko paistoi oikein kirkkaasti. Kun menin, äiti oli syömässä, joten päätin mennä Ronjan kanssa uudestaan sille ulkoilualueelle, joka on aivan vieressä. Tällä kertaa otin kameran mukaani.\nSyönnin jälkeen rullailimme viettämään naisten virkistyspäivää Zeppeliiniin. Tuuli oli mennessä vastainen, mutta selvisimme kuitenkin ostoskeskuksen lämpimään. Joimme Pulla-Pirtin kahvilassa leivoskahvit. Kun leivos oli syöty, äiti halusi vielä jotain suolaista. Niinpä ostettiin hänelle vielä pasteija. Surffailimme vielä Halpahallissa ja muissa muotiliikkeissä. Ostimme pari hiussolkea ja söimme vielä rahkat puistonpenkillä ennen kotiinlähtöä. Äiti sanoi olevansa aivan pökerryksissä kaikista virikkeistä. Hän ei halunnutkaan lähteä takaisin rullatuolilla, joten tilasimme taksin, jonka tilaus ja tulo kestivät luvattoman kauan.\nMinun piti tänään tehdä paljon töitä, mutta rupesinkin siivoamaan parveketta talvikuntoon. Korjasin syksyn viimeisen sadon: Kaisun Mauritiukselta tuoman litteän keltaisen kesäkurpitsan. Koko ei päätä huimannut, mutta olihan kasvi keksinyt tehdä hedelmän aivan itsenäisesti ja vielä juuri ennen kuolemaa. En edes pölyttänyt sitä. Taisi olla neitseellinen lisääntyminen, sillä en nähnyt yhtään kärpästäkään enää lokakuussa.\nKaaleista tein nauriin ja porkkanan kanssa maukasta keittoa. Eihän sitä kukaan ole määritellyt, että kaalin pitää olla vaalea ja kerinyt. Minun kaalini kun nyt eivät tänä vuonna ehtineetkään keriä, vaikka heinäkuussa epäilin.\nTänään lauantaina, isänpäivän aattona, lähdin Ronjan kanssa Kempeleelle jo aamupäivällä, sillä aurinko paistoi suloisesti ja ajattelin, että voimme mennä äidin kanssa ulos, kun tuulikin oli kohtalainen.\nIsänpäivä valkeni sumuisena ja pimeänä. Nukuimme pitkään, sillä olin valvonut yöllä, koska jalkojani särki. Aamuyöstä otin hypotermiamakuupussini esille ja työnsin jalkani ihanaan lämpimään putkeen, missä ne paranivat heti ja sain unen. Paraneminen voi olla psyykkistäkin, onhan makuupussissa ihana rakovalkean ja tervaksen tuoksu.\nMaanantai aamuna posteljooni toi kaksi lähetystä. Toisen oli lähettänyt Alice Rennesistä, Ranskasta. Se oli se ihana saparopäinen mini plouf fille 90-luvun alusta, josta olin käynyt kirjeenvaihtoa Alicen kanssa viime viikon maanantaina. Olinhan maksanut liian vähän ja lisäksi väärällä tavalla. Olin ollut vain liian hätäinen ja myös ikionnellinen saatuani nuken, että sekoilin. Tulihan siinä treenatuksi Ranskan kieltä taas reippaasti. Alice ymmärsi kuitenkin huolimattomuuteni ja antoi anteeksi, kun lähetin heti saatuani virheestä tiedon, hänelle kympin Paypalilla.\nToinen postissa tullut lähetys oli kirje Inalta Saksan Königswinteristä. Kirjeessä oli uusi sinisestä pupukankaasta tehty haalari, jonka olin suunnitellut Birgitiltä tulleelle vuoden Calin-Malin Charmeurille. Tätä pukua on ollut calineilla useampana vuotena vuoden 1995 jälkeen.\nRanskan tunnille mennessäni kävin noutamassa postista paketin, missä oli Steiffin 60-luvun alun orava, samanlainen kuin minä olin saanut kirjeenvaihtokaveriltani Hartmut Huffilta vuonna 1963 joululahjaksi. Omat tyttäreni leikkivät sillä koko lapsuutensa ja minusta se ei kulunut ollenkaan. Oravan oli lähettänyt minulle Hans Saksan Neckarsulmista.\nTänään emme pitäneetkään maalauskurssia, koska molemmilla, Seijalla ja minulla, oli päällekkäistä menoa. Muuten olemme koko syksyn tehneet nukkeja sillä aikaa, kun Hannu on käynyt eläkeläisten kerhossa.\nPostipoika, vai oliko se -tyttö, herätti minut tuomalla pienen paketin, joka tuli Ranskan Strasbourgista. Lähettäjäksi oli merkitty Joelle. Paketissa oli samainen pupu-Calin, jonka olin ostanut ja Bealta syyskuussa.\nHannu oli saanut omalääkäri Pirkolta lähetteen geriatrille ja kävimme siellä jo pari viikkoa sitten muistikokeissa ja nyt oikein lääkärillä tutkituttamassa pääkoppaa, onko tarvetta muistilääkitykseen. On se hyvä, että tutkivat kaikki asiat perusteellisesti, heti kun muisti alkaa heikkenemään.\nKävimme keskustassa Raxissa syömässä tukevan "keinuva pöytä"-lounaan. Vein Hannun kotiin ja lähdin Ronjan kanssa Kempeleelle äitiä katsomaan. Olin ostanut tuliaisiksi purkin capuzinovanukasta, jonka nautimme huoneessa seurustellen. Äiti kertoi, että juuri kello viiden ja seitsemän välinen aika oli illalla hänelle raskainta ja hänellä oli silloin ikävä. Viivyin siksi nukkumaan menoon asti. Söimme yhdessä iltapalan ruokasalissa.\nLähdin tulliin jo aamupäivällä ja tullasin Amerikan tavarat. Oritkarista oli lyhyt kiepaus Kempeleelle, joten lähdin Ronjan kanssa katsomaan, mitä se äiti siellä hommailee. Ostin mennessä Zeppeliinistä äidille taas capuzinovanukkaan ja donitsin, jotka sitten yhdessä söimme kahvipöydässä.\nTänään perjantaina sain vuoden viimeisen Ebay-ostokseni: 2 Corollen isoa luetteloa. Maksoin niistä hirveän hinnan, mutta se kirpaisee vasta, kun joulukuun visalasku tulee. Luettelot lähetti Marlene Ranskan Plougonvenistä, Bretagnesta. Todella upeita luetteloja ja paksuja.\nHannu leipoi eilen oikeaa valkoista pullaa. Itse olen tykästynyt siihen speltin makuun, mutta leivottiinpa äidille nyt sitä oikeata tavallista pullaa. Ja kone teki sen taas hienosti.\nKun olimme tehneet viikkosiivouksen tänä aamuna, lähdin Ronjan kanssa viemään äidille sitä pullaa. Otin vielä Tyrnävän mansikkaa mukaan pikkupurkin. Kylläpä äidille nyt sitten maistui tuo "oikea pulla".\nKirsti toi eilen illalla uunillisen vessanpyttyjä ja lavuaareja lasitettavaksi ja poltettavaksi. Siispä sain hiotuksi samaan uuniin JgA-pojan jalat muotin pienennystä varten ja Eiran veli äkäisen kaulakappaleen.\nKaija tuli iltapäivällä tuomaan Tarjan isoa nallea ja yhtä restauroimaansa nukkea ja jäi yöksi. Siitä onkin kauan, kun Kaija viimeksi kävi. Se johtuu siitä, että hän on ollut töissä Lähetyskirpparilla ja viikonloput ovat vielä menneet Koivussa. Kylläpä siitä Tarjan nallesta tuli komea.\nSeija tuli tekemään peruukkeja ja samalla Kaija livahti ulos ovesta ja sanoi menevänsä ostoksille. Odotin Glorexin pakettia tuskaisena. Minulle on tulossa suurempi määrä nukkeliimaa, joka ei saa jäätyä. Säätiedotuksessa lupailtiin Pohjois-Suomeen jo paria kymmentä astetta pakkasta. Soittelin huolestuneena paketin perään UPSille ja Laakkoselle, mutta lähetystä ei löytynyt.\nPuukaktus pukkasi punaiset kaamoslehtensä tänään näkyviin.\nGlorexin lähetys tuli tänä aamuna ja kiirreellä väänsin yhden tuubin auki todetakseni, että liima oli kunnossa. Oli se. Mutta miten saataisiin se Marjatalle ja Eiralle.\nTänään sain valmiiksi vihdoin Eijalle menevän keinulautatytön Ullan. Eija antoi minulle viime kesänä tarpeettomaksi tulleita nukketarvikkeita ja sovittiin, että annan korvaukseksi Ullan (enkä rahaa). Eija lupasi itse tehdä peruukin. Kyllä se Ulla oli työläs tehdä. Nuken teko on vähän ruosteessa ja hidasta. Onkohan se vanhuutta vai sairautta?\nVein myös Tarjalle hänen työmaalleen pari nukkea samalla kun kävin työkkärissä kyselemässä eläkkeellelähtömahdollisuuksia.\nTänään äidille oli ilmoitettu, että häntä ei huolitakaan tähän hoivakotiin, koska hän on liian työläs hoitaa makuuhaavoineen ja jalattomuuksineen. Kyllähän me sitä viime päivinä olemme aavistelleetkin ja olemme soitelleet uusia hoitopaikkoja. Äiti oli ensin aivan kauhuissaan, mutta rauhoittui illan myötä, kun Asko sai johtajattaren kanssa sovituksi, että äiti saa olla vielä viikonlopun yli, jos maanantaina vaikka saataisiin jo tieto uudesta hoitopaikasta, niin ei tarvitsikaan käydä keikkaa Kalajoella, mikä olisi aika raskas äidille. Alunperin taksi oltiin jo tilattu perjantaiksi kello 10:ksi.\nSain vihdoin Haapaveden mallinuken valmiiksi. Puolitoista vuotta olen sitä työstänyt ja se on oleskellut meidän keittiössä milloin ikkunalla, milloin pöydällä.\nTänään oli aurinkoinen talvipäivä. Kävelin Kelan toimistoon toiselle puolelle kaupunkia ottamaan selvää eläkkeelle pääsystäni, mutta he eivät osanneet neuvoa. Pitää kuulemma soitella joka eläkekassaan erikseen ja kysellä montako kuukautta on työtä kertynyt. 5 vuotta palkkatyötä pitäisi olla viimeisen 15 vuoden aikana kertynyt, että pääsisin 20.2.2009 eläkkeelle.\nLattianlaittajat aloittivat tänään Salmelantie 11 laminaatin laiton. Sillä aikaa, kun olin kaupungilla, oli kaksi huonetta jo käsitelty. Huomiseksi jäi vain eteinen ja keittiö. Ulla pääsee muuttamaan siis jo sunnuntaina.\nPojat jatkoivat lattian laittoa puolelta päivin. Vuorossa oli eteinen ja keittiö ja listojen laittoa. Kävin Ronjan kanssa yölenkillä toteamassa, että komea tuli. Kyllä ne Ronjan kynnet rapisivat laminaattia vasten. Kuuluukohan se alakertaan?\nSillä aikaa kun lattiaa asennettiin kävin ulkoiluttamassa äidin. Olimme lähes tunnin ulkona. Punaiset posket siinä tuli molemmille, sillä pakkanen alkoi kiristyä illan hämärtyessä. Keskipäivällä aurinko vähän pilkisti, mutta kun puoli neljältä tulimme ulkoa oli jo hämärä.\nTänään tiistaina veimme äidin muuttokuorman Pienestä Pelakuusta Caritas-säätiön Willa Lupiiniin, joka oli vain muutaman kilometrin päässä. Veimme muuttokuorman aamupäivällä ja laitoimme Merjan kanssa sängyn valmiiksi. Äiti tuli invataksilla kello 14. Toivomme, että äiti saa jäädä tänne, sillä tämä on nyt paras paikka hänelle. Siellä on sairaanhoito ja kuntoutus samassa talossa. Emme halunneet palauttaa häntä Kalajoen terveyskeskukseen, joka ei ole mikään koti. Siellä vaan passivoituu. Mikä elämä se on, jos esim. 10 viimeistä vuottaan asuu haalistunut trikoopaita päällä laitoksessa, kun ei ole edes sairas. Tulee vaan makuuhaavoja ja jalat surkastuu.\nLähdin tänään heti lounaan jälkeen Kempeleelle, sillä äiti oli ollut loppuviikosta aika väsynyt . Ajattelin, että voin syöttää hänet, jos hän ei jaksa syödä. Näin oli käynytkin. Lounaalla äiti ei ollut jaksanut syödä, mutta iltapäivällä hän oli kuitenkin reippaasti syönyt kääretortun kahvin kanssa ja oli nyt lepäämässä ennen puoli kuuden ruokailua. Soseutimme kinkkukiusauksen tehosekoittimella. Äiti söi itse muutaman lusikallisen. Jälkiruoaksi oli ihanaa marjarahkaa. Minäkin sain kulhollisen. Olipa todella ihanaa!\nOlimme sopineet, että Aila hakee tietäjät keskiviikkona. Siksi ahkeroin maanantain ja tiistain viimeistelläkseni tietäjien koruja. Baltazarin vyökin on vielä kesken. Ajattelin, että jos kolmikko nyt lähtee, käyn sujauttamassa vyön jossain välissä paikalleen kirkossa. Eihän kukaan osaa kaivata vyötä. Siitä tulee maailman hienoin vyö, viimeinen kullattu kirjain hautakiveeni.\nAila ei kuitenkaan vienyt tietäjiä. Ehtii kuulemma myöhemminkin. Ehkä hän vain kävi tarkistamassa, että ne ovat kutakuinkin valmiit. No, hyvä, sillä minun pitää vielä kuvata ne. Olen odottanut luonnonvaloa, mutta sitä ei vaan ole tullut. Aila toi taas muhkean amarylliksen, josta oli jo pukkaamassa 2 kukkavartta.\nAilan lähdettyä lähdin äidin luo. Näin, että hänen ruokansa oli koskemattomana pöydällä ja leipä samoin. Hän oli niin väsynyt, ettei ollut jaksanut syödä. Häntä lähdettiin juuri viemään nukkumaan.\nÄiti oli viikon aikana sairastunut todella. Hänelle oli annettu antibioottikuuri ja lisäksi moninkertaiset särkylääkkeet, joten kun menin tänään itsenäisyyspäivänä häntä katsomaan, hän oli aivan tokkurassa, makasi vain silmät ummessa ja suu auki. Toin hänelle kuitenkin Suomen lipun pöydälle, jos hän sattuisi heräämään jossain vaiheessa.\nOlin juuri lähdössä Hannun kanssa Kempeleelle, kun Willa Lupiinista ilmoitettiin, että äiti on lähetetty Yliopistollisen sairaalan yhteispäivystykseen. Ei ollut tänä aamuna herännyt eikä jaksanut edes nestettä niellä. Siispä lähdimmekin sairaalaan Kempeleen sijasta. Olihan se paljon lähempänäkin.\nMaanantai- ja tiistaipäivä menivät sairaalassa, missä kävin syöttämässä äidin; juomanhan hän sai letkusta. Nestetasapaino, tulehdus- ja kaliumarvot normalisoituivat nopeasti, niin että osastolääkäri alkoi tänään puhua Kalajoelle siirrosta - siis Kalajoen terveyskeskukseen. Sinnehän emme äitiä anna uudestaan.\nSillä aikaa kun olin sairaalassa, Kaija oli tullut meille ja toi Bebi S.K.N:n takaisin. Lähdin viemään Kaijan linja-autolle ja samalla katsastimme Pelastusarmeijan, mutta mitään ei tarttunut mukaan. Kännykkäni putosi lähtiessä lattialle ja latausjohdon kojeeseen sisälle menevä tappi murtui sillä seurauksella, että piti mennä samalla reissulla kännykkäkauppaan.\nÄiti pääsi eilen palaamaan hoitokotiin, kun tiukasti vaadimme sitä. Hoitokoti oli luvannut, että äiti saa tulla sinne toipumaan. Siellähän hän makasikin puolitajuttomana, mutta ilman keinoruokintaa. Nukentekijäystäväni Kirsti oli tullut pyynnöstäni äitiä katsomaan ja tuonut joulutähdenkin. Kerroin äidille, kuka Kirsti oli ja että hän ehkä voi käydä toisenkin kerran, kun asuu aivan Lupiinin vieressä.\nTorstaina äiti oli jo nostettu ruokapöytään, mutta käsi ei vielä tarttunut lusikkaan, joten syöttää piti vielä. Suutakaan ei tahtonut löytyä. Onkohan niin, että ihminen vanhemmiten unohtaa, missä se reikä on, mistä ruoka laitetaan sisään.\nKotiin tullessa poikkesin uuteen, suureen saksalaiseen rautakauppaan Bauhausiin, joka on kesän- ja syksyn aikana noussut Kaakkuriin. Ajattelin, että sieltä löytyisi ratkaisu perheemme yskäongelmiin: ilmankostuttaja, mutta ei löytynyt. Sen sijaan se löytyi viereisestä Euronics-tavaratalosta, mutta laite oli niin kallis, että päätin jatkaa huoneilman kosteuttamista märillä froteepyyhkeillä pattereiden päällä.\nKirsti kävi illan suussa noutamassa miniatyyripaistoksensa, jotka olin yöllä polttanut. Ne olivat todella miniatyyriä, tuskin silmillä näki, ja todella hienoja ja taitavasti valettuja ja hiottuja. Massapulan takia Kirsti oli kerännyt kaikki jätemassat ja sekoitellut niitä. Näin syntyi eri rotuisia nukkekotinukkeja. Harmittaa, kun en ehtinyt ottaa kuvaa siitä hienosta kylpyhuoneen kalustesarjasta, jonka poltin viime viikolla.\nMerja meni tänään syöttämään äitiä iltasella, joten ajattelin tehdä vähän töitä. Aina, kun ajattelen vakavasti tehdä niitä rästissä olevia työtöitä, joku sijaistoiminto tulee mieleeni. Usein tämä sijaistoiminto on jotain kiellettyä ja lihottavaa. Niin taas tapahtui. Siinä juodessani Kirstin kanssa iltateetä ja eilisen päivän sijaistoiminto-sämpylöitä, tämän päivän taikina nousta porhalsi posliiniuunin tuottamalla lämmöllä suureksi kuin riskipotilaan maha.\nPerjantaiaamun sijaistoimintona kuurasin kylpyhuoneen Cifillä (entinen Vim). Mitään suunniteltua työtä en saanut tehdyksi.\nLähdin taas iltapäivällä syöttämään äitiä. Muutama lusikka suolaista ruokaa suuhun menikin. Oli kai oppinut herkuille nyt sairastaessaan, kun heti parin lusikan jälkeen rupesi kyselemään, onko jotain jälkiruokaa. Aprikoosikisseli menikin sitten viimeistä lusikkaa myöten. Hän söi jo ruokapöydässä.\nÄidin sormet ja varpaat ovat taas käpristyneet samalla tavalla kuin kesällä. Muistelen, että siihen vaivaan sitä lisäkaliumia alettiin antamaan, että lihasjännitykset laukeaisivat ja kengät saataisiin jalkaan.\nVeljeni Askokin tuli tervehtimään äitiänsä pikaisesti junalle mennessään juuri ennen nukkumaan menoa.\nTänäänkin olin ajatellut tehdä töitä, mutta niin vain kävi, että nukuin pitkään. Tämän aamupäivän sijaistoiminto oli pullojen keräys vaatehuoneen lattialta ja hyllyjen alta. Mistä ne pullot tulevat, kun minä en juo mitään muuta kuin pari pienenpientä viinipulloa kuussa ja pienen olvin saunan jälkeen?\nIltapäivällä lähdin taas Kempeleelle ja kas: äiti oli sängyssä lepäämässä, mutta erittäin virkkuna ja terävänä. Kyseli, montako päivää nyt pitää sitten vielä odottaa, että päästään lähtemään joulun viettoon meille ja olenko jo leiponut. Kerroin, että olen jo siivonnut ja leiponut puhdasta pullaa (pitkoa).\nTänään sunnuntaina ryhdistäydyin ja aloitin työn teon jo aamusta. Aamusta ja aamusta. Heräsin nimittäin taas puoliltapäivin. Sain korjatuksi Sirpa-Riitan Mollan ja etsin sille sopivia vaatteita. Huomenna saan sen jo lähtemään. Edistyin myös muissa remonteissa kiitettävästi. Tuntuu kuin D-vitamiinipurkista olisi apua. Nukunkin hyvin.\nAloitin myös tietäjien valokuvauksen parvekkeella, vaikka aurinkoa on turha odotella. Otin kuitenkin luonnonvalossa n. 50 kuvaa sekä diginä että paperikuvina Casparista. Tietäjäthän haetaan lähipäivinä.\nSain tänäänkin tehdyksi jotain pientä, mutta perusvireenä on vetämättömyys. Paketoin kaksi nukkea, jotka eilen korjasin, lähtemään jouluksi omiin koteihinsa. Toinen niistä taitaa olla yllätys saajalleen.\nIltapäivällä lähdin Kempeleelle äitiä syöttämään. Syöttämään ja syöttämään. Äiti siellä pisteli kovalla ruokahalulla kalasoppaa itse ja tyhjensi lautasensa nopeasti, koska näki, että muille tuli jo ihanan punaista jälkiruokaa: kiisseliä jonka materiaalia ei ruokailun aikana saatu selville (kirsikkaa tai granaattiomenaa).\nKirsti tuli tuomaan äidille aivan oikean joulukuusen enkelikoristeineen ja jouluvaloineen. Kun äiti nukahti, lähdin naapuriin katsomaan Kirstin kuuluisaa nukkekotia. Sinne ne kylpyhuone-kalustotkin, jotka olivat minulla poltossa, ovat menossa.\nAila soitti kirkolta tänään ja ilmoitti tulevansa hakemaan huomenna aamulla puoli yhdeksältä tietäjät. No hyvä, tulee paljon tilaa kotona. Kolme isoa ja kaksi pientä laatikkoa on vienytkin vuoden päivät tilaa sänkyjeni alla. Lakkasin vielä Melchiorin sormukset ja kuvasin sen järjestelmäkameralla. Pitkään digikameralla kuvattuani olin unohtanut kuinka hirveästi 200 ASAN kinofilmi tarvitsee valoa. Kuvista tuli harmaita.\nBaltazarille piti ommelle vielä vyön toiseen päähän punos, vuorittaa ja laittaa kanttaukset. Kello kolmelta yöllä sain valmiiksi tekeleeni. Olin tyytyväinen työn tulokseen. Se oli juuri sellainen, kuin olin suunnitellutkin. Lakkasin myös hänen sormuksensa ja kuvasin Baltazarin eteisen pakastimen päällä kaamosvalaistuksessa. Taidan ostaa uuden järjestelmäkameran. En totu enää valovoimattomiin kameroihin. Olin lainannut lisäksi Tiitulta pitkää putkea kuvauksiin ja niin vain kävi, että kaikki yön otokset alivalottuivat niin, ettei photoshopissakaan saanut korjatuksi.\nTänään tasan kello puoli yhdeksältä aamulla Aila tuli hakemaan tietäjiä. Pakkasin ne jo yöllä kuvauksien jälkeen jo laatikkoihinsa. Nyt seimi on kahteen kertaan tehty. Teen vielä manuaalit ja varaosaluettelot. Lisäksi olen luvannut vaihtaa Pyhän Tuomaan kirkon yhdeksälle hahmolle luurangot, jotka Hannu on jo tehnyt. Teen sen homman vasta eläkkeellä. Sain nimittäin tietää tänään, että pääsen 1.3.2009 eläkkeelle. Samaa pakerrustahan se silloinkin varmaan on, mutta suuremmilla tuloilla. Firman pidän vielä, mutta alan purkaa varastoja aktiivisella myynnillä.\nKoska yöuneni oli viime yönä jäänyt kolmeen tuntiin, otin päivällä neljän tunnin nokkaunet. Ihanaa kaamosunta. Nautin nykyään nukkumisesta hirveästi, koska en ole kymmeneen vuoteen tähän aikaan nukkunut. Pelkään vaan pahoin, että tämä ihana raukeus tulee liiallisesta rasvan syönnistä . (Aah! Kilon torttutaikina!) Kumpi sitten on parempi, kuolla äkilliseen infarktiin vai riutua kaksisuuntaisessa mielialassa 30 vuotta.\nHerättyäni lähdin Ronjan kanssa äidin luo. Yllätykseksemme hän makasikin väsyneenä sängyssä. Oli kuulemma ollut sängyssä koko päivän. Aamulla oli kuumettakin.\nJouduin kuitenkin eilen menemään lääkäriin. Olen yrittänyt jo kuukauden omalääkärille, mutta aina on jokin este. Nyt se oli se, että en päässyt edes jonotukseen, kun linjat olivat niin täysiä. Menin taas ODL:ään Petteri Kentälle. Hän on aivan ihana lääkäri. Olen aina saanut häneltä ymmärtävää kohtelua. Outo kaamosväsymykseni osoittautui taas poskiontelotulehdukseksi, vaikka en ollut sitä huomannutkaan. Sain taas Zeklar-kuurin. Rintakipuni osoittautui, kuten epäilinkin, katkenneiksi kylkiluiksi. Olin siis yskinyt luuni poikki.\nLeivottuani neljä kakkua lähdin käymään Kempeleellä tarkistamassa, onko äiti joulujuhlakunnossa.\nAntibioottikuuri pitää väsyneenä, mutta sain kuitenkin ihmeellisen energiapiikin ja lapioin mullat sadasta parvekkeella olleesta kukkapurkista mustaan muovisäkkiin. Mullat olen luvannut Kaisun puutarhaan.\nKeijunmekko jatkaa kasvamistaan ja kukkimistaan parvekkeella. Joka vuosi aikaisemmin olen ottanut sen sisälle pakkasten tultua ja se on nuutunut muutamassa päivässä. Se tykkääkin näemmä olla kylmässä. Punakaali rehottaa myös komeana. Ehkä kuitenkin teen siitä jouluksi punakaalisalaattia, kun en löytänyt enää Saarioisten tekemää, joka on ollut minulla ehdoton jouluruoka 50 vuotta.\nSiivosimme tänään koko päivän. Meille tulee joulu nyt ensimmäisen kerran kolmeen vuoteen. Viime vuosina on seimistressi vienyt joulun pois. Pelkällä seimellä kun ei joulua tule, pitää äidin myös laittaa kystä kyllä. Olen kyllä joka joulu leiponut vähintään 10 joulukakkua, mutta kukaan ei ole koskaan sanonut, miltä ne ovat maistuneet. Pelkään pahoin, että muutettuani kermaviilin kevyempään, kakun kosteuskin on hävinnyt.\nPaistoin tänä vuonna kinkun oman mieleni mukaan. Hannun mielestä se on kuitenkin raaka, minusta se on mehevä. Laitoin kinkun uuniin paistumaan aatonaattona illalla ja otin pois aaton pikkutunneilla, sillä en halunnut jättää paistostressiä aamuksi, koska olimme lähdössä hakemaan äitiä jo kymmeneltä aamulla.\nKaikki siivoukset oli tehty, kaikki laatikot ja kinkku paistettu, joulupuuro ja veskunasoppa keitetty. Lähdimme hakemaan äidin jouluksi kotiin hoivakodista. Olin tehnyt kaikista rosollin osista äidille tehosekoittajalla hienojakoisemmat, samoin punakaalisalaatista ja sienisalaatista. Äiti söi valtavasti itse tehtyjä ruokia ja leivonnaisia. Oli oikeastaan ilo nähdä kuinka hän nautti syömisestä.\nSain useita joulutervehdyksiä, mutta en tänä jouluna jaksanut lähettää yhtään korttia, enkä yhtään lahjaa. Uskollinen ystäväni Tintan äiti, Satu oli kuitenkin jaksanut askarrella tonttukoirakortin Tintasta ja Patesta. Kiitos näin sähköisesti!\nKevät on tulossa. Koko päivä on ollut aurinkoinen. Keijunmekko on imenyt itseensä parvekkeella D-vitaminiä ja tekee uusia nuppuja.\nHannun sukulaisia, Pirkko ja Paavo, kävivät Tapanin kahvilla. Aurinko paistoi vielä kolmelta iltapäivällä. Vieraitten lähdettyä kuvasin joen pohjoispuolen talojen kullankiiltoista valaistusta, jonka kaamosauringon viime säteet tuottivat.\nJotenkin pitkän valottomuuden jälkeen ei oikein usko auringon olevan edes olemassa. Tuntuu niin ihmeelliseltä, kun taivaanrannassa näkyi tänään valoa jo aamupäivällä. Vaikka aurinko ei oikein vielä jaksa nousta vankilan muurien tasolle, sen säteet kultaavat koko eteläisen taivaan. Joulukuusen kynttilätkin kalpenivat auringon valossa. Tämä on hyvin outoa, jo toinen valoisa ja lisäksi leuto päivä (-2º C). Tuntuu keväältä!