Tolv tabeller tidslinje - Information\nTolv tabeller tidslinje\nRomersk lov er retssystemet i det gamle Rom, herunder den juridiske udvikling, der strækker sig over tusind års retspraksis, fra De Tolv Tabeller (ca. 449 f.Kr.), til Corpus Juris Civilis (AD 529) bestilt af den østromerske kejser Justinian I. Romersk lov danner de grundlæggende rammer for civilret, det mest anvendte retssystem i dag, og udtrykkene bruges undertiden synonymt. Den romerske lovs historiske betydning afspejles i den fortsatte brug af latinsk juridisk terminologi i mange retssystemer påvirket af den, herunder almindelig lov.\nEfter opløsningen af det vestromerske imperium forblev den romerske lov i det østromerske imperium. Fra det 7. århundrede og fremefter var det juridiske sprog i øst græsk.\nRomersk lov betegner også det retssystem, der blev anvendt i det meste af Vesteuropa indtil slutningen af 1700 -tallet. I Tyskland forblev romersk lovpraksis længere på plads under Det Hellige Romerske Rige (963–1806). Romersk lov tjente således som grundlag for juridisk praksis i hele det vestlige kontinentaleuropa såvel som i de fleste tidligere kolonier i disse europæiske nationer, herunder Latinamerika, og også i Etiopien. Engelsk og angloamerikansk almindelig lov blev også påvirket af romersk lov, især i deres latinske juridiske ordliste (f.eks. stirre decisis, culpa in contrahendo, pacta sunt servanda).  Østeuropa var også påvirket af retspraksis for Corpus Juris Civilis, især i lande som middelalderlige Rumænien (Wallachia, Moldavien og nogle andre middelalderlige provinser/historiske regioner), som skabte et nyt system, en blanding af romersk og lokal lov. Også østeuropæisk lov var påvirket af "Farmer's Law" i det middelalderlige byzantinske retssystem.\nTolv tabeller tidslinje - historie\nDe ti bud, amerikansk historie og amerikansk lov\nVed - 3. august 2005\nDer har været stigende forsøg i de seneste år på at lægge de ti bud på statens ejendom. De lokationer, der blev foretrukket af forkæmpere af ti bud, har typisk været skoler og retshuse. Begrundelsen for at støtte disse forsøg har været påstanden om, at de ti bud er en vigtig del af amerikansk historie og danner grundlaget for amerikansk lov. Påstanden er også blevet fremført om, at de ti bud er de første registrerede love.\nI virkeligheden er der mange fakta, der modsiger påstanderne fra ti forkyndere, ikke mindst er det faktum, at den bibelske tekst i budene ikke matcher deres populære fremstilling. Faktisk er der tre klart forskellige beretninger om budene i Det Gamle Testamente/Torah, og hver af disse beretninger er forskellige mellem forskellige oversættelser af budene. En populær amerikansk repræsentation af de ti bud er som følger:\nDu skal ikke have andre guder foran mig.\nDu må ikke lave udskårne billeder.\nDu må ikke bruge Herrens navn forgæves.\nHusk sabbatsdagen for at holde den hellig.\nÆr din mor og din far.\nDu må ikke dræbe.\nDu må ikke begå ægteskabsbrud.\nDu må ikke aflægge falsk vidnesbyrd mod din næste.\nDu må ikke begære din nabos ejendom.\nVirkelig forståelse af budene kræver imidlertid mere end bare at kende den populære fremstilling af budene, det kræver at kende hele historien.\nDen bibelske beretning om de ti bud\nIfølge Bibelen, efter at have ført israelitterne ud af slaveriet i Egypten, mødtes Gud med Moses på Sinaj -bjerget, hvor han pålagde Moses at præsentere sit folk for ham, så han kunne indgå en pagt med dem.\n2. Mosebog 19\n9 HERREN sagde til Moses: & quot Jeg kommer til dig i en tæt sky, så folket vil høre mig tale med dig og altid stole på dig. & Quot Så fortalte Moses HERREN, hvad folket havde sagt.\n10 Og HERREN sagde til Moses: "Gå til folket og indvi dem i dag og i morgen. Lad dem vaske deres tøj 11 og vær klar på den tredje dag, for på den dag vil HERREN komme ned på Sinai -bjerget for hele folket. 12 Sæt grænser for menneskerne omkring bjerget og sig til dem: 'Pas på, at du ikke går op ad bjerget eller rører ved foden af det. Enhver, der rører ved bjerget, skal bestemt blive slået ihjel. 13 Han skal helt sikkert stenes eller skydes med pile, ikke en hånd skal lægges på ham. Uanset om det er menneske eller dyr, må han ikke leve. ' Først når vædderens horn lyder en lang eksplosion, kan de gå op til bjerget. & Quot\n20 Herren steg ned til toppen af Sinai -bjerget og kaldte Moses til toppen af bjerget. Så gik Moses op 21, og HERREN sagde til ham: & quot Gå ned og advar folket, så de ikke tvinger sig igennem for at se HERREN, og mange af dem går til grunde. 22 Selv præsterne, der henvender sig til HERREN, skal hellige sig, ellers vil HERREN bryde imod dem. & Quot\n25 Så gik Moses ned til folket og fortalte dem det.\nDette er den fase, hvorpå Guds bud blev givet til israelitterne. Den følgende tekst, fra 2. Mosebog 20 (protestantisk version), er den tekst, der bruges som grundlag for den populære kristne version af de ti bud.\n2. Mosebog 20\n1 Og Gud talte alle disse ord:\n2 & quotJeg er HERREN din Gud, som førte dig ud af Egypten, ud af slaveriets land.\n3 & quot Du må ikke have andre guder foran mig.\n4 & quot Du må ikke gøre dig selv til et idol i form af noget i himlen ovenover eller på jorden under eller i vandene nedenfor. 5 Du må ikke bøje dig for dem eller tilbede dem, for jeg, Herren din Gud, er en nidkær Gud, der straffer børnene for fædrenes synd til tredje og fjerde generation af dem, der hader mig, 6 men viser kærlighed til tusind af dem, der elsker mig og holder mine bud.\n7 & quotDu må ikke misbruge HERREN din Guds navn, for HERREN vil ikke holde nogen skyldfri, der misbruger hans navn.\n8 & quotHusk sabbatsdagen ved at holde den hellig. 9 Seks dage skal du arbejde og udføre alt dit arbejde, 10 men den syvende dag er en sabbat for HERREN din Gud. På den må du ikke udføre noget arbejde, hverken du eller din søn eller datter eller din trælkvinde eller tjenestepige eller dine dyr eller udlændingen inden for dine porte. 11 Thi på seks dage skabte HERREN himlene og jorden, havet og alt, hvad der er i dem, men han hvilede på den syvende dag. Derfor velsignede HERREN sabbatsdagen og gjorde den hellig.\n12 & quot Ære din far og din mor, så du kan leve længe i det land, HERREN din Gud giver dig.\n13 & quotDu må ikke myrde.\n14 & quot Du må ikke begå ægteskabsbrud.\n15 & quot Du må ikke stjæle.\n16 & quot Du må ikke afgive falsk vidnesbyrd mod din næste.\n17 & quot Du må ikke begære din nabos hus. Du må ikke begære din nabos kone eller hans træl eller tjenestepige, hans okse eller æsel eller noget, der tilhører din næste. & Quot\n18 Da folket så torden og lyn og hørte basunen og så bjerget i røg, skælvede de af frygt. De blev på afstand 19 og sagde til Moses: "Tal til os selv, og vi vil lytte. Men lad ikke Gud tale til os, ellers dør vi. & Quot\n20 Moses sagde til folket: "Vær ikke bange. Gud er kommet for at prøve dig, så frygt for Gud vil være med dig for at forhindre dig i at synde. & Quot\n21 Folket blev på afstand, mens Moses nærmede sig det tykke mørke, hvor Gud var.\nSom du kan se, er den fulde ordlyd af budene ganske anderledes og har faktisk en anden betydning end de populært skildrede versioner. Dette er imidlertid virkelig kun begyndelsen på problemerne med historien om de ti bud.\nPå dette tidspunkt er der ikke blevet oprettet stentavler. Det eneste der er sket, er at Gud har talt disse bud til israelitterne. Vi ved, at Gud taler direkte til israelitterne, fordi han specifikt siger & quotJeg er HERREN din Gud, som førte dig ud af Egypten, ud af slaveriets land. & quot Detaljerne i denne erklæring er bekvemt udeladt af kristne. Faktisk læser den egentlige hebraisk mere korrekt som følger: Jeg er Jahve din Gud, som førte dig ud af Egypten, trældommens hus. Der er en tydelig forskel mellem ordet Lord og navnet Yahweh på hebraisk. Den hebraiske tekst lyder Yahweh.\nEfter at have talt budene til israelitterne bad Gud derefter Moses om at få israelitterne til at lave et alter for ham, så de kunne ofre dyr til ham, og derefter blev Moses instrueret i at vende tilbage til bjerget. På bjerget, som historien går, gav Gud derefter Moses et sæt love, som er blevet kendt som Moselov.\n2 Mosebog 21: 1 & quotDette er de love, du skal sætte foran dem:\nDisse love dækker mange forskellige spørgsmål. Cirka 42 love blev opført i alt, der dækker udstedelser lige fra sex til håndtering af fødevarer til social retfærdighed. Den straf, Gud tildelte for overtrædelse af de fleste love, var døden. Moses vendte tilbage til folket og fortalte dem om lovene, og folket var enige om at adlyde lovene. Gud pålagde derefter Moses at vende tilbage til bjerget igen, hvor han ville skrive lovene i sten for ham.\n2 Mosebog 24:12 Herren sagde til Moses: "Kom op til mig på bjerget og bliv her, så vil jeg give dig stentavlerne med den lov og befalinger, jeg har skrevet til deres instruktion."\nMoses returnerede derefter Sinai -bjerget, og Gud gav ham flere instruktioner. Efter 40 dage og 40 nætter fuldførte Gud tavlerne og sendte Moses tilbage til israelitterne.\nMosebog 31:18 Da HERREN var færdig med at tale til Moses på Sinai -bjerget, gav han ham de to vidnesbyrdstavler, stentavlerne indskrevet med Guds finger.\nDette er beretningen om oprettelsen af stentavlerne, og som du kan se, indeholdt stentavlerne ifølge Bibelen ikke bare budene, men alle lovene og alle hans instruktioner. Senere i Bibelen/Torahen får vi at vide, at tabletterne var skrevet på begge sider, for og bag.\nMen der er stadig mere til historien.\nMens Moses var væk, blev folket urolige.\n1 Da folket så, at Moses var så længe om at komme ned fra bjerget, samlede de sig om Aron og sagde: & quot Kom, lav os til guder, der vil gå foran os. Hvad angår denne kollega Moses, der førte os op af Egypten, ved vi ikke, hvad der er sket med ham. & Quot\n7 Da sagde HERREN til Moses: & quot; Gå ned, for dit folk, som du førte op af Egypten, er blevet ødelagt. 8 De har været hurtige til at vende sig bort fra det, jeg befalede dem, og de har gjort sig til et idolstøbte i form af en kalv. De har bøjet sig for det og ofret for det og sagt: 'Dette er dine guder, Israel, som førte dig ud af Egypten.'\nIgen får vi en konto for tabletterne:\n2 Mosebog 32: 15 Moses vendte sig om og gik ned af bjerget med vidnesbyrdets to tavler i sine hænder. De var indskrevet på begge sider, for og bag. 16 Tavlerne var Guds værk, skriften var Guds skrift, indgraveret på tavlerne.\nDa han vendte tilbage til sit folk, fandt Moses ud af, at de tilbad en guldkalv, ligesom egypterne gjorde, og at de dansede og sang. Moses ødelagde derefter stentavlerne af vrede.\nMosebog 32: 19 Da Moses nærmede sig lejren og så kalven og dansen, brændte hans vrede, og han kastede tavlerne ud af sine hænder og brød dem i stykker ved foden af bjerget. 20 Og han tog den kalv, de havde lavet, og brændte den i ilden, derefter malede han den til pulver, spredte den på vandet og lod israelitterne drikke den.\nEfter at have ødelagt tabletterne organiserede Moses en slagtning af folket i Guds navn:\n25 Moses så, at folket løb vildt, og at Aaron havde ladet dem komme ud af kontrol og så blive til latter for deres fjender. 26 Så stod han ved indgangen til lejren og sagde: "Hvem der er for Herren, kom til mig." Og alle levitterne kom til ham.\n27 Så sagde han til dem: & quotDet er hvad HERREN, Israels Gud, siger: 'Hver mand spænder et sværd til sin side. Gå frem og tilbage gennem lejren fra den ene ende til den anden og dræb hver sin bror og ven og nabo. ' & quot 28 Levitterne gjorde som Moses befalede, og den dag døde omkring tre tusinde af menneskerne. 29 Så sagde Moses: & quot Du er blevet adskilt fra Herren i dag, for du var imod dine egne sønner og brødre, og han har velsignet dig i dag. & Quot\n30 Den næste dag sagde Moses til folket: "I har begået en stor synd. Men nu vil jeg gå op til Herren, måske kan jeg sone for din synd. & Quot\n31 Så gik Moses tilbage til HERREN og sagde: "Åh, hvilken stor synd disse mennesker har begået! De har gjort sig til guder af guld. 32 Men nu, tilgiv venligst deres synd, men hvis ikke, så fjern mig fra den bog, du har skrevet. & Quot\nDet er vigtigt at bemærke, at den synd, som folk siges at have begået, var at tilbede et gyldent idol, ikke at dræbe deres familiemedlemmer og venner. Slagtningen af deres egne familiemedlemmer og venner blev faktisk set som en form for forløsning for deres synder. Interessant nok var et af de bud, Gud gav, ikke at myrde, men inden for få dage efter at budene blev givet, beordrede Moses folket til at begå mord i Guds navn som en form for forløsning.\nEfter at han havde forløst folket for Gud, blev Moses instrueret af Gud om at lave to nye stentavler, hvorpå han ville omskrive budene. Som med andre tekster i Det Gamle Testamente er ordene & quotthe HERRE & quot; blevet brugt til at erstatte det hebraiske navn Yahweh. Dette er tydeligt i de følgende passager, da brugen af & quotthe HERRE & quot ikke rigtig giver mening i kontekst nogle steder.\n1 HERREN sagde til Moses: & quot; Stik to stentavler ud som de første, og jeg vil skrive ordene på dem på de første tavler, som du brød. 2 Vær klar om morgenen, og kom derefter op på Sinai -bjerget. Præsenter dig for mig der på toppen af bjerget. 3 Ingen skal komme med dig eller ses overalt på bjerget, ikke engang flokke og besætninger må græsse foran bjerget. & Quot\n4 Så mejslede Moses to stentavler ud som de første og gik op på Sinai -bjerget tidligt om morgenen, som HERREN havde befalet ham, og han bar de to stentavler i sine hænder. 5 Da kom HERREN ned i skyen og stod der sammen med ham og forkyndte hans navn, HERREN. 6 Og han gik foran Moses og forkyndte: & quotHerren, Herren, den barmhjertige og nådige Gud, langsom til vrede, rig på kærlighed og trofasthed, 7 bevarer kærlighed til tusinder og tilgiver ondskab, oprør og synd. Alligevel overlader han ikke den skyldige ustraffet, han straffer børnene og deres børn for fædrenes synd til tredje og fjerde generation. & Quot\n8 Moses bøjede sig straks til jorden og tilbad. 9 "Herre, hvis jeg har fundet gunst i dine øjne," sagde han, "lad Herren gå med os. Selvom dette er et stivhalset folk, tilgiv vores ondskab og vores synd, og tag os som din arv. & Quot\n10 Da sagde HERREN: & quot Jeg indgår en pagt med dig. Før alt dit folk vil jeg gøre underværker, der aldrig før er gjort i nogen nation i hele verden. De mennesker, du bor blandt, vil se, hvor fantastisk det arbejde er, jeg, HERREN, vil udføre for dig. 11 Vær lydig efter det, jeg befaler dig i dag. Jeg vil drive amoritterne, kanaanæerne, hetitterne, perizzitterne, hivitterne og jebusitterne ud for dig. 12 Pas på ikke at indgå en traktat med dem, der bor i det land, hvor du skal hen, ellers vil de være en snare blandt dig. 13 Knæk deres alter ned, smadre deres hellige sten og hug deres Asherah -stænger ned.\n14 Tilbyd ikke nogen anden gud, for HERREN, hvis Navn er Nidkær, er en nidkær Gud.\n15 & quot Vær forsigtig med ikke at indgå en traktat med dem, der bor i landet, for når de prostituerer sig til deres guder og ofrer til dem, vil de invitere dig, og du vil spise deres ofre. 16 Og når du vælger nogle af deres døtre som koner til dine sønner, og disse døtre prostituerer sig over for deres guder, vil de få dine sønner til at gøre det samme.\n17 & quot Lav ikke støbte idoler.\n18 & quot Fejr usyret brøds fest. I syv dage skal du spise brød lavet uden gær, som jeg befalede dig. Gør dette på det fastsatte tidspunkt i måneden Abib, for i den måned kom du ud af Egypten.\n19 & quot Det første afkom af hver livmoder tilhører mig, inklusive alle de førstefødte hanner af dit husdyr, uanset om de er fra besætninger eller flokke. 20 Indløs det førstefødte æsel med et lam, men hvis du ikke indløser det, skal du bryde nakken på det. Indløs alle dine førstefødte sønner.\n& quotIngen skal stå tomhændet foran mig.\n21 & quotSeks dage skal du arbejde, men på den syvende dag skal du hvile selv under pløjningstiden og høsten skal du hvile.\n22 & quot Fejr ugens fest med førstegrøden af hvedehøsten og indsamlingsfesten ved årsskiftet. 23 Tre gange om året skal alle jeres mænd vise sig for den suveræne Herre, Israels Gud. 24 Jeg vil fordrive nationer foran dig og udvide dit område, og ingen vil begære dit land, når du tre gange hvert år drager op for at vise sig for Herren din Gud.\n25 & quotByd ikke blod af et offer til mig sammen med noget, der indeholder gær, og lad ikke noget af ofret fra påskefesten blive til morgen.\n26 & quot Bring det bedste af førstegrøden af din jord til Herren din Guds hus.\n& quot Kog ikke en ung ged i sin modermælk. & quot\n27 Så sagde HERREN til Moses: & quot Skriv disse ord ned, for i overensstemmelse med disse ord har jeg indgået en pagt med dig og med Israel. & Quot 28 Moses var der med HERREN fyrre dage og fyrre nætter uden at spise brød eller drikke vand. Og han skrev pagtens ord på pagtene —de ti bud.\nDet er første gang, at udtrykket & quotTen Commandments & quot bruges i Bibelen/Torah. Hvorfor disse ti bud er forskellige fra det første sæt bud, er der ingen forklaring, der er i overensstemmelse med en bogstavelig fortolkning af teksterne. Den videnskabelige forklaring er, at teksten er en samling af værker fra forskellige forfattere skrevet på forskellige tidspunkter.\nFor at øge forvirringen siger indledningen til passagen, at Gud sagde, at han ville skrive på tavlerne, og slutningen på afsnittet havde Gud til at fortælle Moses at skrive.\nBibelen siger derefter, at Moses placerede disse ti bud i Pagtens Ark, så hvis Bibelen skal betragtes som en bogstavelig sandhed, hvis Pagtens Ark nogensinde skulle findes, er det de bud, der ville blive fundet i det - til manges overraskelse ville en kristen antage.\nFor at opsummere indtil videre: Den første beretning om oprettelsen af stentavlerne af Gud siger, at tavlerne indeholdt hele Guds vidnesbyrd, som omfattede hans bud, hans love og hans anmodninger om opførelse af visse ting som lamper og buer osv. Disse tabletter blev ødelagt af Moses. Den anden beretning om stentavlerne siger, at kun de ti bud er på tavlerne, men de anførte bud er meget forskellige end det første sæt.\nDer er dog endnu en beretning om de ti bud. Der er en anden fortælling om historien om de ti bud i Bibelen i 5 Mosebog, hvor Moses fortæller om de oprindelige begivenheder. Budene i Femte Mosebog er meget tættere på det første sæt bud, men stadig ikke helt de samme. De er som følger:\n5 Mosebog 5:\n6 & quotJeg er Herren din Gud, som førte dig ud af Egypten, ud af slaveriets land.\n7 & quot Du må ikke have andre guder foran mig.\n8 & quot Du må ikke gøre dig selv til et idol i form af noget i himlen ovenover eller på jorden under eller i vandene nedenfor. 9 Du må ikke bøje dig for dem eller tilbede dem, for jeg, Herren din Gud, er en nidkær Gud, der straffer børnene for fædrenes synd til tredje og fjerde generation af dem, der hader mig, 10 men viser kærlighed til tusinde generationer af dem, der elsker mig og holder mine bud.\n11 & quotDu må ikke misbruge HERREN din Guds navn, for HERREN vil ikke holde nogen skyldløse, der misbruger hans navn.\n12 & quot Overhold sabbatsdagen ved at holde den hellig, som HERREN din Gud har befalet dig. 13 Seks dage skal du arbejde og udføre alt dit arbejde, 14 men den syvende dag er en sabbat for HERREN din Gud. På den må du ikke udføre noget arbejde, hverken du eller din søn eller datter eller din træl eller tjenestepige eller din okse, dit æsel eller noget af dine dyr eller udlændingen inden for dine porte, så din træl og tjenestepige kan hvile, som du gør. 15 Husk, at du var slaver i Egypten, og at HERREN din Gud førte dig derfra med en mægtig hånd og en udstrakt arm. Derfor har Herren din Gud befalet dig at holde sabbatsdagen.\n16 & quot Ære din far og din mor, som HERREN din Gud har befalet dig, så du kan leve længe, og at det kan gå godt med dig i det land, HERREN din Gud giver dig.\n17 & quotDu må ikke myrde.\n18 & quot Du må ikke begå ægteskabsbrud.\n19 & quot Du må ikke stjæle.\n20 & quot Du må ikke afgive falsk vidnesbyrd mod din næste.\n21 & quot Du må ikke begære din nabos kone. Du må ikke sætte dit ønske på din nabos hus eller jord, hans træl eller tjenestepige, hans okse eller æsel eller noget, der tilhører din nabo. & Quot\nEfter dette genfortæller Moses historien om oprettelsen af det andet sæt bud:\n1 På det tidspunkt sagde HERREN til mig: & quotKis to stentavler som de første, og kom op til mig på bjerget. Lav også en trækiste. 2 Jeg vil skrive på tabletterne de ord, der var på de første tabletter, som du brød. Så skal du lægge dem i brystet. & Quot\n3 Så jeg lavede arken af akacietræ og mejslede to stentavler som de første, og jeg gik op på bjerget med de to tavler i mine hænder. 4 Herren skrev på disse tavler det, han havde skrevet før, de ti bud, han havde forkyndt for jer på bjerget, ud af ilden, på forsamlingsdagen. Og HERREN gav mig dem. 5 Så kom jeg tilbage på bjerget og lagde tavlerne i den ark, jeg havde lavet, som HERREN havde befalet mig, og de er der nu.\nDenne genfortælling får Gud til at skrive det andet sæt bud, ikke Moses.\nFor kristne blev nogle eller alle (afhængigt af din fortolkning) af Moseloven tilsidesat af Jesus. I Det Nye Testamente nævner Jesus bud, men han nævner aldrig specifikt de ti bud, og Jesus giver faktisk en anden fortolkning af budene. Her er hvad der siges om budene i Det Nye Testamente:\n9 Budene, "begå ikke ægteskabsbrud," "Mord ikke," "Stjæl ikke," "Begær ikke," og hvad som helst andet bud der måtte være, er opsummeret i denne ene regel: "Elsk din næste som dig selv." 10 kærlighed gør ingen skade på sin nabo. Derfor er kærlighed lovens opfyldelse.\n28 En af lovens lærere kom og hørte dem diskutere. Da han bemærkede, at Jesus havde givet dem et godt svar, spurgte han ham: "Af alle budene, hvad er det vigtigste?"\n29 & quot Den vigtigste, & quot svarede Jesus, & quotis dette: 'Hør, Israel, Herren vor Gud, Herren er én. 30 Elsk Herren din Gud af hele dit hjerte og af hele din sjæl og af hele dit sind og af hele din styrke. 31 Det andet er dette: 'Elsk din næste som dig selv.' Der er intet større bud end disse. & Quot\nDisse udsagn synes bestemt at bagatellisere betydningen af de ti bud. Jesus selv uddyber eller udtaler ikke alle budene, ja, han ser faktisk ikke engang ud til at kende dem alle. Han siger, at de alligevel ikke er så vigtige, så længe du elsker Gud og din næste. Det overordnede budskab giver mening. Hvorfor bekymre dig om specifikke bud vedrørende mord, utroskab, tyveri osv., Når hovedpunktet i dem alle er & quotdo mod andre, som du ville have andre til at gøre mod dig & quot. Hvis du følger den regel, falder alle de andre bud på plads. Disse retningslinjer kan naturligvis ikke kaldes love, de er bare principper at leve efter.\nDet giver mening, så hvorfor er det så, at kristne er så besat af de ti bud, når Jesus i Det Nye Testamente hævder, at budene i sig selv ikke er vigtige?\nDet Nye Testamente siger, at Jesus indgår en ny pagt med folket:\n15 Af denne grund er Kristus formidler af en ny pagt, for at de, der kaldes, kan modtage den lovede evige arv — nu, at han er død som en løsesum for at frigøre dem fra de synder, der blev begået under den første pagt.\nDe ti bud er en del af den gamle pagt, så igen for kristne burde disse bud være uden betydning.\nDesuden giver Jesus nye sæt bud i Det Nye Testamente (redigeret i længden):\n21 & quotDu har hørt, at der for længe siden blev sagt til folket: 'Mord ikke, og alle, der myrder, vil blive dømt.' 22 Men jeg siger jer, at enhver, der er vred på sin bror, vil blive dømt. Igen er enhver, der siger til sin bror, 'Raca', ansvarlig over for Sanhedrin. Men enhver, der siger: 'Din fjols!' vil være i fare for helvedes ild.\n27 & quotDu har hørt, at der blev sagt: 'Du må ikke begå ægteskabsbrud.' 28 Men jeg siger jer, at enhver, der ser lystigt på en kvinde, allerede har begået ægteskabsbrud med hende i sit hjerte. 29 Hvis dit højre øje får dig til at synde, riv det ud og smid det væk. Det er bedre for dig at miste en del af din krop end for hele din krop at blive kastet i helvede. 30 Og hvis din højre hånd får dig til at synde, skal du afskære den og smide den væk. Det er bedre for dig at miste en del af din krop end for hele din krop at gå i helvede.\n31 & quotDet er blevet sagt: 'Enhver, der skiller sig fra sin kone, skal give hende et skilsmisseattest.' 32 Men jeg siger jer, at enhver, der skiller sig fra sin kone, bortset fra ægteskabelig utroskab, får hende til at blive ægteskabsbrud, og enhver, der gifter sig med den fraskilte kvinde, begår hor.\n33 & quotIgen har du hørt, at der for længe siden blev sagt til folket: 'Bryt ikke din ed, men hold de eder, du har aflagt til Herren.' 34 Men jeg siger jer: Sværg slet ikke: enten ved himlen, for det er Guds trone 35 eller ved jorden, for det er hans fodskammel eller ved Jerusalem, for det er den store konges by. 36 Og svær ikke ved dit hoved, for du kan ikke selv gøre et hår hvidt eller sort. 37 Lad blot dit 'Ja' være 'Ja', og dit 'Nej', 'Nej', alt andet end dette kommer fra den onde.\nEt øje for et øje:\n38 & quot Du har hørt, at der blev sagt: 'Øje for øje og tand for tand.' 39 Men jeg siger jer: Modstå ikke en ond person. Hvis nogen slår dig på højre kind, skal du også vende den anden til ham. 40 Og hvis nogen vil sagsøge dig og tage din tunika, så lad ham også have din kappe. 41 Hvis nogen tvinger dig til at gå en kilometer, så gå med ham to miles. 42 Giv den, der beder dig, og vend dig ikke bort fra den, der vil låne af dig.\nKærlighed til fjender:\n43 & quotDu har hørt, at der blev sagt: 'Elsk din næste og had din fjende.' 44 Men jeg siger jer: Elsk jeres fjender og bed for dem, der forfølger jer, 45 så I kan være sønner af jeres Fader i himlen. Han får sin sol til at stå op over det onde og det gode, og sender regn over de retfærdige og de uretfærdige.\nDet vigtige ved denne tale fra Jesus er, at den involverer en blanding af udsagn fra de ti bud såvel som fra mosaisk lov ud over ting, der bare var almindelige ordsprog. Det giver ikke nogen særlig betydning for bud fra de ti bud. For kristne, hvorfor skulle disse udsagn dog ikke være vigtigere end de ti bud? Som en sidebemærkning gør erklæringen fra Jesus om ed det klart, at bande på Bibelen eller af Gud betragtes som en ond handling, da han siger, at sværge ved himlen osv. Eller sige noget andet end Ja eller Nej, er ond.\nDer er endnu et sæt bud i Det nye testamente, de kommer fra Paulus (redigeret i længden):\nÆgtemænd og koner:\n22 Hustruer, overgiv jeres ægtemænd som til Herren. 23 Thi ægtemanden er hustruens hoved, ligesom Kristus er kirkens overhoved, hans legeme, hvoraf han er Frelseren. 24 Nu som kirken underordner sig Kristus, bør også hustruer underkaste sig deres mænd i alt.\nBørn og forældre:\n1 Børn, adlyd jeres forældre i Herren, for det er rigtigt. 2 & quot Ære din far og mor & quot —som er det første bud med et løfte — 3 & quotat at det kan gå godt med dig, og at du kan nyde et langt liv på jorden. i Herrens oplæring og undervisning.\nSlaver og mestre:\n5 Slaver, adlyd jeres jordiske herrer med respekt og frygt og med oprigtighed i hjertet, ligesom I ville adlyde Kristus. 6 Adlyd dem ikke kun for at vinde deres gunst, når deres øje er på dig, men som Kristi slaver, der gør Guds vilje fra dit hjerte. 7 Tjen helhjertet, som om du tjener Herren, ikke mennesker, 8 fordi du ved, at Herren vil belønne alle for det gode, han gør, uanset om han er slave eller fri.\n10 Vær endelig stærk i Herren og i hans mægtige kraft. 11 Tag Guds fulde rustning på, så du kan tage stilling til djævelens planer. 12 Thi vor kamp er ikke mod kød og blod, men mod herskerne, mod myndighederne, mod denne mørke verdens magter og mod de onde åndelige kræfter i himmelen. 13 Tag derfor Guds fulde rustning på, så når ondskabens dag kommer, kan du være standhaftig, og efter at du har gjort alt, stå.\nSom du kan se, var der meget lidt vægt på de ti bud i Det Nye Testamente, og Jesus og apostlene gav faktisk nye underkastelsesregler for kristne at leve efter.\nDer er tre forskellige versioner af de ti bud i selve Bibelen/Torahen, hvoraf det ene er dramatisk anderledes og udråbes til at være & quotlasting & quot -versionen. Af disse tre forskellige versioner er der også mange forskellige fortolkninger. Ingen af de populære repræsentationer af de ti bud afspejler nogen oversættelse af de religiøse tekster. Den version af de ti bud, der i øjeblikket er udstillet i hovedstaden i Texas, som blev bestemt af højesteret til at blive på offentlig ejendom, er vist nedenfor:\nDesuden siger Det Nye Testamente, at Jesus har erstattet de ti bud med nye regler og har skabt en ny pagt med folket og dermed gjort de ti bud forældede for kristne.\nSå dette er den bibelske beretning om de ti bud, men hvad med hvordan de ti bud forholder sig til amerikansk historie og amerikansk lov?\nDen vestlige lovs fælles oprindelse\nEn af de mange begrundelser, der er givet af dem, der går ind for at lægge de ti bud på offentlig ejendom, er påstanden om, at de ti bud har historisk betydning for amerikansk lov. De ti bud blev faktisk ikke taget særlig hensyn til uden for det jødiske samfund før længe efter Romerrigets vedtagelse af kristendommen, og selv da blev der lagt meget mere vægt på nytestamentlige tekster end gammeltestamentlige af tidlige kristne. På dette tidspunkt var grundlaget for vestlig lov allerede blevet fastlagt af grækerne og romerne.\nInden de ældste love blev registreret, var der ordsprog. De tidligste kendte skriftsprog er sumerernes, skrevet med kileskrift, det tidligste kendte skriftsprog.\nBlandt disse ordsprog er der flere udsagn, der ligner dem, der findes i de ti bud, herunder udsagn som:\n28-31: Du bør ikke stjæle noget, du ikke bør. dig selv. Du bør ikke bryde ind i et hus, du ikke skulle ønske dig til pengekassen\n35-38: Du bør ikke vælge et skænderi, du skal ikke vanære dig selv. Du skal ikke spytte løgne ud. Du bør ikke prale, så dine ord vil blive betroet.\n50: Du skal ikke forbande stærkt.\nListen over ordsprog indeholder også mange mere dagligdags og endda morsomme udsagn.\nLove, i modsætning til ordsprog eller bud, giver en standard for dom såvel som en defineret straf. De ældste kendte skriftlige love blev også registreret af sumererne, omkring 2095-2047 fvt.\nDet sumeriske imperium eksisterede i bunden af floderne Tigris og Eufrat i det nuværende Iraks område. Sumererne blev senere overhalet af babylonierne og assyrerne, som begge afledte deres love fra sumerisk lov.\nOmkring 1750 fvt blev koden for Hammurabi skrevet i Babylon, baseret på de tidligere sumeriske love. Code of Hammurabi indeholder den første registrerede brug af & quotAn Eye for a Eye and a Tooth for a Tooth & quot. Der er betydelig debat om denne lov, for selvom den lyder & quotbarbarisk & quot i dag, kan den faktisk være skrevet med det formål at begrænse straffen til en foranstaltning, der ikke er større end den oprindelige lovovertrædelse. Med andre ord forhindrede loven overdreven straf. Koden for Hammurabi blev postet overalt i byerne, så alle kunne se det, og der blev ikke gjort nogen undtagelser fra det, på trods af at meget få mennesker rent faktisk kunne læse. Et væsentligt aspekt af koden for Hammurabi er, at det var et sekulært sæt love.\nÆgyptisk lov menes faktisk at have fortsat eksistensen af sumerisk lov, men det ser ud til, at det egyptiske retssystem ikke brugte skriftlige love og ikke var så veldefineret som babylonisk og sumerisk lov. Det menes, at egyptisk lov først blev kodificeret efter at perserne erobrede Egypten omkring 525 fvt. Inden kodificeringen af egyptisk lov brugte egypterne imidlertid et system med juridisk præcedens. Hver sag, der blev dømt, blev registreret sammen med dens dom. Disse præcedenser blev henvist tilbage til i senere sager, hvilket resulterede i et retssystem stærkt baseret på tradition med relativt forudsigelige resultater for lignende typer sager, men lovene var ikke klart defineret for offentligheden.\nEgypterne er de første kendte mennesker, der har udviklet en stærk lære om social lighed og upartiskhed over for loven. Dette skyldes måske den store rigdom i regionen, der gav riget luksus af retfærdighed. Selvom love blev anset for at komme fra Faraos myndighed, ledte Ma'ats princip loven. Instruktionen for lovgivning til de egyptiske vizierer var, & quot skaberguden siger, at han har gjort alle mennesker lige muligheder, og at hvis der er nogen krænkelse af denne ligestilling, er skylden menneskets. & quot\nReligiøse bud, også ledet af Ma'at, blev nedskrevet i Egypten før kodificeringen af civilretten.\nAfsnit fra en dødsbog\nUnder det 18. dynasti (mellem 1580-1350 fvt) blev The Book of Coming Into the Day, populært kendt som De dødes bog, blev samlet fra egyptiske tekster og praksis. Et afsnit i en bog registrerede de 42 bekendelser og 42 dommere, som en person skulle passere for med succes at komme ind i det evige efterliv. De 42 bekendelser er som følger:\n1. Jeg har ikke begået synd.\n2. Jeg har ikke begået røveri med vold.\n3. Jeg har ikke stjålet.\n4. Jeg har ikke dræbt mænd og kvinder.\n5. Jeg har ikke stjålet korn.\n6. Jeg har ikke udbudte tilbud.\n7. Jeg har ikke stjålet Guds ejendom.\n8. Jeg har ikke udtalt løgne.\n9. Jeg har ikke båret mad væk.\n10. Jeg har ikke udtalt forbandelser.\n11. Jeg har ikke begået ægteskabsbrud, jeg har ikke ligget med mennesker.\n12. Jeg har ikke fået nogen til at græde.\n13. Jeg har ikke spist hjertet.\n14. Jeg har ikke angrebet nogen mand.\n15. Jeg er ikke en bedragerisk mand.\n16. Jeg har ikke stjålet dyrket jord.\n17. Jeg har ikke været en aflytter.\n18. Jeg har ikke bagtalt [ingen mand].\n19. Jeg har ikke været vred uden begrundelse.\n20. Jeg har ikke forfalsket nogen mands hustru.\n21. Jeg har ikke forfalsket [nogen] mands hustru.\n22. Jeg har ikke forurenet mig selv.\n23. Jeg har ikke terroriseret nogen.\n24. Jeg har ikke overtrådt [loven].\n25. Jeg har ikke været vred.\n27. Jeg har ikke bespottet.\n28. Jeg er ikke en voldelig mand.\n29. Jeg har ikke været en omrører af stridigheder.\n30. Jeg har ikke handlet med unødig hast.\n31. Jeg har ikke kigget på sager.\n32. Jeg har ikke mangedoblet mine ord i tale.\n33. Jeg har ikke gjort noget forkert, jeg har ikke gjort noget ondt.\n34. Jeg har ikke udført trolddom mod kongen.\n35. Jeg har aldrig stoppet [strømmen af] vand.\n36. Jeg har aldrig hævet min stemme.\n37. Jeg har ikke forbandet Gud.\n38. Jeg har ikke handlet med arrogance.\n39. Jeg har ikke stjålet gudernes brød.\n40. Jeg har ikke båret khenfu -kagerne væk fra de dødes ånder.\n41. Jeg har ikke snappet barnets brød væk eller behandlet min bys gud med foragt.\n42. Jeg har ikke slagtet det kvæg, der tilhører guden.\nDet må have været meget svært at komme ind i det egyptiske efterliv, men hvad dette repræsenterer er et klart defineret sæt moralske standarder, selvom det ikke var love.\nIfølge bibelsk tradition, efter at have boet i Babylon og Egypten i flere hundrede år, etablerede hebræerne nogen tid omkring 1300-1000 fvt deres egen stat uden for Egypten i Israel. Hebraiske tekster, faktisk historien om Moses og Exodus, siger, at hebræerne tilbad mange guder, før de forlod Egypten og ikke havde deres egne love, før de forlod.Det er klart, at historien om Moses, uanset dens nøjagtighed, fortæller os, at hebræerne i det mindste fik nogle af deres love og deres overbevisning fra egypterne. Hebræerne havde også tidligere boet i sumerernes, assyrernes og babyloniernes land. Moderne arkæologi og videnskab sætter imidlertid alvorlig tvivl om, hvorvidt denne tidlige israelske stat nogensinde har eksisteret. Moderne videnskab antyder, at Pentateuch (Mosebøger) blev skrevet mellem 700 fvt og 500 fvt, da en mytisk Moses -figur sammen med et mytisk tidligt rige blev opfundet.\nIfølge historien om Moses blev Moses rejst i Egypten af en faraos datter og ville have modtaget det bedste fra egyptisk uddannelse. Hvis historien accepteres til pålydende, ville Moses selv i sandhed have været stærkt påvirket af egyptisk lov og viden. Hvis historien om Moses tages som en mytologi, der ligner historien om Romulus og Remus eller et hvilket som helst antal andre mytiske grundlæggere af gamle civilisationer, så er historien stadig en reference til den egyptiske oprindelse i hebraisk lov. Det bemærkelsesværdige ved hebraisk lov og de hebraiske tekster er deres indirekte bevarelse og fortsatte brug af så mange af civilisationens tidlige love. Indtil brugen af nyere arkæologi har de hebraiske tekster givet den bedste oversigt over lovene i sumererne, assyrerne, babylonierne, egypterne og andre, selvom det ikke altid blev anerkendt som sådan. Hebræerne udviklede også deres egne unikke love, især deres rituelle love.\nHebræerne blev senere undersåtter inden for Romerriget.\nCivilisationen spredte øst og vest fra Mellemøsten gennem handel og migration. I 621 fvt blev den første skriftlige kode for græske love sat i sten af lovgiveren Dracon. Dracon udviklede ikke love, hvad han gjorde var at kodificere de eksisterende love, der var blevet vedtaget ved mundtlig tradition. Størstedelen af lovene var meget hårde og forbød ofte dødsstraf for selv mindre lovovertrædelser, som Dracon støttede.\nSolon blev arkon i Grækenland i 594 fvt., Og med dette begyndte han opgaven med at omskrive lovene i Athen. Solon var ligesom mange athenere stærkt imod uretfærdighederne i den drakoniske lov. Udover at omskrive lovene i Athen, for at gøre dem meget mere humane og retfærdige, befriede Solon de fattige fra deres gæld, indførte retssag ved juryen og skrev en ny forfatning for Athen, kendt som den solonske forfatning. Den solonske forfatning siges at være grundlaget for senere græsk demokrati.\nEfter dette gik Solon i selvpålagt eksil for at forhindre sig i at blive en diktator og for at se, at hans lovkodeks kunne overleve i hans fravær. Under sit eksil rejste han til Egypten og andre civilisationer for at studere jura og historie. Mens han var væk, vendte Athen faktisk tilbage til tyranni, men forfatningen overlevede i sidste ende og banede vejen for senere demokrati i Athen.\nRomerne studerede græsk solonisk lov, og i 449 fvt gennemførte romerne den første store kodificering af loven for deres bystat, de tolv tabeller. De tolv tabeller repræsenterede en slags Bill of Rights for de romerske borgere. Skrivningen af De Tolv Tabeller blev bestilt af plebeierne (almindelige), så loven kunne kendes og ville blive anvendt jævnt i modsætning til den lidt tilfældige og ujævne anvendelse af retfærdighed, der havde regeret det romerske samfund op til det punkt.\nFra 336-326 fvt forenede Alexander den Store i Makedonien mange af de græske stater og erobrede det persiske imperium. Imperiet af Alexander den Store resulterede i en stor krydsbestøvning af græsk, egyptisk og persisk lov. Efter hans død fortsatte arven fra hans styre med det græske styre i Egypten i den ptolemaiske periode, fra 304 - 30 fvt.\nRom eksisterede som en republik fra 509 fvt til 27 fvt. I løbet af denne tid var romersk lov og retssystemet stærkt avanceret ud over udviklingen af de tolv tabeller. Romersk lov udviklede sig som en videnskab over denne periode med professionelle dommere og advokater.\nI 27 fvt blev Augustus Cæsar udråbt til kejser af Romerriget. De næste 300 år er kendt som den klassiske periode i romersk lov. Klassisk romersk lov blev grundlaget for vesteuropæisk lov.\nI det 4. århundrede erklærede den romerske kejser Theodosius kristendommen for Romerrigets officielle religion. På dette tidspunkt var Rom gået i et næsten fuldstændigt diktatur, hvor senatets beføjelser var næsten fuldstændig udhulet. Udøvelsen af romersk lov faldt også. I stedet for at domstole blev brugt som retsinstrumenter, blev de meget politisk involverede, og domstole blev mere brugt som en måde at forme samfundet efter kejserens vilje.\nMindre end 100 år efter vedtagelsen af kristendommen af kejseren i Rom, blev byen Rom fyret, og Romerrigets tilbagegang var i gang.\nI 450 e.Kr. havde romerne trukket sig helt tilbage fra Storbritannien.\nI 533 CE blev Justinian Institutes, eller Code of Justinian, udgivet af den romerske kejser Justinian. Justinian Code fjernede rettighederne for alle personer, der ikke konverterede til katolsk kristendom, og vedtog hårde straffe mod jøder og hedninger. På tidspunktet for Justinias styre var næsten hele den vestlige del af Romerriget imidlertid gået tabt for de såkaldte barbarer. Den nye hovedstad i Romerriget var Konstantinopel i øst i det, der er kendt som det byzantinske rige. Under Justinias styre blev dele af den vestlige del af imperiet, såsom Italien, genvundet, men hovedparten af Vesteuropa var ikke længere under romersk kontrol. Selv de justinske institutter nævnte imidlertid ikke de ti bud, og var faktisk mest et forsøg på at genkodificere traditionel romersk lov.\nAlle de civilisationer og begivenheder, der er nævnt hidtil, bidrog betydeligt til retsgrundlaget i den vestlige civilisation. Civilisation og lov udviklede sig i Mellemøsten og spredte sig derfra til Grækenland og Rom. Romaniseringen af Europa spredte derefter en relativt ensartet civilisation og juridisk kode i hele Vesteuropa. Af de steder, som Rom erobrede, var Storbritannien dog måske mindst berørt, dels på grund af dets isolation. Engelsk kultur og engelsk lov adskiller sig fra resten af den vestlige civilisation som værende mindre romerske og meget stærkere påvirket af de lokale befolkninger såvel som af senere invaders. Det er ikke at sige, at Storbritannien ikke var romaniseret, det var - bare mindre.\nAngelsaksisk og normannisk lov\nFordi tidlig amerikansk lov er baseret mest på engelsk lov, er engelsk lovs historie vigtig for at forstå amerikansk lov.\nOver tid indhentede de germanske stammer i Angles, Jutes og Saxons kulturen på øen Storbritannien, og i 400 CE repræsenterede de en betydelig styrke på øen, da den romerske indflydelse aftog, hvilket førte til det, der traditionelt er blevet kaldt den mørke middelalder. "Angelsakserne" kom fra germanske regioner, der ikke var blevet romaniseret, og da disse stammer overtog det sydøstlige Storbritannien, bragte de forskellige elementer fra den "før-romerske" germanske kultur med sig. Angelsakserne blev herskerne i det sydøstlige England og blandet med den romaniserede britiske befolkning, selvom de stadig bevarede mange elementer i deres egen stammekultur.\nDe engelske ugedage er et glimrende eksempel på blanding af angelsaksisk og romersk kultur. Dagene søndag og lørdag kommer fra romersk oprindelse, hvor søndag er dagen for tilbedelsen af solguden Helios og lørdag er tilbedelsesdagen for guden Saturn (Cronus). Mandag stammer sit navn fra & quotmoon day & quot, månens dag, som blev parret med solens dag. De andre dage i ugen er opkaldt efter angelsaksiske guder: Tiw, krigsguden for tirsdag, Woden, den store gud for onsdag, Thor, tordenguden for torsdag, og Frige, kærlighedsgudinden for fredagen.\nDen første angelsaksiske konge (ordet konge stammer fra det saksiske & quotkin & quot, da konger var herskerne over stammerne for slægtninge) var oflle af Sussex fra 477 til omkring 514 e.Kr. Angelsakserne bragte begrebet individuelle rettigheder og frihed med sig. I den angelsaksiske kultur havde ethvert individ rettigheder. Ikke alle menneskers rettigheder var lige, og rettighederne var heller ikke kodificeret i lov, men det var kulturelt, at alle mennesker havde værd, og at alle mennesker fortjente en vis respekt.\nDe angelsaksiske lovregler blev kendt som underganger. Den første skriftlige kode for angelsaksisk lov var The Laws of thelberht of Kent, skrevet i 602 CE. Laws of Thelbert omhandler næsten udelukkende bøder som erstatning for forbrydelser. Et par eksempler er anført nedenfor.\n10. Hvis en mand ligger hos kongens jomfru, lad ham betale a bot (restitution) på halvtreds shilling.\n13. Hvis en mand slår en anden i en eorl tun, lad ham lave bot med tolv shilling.\n16. Hvis en mand ligger med en ceorl's birele, lad ham lave bot med seks skilling med en slave af anden (klasse), halvtreds scaetter med en af de tredje, tredive scaetter.\n18. Hvis en mand skaffer våben til en anden, hvor der er strid, selvom intet ondt gøres, så lad ham lave bot med seks skilling.\n21. Hvis en mand slår en anden ihjel, lad ham lave bot med en halv leodgeld på 100 skilling. . . .\n31. Hvis en freeman ligger hos en freeman's kone, lad ham betale for det med sin wergeld, og give en anden kone sine egne penge og bringe hende til den anden.\nFlere domme blev skrevet og kodificeret af angelsaksiske konger gennem årene. Efterhånden som angelsakserne blev kristnet, steg antallet af religiøse love, og antallet af love om kirkernes rettigheder og jordbesiddelse steg også. Nogle love kom til at blive skrevet af gejstlige, og derfor begunstigede mange love kirken i høj grad, hvilket gav omfattende ejendomme til Kirken og var gunstig for præsterne med større straffe for forbrydelser mod præsterne.\nEn anden form for lov, der udviklede sig i løbet af denne tid, er kendt som almindelig lov. Fælles lov var lov, der blev skabt gennem processen med at dømme sager. Da sager blev bedømt af domstole, satte dommene præcedenser, der blev almindelig lov. Almindelig lov, som de andre love, varierede meget i angelsaksisk England fra region til region.\nGrundlæggende inkarnerede angelsaksisk lov kultur og værdier for de hedenske germanske stammer, men indpakket i strukturen af romerske institutioner og til sidst også i kristendommens sprog.\nDen sidste angelsaksiske konge var Edgar theling, der regerede kort i år 1066, før han forelagde William Erobreren af Normandiet.\nDen normanniske erobring af England var et stort vendepunkt i engelsk civilisation og engelsk lov. Normannerne, fra Frankrig, & quot-romaniseret & quot; England og bragte den avancerede civilisation, der eksisterede på fastlands-Europa, til sig. Meget af nutidens amerikanske retssystem har sine rødder i de normanniske administratorers retssystem.\nNormannerne indførte et centraliseret retssystem og var de første til at bruge retssag af en jury af jævnaldrende i England.\nGenerelt indarbejdede normannerne imidlertid meget af det eksisterende retssystem. De lokale domstole fortsatte med at fungere under normannerne, og de normanniske love var baseret på de eksisterende angelsaksiske love.\nNormanernes store ændring var konsolidering og kodificering af almindelig lov. Under angelsakserne havde hver region sin egen lov. Der var et hofhierarki, der bestod af lokale domstole, domstole i Shire og i sidste ende kongens hof, kaldet Witan. Kongens hof flyttede imidlertid rundt i landet og hørte sager i deres lokalsamfund baseret på de lokale love.\nNormannerne afsluttede dette system med regionale love og en omrejsende højesteret og erstattede det med en stationær & quotsu Supreme Court & quot med en enkelt lovkodeks, der blev anvendt lige i hele kongeriget. De erstattede også praksis med at bruge utrænede frifolk til at bedømme sager med brug af uddannede professionelle dommere.\nMens det angelsaksiske begreb om individuelle rettigheder havde eksisteret i England i hundredvis af år, var det først, da normannerne satte de angelsaksiske friheder på prøve, at individuelle rettigheder blev kodificeret i et forfatningsdokument. Det var Magna Carta, skrevet i 1215 for at afslutte kong John's overgreb, der først satte rettighederne til tjenere, aristokratiet og kongen på papir.\nKong John undlod at respektere mange af sine undersåters traditionelle skikke og rettigheder, og derfor blev han i 1215 tvunget af en gruppe adelige til at underskrive Magna Carta, som er en skriftlig erklæring, der definerede de regerede og regerings rettigheder . Selvom det ikke er en sand forfatning, betragtes Magna Carta som grundlaget for engelsk forfatningsret og en model for den amerikanske forfatning.\nEt andet stort juridisk fremskridt blev også gjort i 1215, og dette var forbud mod retssag ved prøvelse. Overalt i Europa havde præster brugt prøvelser ved prøvelse i århundreder som et middel til at "være Gud dommeren." Af denne grund blev forsøg set i den postromerske tid som dømt af Gud på en af tre måder: enten af & quotoaths & quot, & quotordeal & quot, eller & quotbattle & quot. Edsbehandling indebar brug af dommere, hvis rolle simpelthen var at opdage, om nogen brød en ed. Når det ikke var muligt at nå til en dom i en retssag ved ed, eller hvis der ikke var andre vidner, der skulle kaldes for at krydsvidne, ville retssag ved prøvelse eller kamp blive brugt. I mere betydningsfulde tilfælde kan retssagen ved ed være sprunget over, og sagen kan være gået direkte til prøvelse ved prøvelse.\nPrøve ved prøvelse var i det væsentlige et hasardspil, der blev spillet med en persons liv. Grundlaget for denne type forsøg blev fundet af præster i Bibelen.\nApostlenes Gerninger 1: 23 Så de foreslog to mænd: Joseph kaldte Barsabbas (også kendt som Justus) og Matthias. 24 Så bad de: & quot Herre, du kender alles hjerte. Vis os, hvem af disse to du har valgt 25 til at overtage denne apostoliske tjeneste, som Judas efterlod for at gå, hvor han hører hjemme. & Quot 26 Derefter kastede de lod, og lodt faldt til Matthias, så han blev tilføjet til de elleve apostle.\nPassager som denne understøttede opfattelsen af, at Gud ville fungere som dommer, og at Gud ville angive sine domme gennem tilfældige handlinger.\nI 1215 forbød Lateran Council i den romersk -katolske kirke endelig brugen af prøvelse ved prøvelse blandt præster, og dette åbnede vejen for udvikling og vedtagelse af retssag ved juryen i sekulære domstole.\nI løbet af de næste hundrede års feudalisme led England gennem Hundredårskrigen med Frankrig, Den Sorte Pest og Rosekrigen, mens politisk slagsmål førte blandt adelen.\nI 1509 kom kong Henry VIII til magten. I 1522 fordømte kong Henry VIII den protestantiske reformator Martin Luther og forsvarede den katolske kirke med sin udgivelse af Forsvar for de syv sakramenter. Dette var meget upopulært i England, fordi der var udbredt utilfredshed med den katolske kirke blandt offentligheden. Faktisk havde befolkningen i England længe foragtet den katolske kirke, fordi den var forbundet med den normanniske invasion, og den blev anerkendt som en institution for udenlandsk indblanding i indenrigsanliggender. Ud over disse ting var katolicismen stærkt forbundet med irerne, som englænderne og waliserne så som uciviliserede.\nAf alle nationerne i Vesteuropa var England måske den mest antikatolske.\nKong Henry VIII ledede store reformer og konstruerede til sidst den engelske splittelse fra den katolske kirke. I 1533 blev kong Henry VIII ekskommuniseret fra den katolske kirke. Senere samme år vedtog han Buggery Act fra 1533, den første anti-sodomilov i Englands historie, som gjorde sodomi og bestiality strafbar med døden. Dette kan have været delvist relateret til et keltisk ritual i praksis på det tidspunkt for begyndelsen af konger, hvorved nye konger ville have sex med en hvid hoppe ved offentlige ceremonier.\nI 1534 vedtog kong Henry VIII Act of Supremacy, som formaliserede splittelsen mellem den engelske krone og den katolske kirke. Under lov om overherredømme lovede troskab til enhver anden kirke end Church of England eller til enhver ikke-episkopalsk religiøs leder, blev betragtet som forræderi og blev straffet med døden.\nI 1542 blev hekseriloven vedtaget, hvilket gjorde praksis med & quotwitchcraft & quot eller enhver anden form for & quotsorry & quot strafbart med døden.\nI 1603 hævdede kong James kongernes guddommelige ret. James skrev:\nMonarkiets tilstand er det allerstørste på jorden, for konger er ikke kun Guds løjtnanter på jorden og sidder på Guds trone, men selv af Gud selv kaldes guder. Der er tre primære ligheder, der illustrerer monarkiets tilstand: en taget ud af Guds ord og de to andre ud fra politikken og filosofien. I Bibelen kaldes konger guder, og derfor er deres magt efter et bestemt forhold i forhold til den guddommelige magt. Konger sammenlignes også med familiefædre: for en konge er virkelig Parens patri , hans folks politiske far. Og endelig sammenlignes konger med hovedet på dette mikrokosmos af menneskekroppen.\nKing James bestilte en & quotofficial & quot engelsk version af Bibelen til Church of England, og i 1611 udgik King James Bible. Det var i Bibelen, at kong James fandt støtte til kongernes guddommelige ret. Ikke alene gav Det Gamle Testamente mange eksempler på, at Gud gav myndigheder til Israels konger, men Det Nye Testamente støtter også guddommelig autoritet.\n1 Lad enhver sjæl være underlagt de højere kræfter. For der er ingen anden kraft end Gud: de kræfter, der er, er ordineret af Gud.\n2 Enhver, der derfor modstår magten, modstår Guds ordinance; og de, der gør modstand, skal modtage fordømmelse for sig selv.\n3 For herskere er ikke en skræk for gode gerninger, men for de onde. Vil du da ikke være bange for magten? gør det gode, og du skal have ros af det samme:\n4 For han er Guds tjener for dig for godt. Men hvis du gør det onde, skal du være bange, for han bærer ikke sværdet forgæves; for han er Guds tjener, en hævnmand for at gøre vrede over ham, der gør ondt.\n5 Derfor må I være underlagt, ikke kun for vrede, men også for samvittighedens skyld.\n6 For derfor skal I også betale skat: thi de er Guds tjenere, der hele tiden deltager i netop dette.\n7 Giv derfor alle deres afgifter: hyldest til hvem der er skik, til hvem sædvanlig frygt, hvem frygter ære til hvem ære.\nPå dette tidspunkt var naturligvis de første engelske kolonier blevet etableret i Amerika. Jamestown, opkaldt efter King James, blev med succes etableret i 1607.\nEt af de største problemer med at forsøge at gøre krav på & kvote & quot centralamerikansk kulturel eller juridisk arv baseret på de engelske kolonier er, at kulturen og loven i hver engelsk koloni var anderledes, i nogle tilfælde radikalt anderledes og ligefrem i modsætning til hinanden.Det fælles punkt blandt de engelske kolonier var deres fælles arv efter engelsk lov.\nNogle af de tidlige engelske kolonier blev dannet af religiøse grupper som pilgrimme og puritanere, og andre blev dannet af slavehandlere og profitansøgere. Kolonierne blev befolket af alle fra fredløse, til købmænd, til mennesker, der forsøgte at undslippe gæld, til dem, der søgte frihed fra religiøs forfølgelse, til andre, der simpelthen var eventyrere, der kom til Amerika af spænding og ikke af politiske, økonomiske eller religiøse årsager.\nGenerelt var New England -området det mest religiøse område. Mellemkolonierne var det mest tolerante og oplyste område, såvel som det område, der koncentrerede sig mest om merkantil aktivitet og landbrug af fødeafgrøder. De sydlige kolonier blev brugt som straffekolonier til at dumpe engelske fanger og var også stærkt involveret i brugen af afrikanske slaver til at dyrke kontantafgrøder som tobak. Områderne vest for kysten var befolket af grænser, der typisk ikke havde særlig stor bekymring for civilisationen, hvoraf nogle "kom indfødte" og interagerede mere med indianerne end deres europæiske kolleger.\nI 1620 satte Mayflower sejl mod Virginia. Undervejs opstod der meningsforskelle mellem passagerer på skibet. Nogle af passagererne sejlede til Amerika af religiøse årsager, og andre af kommercielle årsager. De mere kommercielt interesserede passagerer, der var medlemmer af Church of England og tilhængere af King James, var utilfredse med pilgrimerne og ville forlade for at danne deres egen koloni, når skibet var landet. Problemet for pilgrimme var imidlertid, at mange af anglikanerne besad essentielle overlevelsesevner, som pilgrimerne ikke havde. For at øge sandsynligheden for overlevelse blev Mayflower Compact således underskrevet for at sikre, at de to grupper ville leve og arbejde sammen. Mayflower Compact lyder som følger:\nI Guds navn, Amen. Vi, hvis navne er undertegnet, de trofaste undersåtter af vores frygtede suveræne Herre, kong James, af Guds nåde, Storbritannien, Frankrig og Irlands konge, troens forsvarer osv., Der har påtaget os til ære for Gud og fremskridt i den kristne tro og ære for vores konge og land, en rejse for at plante den første koloni i de nordlige dele af Virginia, doe ved disse gaver, højtideligt og gensidigt i Guds nærvær, og en af en anden , pagter og kombinerer os sammen til et civilt organ, for vores bedre orden og bevarelse og videreførelse af de førnævnte mål og i kraft heraf at handle, konstituere og indramme sådanne retfærdige og ligestillede love, forordninger, handlinger, forfatninger og embeder, fra tid til anden, som man synes vil være mest hensigtsmæssigt og bekvemt for det almene gode i Colonie, hvortil vi lover al behørig underkastelse og lydighed. Til vidnesbyrd herom har vi undertegnet vores navne på Cap-Codd II. november, i regeringsåret for vor suveræne herre, kong James af England, Frankrig og Irland, den attende og i Skotland den femtifire. Anno. Dom. 1620.\nUnderskrivelse af Mayflower compact, der viser både fromme og ikke-fromme deltagere\nOrdlyden af kontrakten var standard for sin tid.\nKort tid efter, i 1630, ledede John Winthrop en flåde med 700 englændere til Massachusetts Bay Colony som en del af en dybt religiøs puritansk bevægelse. Winthrop, der blev valgt til guvernør i Massachusetts, hævdede, at puritanerne var de nye israelitter, på vej til den nye verden for at skabe en ny kristen & quotCity on a Hill & quot; som et lysende eksempel for hele verden at følge.\nKolonien oprettet af John Winthrop var uden tvivl det mest religiøst hengivne samfund i hele amerikansk kolonial og postkolonial historie. Puritanerne efter John Winthrop favoriserede bibelsk lovgivning og endda praksis med at tilsløre kvinder.\nI 1641 blev Massachusetts Body of Liberties udarbejdet med en liste over Massachusetts love. Puritanerne var ikke kun stærkt religiøse, men de lagde også meget større vægt end de fleste kristne på Det Gamle Testamente. Faktisk blev Moselov citeret i 1641 -loven, men selv i dette dokument er de ti bud ikke citeret, med undtagelse af det første bud. Afsnittet om kapitalforbrydelser lyder som følger (Bemærk: & quoter & quot blev skrevet med et brev, der ligner vores & quotf & quot)\nMellem 1659 og 1661 blev fire kvækere hængt og mange flere fængslet eller tortureret for at forkynde synspunkter, der modsagde puritanske lærdomme.\nIkke længe efter, i 1692, begyndte de berygtede heksekunstforsøg i Salem, Massachusetts. I alt blev 25 mennesker dræbt for mistanke om at være hekse, hvoraf 19 blev hængt, en ældre mand blev knust af sten, og de andre døde af at falde i fængsel. 160 mennesker blev beskyldt i alt, hvoraf mange blev fængslet, udstødt eller blevet konfiskeret deres ejendom.\nFor det meste var kolonierne imidlertid faktisk styret af Englands love, som selv var meget intolerante i religionsspørgsmål. Hver koloni blev styret forskelligt, og status for de fleste kolonier ændrede sig flere gange mellem deres første dannelse og den amerikanske revolution. De eneste kolonier, der faktisk var uafhængige af den engelske krone fra deres begyndelse til revolutionen var kolonierne i Connecticut og Rhode Island.\nRhode Island var især kendt som et tilflugtssted for mennesker, der flygtede fra religiøs forfølgelse i Massachusetts. Af den grund var Rhode Island den mest religiøst tolerante over for New England -kolonierne og den eneste koloni med et åbent jødisk samfund.\nDen største forskel mellem amerikansk kolonilov og engelsk lov var med hensyn til slaveri. I Amerika, i modsætning til nogen af de andre steder, der praktiserede slaveri på det tidspunkt, blev slaver faktisk defineret som ejendom. I 1705 vedtog Virginia den første sådan lov, der definerede slaver som ejendom:\nAlle tjenere importerede og bragte til landet. der ikke var kristne i deres hjemland. skal regnes og være slaver. Alle negre, mulatter og indiske slaver inden for dette herredømme. anses for at være fast ejendom. Hvis nogen slave modstår sin herre. korrigere en sådan slave, og skal tilfældigvis blive dræbt i en sådan korrektion. mesteren skal være fri for enhver straf. som om en sådan ulykke aldrig skete.\nDenne lov og andre lignende i hele Syd gjorde det lovligt for kristne at slavebinde og dræbe andre mennesker, så længe de andre mennesker ikke var kristne.\nDer foregik meget i England i perioden med amerikansk kolonialisme: krige, magtkampe, regeringens styrt, industrialisering og mere. I 1628 blev The Petition of Right præsenteret for kong Charles I af England, der påkaldende opfordrede til at stoppe regeringens magtmisbrug.\nEfter kongens styrt, en religiøst drevet borgerkrig, reglen om Oliver Cromwell og restaureringen af The Crown, bestod kong James II erklæringen om overbærenhed i 1687, som gav borgerne i England fuld religionsfrihed. Erklæringen:\nsuspenderet alle straffelove i kirkelige spørgsmål for ikke at deltage i den etablerede engelske kirke eller ikke modtage nadver i henhold til dens ritualer\ntilladt folk at tilbede andre end i den etablerede engelske kirke enten i private huse eller i kapeller\nafslutte kravet om, at folk afgav forskellige religiøse ed før de gik videre til civilt eller militært embede.\nLoven varede dog ikke længe, for i 1689 væltede Mary II (en protestant) kong James II (en katolik) for at blive dronning, og hun annullerede straks overbærelseserklæringen.\nDronning Mary II og William III underskrev imidlertid en engelsk lov om rettigheder, før de blev bekræftet som herskere i England.\nDen engelske Bill of Rights var, selv om den ikke var så magtfuld eller lige så omfattende som den senere amerikanske Bill of Rights, ikke desto mindre en forgænger for det amerikanske dokument. Den engelske Bill of Rights udtalte følgende:\nfrihed fra kongelig indblanding i loven (Suverænen var forbudt at oprette sine egne domstole eller selv optræde som dommer)\nfrihed til beskatning ved kongelig prærogativ, uden enighed fra parlamentet\nfrihed til at bede kongen\nfrihed fra en fredstidshær uden enighed fra Parlamentet\nfrihed (kun for protestanter) til at bære våben til selvforsvar, som tilladt ved lov\nfrihed til at vælge parlamentsmedlemmer uden indblanding fra suverænen\nytringsfriheden i parlamentet, idet procedurer i parlamentet ikke skulle stilles spørgsmålstegn ved domstolene eller i noget organ uden for parlamentet selv (grundlaget for moderne parlamentarisk privilegium)\nfrihed fra grusomme og usædvanlige straffe og overdreven kaution\nfrihed for bøder og fortabelser uden retssag\nI 1690 udgav den berømte engelske tænker John Locke The Second Treatise of Civil Government. Dette var et meget indflydelsesrige værk, der blev læst meget af mange af de amerikanske grundlæggere. Locke argumenterede imod kongernes guddommelige ret og foreslog et system med begrænset regering med kontroller og saldi. Det sidste afsnit af hans værker afslører de begreber, der senere ville blive implementeret i USA's forfatning:\nAfslutningsvis kan den magt, som ethvert individ gav samfundet, da han trådte ind i det, aldrig vende tilbage til individerne, så længe samfundet varer, men vil altid forblive i samfundet, fordi uden dette kan der ikke være noget fællesskab, ingen almindelig rigdom, hvilket er i strid med den oprindelige aftale: så også når samfundet har placeret lovgivningen i enhver forsamling af mænd for at fortsætte i dem og deres efterfølgere med retning og myndighed til at levere sådanne efterfølgere, kan lovgivningen aldrig vende tilbage til folket, mens denne regering varer, fordi de har givet en lovgivende myndighed magt til evig tid, har opgivet deres politiske magt til lovgivningen og kan ikke genoptage den. Men hvis de har sat grænser for varigheden af deres lovgivningsmæssige og gjort denne øverste magt i enhver person eller forsamling, kun midlertidig eller anden, når den ved mishandlinger af de autoriserede mister den ved fortabelsen eller ved beslutningen på den fastsatte tid vender det tilbage til samfundet, og folket har ret til at fungere som øverste og fortsætte lovgivningen i sig selv eller opføre en ny form, eller under den gamle form placere den i nye hænder, som de synes godt.\nI 1765 blev en anden indflydelsesrig tekst, Kommentarer til Englands love, udgivet af Sir William Blackstone. Dette sæt bøger, i alt fire, var meget populært blandt advokater og lægfolk med juridiske interesser. Bogen blev også bredt spredt i Amerika. Blackstone -værket er en historisk analyse af engelsk lov, sammen med kommentarer til datidens gældende lov.\nBlackstone havde, ligesom mange af hans tid, et meget spirituelt syn på loven, men dette synspunkt, der også var almindeligt for tiden, var meget deistisk og & quotrationalt & quot. Blackstone definerede "Guds lov" som "Naturens love", ikke som noget religiøst sæt instruktioner.\nMennesket, der betragtes som en skabning, må nødvendigvis være underlagt sin skabers love, for han er helt et afhængigt væsen. Et væsen, uafhængigt af andre, har ingen regel at forfølge, men sådan som han foreskriver for sig selv, men en afhængighedstilstand vil uundgåeligt forpligte de ringere til at tage viljen fra ham, som han er afhængig af, som reglen for sin adfærd: ikke sandelig i hver især, men på alle de punkter, hvor hans afhængighed er i konflikt. Dette princip har derfor mere eller mindre omfang og virkning, i forhold til at den ene er overlegen og den andens afhængighed er større eller mindre, absolut eller begrænset. Og følgelig, da mennesket absolut er afhængig af sin skaber for alt, er det nødvendigt, at det på alle punkter overholder sin skabers vilje.\nDENNE vilje fra hans skaber kaldes naturloven. For da Gud, da han skabte stof og gennemsyrede det med et mobilitetsprincip, fastlagde visse regler for den bevægelses evige retning, så da han skabte mennesket og gennemsyrede det med fri vilje til at opføre sig i alle dele af livet, han fastsatte visse uforanderlige love af menneskelig natur, hvorved denne fri vilje i en eller anden grad er reguleret og tilbageholdt, og gav ham også fornuftens evne til at opdage formålet med disse love.\nDENNE naturlov, der er medvurderet med menneskeheden og dikteret af Gud selv, er naturligvis forpligtet over for enhver anden. Den er bindende over hele kloden, i alle lande og på alle tidspunkter: ingen menneskelige love er gyldige, hvis de i modstrid med dette og dem, der er gyldige, udleder al deres kraft og al deres autoritet, medialt eller straks, fra denne original.\nDet mest betydningsfulde bidrag fra Blackstones bøger var imidlertid ikke hans egen fortolkning af juridisk teori, men hans historiske dokumentation af engelsk lov, der stadig betragtes som en af de mest omfattende, der nogensinde er samlet. Ingen steder i alle fire af Blackstones bind er de ti bud nævnt. Blackstone nævnte nogle gange Moselov, men disse refererer generelt til jøder.\nEt eksempel er i Blackstones diskussion af love om voldtægt:\nEn TREDJE lovovertrædelse, mod den kvindelige del også af hans majestæts undersåtter, men deltog med større forværringer end tvangsægteskabet, er forbrydelsen voldtægt, raptus mulierum eller en kvindes kødelige kendskab med magt og imod hendes vilje. Dette, ifølge den jødiske lov, blev straffet med døden, hvis pigen var trolovet med en anden mand, og hvis hun ikke var trolovet, skulle der betales en stor bøde på halvtreds sekel til pigerens far, og hun skulle være hustru til ravisher alle hans levetid uden den skilsmisse, som generelt var tilladt i henhold til mosaikloven.\nRETSLovgivningen [i Rom] straffer forbrydelsen om ravigation med død og konfiskation af varer: under hvilken den omfatter både lovovertrædelse med tvangs bortførelse eller at tage en kvinde fra sine venner, som vi sidst talte om, og også den nuværende lovovertrædelse af tvangs -vanære dem, hvoraf begge, uden den anden, er i denne lov tilstrækkelig til at udgøre en kapitalkriminalitet. Også at stjæle en kvinde fra sine forældre eller værger og forfalde hende, er ligeledes straffet af kejserens edikt, uanset om hun accepterer eller er tvunget: “five volentibus, five nolentibus mulieribus, tale facinus fuerit perpetratum. ” Og dette , for at tage fra kvinder enhver mulighed for på den måde at krænke, som de romerske love formoder aldrig at komme på afveje uden forførelse og kunst fra det andet køn: og derfor ved at begrænse og straffe så meget mænds opfordringer , de mente effektivt at sikre kvindernes ære.\nMen vores engelske lov underholder ikke helt sådanne sublime ideer om ære for begge køn, som kun at lægge skylden på en gensidig skyld på en af overtræderne: og gør den derfor til en nødvendig ingrediens i voldtægtens forbrydelse, at den må være imod kvindens vilje.\nRAPE blev straffet af de saksiske love, især kong Athelftans love, med døden: hvilket også var acceptabelt for de gamle gotiske eller skandinaviske forfatninger. Men dette blev bagefter tænkt for hårdt: og i stedet blev en anden streng, men ikke dødsstraf, straffet af Vilhelm Erobreren, dvs. kastration og tab af øjne, der fortsatte indtil efter Bracton skrev i Henry den tredje.\nAlt i alt omtalte Blackstone Moses eller Moseloven kun fire gange i alle fire bind af dette værk. Måske er den ene erklæring, der giver mest anerkendelse til mosaisk lov, følgende erklæring, hvor han diskuterer oprindelsen til mangfoldighed i engelsk lov:\n. denne usikkerhed om den sande oprindelse af bestemte skikke må også delvist være opstået fra midlerne, hvorved kristendommen blev udbredt blandt vores saksiske forfædre på denne ø af lærde udlændinge, der var hentet fra Rom og andre lande: som uden tvivl bar mange af deres egne med sig nationale skikke og sandsynligvis sejrede over staten for at ophæve sådanne anvendelser, der var uforenelige med vores hellige religion, og at indføre mange andre, der var mere forenelige dertil. Og det kan måske delvis have været årsagen til, at vi ikke kun finder nogle regler for mosaikken, men også for de kejserlige og pontifiske love, blandet og vedtaget i vores eget system.\nDer kan også gives en FADER -grund til den store variation og naturligvis den usikre oprindelse af vores gamle etablerede skikke, selv efter at den saksiske regering var fast etableret på denne ø: dvs. inddeling af kongeriget i et heptarki, bestående af syv uafhængige kongeriger, befolket og styret af forskellige klaner og kolonier. Dette må nødvendigvis skabe en uendelig mangfoldighed af love: selvom alle de kolonier, af Jutes, Angles, ordentlige saksere og lignende, oprindeligt stammer fra det samme moderland, den store nordlige bikube, der strømmer frem, er det krigiske afkom og sværmer alle sammen over Europa, i det sjette og syvende århundrede. Denne mangfoldighed af love vil nødvendigvis være tilfældet i en eller anden grad, hvor ethvert kongerige er indelukket i provinsinstitutioner og ikke under én fælles dispensation af love, dog under samme suveræne magt.\nUnder alle omstændigheder nævnte Blackstones kommentarer, den mest grundige undersøgelse af engelsk lov på det tidspunkt, lidt mosaisk lov og ingen omtale af de ti bud, mens de brugte meget tid på diskussionen om angelsaksisk, romersk og normannisk lov, med en moderat diskussion af græsk lov.\nGrundlæggerne og forfatningen\nSom det er blevet nævnt tidligere, er det største problem med at forsøge at definere en amerikansk juridisk eller ideologisk arv, at der var en enorm grad af juridisk og ideologisk mangfoldighed blandt kolonisterne. Indbyggerne i Amerika repræsenterede på tidspunktet for revolutionen den bredeste vifte af ekstremer, der fandtes i England. Amerikanske kolonister var stort set de mennesker, der på en eller anden måde var for ekstreme til at bo sammen med deres jævnaldrende i deres hjemland eller var utilfredse med livet der. Adfærd og overbevisninger, der ikke var acceptable i England, var engageret i Amerika.\nI Amerika eksisterede der den mest ekstreme form for slaveri, den mest ekstreme form for religiøst tyranni samt den mest ekstreme form for religiøs tolerance. Det, der tillod alle disse mennesker at eksistere i de amerikanske kolonier, var rummet - det faktum, at der var så meget jord i Amerika, at alle de meget forskellige grupper kunne sprede sig og danne deres egne små samfund væk fra andre, der ikke var Ligesom dem.\nDet er også derfor, at der var en stor grad af mistillid til og modstand mod en stærk føderal regering.\nAntallet af stiftere varierer afhængigt af hvem du spørger, og hvordan & quotfounder & quot defineres. Under den mest brede definition er der omkring 104 amerikanske grundlæggere, herunder underskriverne af uafhængighedserklæringen, forfatningen og en lille liste over andre kritisk indflydelsesrige individer.\nAlene blandt denne gruppe var der betydelig ideologisk uenighed. Den mest berømte uenighed var mellem Thomas Jefferson og Alexander Hamilton, der havde forskellige holdninger til regeringens karakter og demokratiets værdi. Nogle af grundlæggerne var faktisk bange for demokrati. Demokrati var faktisk et "træt ord" på tidspunktet for grundlæggelsen af USA, næsten som anarki. Nogle af grundlæggerne udtrykte frygt for & quotmob -reglen & quot, hvorfor der blev lagt vægt på et republikansk system.\nJefferson var imidlertid den stærkeste tilhænger af demokrati og spillede en afgørende rolle i sikringen og udvidelsen af demokratiske principper under sit formandskab.\nDet er imidlertid klart, at grundlæggerne som helhed havde meget lidt tilfælles med de tidlige pilgrimme og puritanere. Først og fremmest gjorde både pilgrimme og puritanere den professionelle lovgivning ulovlig. Begge disse meget religiøse grupper var blevet forfulgt under loven i England, og af andre religiøse grunde mente de, at det var umoralsk og foragteligt at praktisere jura for profit.\nDerfor var der ingen professionelle advokater blandt puritanere og pilgrimme, de repræsenterede generelt sig selv i juridiske sager.\nGrundlæggerne, på den anden side, var næsten alle professionelle advokater og blev ikke tænkt meget af mange af de ultra-religiøse sekter i Amerika. Nogle prædikanter holdt sandelig prædikener, der fordømte grundlæggerne som hedninger og hævdede, at grundlæggerne var magtens overtagere til overhovedet at oprette en føderal regering. Så meget som folk i dag ser tilbage på den oprindelige dannelse af landet og ser det som et med en begrænset føderal regering, på det tidspunkt syntes mange mennesker, at den føderale regering var alt for stærk.\nDisse synspunkter blev tydeligst udtrykt i Anti-Federalist Papers, en samling avisskrifter af anonyme mænd, der skrev i modsætning til argumenterne for forfatningen, som blev fremført af federalisterne. Størstedelen af de federalistiske skrifter blev skrevet af Alexander Hamilton og James Madison.\nDerfor er det ikke en ligetil eller simpel opgave at se tilbage på oprindelsen af & quotAmerican law & quot, og det er almindeligt, at nogle mennesker forkert forbinder love, praksis og overbevisninger fra ikke-stiftere med grundlæggerne. En meget almindelig fejl ved at forstå "amerikansk lov" er at se koloniloven i de tidlige stater som forenelig med den forfatningsmæssige lov, der blev fremsat af grundlæggerne.\nFaktisk var den forfatningsmæssige lov, der blev indført af grundlæggerne, ofte i direkte konflikt med eksisterende statslove.\nAndre, især James Madison, var bekymrede over, at statslovgiverne dominerede af det, han så som undertrykkende, uretfærdige og anmassende flertal, og at der vedtog love, der var til skade for den enkelte samvittigheds rettigheder og retten til privat ejendom. Og der var intet, som fagforeningen kunne gøre ved det, fordi artiklerne overlod spørgsmål om religion og handel til staterne. Løsningen, konkluderede Madison, var at oprette en udvidet republik, hvor en række forskellige meninger, lidenskaber og interesser ville kontrollere og afbalancere hinanden, understøttet af en regeringsramme, der støttede en magtadskillelse mellem den offentlige regerings grene.\nEt sådant eksempel på en erklæring fra James Madison er som følger:\nPå trods af de generelle fremskridt inden for de sidste to århundreder til fordel for denne gren af frihed og fuld oprettelse af den i nogle dele af vores land, er der i andre stadig en stærk bias over for den gamle fejl, der uden nogen form for alliance eller koalition mellem Gov '& amp Religion kan heller ikke behørigt støttes: Sådan er tendensen til en sådan koalition og dens ødelæggende indflydelse på begge parter, at faren ikke kan blive overvåget for omhyggeligt. Og i en regering' af mening, ligesom vores, må den eneste effektive vagt findes i sundheden og stabiliteten af den generelle mening om emnet. Hvert nyt & amp; vellykket eksempel derfor på en perfekt adskillelse mellem kirkelige og civile anliggender er af betydning. Og jeg er ikke i tvivl om, at hvert nyt eksempel vil lykkes, som enhver tidligere har gjort, at vise, at religion og amp Gov begge vil eksistere i større renhed, jo mindre blandes de sammen\n- Præsident James Madison 1822\nDet blev klart erkendt, at der var betydelige meningsforskelle i landet.\nGrundlæggerne var blandt de højest uddannede og vellæste mænd i Amerika. De var også blandt de rigeste mænd i Nordamerika. Disse er mænd, der studerede de gamle klassikere, og mange kendte flere sprog, herunder græsk og latin. De studerede de juridiske koder og regeringsstrukturer i det antikke Grækenland, Rom og endda Kina.\nBlandt grundlæggerne anses John Adams, Thomas Jefferson, Alexander Hamilton, James Madison, George Washington og Benjamin Franklin generelt for at være de vigtigste.\nJohn Adams var naturligvis advokat. Som jurastuderende lagde John Adams en omfattende indsats i studiet af romersk lov. Dette skyldtes dels, at romersk lov er grundlaget for civilret, og romersk lov også var den mest almindelige rod i al europæisk lov, derfor var romersk lov vigtig for håndtering af udenlandske købmænd, såsom hollandsk, fransk og spansk . Jeremiah Gridley, John Adams 'personlige underviser, siges at have fortalt Adams, at klassiske tekster "antages at være studiet af hele vores liv."\n29 søndag. 5. oktober 1758\nDet er lavt at beundre en hollandsk kommentator, bare fordi han bruger latin og græsk fraseologi. Lad mig være i stand til at tegne den sande karakter både af Justinias tekst og af hans kommentators noter, når jeg er færdig med bogen. Få af mine samtidige begyndere, i studiet af jura, har beslutningen om at sigte på meget viden inden for civilret. Lad mig derfor adskille mig fra dem ved at studere civilretten på dets modersmål, græsk og romersk sprog.\nAdams var faktisk en klog studerende i både jura og historie. I 1788 udgav Adams A Defense of the Constitutions of the United States of America. Bogens indholdsfortegnelse lyder som følger:\nI. Indledende bemærkninger 3\nDe lave provinsers forenede provinser 22\nV. Schweiz 22\nXI. Bern 35\nXV. Zürich 47\nMulhouse - Bienne 50\nXVIII. Lucca - Genova 56\nXIX. Venedig 58\nDe forenede provinser i de lave lande 69\nXXI. Polen 72\nXXII. Polen 74\nXXIII. Rekapitulation 91\nGAMLE REPUBLIKER OG FILOSOFERS MENINGER.\nXXXII. Dionysius Halicarnassensis - Valerius 184\nXXXIII. Platon 188\nGAMLE DEMOKRATISKE REPUBLIKER.\nXXXV. Kartago 210\nGAMLE ARISTOKRATISKE REPUBLIKER.\nXXXVI. Rom 215\nGAMLE MONARKISKE REPUBLIKER.\nXXXVIII. Homer - Ph acia 232\nXXXIX. Homer - Ithaca 237\nXL. Lacedmon 249\nXLI. Athen 260\nXLIV. Kreta 305\nXLV. Korinth 308\nXLVIII. Theben 318\nXLIX. Crotona - Pythagoras 322\nL. Sybaris - Charondas 327\nLI. Locris - Zaleucus 331\nLII. Rom 334\nLIII. Kongres 362\nLIV. Locke, Milton og Hume 365\nLV. Konklusion 372\nDet er klart, at Adams hentede erfaringer fra mange forskellige civilisationer og så forfatningen i USA som påvirket af disse mange forskellige regeringseksempler tidligere. Bogen indeholdt både skrifter skrevet til bogen og genoptryk af breve, som Adams tidligere havde skrevet. I et sådant brev udtalte Adams:\nAt samle de gamle og moderne ligaer — Amphictyonic, Olynthian, Argive, Arcadian og Ach an confederacies, blandt grækerne — de almindelige diæt for de schweiziske kantoner og generalstaterne i staten United Netherlands — the union of the hanse-towns, & ampc. som har vist sig at svare på både regeringens og frihedens formål med at sammenligne dem alle med omstændighederne, situationen, geografien, handelen, befolkningen og regeringsformerne samt klimaet, jorden og menneskers manerer, og overvej, hvilke yderligere føderale magter der ønskes, og som sikkert kan gives, ville være et nyttigt arbejde.\nAdams forsvar af forfatningen består fast i erfaringer fra historien. Intet sted i bindet appellerede Adams til guddommelighed eller Bibelen. Faktisk er Bibelen ikke engang nævnt en gang i arbejdet, og Adams sagde: & quotit vil for altid blive anerkendt, at disse regeringer kun blev konstrueret ved brug af fornuft og sanser. & quot\nI forordet til værket skrev Adams:\nHandel begynder at trives: og hvis religiøs tolerance blev etableret, og personlig frihed lidt mere beskyttet, ved at give en absolut ret til at kræve en offentlig retssag inden for en vis rimelig tid — og staterne investeret med et par flere privilegier, eller rettere gendannet til nogle, der er blevet fjernet — disse regeringer ville blive bragt til lige så stor en perfektion, ville de nærme sig så tæt på karakteren af lovgivninger og ikke af mænd, som deres natur sandsynligvis vil indrømme. I almindelighed er en forfining eller mere korrekt reformering af manerer og forbedring af viden ikke uberegnelig, at kendskabet til principperne og opbygningen af frie regeringer, hvor livslykke og endda de videre fremskridt med forbedringer inden for uddannelse og samfundet, i viden og dyd, er så dybt interesseret, skulle have været ved fuld stand i to eller tre tusinde år? — Ifølge en historie i Herodotos blev arten af monarki, aristokrati og demokrati og fordele og ulemper ved hver især lige så forstået på det tidspunkt, hvor Darius 'hest hikede, som de er i denne time . En række blandinger af disse enkle arter blev udtænkt og forsøgt med forskellig succes af grækerne og romerne.\nZoroaster, Confucius, Mithras, Odin, Thor, Mahomet, Lycurgus, Solon, Romulus og tusind andre kan sammenlignes med filosoffer, der foretager eksperimenter med elementerne. Uheldigvis kan et politisk eksperiment ikke laves i et laboratorium eller bestemmes på få timer. Operationen, der engang er begyndt, løber over hele kvarte af kloden og er ikke færdig i mange tusinde år. Lycurgus -eksperimentet varede syv hundrede år, men spredte sig aldrig ud over grænserne for Laconia. Solons proces blæste ud i et århundrede, at Romulus varede, men to og et halvt århundrede, men de tyske institutioner, beskrevet af Csar og Tacitus, er det mest mindeværdige eksperiment, der kun er politisk, der nogensinde er foretaget i menneskelige anliggender. De har spredt sig over hele Europa og har varet atten hundrede år. De har råd til det stærkeste argument, der kan forestilles til støtte for det punkt, der sigter mod i disse breve. Intet burde have større vægt med Amerika, for at bestemme hendes dom mod at blande den ene, de fås autoritet. Hvad er den ingrediens, som i England har bevaret den demokratiske autoritet? Balancen, og det kun. Englænderne har i virkeligheden blandet de feudale institutioner med grækernes og romernes og har ud af alt lavet den ædle sammensætning, som undgår ulemperne og bevarer fordelene ved begge.\nAdams hentede også klart inspiration fra mange forskellige individer, ligesom mange af grundlæggerne. Det er faktisk svært at læse Adams værker uden en overvældende respekt for både bredden og dybden af hans viden samt oprigtigheden af hans undersøgelse.\nVi burde overveje, hvad der er slutningen på regeringen, før vi afgør, hvilken der er den bedste form. På dette tidspunkt er alle spekulative politikere enige om, at samfundets lykke er regeringens afslutning, da alle guddommelige og moralske filosoffer vil være enige om, at individets lykke er menneskets ende. Af dette princip vil det følge, at den styreform, der kommunikerer lethed, komfort, tryghed eller, i et ord, lykke, til det største antal personer og i størst grad er den bedste.\nAlle ædru efterforskere efter sandheden, gamle og moderne, hedenske og kristne, har erklæret, at menneskets lykke såvel som hans værdighed består i dyd. Confucius, Zoroaster, Sokrates, Mahomet, for ikke at nævne, at myndighederne virkelig er hellige, er enige i dette.\nHvis der er en styreform, hvis princip og fundament er dyd, vil ikke enhver ædru mand erkende det bedre beregnet til at fremme den generelle lykke end nogen anden form?\nFrygt er grundlaget for de fleste regeringer, men det er en så lidenskabelig og brutal lidenskab og gør mænd i hvis bryst det dominerer så dumme og elendige, at amerikanerne sandsynligvis ikke vil godkende nogen politisk institution, der er baseret på det.\nAdams gav også specifikke eksempler på, hvor han søgte inspiration fra græske og romerske love, såsom hans omtale af græsk og romersk religiøs tolerance:\nEn anden af disse love fortjener særlig opmærksomhed. Privat var hver familie fri til at tilbede guderne på deres egen måde og offentligt, selvom visse former var påkrævet, men der var ikke nogen straf knyttet til udeladelse af dem, da straffen for lovovertrædelser i denne sag blev overladt til fornærmet gud. Dette var sandsynligvis kilden til den kloge og menneskelige tolerance, der gør så stor ære for romerne og afspejler skændsel over næsten enhver kristen nation.\nAdams, der åbenbart var klar over konfliktens historie inden for den kristne civilisation og de utallige rædsler af forfølgelse, der blev administreret i Guds navn, henvendte sig til hedensk Rom for et eksempel på arbejdslove vedrørende religion. Det var også en specifik tilbagevisning af nogle koloniale amerikanske love. Det er faktisk langt fra den tidlige Massachusetts -lov, der forbød en dødsstraf for alle, der ikke tilbad & quot Herren Gud & quot.\nEn mere direkte tilbagevisning af ideen om de ti bud som grundlag for amerikansk lov eller engelsk lov kom fra den amerikanske grundlægger Thomas Jefferson. I januar 1814 skrev Jefferson et brev til John Adams om at:\n[W] her får vi de ti bud? Bogen giver dem sandelig til os ordret, men hvor fik den dem fra? For sig selv fortæller de, at de blev skrevet af Guds finger på stentavler, som blev ødelagt af Moses, det angiver dem på det andet sæt tabeller i forskellig form og substans, men stadig uden at sige, hvordan de andre blev genoprettet. Men hele denne bogs historie er så defekt og tvivlsom, at det ser ud til at være forgæves at forsøge at undersøge den lidt, og sådanne tricks er blevet spillet med deres tekst og med tekster fra andre bøger, der vedrører dem, at vi har ret til der får stor tvivl om, hvilke dele af dem der er ægte.\nHan fortsatte med at diskutere gejstlige forfalskninger af love og udtalte:\nDet er ikke kun de hellige bind, de således har interpoleret, renset og forfalsket, men andre værker, der vedrører dem, og endda landets love. Vi har et mærkeligt eksempel på en af disse fromme bedragerier i Alfreds love. Han skrev, du ved, ud fra lovene i heptarkiet, en fordøjelse for Det Forenede Kongeriges regering, og i sit forord til dette værk fortæller han os udtrykkeligt de kilder, hvorfra han hentede det, nemlig Inas love, af Offa og Aethelbert (navngiver ikke Pentateuch). Men hans fromme interpolator, meget akavet, lokaliteter til hans arbejde fire kapitler i 2 Mosebog (fra 20. til 23d) som en del af landets love, så Alfreds forord er lavet til at stå i værkets krop. Også vores dommere har givet en klar hånd til at fremme disse bedragerier og har været villige til at lægge deres egne menings åg om andres hals for at udvide kommunal lovens tvang til dogmer i deres religion ved at erklære, at disse gør en del af landets lov.\nHer diskuterede Jefferson, hvordan et dokument senere blev manipuleret af præsterne for at forberede en del af Exodus (indeholdende de ti bud) til værket.\nI februar samme år skrev Thomas Jefferson et brev til Thomas Cooper, hvor han yderligere diskuterede emnet om den kristne indflydelse på engelsk lov. I brevet benægtede Jefferson kraftigt, at De Ti Bud var nogen del af engelsk lov og dermed ingen del af amerikansk lov. Jefferson hævdede, at engelsk lov var baseret på angelsaksisk lov, som eksisterede, før angelsakserne overhovedet blev introduceret til kristendommen.\nMen kristendommen blev først indført i det syvende århundrede, da konverteringen af den første kristne konge i heptarkiet fandt sted omkring år 598 og den sidste omkring 686. Her var altså et rum på to hundrede år, hvorunder almindelig lov eksisterede, og kristendommen var ikke en del af det. Hvis det derfor nogensinde blev vedtaget i den almindelige lov, må det have været mellem indførelsen af kristendommen og datoen for Magna Charta. Men af lovene i denne periode har vi en acceptabel samling af Lambard og Wilkins, sandsynligvis ikke perfekt, men heller ikke meget defekt, og hvis nogen vælger at bygge en doktrin om nogen lov i den periode, der formodes at være gået tabt, er det påhviler på ham for at bevise, at den eksisterede, og hvad var dens indhold. Disse var hidtil ændringer af den almindelige lov og blev selv en del af den. Men ingen af disse adopterer kristendommen som en del af den almindelige lov. Hvis derfor fra bosættelsen af sakserne til indførelsen af kristendommen blandt dem, kunne dette religionssystem ikke være en del af almindelig lov, fordi de endnu ikke var kristne, og hvis de havde deres love fra den periode til tæt på den almindelige lov, er vi alle i stand til ikke at finde en sådan adoptionshandling blandt dem, vi kan sikkert bekræfte (selvom modsat af alle dommere og forfattere på jorden), at kristendommen hverken er eller nogensinde var en del af fællesloven .\nEndelig som svar på Fortescue Alands spørgsmål, hvorfor de ti bud nu ikke skulle være en del af Englands almindelige lov? vi kan sige, at de ikke er det, fordi de aldrig blev gjort sådan af lovgivende myndighed, idet dokumentet, der har pålagt denne tvivl, er en åbenbar forfalskning.\nDette var Jeffersons svar på, hvorfor Fortescue tog fejl, da de ti bud var en del af engelsk almindelig lov, fordi han havde fået sine oplysninger fra det samme manipulerede dokument, der blev nævnt ovenfor i sit brev til Adams. En læsning og undersøgelse af Englands love, som allerede er blevet gennemgået, afslører faktisk, at engelsk lov er baseret på angelsaksisk og romersk lov, selvom mosaisk lov og kristen indflydelse også filtrerede ind over tid, men det var bestemt aldrig en lovens grundlag.\nJefferson skrev faktisk mange breve og papirer om kristendommens rolle i engelsk almindelig lov. Han fremlagde gentagne gange bevis for, at kristendom og mosaisk lov ikke var grundlaget for almindelig lov. En fuld samling af Jeffersons breve om dette emne er præsenteret i samlingen Is Christianity Part of English Common Law.\nNoterne fra forfatningskonventionen fra 1787, taget af James Madison, er en anden vigtig ressource for at forstå indflydelsen på amerikansk lov. Ingen steder i alle noterne, som er den mest komplette oversigt over sagen, nævnes de ti bud.\nGrundloven i sig selv ligner ikke de ti bud og heller ikke noget bibelsk. I præamblen til forfatningen lyder det:\nVi folket i USA for at danne en mere perfekt union, etablere retfærdighed, forsikre ro i hjemmet, sørge for det fælles forsvar, fremme den generelle velfærd og sikre frihedens velsignelser for os selv og vores efterkommere, ordinere og etablere denne forfatning for Amerikas Forenede Stater.\nKarakteren af USA's forfatning er faktisk det modsatte af karakteren af de ti bud og af den bibelske tradition. De ti bud siges at være en pagt, der blev indgået med israelitterne, givet fra det høje som et absolut dikter fra Gud.\nDen amerikanske forfatning fastslår imidlertid, at magten ligger i folks hænder, og at vi mennesker skal etablere vores egne love med det formål at sikre vores egen lykke, som vi finder passende. Forfatningen får, i modsætning til ethvert større dokument om regeringsmyndighed i den vestlige verden siden Roms fald, sin magt fra folket.\nEksisterende ti bud viser på offentlig ejendom\nI lyset af alle disse ting er der stadig den kendsgerning, at visninger af de ti bud findes på offentlig ejendom i Amerika i dag. Hvad er disse displays, hvor kom de fra, hvem satte dem der, og hvornår blev de sat på plads?\nSkærmbillederne falder generelt i tre kategorier: Skærme, der indeholder billeder, der kunstnerisk skildrer de ti bud, visninger af teksten i "De ti bud" og monumenter af stentavler med teksten i "De ti bud".\nAlt i alt er der tusinder af sådanne displays i hele landet, hvoraf størstedelen er displays, der blev doneret til både offentlige og private institutioner af Ørnenes Broders orden i løbet af 1950'erne.\nDer er andre skærme, der går forud for disse monumenter, men ingen af skærmene dateres til tidspunktet for grundlæggelsen af landet. Faktisk blev næsten alle monumenterne på plads i løbet af det 20. århundrede, og stort set alle skærmene er på by- eller amtsejendom, ikke stat eller føderal.\nDe ti bud vises på højesteretsbygningen, der blev bygget i 1935. Alle skildringerne af de ti bud på Højesteret falder ind under kategorien kunstneriske skildringer, som ikke indeholder budens fulde tekst.\nInde i Højesteret er de ti bud kunstnerisk afbildet i en stor frise. Der er fire friser inde i Højesteret. To af friserne viser allegoriske figurer, der repræsenterer ting som retfærdighed, frihed osv. De to andre friser skildrer historiske figurer. De to friser, der viser historiske figurer, er vist nedenfor:\nIfølge officiel højesteretsdokumentation (linket ovenfor) er tallene afbildet på frisen ovenfor som følger:\nMenes (ca. 3200 f.Kr.) Første konge af det første dynasti i det gamle Egypten. Han forenede Øvre og Nedre Egypten under sit styre og er en af de tidligste registrerede lovgivere. Menes er vist i frisen, der holder ankh, et egyptisk symbol for livet.\nHammurabi (ca. 1700 -tallet f.Kr.) konge af Babylon krediteret med grundlæggelsen af det babylonske imperium. Han er kendt for Code of Hammurabi, en af de tidligste kendte juridiske koder. Kodens første sten viser, at han modtog loven fra den babylonske solgud.\nMoses (ca. 1300 -tallet f.Kr.) Profet, lovgiver og dommer over israelitterne. Moseloven er baseret på Torah, de første fem bøger i Det Gamle Testamente. Moses er afbildet i frisen med to overlappende tabletter, skrevet på hebraisk. Bud seks til ti er delvist synlige.\nSalomo (ca. 900 -tallet f.Kr.) konge i Israel og kendt dommer. Hans navn, betydning “figur af den vise mand, ” er blevet synonymt med “domlig visdom. ”\nLycurgus (ca. 800 f.Kr.) Lovgiver i Sparta. Lycurgus krediteres for at være en af reformatorerne i Spartas forfatning. Han forlod Sparta efter at have overbevist den spartanske ledelse om ikke at ændre sine love, før han vendte tilbage, men det gjorde han aldrig.\nSolon (ca. 638 � f.Kr.) athensk lovgiver. Han blev udnævnt til archon, en embedsmand, og blev anklaget for ombygning af den athenske forfatning i 594 f.Kr. Han var medvirkende til at kodificere og reformere athensk lov, og reviderede ofte lovene i Draco. Hans navn er kommet til at betyde en klog og dygtig lovgiver. ”\nDraco (ca. 600 -tallet f.Kr.) En af Solons juridiske forgængere i Athen. Omkring 620 f.Kr. begik han en athensk lovkodeks for papir for første gang. Hans kodeks omfattede mange strenge straffe og dødsdomme, ofte for hvad der syntes at være mindre lovovertrædelser. Således stammer ordet “draconian, ”, der betyder hårdt eller grusomt, fra hans navn.\nConfucius (551 � f.Kr.) kinesisk filosof, hvis lære understregede harmoni, læring og dyd. Inden for 300 år efter hans død vedtog den kinesiske stat hans lære som grundlag for regeringen. Selvom konfucianismen officielt blev opgivet af den kinesiske regering i 1912, har den fortsat indflydelse i hele verden.\nOctavian (63 f.Kr. 󈝺 e.Kr.) eller Augustus. Første kejser af Romerriget. Han bragte omfattende reformer til mange aspekter af det romerske liv. Han støttede konceptet om at bruge tidligere udtalelser fra førende jurister til at hjælpe med at afgøre nye tvister.\nFigurerne i frisen ovenfor er som følger:\nJustinian (c. 483 �) Byzantinsk kejser fra 527 til hans død. Han beordrede kodificering af romersk lov og udgav Corpus Juris Civilis. Dette arbejde var med til at bevare romersk lov og omfattede det, der er blevet kendt som Justinian Code.\nMuhammed (c. 570 �) Islams profet. Han er afbildet med Qur ’an. Koranen ’an er den primære kilde til islamisk lov. Profeten Muhammeds lærdomme forklarer og implementerer koranske principper. Ovenstående figur er et velment forsøg på billedhuggeren, Adolph Weinman, til at ære Muhammed, og det ligner ikke Muhammed. Muslimer har generelt en stærk modvilje mod skulpturelle eller afbildede fremstillinger af deres profet.\nKarl den Store (c. 742 �) eller Karl I (den Store). Frankenes konge og den romerske kejser. Karl den Store var angiveligt en ivrig studerende, der blev en veltalende taler af flere sprog og støttede læring og litteratur i hele sit rige. Under hans ledelse blev det meste af Vesteuropa forenet ved at 804 blev grundlaget for Det Hellige Romerske Rige. Han var også en reformator af juridiske, retslige og militære systemer.\nKong John (1166 �) født John Lackland. Konge af England fra 1199 til hans død. Hans politik og beskatning fik hans baroner til at tvinge ham til at underskrive Magna Carta. Dette dokument, der er afbildet i frisen som et rullet dokument i hans hånd, betragtes som grundlaget for forfatningsfrihed i England.\nLouis IX (c. 1214 �) konge af Frankrig, der blev kanoniseret som St. Louis i 1297. Han ledede det 7. og 8. korstog og oprettede den første appelret kendt som “Curia Regis ” eller “King &# 8217s domstol. ”\nHugo Grotius (1583 �) eller Huig de Groot. Hollandsk lærd, advokat og statsmand. Han er afbildet med De jure belli ac pacis (angående loven om krig og fred), en af de første bøger om international lov, som han skrev i 1625.\nSir William Blackstone (1723 �) engelsk juraprofessor og jurist. Han skrev Kommentarer til Englands lov (1765 �), som har haft stor indflydelse på engelsk og amerikansk lov.\nJohn Marshall (1755 �) USA's fjerde chefdommer, fra 1801 til 1835. Hans 1803 -udtalelse i Marbury mod Madison udtalte, at Højesteret i USA havde myndighed til at fastsætte en lovs forfatningsmæssighed og fastlægge beføjelse til domstolskontrol.\nNapoleon (1769 �) Kejser af Frankrig fra 1804 til 1815. Han beordrede og instruerede omkodningen af fransk lov til det, der blev kendt som koden Napoleon eller civil kodeks. Denne kode blev udgivet i 1804 og dannede grundlaget for moderne civilret. Napoleon, i St. Helena, siges at have sagt, “Min herlighed er ikke at have vundet fyrre kampe om Waterloos nederlag vil ødelægge hukommelsen om lige så mange sejre. Men hvad intet vil ødelægge, hvad der vil leve evigt, er min civillovbog. ”\nSom du kan se, placerer denne skildring af de ti bud på ingen måde de ti bud på et unikt særligt sted blandt fortidens mange love og lovgivere. Interessant nok er den eneste religiøse bog, der er afbildet i hele frisen, Koranen. De ti bud som vist i frisen viser kun verdslige bud og er skrevet på hebraisk, ikke engelsk.\nDer er også en skildring af de ti bud på ydersiden af højesteretsbygningen. Det frontvendte pediment, vist nedenfor, viser tre centrale allegoriske figurer, der repræsenterer myndighed, frihed og orden.\nPedimentet på bagsiden af højesteretsbygningen, som du ikke kan se, medmindre du specifikt går rundt bag bygningen, viser tre centrale historiske figurer. De tre viste figurer er Confucius, Moses og Solon. Moses vises siddende i midten med to tavler, der formodes at repræsentere de ti bud. Tabletterne er dog tomme.\nOmkring Højesteret er mange justitsfigurer repræsenteret af den kvindelige form. Formerne repræsenterer Themis og Justicia. Themis er den græske gudinde for retfærdighed, og Justicia er repræsentationen af en af de fire romerske dyder: Retfærdighed, forsigtighed, styrke og temperance.\nAlt i alt er højesteretsbygningen næppe en helligdom for de ti bud. Der er flere hedenske billeder på højesteretsbygningen end jødiske, og der er slet ingen kristne billeder. Billederne af de ti bud på højesteretsbygningen blev først oprettet i 1935.\nInden bygningen af den nuværende højesteretsbygning i 1935 mødtes Højesteret i forskellige kamre. Ingen af disse steder havde billeder af de ti bud eller religiøse monumenter af nogen art. De tidlige højesteretskamre var relativt enkle og beskedne, ligesom det vist nedenfor, brugt fra 1810 til 1860:\nLangt de fleste af de ti buds monumenter i Amerika er dem dedikeret af Ørnenes Broders orden. I alt FOE producerede omkring 40.000 store og små indrammede udskrifter af de ti bud, som de distribuerede til både offentlige og private institutioner fra 1951.\nI 1955 filmede Cecil B. DeMille filmen De ti bud og han skrev til FOE at rose dem for deres arbejde med at distribuere kopier af de ti bud. Han foreslog, at de lavede større monumenter, der kunne placeres ved domstole og offentlige parker osv.\nDet FOE kunne lide ideen, og de arbejdede sammen med DeMille for at promovere hans film ved at afsløre monumenter over hele landet lige før åbningen, med skuespillere fra filmen til stede ved afsløringen. Alt i alt blev 145 monumenter dedikeret rundt om i landet før og efter filmens udgivelse. Monumentet i Texas State Capitol, for nylig et kontroverscenter, blev dedikeret af FOE i 1961.\nDer er en håndfuld ti bud på offentlige bygninger, der dateres tilbage til 1935 i Amerika, de er typisk på enten amts- eller byejendomme og er kun små dokumenter eller plaketter, typisk på uklare steder.\nKravene fra Roy Moore og hans rådgivere\nMonumentet ovenfor er monumentet, der blev anbragt foran Alabama -statens retshus af dommer Roy Moore i 2001. Monumentet blev senere beordret fjernet af forbundsdomstolen.\nSelve monumentet har flere interessante displays. Monumentet indeholder et citat fra Uafhængighedserklæring, skrevet af Thomas Jefferson og et citat fra Sir William Blackstone. Begge citater refererer til & quotLaws of Nature & quot, og på den måde insinuerer monumentet, at forfatterne betragtede de ti bud som naturlove. Faktisk betragtede ingen af forfatterne de ti bud som naturlove, men begge forfattere mente faktisk de videnskabeligt etablerede naturlove, såsom tyngdekraften osv. Både Blackstone og Jefferson gjorde dette specifikt klart i deres skrifter.\nI pressemeddelelser fremlagde Roy Moores juridiske rådgivere deres sag til støtte for de ti buds display. Artiklen Moore Advisors Answer Ten Commandments Critics præsenterer Roy Moore -påstandene.\nMen, siger Moore ’s juridiske rådgivere, at de ti buds rolle i dannelsen af vestlig lov er en historisk kendsgerning. De ti bud er & quotvery springvandspidsen for den almindelige lov & quot (loven udviklet i England og fulgt i Amerika), ifølge Herbert W. Titus, stiftende dekan for Regent University School of Law and Government. Monumentet, der er provokerende for nogle, gentager ganske enkelt det historiske faktum, siger han.\nJuraprofessor John Eidsmoe tilføjer, at & quotMosaiklovgivning har påvirket og virkelig været grundlaget for vestlig lov. & Quot Eidsmoe, der underviser i jura på Faulkner University, citerede 890 e.Kr. lovkodeks for den britiske monark Alfred den Store, der åbnede med en recitation af de ti bud. Karl den Store støttede sig ligeledes på bibelsk lov, sagde han.\nMen historiefakta til side, skal de ti bud spille en rolle i nutidens lovgivning? Ja, siger Titus. De ti bud er & quotvery fundamentet for lov og frihed i Amerika & quot og kritisk for vores fortsatte frihed.\nEndnu en indvending mod de ti bud er, at den mosaiske lov ikke har nogen plads i en pluralistisk kultur, der ikke kun er befolket af kristne, men muslimer, buddhister, hinduer og troende. Men det forudsætter, at de ti bud er rent religiøse. Ikke så, siger Moore ’s juridiske forskere.\n& quot & quot Vores holdning er, at de ti bud strengt taget ikke er et religiøst dokument, & quot sagde Eidsmoe. & quot De er en juridisk kodeks, de er en civil- og straffelov, og de er en moralsk kodeks, der gjaldt for Israel og har været grundlæggende for andre samfund. & quot\nHerbert W. Titus er en fundamentalistisk Christian and Regent University School of Law and Government er en radikal kristen skole grundlagt af Pat Robertson.\nProfessor John Eidsmoe er aktivist Evangelical Christian og Faulkner University er en kristen skole.\nAlfred den Store lovkode refererer til de dokumenter, Thomas Jefferson allerede har nævnt ovenfor, som efter at have været forfalsket af præster. Faktisk bruger Roy Moore stadig beviser, der er blevet modbevist i flere hundrede år som støtte for hans påstand om, at de ti bud er af afgørende betydning for engelsk lov. I Jeffersons almindelige bog skrev han:\nHoward bemærker i sine Contumes Anglo-Normandes, I. 87, forfalskningen af Alfreds love ved at præfiksere dem fire kapitler i den jødiske lov: det 20., 21., 22. og 23. kapitel i 2 Mosebog, hvortil han kunne have tilføjet det 15. kapitel i Apostlenes Gerninger, v. 23, og forskrifter fra andre dele af Skriften. Disse kalder han en hors d'aeuvre af en eller anden from kopist. Denne akavede munkfabrikation får forordet til Alfreds ægte love til at ligge i værket, og selve Alfreds ord beviser bedrageriet, for han erklærer i dette forord, at han har indsamlet disse love fra Ina, i Offa , Aethelbert og hans forfædre og sagde intet om, at nogen af dem blev taget fra Bibelen. Det bevises stadig mere sikkert af de uoverensstemmelser, det giver. For eksempel den jødiske lovgiver, Exodus xxi. 12, 13, 14, (kopieret af Pseudo Alfred 13,) får mord, med jøderne, til at dø. Men Alfred selv, Le. xxvi., straffer den kun med en bøde, kaldet en Weregild, proportioneret med tilstanden af den dræbte.\nFaktisk følger selve Alfreds love ikke de ti bud eller mosaisk lov, og Jefferson fortsatte med at nævne mange flere eksempler på inkonsekvenser.\nKarl den Store var en fransk konge, der ikke havde nogen indflydelse på engelsk almindelig lov.\nDe ti bud er udtrykkeligt angivet at være en religiøs pagt i Bibelen/Torah. De er tydeligvis ikke en straffelov, fordi de ikke udpeger nogen standard for dom eller retningslinjer for straf.\nAlle de historiske påstande fra Roy Moore og hans tilhængere kan modbevises. Desuden er de mænd, der citeres af Roy Moores juridiske rådgivere, andre kristne aktivister, ikke traditionelle juridiske lærde.\nAmerikansk lov er ikke baseret på de ti bud, og de ti bud har heller ikke spillet nogen særlig rolle i amerikansk historie.\nGrundlæggende fædre gjorde det klart, at romersk lov og engelsk almindelig lov var grundlaget for amerikansk lov, og amerikanske grundlæggere tilbageviste også påstanden om, at enten kristendommen eller de ti bud var grundlaget for engelsk almindelig lov. Moderne historisk analyse giver den samme konklusion.\nDerudover er det klart, at de ti bud ikke var de første love, som mennesker kendte, ja faktisk nævner selv Bibelen andre love forud for de ti bud, som faktisk ikke engang er love. De ti bud er netop det - bud. Umiddelbart efter at de ti bud blev givet i Det Gamle Testamente/Torah, giver Gud Moses cirka 42 love. Ifølge jødisk tradition er der faktisk hundredvis af mosaiske love, som alle hævdes at have været givet til Moses af Gud. Ikke alle disse er i den kristne bibel.\nForskellen mellem love og bud er, at love kan håndhæves af domstole, mens bud ikke kan. Budene er per definition religiøse. De er en pagt mellem giveren af budene og tilhængerne. Den eneste der kan fælde dom over bud er den der gav budene.De ti bud giver ingen retningslinjer for dom eller standard for straf, de siger bare & quotdon't do it & quot.\nDet er klart, at de ti bud er en rent religiøs pagt, fordi der i 2. Mosebog 21, umiddelbart efter at de ti bud blev givet, gives egentlige love. I stedet for at sige & quotDu må ikke stjæle & quot, gives otte eller ni love om tyveri, såsom:\n& quotHvis en mand stjæler en okse eller et får og slagter det eller sælger det, skal han betale fem kvæg for okse og fire får for fåret.\nEn tyv skal bestemt foretage en restitution, men hvis han ikke har noget, skal han sælges for at betale for sit tyveri.\nDet er sekulære love, fordi de giver en retningslinje for menneskelig vurdering.\nGrundlaget for al vestlig lov stammer fra græsk og klassisk romersk lov, som slet ikke var påvirket af jødedom eller kristendom. Engelsk lov er baseret på førkristen angelsaksisk og romersk lov. Moselov og kristendom havde senere en indflydelse på europæisk og engelsk lov, men det var aldrig grundlaget.\nTalsmændene for at lægge de ti bud på statens ejendom fortsætter med at hævde, at det ville ære de grundlæggende fædre eller at det ville ære vores nations fortid, men under ingen omstændigheder er der givet eksempler, fordi ingen findes. Hvis De Ti Bud er en så vigtig del af amerikansk historie, hvor er alle de ti buds monumenter fra 1700- og 1800 -tallet så? Hvor er de dokumenter, der citerer de ti bud som grundlag for amerikansk lov? Det ene kendte dokument, der refererer til et bud, er dokumentet fra Massachusetts kolonilov fra 1641, som senere blev omstødt, da koloniens charter blev tilbagekaldt af Englands krone, og som ville have været dømt forfatningsstridig efter underskrivelsen af Bill of Rights alligevel. Af alle love i Massachusetts -dokumentet var den eneste, der citerede et bud, loven om, at hvis nogen tilbad en anden gud end Herren Gud, ville de blive dræbt.\nDet er klart, at baseret på selv den mest konservative læsning af grundlæggernes og forfatningens hensigt, er det præcis den slags nonsens, som grundlæggelsen af USA var i opposition til. Den eneste lov i hele amerikansk historie, der kan spores til de ti bud, er en kolonilov, der mest åbenlyst er forfatningsstridig.\nIndførelsen af de ti bud på amerikansk offentlig ejendom er ikke repræsentativ for vores juridiske arv, det er ikke repræsentativt for de grundlæggende fædres synspunkter, det har intet grundlag i USA's tidlige historie, og det er et angreb på selve principperne for moderat og mangfoldig regering, som forfatningen og lovforslaget blev skrevet for at beskytte.\nIronisk nok giver Bibelen os en værdifuld lektion. Selv den bibelske historie om de ti bud præsenterer dem som en splittende adfærdskodeks. Inden for få dage efter udstedelsen af budene blev tusinder af mennesker slagtet for at tilbede efter deres egen samvittighed. Den allerførste straf, der blev udmålt for manglende overholdelse af budene, var ikke for den manglende overholdelse af & quotsecular & bud, det var for manglende overholdelse af de to bud vedrørende tilbedelse.\nSelve historien om budene fortæller os, at de sætter far mod søn, ven mod ven og nabo mod nabo. Dette kan faktisk være historiens mest tidløse lektion.\nCoquillette, Daniel. Den angloamerikanske juridiske arv. North Carolina: Carolina Academic Press, 1999\nVersteeg, Russ. Lov i den antikke verden. North Carolina: Carolina Academic Press, 2002\nWatson, Alan. Udviklingen af vestlig privatret. Baltimore og London: Johns Hopkins University Press, 1985\nGeary, Kishlansky, O'Brian. Civilization in the West femte udgave. http://wps.ablongman.com/long_kishlansky_cw_5/0,6472,268318-,00.html\nGolash, Deirdre. Tidslinje for vestlig juridisk historie. http://www.american.edu/dgolash/timeline.htm\nHoffman, Sue. REAL HISTORIE FOR DE TI OPBUDSPROJEKT, I FREDERNAL ORDER OF EAGLES. http://www.religioustolerance.org/hoffman01.htm\nBemærk: Bibliografi indeholder kun ressourcer, der ikke allerede var knyttet til artiklens brødtekst.\nNedenstående diagram viser den landsdækkende gennemsnitspris på benzin i løbet af det sidste år (12 måneder) sammenlignet med gasprisen i Dallas og prisen i Los Angeles. Du kan ændre tidsperioden for at se alt fra 1 måned til 6 år. Vælg blot den periode, du ønsker at se, fra listen øverst. Du kan også vælge forskellige byer og tidsperioder fra tilpasningsboksen under diagrammet.\nFølgende tabel sammenligner strømmen gennemsnitlig gaspris statewide mellem New York, Californien og Texas. I skrivende stund er resultatet, som du ville forvente … Texas gaspriser er lavere end New York og meget lavere end Californien.\nVed første øjekast tror du måske, at det udelukkende er en funktion af nærheden af oliebrønde. Texas er trods alt kendt for sine oliebrønde. Efter lidt refleksion tror du måske, at raffinaderiets placering faktisk ville være vigtigere. Når alt kommer til alt, hvis olie skal sendes lange afstande til et raffinaderi, og derefter skal gassen sendes tilbage, hjælper det ikke den lokale gaspris.\nJa, Texas har 28 raffinaderier, men Californien har 17 raffinaderier, og New York har ingen. Selvom New Jersey har 6 (selvom 3 af dem er blevet lukket) og Pennsylvania har 6 flere, der fungerer. Derfor er afstand til raffinaderier ikke en væsentlig faktor for nogen af de tre stater, vi ser på. For mere information se Komplet liste over amerikanske olieraffinaderier.\nPlus, når vi ser på listen over olieraffinaderier i USA, har hverken North eller South Carolina nogen raffinaderier. Og som vi kan se på gasprisdiagrammet, har South Carolina betydeligt lavere benzinpriser end North Carolina, og selv tilstødende amter på tværs af statslinjer har betydelige prisforskelle.\nSå hvorfor ville priserne variere så drastisk på tværs af statslinjer?\nDet er klart, at nøglefaktoren i gaspriserne ikke er afstanden til et raffinaderi …\nMen en vilkårlig linje på et kort. Hmmm, kan det være mere relateret til regeringer end til olieselskaber?\nNår vi ser nærmere på, ser vi, at mængden af statssalg og motorvejsafgifter, der er inkluderet i benzinprisen, varierer meget og er nøglefaktoren for prisforskellen. Ifølge American Petroleum Institute: (fra 1/15/16) (følg linket til API for de mest aktuelle takster).\nStat Statsskatter Forbundsafgifter Samlede skatter pr. Gallon\nTexas 20 ¢/gal. 18,40 ¢/gal. 38,40 ¢/gal.\nNew York 42,64 ¢/gal. 18.40 ¢/gal. 61,04 ¢/gal.\nCalifornien 40,62 ¢/gal. 18,40 ¢/gal. 59,02 ¢/gal.\nOg hvis vi ser på forskellene i skatter mellem North og South Carolina, ser vi:\nNorth Carolina 35,25 ¢/gal. 18.40 ¢/gal. 53,65 ¢/gal.\nSouth Carolina 16,75 ¢/gal. 18.40 ¢/gal. 35,15 ¢/gal.\nSå det er indlysende, hvorfor folk fra North Carolina kører over statsgrænsen for at få gas (for at spare 18,5 ¢/gal. I skat).\nAncient History Sourcebook: De tolv borde, ca. 450 fvt\nCicero, De Oratore, I.44: Selvom hele verden udbryder imod mig, vil jeg sige, hvad jeg synes: den eneste lille bog med De Tolv Tabeller, hvis nogen ser til springvandene og lovens kilder, synes mig helt sikkert at overgå bibliotekerne af alle filosofferne, både i vægt af autoritet og i omfanget af nytteværdi.\n1. Hvis nogen stævner en mand for magistraten, må han gå. Hvis den tilkaldte mand ikke går, lad den, der tilkaldte ham, kalde tilskuere til vidne og derefter tage ham med magt.\n2. Hvis han rykker eller løber væk, lad indkaldelsen lægge hænder på ham.\n3. Hvis sygdom eller alderdom er en hindring, skal indkaldelsen give et hold. Han behøver ikke levere en overdækket vogn med en palle, medmindre han vælger det.\n4. Lad en jordbesidder beskytter være en godsejer for et af proletariatet, lad enhver, der bekymrer sig, være beskytter.\n6-9. Når sagsøgerne afgør deres sag ved kompromis, lad magistraten meddele det. Hvis de ikke går på kompromis, lad dem angive hver sin egen side af sagen i komitium i forummet før middag. Lad dem bagefter tale det sammen, mens begge er til stede. Efter middagstid, hvis en af parterne har undladt at møde, lad magistraten afsige dom til fordel for den, der er til stede. Hvis begge er til stede, kan retssagen vare indtil solnedgang, men ikke senere.\n2. Den, hvis vidne har undladt at dukke op, kan tilkalde ham med høje opkald hver tredje dag for sit hus.\n1. En, der har tilstået en gæld, eller som der er afsagt dom mod, har tredive dage til at betale den. Herefter er tvangsbeslaglæggelse af hans person tilladt. Kreditor skal bringe ham for magistraten. Medmindre han betaler domsbeløbet eller en i nærværelse af magistraten blander sig på hans vegne som beskytter, skal kreditor tage ham hjem og fastgøre ham i lagre eller fester. Han skal fastgøre ham med mindst femten kilo vægt eller, hvis han vælger det, med mere. Hvis fangen vælger det, kan han levere sin egen mad. Hvis han ikke gør det, skal kreditor give ham et halvt kilo måltid dagligt, hvis han vælger at give ham mere.\n2. Lad dem på den tredje markedsdag dele sin krop mellem dem. Hvis de skærer mere eller mindre end hver andel, er det ingen kriminalitet.\n3. Mod en udlænding er ejendomsretten gyldig for altid.\n1. Et frygteligt deformeret barn skal hurtigt blive dræbt.\n2. Hvis en far sælger sin søn tre gange, skal sønnen være fri fra sin far.\n3. Som en mand har givet i sit testamente med hensyn til sine penge og pleje af sin ejendom, så lad det være bindende. Hvis han ikke har nogen arving og dør intet, lad den nærmeste agnate få arven. Hvis der ikke er nogen agnate, lad medlemmerne af hans gens have arven.\n4. Hvis en er gal, men ikke har nogen værge, skal magten over ham og hans penge tilhøre hans agnater og medlemmerne af hans gener.\n5. Et barn født efter ti måneder siden faderens død vil ikke blive optaget i en juridisk arv.\n1. Kvinder bør forblive i værgemål, selv når de har opnået deres flertal.\n1. Når man laver en obligation og en formidling af ejendom, som han har afgivet formel erklæring, så lad den være bindende.\n3. En bjælke, der er indbygget i et hus eller en vinmark -espalier, må man ikke tage fra sin plads.\n5. Usucapio af bevægelige ting kræver et års besiddelse for færdiggørelsen, men usucapio af en ejendom og bygninger to år.\n6. Enhver kvinde, der ikke ønsker at blive udsat for denne mands hånd på denne måde, bør være fraværende tre nætter i træk hvert år og derfor afbryde usucapio af hvert år.\n1. Lad dem holde vejen i orden. Hvis de ikke har banet det, kan en mand køre sit hold, hvor han kan lide.\n9. Skulle et træ på en nabos gård bøje sig skævt af vinden og læne sig over din gård, kan du træffe juridiske skridt for at fjerne det træ.\n10. En mand kunne samle frugt, der faldt ned på en anden mands gård.\n2. Hvis man har lemlæst et lem og ikke går på kompromis med den tilskadekomne, lad der være gengældelse. Hvis man har brudt en ben af en frimand med hånden eller med en tud, lad ham betale en straf på tre hundrede mønter Hvis han har brudt knoglen på en slave, lad ham have hundrede og halvtreds mønter. Hvis man er skyldig i fornærmelse, skal straffen være femogtyve mønter.\n3. Hvis man bliver dræbt, mens han begår tyveri om natten, bliver han med rette dræbt.\n4. Hvis en protektor skal have udtænkt bedrageri mod sin klient, lad ham være forbandet.\n5. Hvis man tillader sig at blive indkaldt som et vidne, eller har været en vejer, hvis han ikke afgiver sit vidnesbyrd, skal han bemærkes som uærlig og ude af stand til at fungere som vidne igen.\n10. Enhver person, der ødelægger ved at brænde en bygning eller en majsbunke, der er deponeret ved siden af et hus, skal bindes, plages og dræbes ved at brænde på bålet, forudsat at han har begået den nævnte ugjerning med ondskab, men hvis han har begået det ved et uheld, det vil sige ved uagtsomhed, det er ordineret, at han reparerer skaden, eller hvis han er for fattig til at være kompetent til en sådan straf, får han en lettere straf.\n12. Hvis tyveriet er blevet udført om natten, og hvis ejeren dræber tyven, skal tyven holdes lovligt dræbt.\n13. Det er ulovligt for en tyv at blive dræbt om dagen. medmindre han forsvarer sig med et våben, selvom han er kommet med et våben, medmindre han skal bruge våbnet og slå tilbage, skal du ikke slå ham ihjel. Og selvom han modstår, skal du først ringe ud, så nogen kan høre og komme op.\n23. En person, der var fundet skyldig i at have aflagt falsk vidne, skal slynges ned fra Tarpeian Rock.\n26. Ingen må holde møder om natten i byen.\n4. Straffen er kapital for en dommer eller dommer, der er lovligt udpeget, og som er fundet skyldig i at have modtaget bestikkelse for at have truffet en afgørelse.\n5. Forræderi: den, der skal have vækket en offentlig fjende eller overdraget en borger til en offentlig fjende, skal lide dødsstraf.\n6. Det er forbudt at slå enhver mand ihjel, uanset hvem han måtte være overbevist om.\n1. Ingen må begrave eller brænde et lig i byen.\n3. Kvinderne må ikke rive deres ansigter eller jamre på grund af begravelsen.\n5. Hvis man selv opnår en krone, eller hvis hans løsøre gør det på grund af sin ære og tapperhed, hvis den lægges på hovedet eller på forældrenes hoved, er det ingen forbrydelse.\n1. Ægteskaber bør ikke finde sted mellem plebeere og patricier.\n2. Hvis en slave skal have begået tyveri eller gjort skade med sin master & quots viden, er sagen om erstatning i slaveens navn.\n5. Uanset hvad folket sidst havde ordineret, skulle det anses for bindende ved lov.\nFra: Oliver J. Thatcher, red., Biblioteket med originale kilder (Milwaukee: University Research Extension Co., 1901), bind. III: Den romerske verden, s. 9-11.\nScannet af: J. S. Arkenberg, Institut for Historie, Cal. Stat Fullerton. Prof. Arkenberg har moderniseret teksten.\n24 timers uranalogi\nFor at hjælpe dig med at sætte Jordens alder i perspektiv kan denne analogi være nyttig. Hvis du tænker på hele Jordens historie som at have fundet sted på bare en dag, så er cirkeldiagrammet ovenfor et 24-timers ur. Jorden dannes kl. 12:00 og køler ned fra en smeltet tilstand i løbet af de næste timer. Havene dannes, og asteroidebombardementet formindskes. Meget primitivt encellet liv forekommer meget hurtigt før kl. 16.00, og fotosyntetiske organismer dukker op før kl. Lige omkring middagstid bliver atmosfæren iltrig. Kl. 13.00 (13.00) er de encellede eukaryoter ankommet. 17.00 (17.00) vises de første flercellede former. De første vanddyr ankommer først efter kl. 20.00. Planter koloniserer jorden kl. 21.30 og landdyr følger kl. 22.00. Dinosaurerne er festens liv i cirka en time fra 22:40 til 23:40. Menneskelige forfædre adskiller sig fra resten af hominiderne på kun to minutter til midnat, og moderne mennesker ankommer, når uret slår midnat. Du kan downloade dette Excel -dokument for at se, hvordan diagrammet blev lavet.\nHvis vi lægger et 24 -timers ur på Jordens historie, bliver det store tidsinterval lettere at forstå.\nHvis din virksomhed fungerer på en årlig rytme, eller hvis dine planer vil tage 12 måneder eller mindre, skal du bruge den gratis års tidslinje til at planlægge eller skitsere dine mål og dele dem med andre.\nAt have en plan er afgørende, før man går i gang med et forretningsforetagende. Lige så vigtigt er evnen til at dele den plan ved at præsentere den for andre interessenter, om de skal købe buy-in, demonstrere dine intentioner eller opdatere andre om de fremskridt, der er gjort. Det er fornuftigt at skrive din plan i et dokument, men det kan blive udfordrende at dele disse planer på en måde, så de hurtigt læses og forstås. At illustrere din 1-års plan i et PowerPoint-dias vil gøre planen let for dig og andre at forstå, spore og følge.\nMange forretningsinitiativer og planer oprettes over en 12 måneders periode. Indsatser som f.eks. Kampagner, begivenheder, marketinginitiativer, programmer og personlige eller forretningsprojekter planlægges ofte til et år. Tolvmåneders skabelonen til planlægning er velegnet til ethvert forretnings- eller personligt projekt på et år eller mindre. Det var designet til at præsentere 1 års planer på en velkendt grafisk måde. Det blev også lavet som et indbygget PowerPoint -dias, så du manuelt kan redigere den gratis års tidslinjeskabelon i PowerPoint og dele det med andre PowerPoint -brugere. Det betyder, at teams kan samarbejde i PowerPoint om en 1-års plan. Det betyder også, at kunder og ledere, der allerede kender PowerPoint, let kan åbne og gennemgå din plan for det næste år.\nDen årlige skabelon blev også designet til at fungere problemfrit med tidslinjeskaberen fra Office Tidslinje. Office Timeline er et gratis PowerPoint-tilføjelsesprogram til oprettelse af tidslinjer. Du skal blot indtaste datoerne og begivenhederne for din 1 års plan, og tidslinjeskaberen opdaterer denne skabelon med det samme, indefra PowerPoint. Du kan også bruge den til at tilføje eller ændre data på 12 -måneders tidslinje, eller når du skal opdatere dem. Tidslinjeskaberen fra Office Tidslinje foretager disse ændringer automatisk.\nIsmaels 12 stammer\nMange af os kender den gamle historie om Abraham og hans ønske om at få en søn. I den bibelske beretning om sin historie har Abraham først en søn gennem sin & lsquohandmaiden & rsquo Hagar. Denne søn hedder Ishmael og er Abraham & rsquos førstefødte søn.Når Abraham & rsquos anden søn er født, erklæres denne søn ved navn Isaac for løftets & lsquoson. & Rsquo Jøderne i dag hævder anstændigt fra Abraham gennem denne anden søn, Isaac. Få mennesker i dag ved dog, hvad der skete med Ismaels efterkommere. Det antages ofte, at de simpelthen blev arabere i Mellemøsten, men for de fleste af os stopper vores viden om dem der. Bibelen fortæller os følgende:\n& ldquoMen hvad angår Ismael, har jeg hørt dig: se, jeg har velsignet ham og vil gøre ham frugtbar og vil formere ham overalt tolv fyrster, han skal føde, og jeg vil gøre ham til en stor nation. & rdquo 1 Mosebog 17:20\n& ldquo Nu er dette generationer af Ishmael, Abraham & rsquos søn, som Hagar egypteren, Sarah & rsquos tjenerinde, bar til Abraham: Og dette er navnene på Ismaels sønner efter deres navne efter deres generationer: Ismaels førstefødte, Nebajoth, og Kedar og Adbeel og Mibsam og Mishma og Dumah og Massa, Hadad og Tema, Jetur, Naphish og Kedmah. Disse er Ismaels sønner, og disse er deres navne, efter deres byer og efter deres lejre tolv fyrster i henhold til deres nationer. & Rdquo Genesis 25: 12-16\nI 1932 satte David J. Gibson sig for at kortlægge Bibelens kronologier, og på den måde stødte han på gåden om, hvad der skete med Ismaels sønner. For at fuldføre sin kronologi-kortlægning begyndte han en livslang søgning efter svar på dette spørgsmål. Ti år efter hans død tog sønnen Dan Gibson udfordringen op og fløj til Mellemøsten for at fortsætte eftersøgningen. Denne søgning har nu varet over tredive år og har ført ham til mange af de fjerntliggende dele af Arabien. Dan har boet i det tomme kvarter i Arabien, besteget i Yemens bjerge, boet blandt Howietat i det sydlige Jordan og krydset de brændende ørkener i Saudi -Arabien. Han har også talt med mange af de store arkæologer, der arbejder i Mellemøsten, og har undersøgt utallige bøger og speciale i forfølgelsen af svar på dette spørgsmål. Nedenfor er en kort opsummering af, hvad Dan & rsquos far startede, og hvad han har fortsat.\nDen muslimske forståelse af, hvordan beduinstammerne opstod, er skitseret i nedenstående diagram. (Nogle bibelforskere identificerer den muslimske Kahtan som den bibelske Joktan. Se The Founding of the Nations Chart.)\nMuslimsk diagram fra Adam til arabiske stammer Keohane, Alan, ' Bedouin, Nomads of the Desert ', Kyle Kathi Ltd., London, 1994\nDen bibelske beretning om Ishmael giver os navnene på de 12 sønner, men ingen anelse om, hvordan de kan være forbundet med de moderne beduinstammer. Denne liste er givet til os i Første Mosebog 25 og gentages senere i Første Krønikebog 1: 29-33.\n& ldquoOg det er deres generationer: den førstefødte af Ismael, Nebajot, derefter Kedar og Adbeel og Mibsam, Mishma og Dumah, Massa, Hadad og Tema, Jetur, Nafish og Kedemah. Disse er sønner af Ishmael. & Rdquo\nDisse sønner tog til sidst koner, fik børn, og gennem disse børn dannedes stammer. Disse stammer udgjorde de nationer, der boede fra Havila til Shur og fra Egypten til Assyrien. Efterkommere af Ishmael var imidlertid ikke de eneste stammer i den arabiske ørken. Andre stammer kom fra andre kilder. Nogle af disse blev til befolkningen i Syd -Arabien, og andre vandrede også og bosatte sig i Arabien. For en kronologi, se The Founding of the Nations Chart.\nI menuen herunder vil vi undersøge Ismaels tolv sønner og prøve at bestemme, hvad der kunne være sket med dem.\nFlere oplysninger er kendt om afhængigheden af Ishmael & rsquos ældste søn, Nabajoth end nogen af de andre. I Bibelen var Qedar og Nebayot -stammen kendt for fåreavl. Esajas 60: 7. Deres navne findes ofte sammen i assyriske optegnelser.\nNabajoth nævnes specifikt af den jødiske historiker Josephus, der identificerede nabatæerne i sin tid med Ismael & rsquos ældste søn. Han hævdede, at nabatæerne levede gennem hele landet, der strakte sig fra Eufrat til Det Røde Hav, og omtalte dette område som & lsquoNabatene, & rsquo eller det område, som nabatæerne varierede i. Josephus fortæller videre, at det var nabatæerne, der gav deres navne på de arabiske nationer. (Jødiske antikviteter I.22,1) Josephus levede og skrev i løbet af den tid, at nabatæerne eksisterede, og angiveligt fik han sine oplysninger direkte fra nabatæerne selv. Disse nabatæere talte og skrev en tidlig form for arabisk, og derfor blev de ofte omtalt som & lsquoArabs & rsquo af græske og romerske historikere.\nForud for dette fortæller assyriske optegnelser os om kong Ashurbanipal (668-663 f.Kr.), der kæmpede med & lsquoNabaiateans i Arabien. & Rsquo Så i 703 f.Kr. gjorde en gruppe chaldaeanere og nabostammer oprør mod Sankerib, den assyriske hersker. De gamle optegnelser over Tiglath Pilezeer III viser blandt oprørerne Hagaranu (muligvis efterkommere af Hagar, mor til Ismael), Nabatu (meget sandsynligt efterkommere af Nebayoth, Ismaels ældste søn) og kedaritterne (efterkommere af Ishmael & rsquos anden søn). Ifølge optegnelserne flygtede disse stammer fra Assyrien til den arabiske ørken og kunne ikke erobres.\nDet assyriske kongerige brød til sidst i to, da to brødre begyndte at regere, den ene Babyloniens konge og den anden assyrerkongen. I 652 f.Kr. brød konflikt ud mellem disse to brødre, og til støtte for den babyloniske konge invaderede kedaritterne vestlige Assyria, blev besejret og flygtede til Natnu, lederen af Nabayat for sikkerhed. (Som beskrevet i Esarhaddans optegnelser) Senere angreb kedaritterne og Nabayat de vestlige grænser i Assyrien, men blev besejret. Efter deres nederlag, Natnu & rsquos søn, blev Nuhuru erklæret leder for Nabatu.\nTre hundrede år senere Nabatu overflade igen, denne gang i Zenon papyri, der stammer fra 259 f.Kr. De nævner, at Nabatuerne handlede med Gerrhean og Minaean røgelse og transporterede dem til Gaza og Syrien på det tidspunkt. De transporterede deres varer gennem Kedarite -centrene i Nord -Arabien, Jauf og Tayma. Tidligt nabatæisk keramik er også fundet på steder ved Den Persiske Golf langs kysterne i Saudi -Arabien og Bahrain. (Tuwayr, Zubayda, Thaj og Ayn Jawan) Der er også gamle referencer til Nabatu, som lever langs de vestlige kanter af den arabiske halvø og i Sinai. Disse Nabatu var også pirater, der sejlede Rødehavet med at plyndre handelsfartøjer. Senere etablerede de baser i en række havne, herunder havnebyen Aila (moderne Aqaba), som kun er omkring 120 km fra nutidens Petra.\nMens de fleste af os tænker på nabatæerne som mennesker, der transporterede varer i ørkenen med kamelvogn, er det blevet mere og mere tydeligt, at nabaterne også var et søhandelsfolk.\nDet er helt klart fra de historiske optegnelser, at i 586 f.Kr., da edomitterne begyndte en gradvis migration nordpå, til jødiske lande, der var blevet tømt af Nebukadnezar, begyndte også Arabiens stammer at bevæge sig nordpå. Fra deres havneby Aila, (Aqaba) var det kun et kort træk ind i landet for Nabatu at indtage edomiternes hurtigt tømmende land og til sidst gøre det til hjertet af det nabatæiske imperium.\nSelvom kronologien endnu ikke er klar, ser det ud til, at nogle Edomitter blev tilbage. Dem, der emigrerede til Judæa, blev kendt som & ldquoIdumaeans. & Rdquo Disse var nogle af de mennesker, der modsatte sig jøderne under genopbygningen af templet i Jerusalem under Ezra og genopbygningen af Jerusalems bymure under Nehemias.\nMed tiden byggede nabatæerne en imponerende civilisation baseret på købmandshandel. Deres hovedstad var oprindeligt byen Petra, der ligger dybt i sandstensbjerge i det sydlige Jordan. Senere fungerede Bostra i det sydlige Syrien også som en kongelig by. Nabatæerne byggede også en række andre byer, mange af dem i Negev, mens andre lå i det nordlige Saudi -Arabien i dag og i andre dele af det moderne Jordan. I 106 e.Kr. adskilte de deres imperium til romerne, og til sidst forsvandt deres nabataiske særpræg.\nSom vi allerede har nævnt, blev Kedars sønner kendt som Kedaritterne. Kedaritterne var den største militære magt for Ismaels sønner. Esajas taler om Kedar & rsquos & lsquoglory og hendes begavede bueskytter. & Rsquo (Esajas 21: 16-17) Ezekiel 27:21 forbinder Arabien med alle prinserne i Kedar, hvilket tyder på en konføderation under deres ledelse.\nI løbet af historien var kedaritterne i konstant konflikt med assyrerne. Assyrerne, ny-babylonierne, perserne og endda romerne indså vigtigheden af at tage kontrol over de kommercielle ruter i det nordlige Arabien, der var under kedariternes herredømme (og senere nabatæerne).\nNehemiah & rsquos modstander, & lsquoGeshem the Arab & rsquo er blevet identificeret som en af kongerne i Kedar fra midten af femte århundrede f.Kr. (baseret på en række nord -arabiske indskrifter)\nMed hensyn til deres religion fortæller assyriske inskriptioner, at Sanherib erobrede flere arabiske guder i Kedarite -byen Dumah. Den vigtigste guddom var Atarsamain, eller himmelens morgenstjerne. (modstykke til mesopotamiske Ishtar). Stammeligaen ledet af Kedaritterne var kendt som & ldquothe Atarsamains forbund, og deres kult blev ledet af en række dronningepræstinder i Dumah. Resten af deres panteon af guder bestod af Dai, Nuhai (Nuhay), Ruldai (Ruda), Abirillu og Atarquruma. Rockgraffiti på det thamudiske sprog afslører, at Ruda var kendt som aftenstjernen, og Nuhay var solguden, og de blev tilbedt ud over Atarsamain og morgenstjerne. & Rsquo Herodotus identificerede i det femte århundrede f.Kr. to guder tilbedt blandt Arabere, som en frugtbarhedsgud kaldet Orotalt (måske Ruda, som identificeret af Macdonald i Nord -Arabien i det første årtusinde f.Kr., 1360), og en himmel gudinde kender som Allat. (Herodot III, 3.) Senere blev Allat i maskulin form omtalt som Allah)\nKedaritterne nævnes flere steder i Bibelen og kaldes altid nomader.\nSalme 120: 5 Denne Salme er et nødråb, da forfatteren er flygtet og bor på et sted kaldet Mesek i kedaritternes telte.\nEsajas 42:11 Kedar nævnes i en lovsang.\nJeremias 2:10 Israels børn rådes til at kontakte Kedar og se, om det er en almindelig ting for et folk at forlade deres guder og vende sig til andre.\nJeremias 49:28 Denne passage præsenterer os for en profeti mod Arabien (Hazor og Kedar), der forudsiger at Nebukadnesar, en konge i Babylon, vil ødelægge dem.\nEzekiel 27:21 I denne klagesang over byen Tyrus nævnes det, at Arabien og Kedars fyrster handlede lam, væddere og geder med Tyrus.\nI midten af det fjerde århundrede f.Kr. synes kedaritterne at falme fra historien, og nabatæerne kommer derefter i spidsen.\nAdbeels stamme identificeres ofte med befolkningen i Idibi og rsquoilu i landet Arubu, der blev underlagt Tiglath Pileser II (744 - 727 f.Kr.). Denne Idibi & rsquoilu fik pligten som assyrisk konge & rsquos -agent på grænserne til Egypten. Hans stamme siges at have boet langt væk mod vest. Fra denne reference har nogle historikere troet, at stammen Adbeel boede i Sinai.\nMibsam & amp Mishma\nNogle historikere har spekuleret på, om efterkommere af Mishma var grundlæggerne af landsbyerne omkring Jebel Misma. Det menes, at disse to stammer kan have giftet sig med Simeonitterne (1. Krønikebog 4: 24-27) og forsvundet fra historien som en separat enhed\nDumah nævnes i de bibelske optegnelser som en by i Kanaan (Josua 15:52) Det er også forbundet med Edom og Seir i Esajas 21:11\nDumah identificeres generelt af historikere med Addyrian Adummatu -folket. Esarhaddon fortalte hvordan Sanherib i sit forsøg på at dæmpe araberne, sin far, slog mod deres hovedstad, Adummatu, som han kaldte arabernes højborg. Sanherib erobrede deres konge, Haza & rsquoil, der kaldes, arabernes konge. Kaza & rsquoil omtales også i en indskrift af Ashurbanipal som Kedariternes konge.\nFra et geografisk synspunkt er Adummatu ofte forbundet med middelalderens arabiske Dumat el-Jandal, som i oldtiden var et meget vigtigt og strategisk kryds på den store handelsrute mellem Syrien, Babylon, Najd og Hijaz-området. Dumat el Jandal ligger i den sydøstlige ende af Al Jawf, som er et ørkenbassin, og betegner ofte hele den nedre region Wadi som Sirhan, den berømte depression, der ligger halvvejs mellem Syrien og Mesopotamien. Dette område har vand og var et stoppested for campingvognhandlere, der kom fra Tayma, inden de fortsatte til Syrien eller Babylonien.\nDenne strategiske placering gjorde Dumah effektivt indgangen til det nordlige Arabien. Denne oase var centrum for reglen for mange nord -arabiske konger og dronninger, som relateret til os i assyriske optegnelser.\nOptegnelserne over Tiglath Pileser III nævner indbyggerne i Mas & rsquoa og Tema, der hyldede ham. På toppen af Jebal Ghunaym, der ligger omkring fjorten kilometer syd for Tayma, opdagede arkæologer Winnett og Reed nogle graffititekster, der nævner stammen Massaa, i forbindelse med Dedan og Nebayot. Disse tekster refererer til krigen mod Dedan, krigen mod Nabayat og krigen mod Massaa. Derfor ser disse stammer ud til at have været tæt på hinanden på dette tidspunkt. Massaa -stammen er muligvis forbundet med Masanoi i Nord -Arabien som nævnt af Ptolemaios, Geografi v18, 2.\nDe, der holdt fast i teorien om, at Israels børn krydsede Det Røde Hav til selve Arabien, identificerer El Maser som stedet, hvor israelitterne mumlede. (2 Mosebog 17: 7, 5 Mosebog 6: 16,9: 22,33: 8)\nNogle historikere spekulerer i, at denne stamme kan være blevet kendt som Harar, eller Hararina -folket, der boede nær bjergene nordvest for Palmyra. Det er også interessant at bemærke, at der er en Hadad -stamme i Arabien. De fleste af Hadads er nu kristne og er placeret i hele Levanten. (F.eks .: Jordan, Syrien, Libanon, Palæstina)\nTeyma er normalt forbundet med den gamle oase Tayma, der ligger nordøst for Hijaz -distriktet, på handelsruten mellem Tathrib (Medina) og Dumah. Mellem Tayma og Dumah er den berømte Nafud -ørken. Det menes, at den nuværende by Tayma i den sydvestlige ende af den store Nafud -ørken er bygget på resterne af den gamle oase med samme navn.\nTiglath Pileser III modtog hyldest fra Tayma, såvel som fra anden arabisk oase. Den assyriske registrerede husker, hvordan en kollation ledet af Samsi, dronningen af araberne blev besejret. Koalitionen bestod af Massaa, byen Tayma, stammerne Saba, Hajappa, Badana, Hatti og Idiba & rsquoil, som lå langt mod vest. Når de var besejret, måtte disse stammer sende hyldest af guld, sølv, kameler og krydderier af enhver art.\nDen assyriske konge, Sanherib kaldte endda en af hans porte i storbyen Nineve som ørkenporten, og registrerer, at gaver fra Sumu & rsquoanit og Teymeite kommer igennem den. & Rdquo Herfra kan vi genkende Teyma som et vigtigt sted.\nOmkring 552 f.Kr. gjorde den babyloniske konge, Nabonidus (555-539 f.Kr.) faderen til den bibelske Belshazzar (Daniel 7: 1) byen Tayma til sin bolig og tilbragte ti af de seksten år af hans regeringstid der.\nI Achaemenid -perioden blev byen sandsynligvis et sæde for en af de persiske kejsere.\nMen i det første århundrede f.Kr. begyndte nabatæerne at dominere Tayma, og det blev langsomt en del af deres handelsimperium.\nEsajas 21: 13-14 opfordrer indbyggerne i Tayma til at skaffe vand og mad til deres flygtige landsmænd i en tilsyneladende hentydning til Tiglath Pileser & rsquos invasion af Nord Arabien i 738 f.Kr.\nJeremias 25:23 En profeti mod oasebyen\nJob 6: 19,20 Job beklager over hans fald fra rigdom og kommenterer, at Tema's tropper og Shebas (Yemens) hære havde håbet på plyndring, men nu havde Job ingenting.\nTayma er en oase med en stor telll med mange bygninger bygget oven på ældre ødelagte bygninger.\nJetur, Naphish, Kedemah\nTil dato har jeg ikke fundet noget skrevet af de gamle historikere om disse stammer.\nMedlemskab er påkrævet for at kommentere. Medlemskab er gratis og tilgængeligt for alle over 16 år. Bare klik på Tilmeld dig, eller skriv en kommentar herunder. Du skal bruge et brugernavn og en adgangskode. Systemet sender automatisk en kode til din e -mail -adresse. Det skulle ankomme om et par minutter. Indtast koden, og du er færdig.\nMedlemmer, der sender annoncer eller bruger upassende sprog eller fremsætter respektløse kommentarer, får deres medlemskab fjernet og bliver spærret for webstedet. Ved at blive medlem accepterer du vores brugsbetingelser og vores privatliv, cookies og annoncepolitikker. Husk, at vi aldrig under nogen omstændigheder vil sælge eller give din e -mail -adresse eller private oplysninger til nogen, medmindre det kræves ved lov. Behold venligst dine kommentarer til emnet. Tak!\nDE tolv borde\nDette er romernes tidligste forsøg på at skabe en LOVKODE. Det er også det tidligste (overlevende) stykke litteratur, der kommer fra romerne. Midt i en flerårig kamp for juridisk og social beskyttelse og borgerlige rettigheder mellem den privilegerede klasse (patricierne) og almindelige mennesker (plebejere) blev der udpeget en kommission på ti mænd (Decemviri) (ca. 455 f.Kr.) til at udarbejde en kodeks lov, der ville være bindende for begge parter, og som magistraterne (de 2 konsuler) skulle håndhæve upartisk.\nKommissionen udarbejdede nok vedtægter (de fleste af dem var allerede `` sædvaneret '' alligevel) til at fylde TI TABLETTER, men dette forsøg synes ikke at have været helt tilfredsstillende-især for plebeierne. En anden kommission på ti blev derfor udpeget (450 f.Kr.), og der blev udarbejdet yderligere to tabletter. Originalerne, der siges at være indskrevet på bronze, blev sandsynligvis ødelagt, da gallerne fyrede og brændte Rom i invasionen af 387 f.Kr.\nDe tolv tabeller giver den studerende i romersk kultur en chance for at se på arbejdet i et samfund, der stadig er ret agrarisk i syn og drift, og hvor de vigtigste bånd, der holder samfundet sammen og giver det mulighed for at fungere, er: klanen ( genos, gens), protektion (protektor/klient) og patriciernes iboende (og arvede) ret til ledelse (i krig, religion, lov og regering).\nVertikal Bubble Chart Tidslinje\nHorisontal Bubble Chart Tidslinje\nBubble Chart Tidslinjeskabelon ▶\n(For Excel 2013+) Lær, hvordan du opretter en tidslinje ved hjælp af et boblediagram! Akseetiketterne kan let tilpasses, og boblerne til aksen og tidslinjehændelser kan have forskellige størrelser.\nExcel -tidslinjeskabelon ▶\nOpret en historisk eller projekt tidslinje hurtigt og let ved hjælp af denne originale Vertex42 tidslinjeskabelon. Denne side var oprindeligt en artikel, der forklarede, hvordan du opretter en tidslinje ved hjælp af et XY -diagram og fejllinjer for ledelinjer, men nu kan du downloade tidslinjeskabelonen og få et stort forspring i dit projekt!\nVertikal tidslinje ▶\nOpret en dynamisk lodret tidslinje i Excel ved hjælp af et spredningsdiagram, datatiketter og ledelinjer.Download skabelonen eller følg vejledningen for at oprette tidslinjen helt fra bunden.\nTidslinjeskabelon til Google Sheets ▶\nOpret en vandret eller lodret tidslinje i Google Sheets ved hjælp af et spredningsdiagram og datatiketter.\nProjekt tidslinjeskabelon ▶\nOpret en projekttidslinje i Excel ved hjælp af en stablet søjlediagram og forskellige farver til forskellige faser eller kategorier. Fantastisk til projektets tidslinjer på højt niveau.\nProjektets tidslinjediagram ▶\nOpret en projekttidslinje, der viser både milepæle og opgaver, ved hjælp af et spredningsdiagram med datatiketter og ledelinjer.\nSe videoen: viborg 2 -3 AaB 12-09-21\nThe Crystals tjener et #1 -hit med "He's A Rebel"\nHMS Fawn på kysten\nCopyright © biblaridion-online.net | Tolv tabeller tidslinje...