Samfund og Sprog. som rehabilitering. Erfaringer fra et udviklingsprojekt for etniske minoriteter med traumer eller sindslidelse - PDF\nDownload "Samfund og Sprog. som rehabilitering. Erfaringer fra et udviklingsprojekt for etniske minoriteter med traumer eller sindslidelse"\n1 Samfund og Sprog som rehabilitering Erfaringer fra et udviklingsprojekt for etniske minoriteter med traumer eller sindslidelse\n3 Forord I marts 2006 igangsatte Dansk Flygtningehjælp og Videncenter for tosprogethed og interkulturalitet (UC2) et treårigt udviklingsprojekt med fokus på flygtninge og indvandrere med psykiske lidelser og traumer i socialpsykiatrien og andre rehabiliterende tilbud. Projektet tog afsæt i, at etniske minoriteter er underrepræsenterede i både socialpsykiatrien og i specialundervisningen. Det formodes på den ene side at være en konsekvens af, at sindslidelse er tabubelagt i mange kulturer, og at målgruppen derfor ikke ønsker at blive associeret med tilbud for sindslidende borgere. Underrepræsentationen formodedes på den anden side også at være en konsekvens af, at mange socialpsykiatriske være- og aktivitetscentre ikke tilbyder aktiviteter, der tager udgangspunkt i etniske minoriteters forudsætninger og behov, eksempelvis for sprogundervisning og kultur- og samfundsforståelse. Gruppen af etniske minoriteter kan opfattes af sociale tilbud som en ekstra opgave eller som en ekstra udfordring, som kræver særlige tiltag, snarere end som en integreret og naturlig del af en borgergruppe fra det pågældende nærmiljø. Mange medarbejdere anser problematikken om målgruppens begrænsede sprogkundskaber som en afgørende barriere for overhovedet at indgå i tilbuddene, og mange føler sig ikke klædt tilstrækkeligt på til opgaven. Visionen var at udvikle og tilbyde særlig tilrettelagt sprogundervisning/sprogstøtte til sindslidende og traumatiserede flygtninge og indvandrere samt aktiviteter, der styrker gruppens og den enkeltes kultur- og samfundsforståelse. Formålet var at tiltrække etniske minoriteter til et tilbud, der oplevedes relevant, og som kunne have karakter af undervisning snarere end socialpsykiatri, derfor kaldes deltagerne i projektet kursister og ikke brugere. Derudover var formålet at øge målgruppens evner til og forudsætninger for at forstå og navigere i det danske samfund, skabe grobund for et større netværk samt mulighed for en mere aktiv hverdag. Samtidig skulle projektet bistå medarbejderne i at udvikle relevante aktiviteter for målgruppen gennem kompetenceudvikling og ved at understøtte samarbejdet mellem eksempelvis socialpsykiatrien og det lokale sprog- eller specialundervisningscenter. Med dette metodehæfte ønsker vi at videregive de væsentligste erfaringer fra udviklingsprojektet. Hæftet henvender sig primært til medarbejdere i socialpsykiatriske og rehabiliterende tilbud og til de faggrupper, de samarbejder med. Det drejer sig om socialpædagoger, afspændingspædagoger, ergoterapeuter, sproglærere, specialundervisere, socialrådgivere m.fl. Ledere og lokale beslutningstagere vil også have glæde af metodehæftet. Erfaringerne stammer fra tre meget forskellige institutioner, der igennem tre år har arbejdet målrettet med at udvikle og afprøve tværfaglige aktiviteter, der imødekommer målgruppens forudsætninger og behov. De tre institutioner er det socialpsykiatriske aktivitetscenter Biffen i Brabrand ved Århus, Dansk Flygtningehjælps Center for afklaring og rehabilitering Hovedstaden samt Kirkens Korshærs Herberg for hjemløse på Nørrebro i København. God læselyst!\n4 Kolofon Udgiver: Center for Udsatte Flygtninge/Dansk Flygtningehjælp og Videncenter for tosprogethed og Interkulturalitet (UC2) i Professionshøjskolen UCC Tekst: Charlotte Bie, Mette Blauenfeldt og Alice Bonniksen Maj 2009 Oplag: 1000 stk. Layout: Steven Leweson, grafisk design Foto: Lars Svankjær. Fotos er taget i Dansk Flygtningehjælps Center for afklaring og rehabilitering Hovedstaden og Kirkens Korshærs Herberg i Hillerødgade i foråret 2009 Tryk: Silkeborg Bogtryk Publikationen fås ved henvendelse til Center for Udsatte Flygtninge/Dansk Flygtningehjælp og Videncenter for tosprogethed og interkulturalitet (UC2) Publikationen kan endvidere downloades i PDF-format på hjemmesiderne: og\n5 Indholdsfortegnelse Sammenfatning....6 Markant mange flygtninge lever på gaden...9 Kvinder med massive psykiske og sociale problemer Et liv tættere på arbejdsmarkedet...15 Et liv med sindslidelse og traumer...18 Medarbejderen som nøgleperson...23 En sprogpædagogisk indsats er også en rehabiliterende indsats...27 Brobygning til en bolig, et arbejde eller et andet tilbud Tværfagligt samarbejde...35 Dilemmaer i arbejdet med etniske minoriteter....39\n6 Sammenfatning Flygtninge og indvandrere med psykiske lidelser eller traumer tilhører en af de svageste og mest udsatte grupper i samfundet. I mange år har gruppen været overset i det etablerede system. Det ser vi bl.a. ved, at selv institutioner som socialpsykiatriske væresteder, der ligger i boligområder med en høj koncentration af etniske minoriteter, stadig ikke er lykkedes med at integrere denne gruppe i deres institution. Samtidig har mange tilbud den opfattelse, at hvis målgruppen skal tænkes ind, vil det kræve ekstra ressourcer i form af efteruddannelse, mere og måske en anden personalesammensætning. Erfaringerne fra udviklingsprojektet Sprog og Samfund som Rehabilitering viser, at det ikke er en helt forkert antagelse, at indsatsen kræver noget ekstra: Traumer og sindslidelse bevirker ofte en sårbarhed over for relationer til andre mennesker samt en mistillid til både sig selv, andre og omverdenen. Det betyder, at relationsarbejdet står ganske centralt, idet den medarbejder, som en traumatiseret eller psykisk syg flygtning har knyttet tillid til, ofte får en rolle som kulturel brobygger, systemfortolker og bisidder, idet borgeren har brug for støtte i langt flere situationer end etnisk danske borgere. Grundlæggende viden om eksilpsykologi, traumatologi, kulturmøde og interkulturel kompetence er væsentlig hos alle medarbejdere i socialpsykiatriske og rehabiliterende tilbud. Det forudsætter lyst og engagement hos medarbejderne at tage denne viden til sig og at udvikle den i daglig praksis. Målgruppens ofte begrænsede dansksproglige formåen samt manglende indsigt i dansk kultur- og samfundsforståelse betyder, at det er nødvendigt at imødekomme behovet for at styrke disse dimensioner. Det kræver en særlig faglig viden om sprogtilegnelse og interkulturel pædagogik. Kommunikation og samarbejde mellem institutioner og kommunalkontorer er sårbart i forhold til medar- Fakta om projektet Udviklingsprojektet hedder Kultur og samfundsforståelse på dansk for unge og voksne flygtninge og indvandrere i socialpsykiatrien og i andre rehabiliterende tilbud. I daglig tale kaldet Samfund og Sprog som rehabilitering. Projektet er finansieret af velfærdsministeriets 15M-pulje fra Karakteristika for målgruppen I alt har 45 antal flygtninge og indvandrere været omfattet af projektaktiviteter: Over 3/5 af kursisterne er mænd. Ca. 4/5 er flygtninge. Ca. 3/5 har en diagnosticeret lidelse. Ca. 1/2 har været udsat for tortur eller fængsling i hjemlandet. Kursisterne har i gennemsnit været i DK 8-15 år. Ca. 1/8 kan ikke kommunikere på dansk, og ca. 1/2 har brug for tolk på møder. Ca. 1/2 er under 40 år. Ca. 4/6 lever på kontanthjælp, 1/6 har fået førtidspension, og 1/6 får sygedagpenge, starthjælp eller har job med løntilskud. 6\n7 bejderudskiftninger, begrænset tid og ressourcer samt manglende fælles forståelse af behov og indsats. For målgruppen kan det betyde bratte skift og overgange, som ikke planlægges, forberedes eller gennemføres på en måde, så behovet for kontinuitet og tryghed imødekommes, og nederlag eller tilbagefald undgås. Erfaringerne fra udviklingsprojektet har vist, at det kan lade sig gøre at give psykisk syge og traumatiserede flygtninge og indvandrere flere muligheder i hverdagen. Det kan lade sig gøre at understøtte gruppens sprogtilegnelse og samfundskulturelle viden, at bryde isolationen og opbygge netværk samt at styrke mestringsevne og selvhjulpenhed. Projektaktiviteterne er blevet gennemført af en række engagerede og fagligt dygtige medarbejdere, der har haft mod på at udvikle og afprøve nye tiltag, heriblandt brugt programteori på både projekt- og kursistniveau. Derigennem har de deltagende medarbejdere styrket deres faglighed og øget samarbejdet på tværs af faggrænserne i det enkelte lokalprojekt. I dette metodehæfte kan du i de efterfølgende afsnit læse om rehabilitering, relationsarbejde, sprogpædagogiske indsatser, tværfaglighed og brobygning. Sluttelig sættes der fokus på en række dilemmaer, som udviklingsarbejdet har stødt på undervejs. Med hæftet ønsker vi at inspirere til fortsat faglig udvikling samt at adressere både nogle lokale udfordringer og nogle nationale systemiske udfordringer, som ikke kan løses af medarbejdere, men kræver ledelsesmæssige visioner og politisk vilje til forandring. 7\n8 I de næste tre afsnit præsenteres Kirkens Korshærs Herberg i Hillerødgade, Dansk Flygtningehjælps Center for afklaring og rehabilitering Hovedstaden samt Århus Kommunes kvindeprojekt Biffen. De tre steder har været med hele vejen gennem udviklingsprojektet og har gjort sig mange erfaringer undervejs. Det er disse erfaringer, der ligger til grund for materialet her, og der vil i resten af hæftet blive refereret til de tre lokalprojekters erfaringer. 8\n9 Markant mange flygtninge lever på gaden Kirkens Korshærs Herberg i Hillerødgade: Saban spiser morgenmad sammen med 8-10 andre somaliske og danske mænd i Åben Café-tilbuddet. Han er beboer på Kirkens Korshærs Herberg på Nørrebro i København. Han viser, hvor han flere steder på kroppen har ar efter geværkugler, der stadig sidder i kroppen, og fortæller, at han ofte havde ondt i hovedet, dengang han gik på sprogcenter og måtte gå ud. Han har gået 12 år i skole og har arbejdet som mekaniker og buschauffør. Nu er han blevet hjemløs og bor på herberg, men vil gerne have arbejde og egen bolig. Saban er én af de 23 somaliske beboere, som har fået en særlig pædagogisk indsats på herberget. Beboerne på Kirkens Korshærs Herberg i Hillerødgade i København er blandt samfundets mest marginaliserede og udstødte grupper; alkoholikere, psykisk syge, narkomaner etc. Herberget er åbent for alle, der er boligløse og har brug for tag over hovedet. Beboerne skal ikke igennem en egentlig visitation, og der er ingen venteliste eller bedømmelse af egnethed. Herberget visiterer på stedet på gadeplan. Siden midten af halvfemserne er andelen af beboere med flygtningebaggrund på danske herberger steget markant. I dag er halvdelen af beboerne på herberget i Hillerødgade somaliske mænd. De skiller sig ud fra den danske beboergruppe ved at have utilstrækkelige danskkundskaber samt mangle basal forståelse af den kultur og det samfund, de nu er en del af. De somaliske mænd er forholdsvis velfungerende sammenlignet med mange etnisk danske hjemløse. De er måske havnet på gaden efter en skilsmisse, eller fordi de ikke har et netværk, der kan give dem husly. Hovedparten af dem har misbrugsproblemer (khat og/eller alkohol), og mange døjer med både psykiske og sociale problemer, heraf er der en del, som lider af følgerne efter traumatiske begivenheder. Udviklingsprojektet Inden udviklingsprojektet gik i gang, oplevede medarbejderne på herberget, at de somaliske mænd ofte trak sig ind i sig selv og var svære at få kontakt til. De tog heller ikke selv kontakt til personalet og var generelt svære at nå. På en tidligere bevilling havde herberget projektansat en uddannet lærer med viden om dansk som andetsprog, og da udviklingsprojektet gik i gang, blev der endvidere knyttet en pædagogisk medarbejder (10 timer ugentligt) til indsatsen. Intet kendskab til systemdanmark Somaliernes udfordring er, at de ikke forstår systemet, og systemet formår ikke at lave tilbud, som passer til dem. Det er muligvis en anden form for undervisningstilbud, der er brug for, og måske også en anden form for støttekontaktpersonordning. Det virker, som om systemet mangler tid og forståelse i forhold til denne borgergruppe. Der kan være brug for en individuel tilgang. 9\n10 Første skridt var at lære gruppen af somaliere at kende; hvorfor bor de på et herberg, hvilke individuelle og fælles behov for aktiviteter og indsatser kan imødekommes, afprøves og udvikles, hvad skal der til for at undgå, at beboere, der har fået egen bolig, vender tilbage til herberget efter yderligere nederlag? Næste skridt var at inddrage de øvrige medarbejdere på herberget i indsatsen, således at viden og kompetencer om målgruppen forankres bredt i personalegruppen. I projektets sidste fase har der været fokus på at styrke samarbejdet med eksterne aktører som f.eks. jobcenter, socialcenter, boligrådgivning m.fl. Det fælles mål er, at udslusningen til egen bolig forløber trygt og sikkert, samt at brobygningen til arbejdsmarkedet og samfundet er langtidsholdbar. Aktiviteter afprøvet og udviklet i projektet Individuel sproglig støtte og undervisning i kulturog samfundsforståelse Fælles somalimøder med tolk om relevante emner Åben cafe med fælles morgenmad for alle beboere tre gange om ugen Ture ud af huset Indkøb, madlavning og fællesspisning Koordinerende indsats i forhold til eksterne samarbejdspartnere, jobcenter, socialcenter osv. Støtte- og bisidderfunktion Arbejdsgruppe for personalet. Erfaringerne med udviklingsarbejdet har været lærerige, og resultaterne er synlige for både medarbejdere og beboere: Generelt opleves færre skænderier, mindre vold, større åbenhed og kontakt mellem beboerne og personalet, mere lyst til samvær, udtalt ønske om sprogstøtte og om hjælp til at forstå systemet, mere målrettet handling i forhold til egenomsorg, misbrugsbehandling og etablering i egen bolig og på arbejdsmarkedet. Kirkens Korshær ønsker at videreudvikle viden om og indsatser for hjemløse etniske minoriteter. Blandt andet er der et stort behov for, at herberget udvikler et efterværnstilbud til tidligere beboere for at undgå de tilbagefald, der ofte ses når, udslusningen sker hurtigt, og ansvaret skifter hænder. Herberget har derudover et ønske om at videreudvikle kontaktpersons- og jobformidlingsindsatsen for beboerne. Kirkens Korshærs Herberg er en privat selvejende institution med driftsoverenskomst med Københavns Kommune, socialforvaltningen. I driftsoverenskomsten indgår ikke den særlige pædagogiske indsats for somaliere, som udviklingsprojektet har været rammen om, hvilket betyder, at herberget lige nu søger om finansiering andetsteds fra. I løbet af de tre år, projektet har kørt, har resultaterne været slående: Ud af de 23 somaliere, der efter eget ønske har medvirket i projektet, er 10 kommet i egen bolig, heraf er fire tilknyttet arbejdsmarkedet og yderligere tre befinder sig i et botilbud. 10\n11 Kvinder med massive psykiske og sociale problemer Biffen i Århus: Aminah deltager i Biffens tilbud, når hun kan magte det, for hun lider af depression og tager meget medicin. Hun har ofte svært ved at skabe overblik over sin dagligdag, er forvirret og glemmer sine aftaler. I tasken har hun 1000 små sedler og lapper papir med alt det, hun skal huske. Igennem et stykke tid har sproglæreren arbejdet med at lære Aminah at bruge en kalender, hvor hun kan skrive alle de ting ned, hun skal huske. Den kreative medarbejder har trænet med hende, imens de har arbejdet i syværkstedet, og i dag er Aminah stolt over at kunne bruge kalenderen. Biffen er et aktivitetscenter for sindslidende og personer med psykiske vanskeligheder, som har behov for særlig støtte og aktivering i hverdagen. Stedet ligger i Brabrand tæt på Gellerupparken i Århus. Det er tanken, at samværet med andre og aktiveringen skal bidrage til en meningsfyldt tilværelse, og at brugerne får styrket den sociale og personlige udvikling. For syv-otte år siden begyndte flere og flere sagsbehandlere at opleve vanskeligheder med at finde afsætningsmuligheder for etniske minoriteter med psykiske lidelser til at efterfølge behandlingsindsatsen. Mange kunne ikke leve op til kravet om at kunne klare sig på dansk og umiddelbart være parat til et heldags- eller et halvdagstilbud. Samtidig oplevede sprogcentrene, at målgruppens forudsætninger for at lære sprog var utilstrækkelige og derfor ikke kunne drage fordel af sprogcentrenes normale undervisningstilbud. Et toårigt integrationsprojekt i Biffen afdækkede i målgruppens behov og igangsatte nogle metodeudviklingstiltag. Der viste sig et behov for et særligt tilbud til de kvinder, der i mange år har gået hjemme, og som ikke har ret meget kontakt til det danske samfund grundet psykiske problemer. Mange var ikke blevet systematisk lægeligt udredt, men har ofte både psykiske og somatiske klager. Kvinderne befinder sig i en gråzone Kvinderne lider af depression, er selvmordstruede, har massive sociale problemer og for nogens vedkommende er der vold i hjemmet og ægtemænd, der ikke accepterer skilsmisse. Mange af kvinderne befinder sig i en gråzone. De har kun lidt kontakt med lokalpsykiatrien, men er gået tilbage til egen læge, som ordinerer meget medicin. Nogle har været til samtale i lokalpsykiatrien, men er blevet forskrækkede, fordi venteværelset har været fyldt med mærkelige mennesker, særligt mænd. Ingen har kontakt til lokalpsykiatrien nu dog har en af dem en bostøtte. Eftersom kvinderne modtager kontanthjælp, har kommunen behov for et tilbud, der kan afklare kvinderne i forhold til arbejdsmarkedet. Arbejde vurderes ikke at være realistisk for langt de fleste af dem, som kommunen har visiteret til tilbuddet. De befinder sig snarere i matchgruppe 5+ end i de forventede matchgruppe 3 og 4. 11\n12 12 Biffen er et kommunalt socialpsykiatrisk aktivitetscenter ( 104) under Århus Kommune. Stedet har kapacitet til ca. 60 brugere, hvoraf en tredjedel har etnisk minoritetsbaggrund. Det består af otte værksteds- og aktivitetsgrupper, som er målrettet mennesker med sindslidelse, der har brug for støtte og aktivering i dagligdagen. Biffens satellit for kvinder med etnisk minoritetsbaggrund (kvindeprojektet) deler lokaler med syværkstedet på en selvstændig adresse. Kvindeprojektet er foruden midler fra udviklingsprojektet finansieret gennem puljen Fælles Ansvar 2, som udløber i 2011.\n13 Udviklingsprojektet Biffen ønskede at afprøve en særlig tilpasset undervisning i dansk og kultur- og samfundsforståelse samt afklarende aktiviteter ift. arbejdsmarkedet. Stedet indgik derfor et samarbejde med Center for specialundervisning for voksne (den tidligere Amtsskole), som leverede lærerkræfter til tilbuddet i form af sprog- og speciallærere. Lærerne har sammen med to socialpædagoger og en kreativ medarbejder fra syværkstedet stået for udvikling og gennemførsel af aktiviteterne. Det viste sig hurtigt, at de kvinder, der startede i tilbuddet, havde det langt dårligere end først forventet. Aktiviterne måtte derfor justeres, således at den socialpædagogiske indsats kom til at veje tungere end den specifikke undervisningsindsats. Efter mange år i hjemmet skulle kvinderne nu vænne sig til at være indlæringsparate, og det tog tid at opbygge tryghed og tillid og skabe en platform for læring. Det er særligt indsatsen i denne første fase, som Biffen har arbejdet intensivt med, og medarbejderne har ligeledes arbejdet på at synliggøre de små fremskridt hos kursisterne. Det individuelle fokus har været i centrum, men der arbejdes kontinuerligt med at skabe bro til gruppebaserede aktiviteter. Aktiviteter afprøvet og udviklet i projektet Relationsarbejde i form af individuelle støttesamtaler og psykosocial hjælp Fællesaktivitet i sofagruppe om morgenen Individuel undervisning med fokus på individuel mestring og daglig kommunikation Gruppebaserede temaforløb om f.eks. sundhed og kost Kreativt syværksted sammen med Biffens etnisk danske kvindelige brugere. Erfaringerne viser, at rehabiliteringsprocesser tager tid, og at der skal satses på langsigtede indsatser for gruppen af etniske minoritetskvinder med massive psykiske og sociale problemer. Det er blevet tydeligt, at der bruges al for meget energi og tid i undervisningen på indsatser, som burde være løst af kommunen inden henvisningen. Det gælder eksempelvis kursistens socioøkonomiske situation, der kan være helt ude af balance, og det gælder kursistens helbredsmæssige situation, som ofte ikke er udredt. Det er spild af ressourcer, at et undervisningstilbud skal tackle disse udfordringer, samtidig med at der forventes et læringsfremskridt hos kursisten. Det er muligt at skabe en platform for læring gennem en tværfaglig indsats, der bygger på socialpædagogik, specialpædagogik og sprogpædagogik. Biffen ønsker at videreudvikle dette fleksible tilbud, der med forskellig vægtning af faglige tilgange og metoder kan tage udgangspunkt i den enkelte kursists behov og forudsætninger. Ligeledes er det hensigten at forankre den tværfaglige viden og erfaringer bredt i to institutioner, som Biffen samarbejder med. 13\n15 Et liv tættere på arbejdsmarkedet Dansk Flygtningehjælps Center for Afklaring og Rehabilitering Hovedstaden: Elham har fået et fleksjob. Det tog tid at afklare jobønske, være i praktik, lære sproget på arbejdspladsen og få skabt de rigtige rammer om fleksjobbet, men det er lykkedes. Forud for ansættelsen ligger flere års rehabiliterende indsatser, fordi Elham hver dag levede med aktive minder om dengang, raketterne ramte familiens hus i Afghanistan, og alle undtagen hende selv blev dræbt. Hun havde problemer med at huske tiden før raketangrebene og problemer med at holde fokus og nærvær i nutiden. Hun blev hele tiden kastet tilbage til raketangrebene. Elham har deltaget i centrets aktiviteter og har fortsat kontakt med centret, da en af medarbejderne fungerer som hendes mentor ift. fastholdelse af fleksjobbet. Dansk Flygtningehjælps Center for afklaring og rehabilitering Hovedstaden er et målrettet tilbud til flygtninge, der har oplevet traumatiske begivenheder eller har psykosociale problemstillinger. For de fleste kursister er målet at få afklaret og styrket deres psykiske, sociale og erhvervsmæssige kompetencer. Det er kommunernes sagsbehandlere, der henviser til centret. Herefter afholdes en visitationssamtale, hvor kursisten, den henvisende sagsbehandler, centrets socialrådgiver afdækker gensidige forventninger og aftaler individuelle mål for kursisten. Typiske udfordringer Kursistens arbejdsevne er begrænset af hendes dårlige psykiske og fysiske tilstand. Psykisk af dårlig koncentration, svingende hukommelse, lavt selvværd og træthed. Fysisk af skulder-/ nakkesmerter, stærk hovedpine og hjertebanken ved angst eller pres. Dertil kommer manglende danskkundskaber, manglende tilknytning til arbejdsmarkedet samt en begrænset forståelse for det danske arbejdsmarked og samfund. Da centret blev oprettet i 2004 under den daværende arbejdsmarkedslovgivning var kernen i tilbuddet de rehabiliterende aktiviteter. Man ønskede at styrke identitet, netværksdannelse, fysiske og sociale indsatser, sprogtilegnelse samt brobygning til uddannelse og arbejdsmarked. Da en ny arbejdsmarkedslovgivning trådte i kraft i 2006 med overskriften En ny chance til alle, oplevede centret et fokusskift hos de henvisende myndigheder. Nu efterspørger myndighederne i højere grad kortere forløb, der indeholder en målrettet afklaring til arbejdsmarkedet eller pension. Centret har løbende arbejdet med at udvikle sit tilbud. Det er centrets erfaring, at rehabilitering er en langvarig proces, men de har også erfaret, at for en del af kursisterne kan fokus på arbejdsmarkedet have en rehabiliterende effekt. Kursistens ressourcer, ønsker og fremskridt er i centrum, og forløb tilpasses individuelt og fleksibelt. Hvor det er muligt, inddrages kursisterne i centrets dagligdag med det formål at gøre brug af de- 15\n16 res kompetencer, og der skabes mange muligheder for social interaktion gennem gruppeaktiviteter. Hver enkelt kursist støttes til at tage ansvar for eget liv uanset om det er et liv på eller uden for arbejdsmarkedet. Udviklingsprojektet Da udviklingsprojektet for alvor gik i gang i 2007, havde centret allerede nogle års erfaringer med rehabilitering af traumatiserede flygtninge. Centret ønskede at styrke dansktilegnelsen i alle centrets aktiviteter, styrke motivationsarbejdet og arbejdsmarkedsaktiviteter for kursister uden stor tilknytning til arbejdsmarkedet samt få støtte til dokumentationsarbejdet. De primære medarbejdere er dansklæreren, som er frikøbt næsten fuldtid fra Ballerup Sprogcenter, og som indgår i centrets faste normering, en aktivitetsmedarbejder, der senere blev erstattet af en afspændingspædagog, samt lederen, der er uddannet socialrådgiver. Aktiviteter Relationsarbejde i form af støttende og rådgivende samtaler samt daglig anerkendelse Undervisning i dansk og i kultur- og samfundsforståelse Fysisk aktivitet, genoptræning, kropsforståelse, stress- og smertemestring Netværksarbejde i form af gruppeaktiviteter, fælles fejringer og brobygning Afdækning af ressourcer og barrierer i forhold til arbejdsmarkedet Virksomhedsbesøg, arbejdsprøvning, praktikforløb, mentorordninger mm. Værkstedsaktiviteter, f.eks. syning, tegning/maling, it m.m. Udflugter ud af huset. Centret har i projektet haft programteorien som ramme for og redskab til udviklings- og dokumentationsarbejde. Programteorien har styrket det tværfaglige samarbejde mellem faggrupperne og skabt overblik over indsatser og mål for den enkelte kursist. Redskabet har virket godt i statussamtalerne med sagsbehandlerne, fordi det synliggør udfordringerne og det konkrete og målrettede arbejde med den enkelte kursist og viser, hvilke fremskridt der er blevet observeret. Samme respons kommer fra arbejdsgiverne på de steder, hvor kursisterne har været i praktik eller fået ansættelse. Centret ønsker at videreudvikle viden om og metoder til rehabilitering med et arbejdsmarkedsrettet fokus. I fremtiden vil centret styrke den gruppebaserede indsats og dermed flytte fokus fra den individuelle behandlingsindsats, som har præget området i mange år. Det betyder blandt andet, at der skal kigges med nye øjne på, hvilke tiltag der kan være arbejdsmarkedsforberedende for gruppen af flygtninge med traumer. Erfaringerne viser, at eksempelvis reminiscensarbejde, ture ud af huset og mange praktiske opgaver i forbindelse med sprogtilegnelse fremhæver ressourcer og kan generere energi, hvilket er vigtige platforme at bygge videre på. 16\n17 Center for afklaring og rehabilitering - Hovedstaden er en selvejende institution under Dansk Flygtningehjælp. Kursister henvises primært fra Københavns omegnskommuner, og centret har et bredt samarbejde med virksomheder, kommunale sagsbehandlere, tolke og støttepersoner, privatpraktiserende behandlere, praktiserende læger samt kommunale og regionale behandlingscentre. 17\n18 Et liv med sindslidelse og traumer Størstedelen af de borgere, som har været omfattet af projektaktiviteterne, har flygtningebaggrund. Det gælder både de hjemløse somaliere, kursisterne i Herlev og til dels kvinderne i Biffen, hvoraf en del dog har indvandrerbaggrund. Hos borgerne ses lidelser som skizofreni, psykoser og depression, men den absolut primære sindslidelse har været symptomer på posttraumatisk stressforstyrrelse (PTSD) i større eller mindre udstrækning. Mange flygtninge lever med voldsomme oplevelser af krig, overgreb, lemlæstelse, fængsling, tortur, ydmygelser, forfølgelse, flugt, adskillelse fra eller tab af familiemedlemmer m.m. De vil ofte opleve reaktioner herpå i de første år i Danmark, men reaktionerne kan også være kapslet ind i en årrække og først udløses et godt stykke tid efter, at kursisten har etableret sig i samfundet. Hvad sker der med mennesker med traumer? Hvad enten reaktionerne kommer hurtigt eller senere udløses af stress, en krise, en ulykke eller måske af en harmløs begivenhed, der vækker minder, så er det ofte hele mennesket, der rammes: Fysisk: Kroppen kan være i et konstant øget alarmberedskab, hvilket kommer til udtryk i rastløshed, uro og opfarenhed. Kroniske eller diffuse smerter efter tortur eller anden lemlæstelse kan udgøre væsentlige begrænsninger af den fysiske formåen og resultere i en fremmedgørelse af egen krop. Kognitivt: Tvangstanker, flashbacks (hallucinationer) og mareridt kan have invaderende karakter både i søvnen og i vågen tilstand og betyde, at de traumatiske begivenheder ufrivilligt opleves igen og igen og kan gøre det svært at skelne mellem fortid og nutid samt resultere i søvnløshed. Neurobiologisk: Hvis hjernen er udsat for lang tids påvirkning af stresshormonerne kortisol og adrenalin, kan det få karakter af forgiftning og resultere i celledød og nedbrydning af synaptiske forbindelser. Det kan give problemer med koncentration, hukommelse og indlæring. Emotionelt: Overvældende følelser af angst, vrede, sorg, skyld og skam kan resultere i opfarenhed, vredesudbrud, irritabilitet, passivitet, tilbagetrukkenhed, nedsat evne til empati, problemer med at bevare og indgå i nære relationer. Eksistentielt: Mange har mistet tilliden og troen på sig selv, deres medmennesker og omverdenen og kan have svært ved at kende sig selv. Det kan resultere i fremmedgørelse, meningsløshed, opgivenhed og manglende fremtidsvisioner, energi og handlekraft. Hvad skal der til for at komme sig? Der er brug for mere end en enstreget sundhedsfaglig behandling, da der er mange dimensioner af det traumatiserede menneskeliv, der skal støttes, genetableres og genoprettes. Mange fagfolk vil mene, at man ikke kan helbrede traumer helt, men at man kan hjælpe mennesker til at blive bedre i stand til at leve med de oplevelser, de har haft, og til at mestre de udfordringer, de lever med. En tværfaglig rehabiliteringsindsats er optimal for denne gruppe af borgere, hvilket betyder, at indsatser af både sundhedsfaglig, socialfaglig og pædagogisk karakter ideelt set bør gå hånd i hånd. 18\n19 Såfremt de forskellige faglige indsatser ikke tilbydes under samme tag men forskellige steder i systemet, vil det være vigtigt for borgeren at have en kontaktperson eller koordinator, der sikrer overblik over indsatserne, og som understøtter, at det tværfaglige samarbejde har fælles retning og mål. Hvis dette ikke sker, kan borgeren opleve at være genstand for indsatser, der spænder ben for hinanden og dermed forlænger rehabiliteringen. Empowerment i indsatserne Overordnet kan man sige, at rehabilitering er ensbetydende med empowerment, både fysisk, psykisk, socialt og arbejdsmæssigt. Begrebet udtrykker både det at få/ tage magten over eget liv, at mobilisere ressourcer, at få mulighed for at handle selv. Empowerment skal ikke ses som en konkret metode, men snarere som både en proces og et produkt. Som strategi stræber empowerment efter forandring, større social retfærdighed og mere lighed i sundhed. Empowerment er kendetegnet ved, at man vælger en ressourcetilgang og ikke en mangeltilgang. Det betyder, at man som professionel er villig til at lade sin ekspertrolle og dermed sin magtposition træde i baggrunden. I stedet griber man de muligheder, forslag, ønsker og interesser, som kursisterne udtrykker. Opgaven for medarbejderne bliver derfor at skabe rammer og muligheder, der giver kursisten de bedste betingelser for at udvikle egen handlekraft og indflydelse på eget liv og dermed få en fornemmelse af kontrol og meningsfuldhed. Oplevelsen af sammenhæng Den medicinske sociolog Aaron Antonovsky har undersøgt modstandskraft og mestringsstrategier hos 19\n20 overlevere fra de nazistiske koncentrationslejre. Han fandt, at trods de ubærlige oplevelser, klarede nogle sig godt i livet. Årsagen var, at de havde en stærk oplevelse af sammenhæng. At have en stærk Oplevelse af Sammenhæng, betyder for Antonovsky, at tre centrale elementer er på plads: Begribelighed (at man forstår, hvad der sker i og omkring en) Håndterbarhed (at man kan handle også i svære situationer ved brug af egne og andres ressourcer) Meningsfuldhed (at det har værdi og betydning at involvere og engagere sig i livets medgang og modgang). For mennesker, der har oplevet svært integrérbare traumatiske begivenheder under krig, kan det være en udfordring at skabe begribelighed, håndterbarhed og meningsfuldhed i den fortid, der knytter sig til disse Spørgsmål til overvejelse Som pædagogisk eller socialfaglig medarbejder er det vigtigt at spørge sig selv: Hvilke emner er relevante at arbejde med? Hvordan gøres regler og muligheder inden for disse emner begribelige for borgerne? Hvordan gøres borgernes ressourcer håndterbare? Hvordan støtter jeg op om aktiviteter, der fremmer meningsfuldhed og sammenhæng i borgerens liv? En sådan indsats styrker ikke blot integrationen, men er en væsentlig forebyggende faktor i forhold til borgernes mentale sundhed. oplevelser. Socialfaglige og pædagogiske indsatser kan dog med fordel tilrettelægges omkring reminscensforløb (dvs. mindearbejde, der relaterer sig til tiden forud for eller efterfølgende de traumatiske begivenheder), samt identitetsstyrkende aktiviteter, der knytter bånd mellem det, der var engang, og det, der er i dag. Sociale relationer heler Psykiater Judith Hermann understreger, at traumer isolerer (gennem tab og brud), men at gruppen genskaber en følelse af at høre til (i et fællesskab, i nære relationer og gennem et tilhørsforhold). Hun peger på, at solidariteten i en gruppe yder den stærkeste beskyttelse mod angst og fortvivlelse. En væsentlig indsats for en pædagogisk eller socialfaglig medarbejder er derfor at arbejde målrettet med at etablere, genskabe og fastholde relationer for den enkelte borger. I det arbejde er medarbejderen selv en nøgleperson, som kan skabe en anerkendende, vedholdende og tillidsfuld relation til den enkelte borger. I udviklingsprojektet har der været arbejdet med tre former for relationer: Relationsarbejde (medarbejderen som betydningsfuld anden og stedfortrædende håb) Gruppeaktiviteter (mulighed for spejling, rolleskift, aktivering af fællesskabets ressourcer) Netværksopbygning (forbindelse til et hverdags- og samfundsliv). Når man arbejder med etniske minoriteter er der ekstra grund til at reflektere over, hvilke aktiviteter og metoder der virker inkluderende eller ekskluderende på fællesskabet. Hvis kursisterne ikke behersker et veludviklet 20\n21 dansk sprog, kan der opstå kommunikative barrierer i forsøget på at etablere fællesskab. Hvis aktiviteter og metoder forudsætter en forforståelse af hjælpesystemet og velfærdssamfundets principper og opbygning, kan det være vidensmæssige barrierer, der skal tages højde for i gruppe- og netværksaktiviteter. Netværksaktiviteter og arbejdsmarkedet Forsker Jessica Carlsson har i sin undersøgelse af torturoverlevere på RCT vist, at svær psykisk belastning og påvirkning af livskvaliteten varer ved mange år efter de traumatiske begivenheder og efter ankomsten til Danmark. Hendes undersøgelse viser også, at de faktorer, der er tæt associeret med et dårligere psykisk helbred og lavere livskvalitet, er at have været udsat for tortur, at være uden beskæftigelse og have få sociale kontakter. Diagnosen PTSD PTSD er en forkortelse for Post Traumatic Stress Disorder, der almindeligvis oversættes som posttraumatisk stressforstyrrelse. Diagnosen blev optaget i den amerikanske psykiatriske diagnoseliste i Almindeligvis skønner vi, at omkring 30 procent af flygtningene i Danmark er traumatiserede, men de seneste års stramninger af asyllovgivningen betyder, at procentdelen højst sandsynligt er højere hos de flygtninge, der er kommet til Danmark indenfor de seneste år. Læs mere her: Rammen om gruppeaktiviteter Som pædagogisk eller socialfaglig medarbejder kan man spørge: Hvordan skabes der mange gruppechancer? Hvilke gruppesammenhænge er borgeren fortrolig med? Er det eksempelvis kønsopdelte gruppesammenhænge? Hvilke aktiviteter er borgeren vant til foregår i et fællesskab? Hvilke fælles interesser eller fælles behov kan danne ramme om gruppe- og netværksaktiviteter? At arbejde gruppeorienteret fordrer et godt kursistkendskab og en god fornemmelse af den enkeltes behov og forudsætninger. Ligeledes er viden om og erfaring med gruppedynamiske metoder en væsentlig kompetence hos medarbejderne. Jessica Carlsson konkluderer på baggrund af undersøgelsens resultater, at der er et behov for at undersøge og udvikle tilbud til traumatiserede flygtninge, hvor aspekter som beskæftigelse og sociale kontakter så vidt muligt bør inkorporeres. Læs mere her Andersen, Brok og Mathiasen; Empowerment på dansk, Dafolo, Aaron Antonovsky; Helbredets mysterium, Hans Reitzels Forlag, Judith Hermann; I voldens kølvand: psykiske traumer og deres heling, Hans Reitzels Forlag, Jessica M. Carlsson; Mental health and health-related quality of life in tortured refugees. Københavns Universitet,\n23 Medarbejderen som nøgleperson Jeg har aldrig arbejdet på en psykiatrisk afdeling, men jeg tillader mig nogle gange at sige, at dette arbejde er lige så hårdt. Det er en meget belastet gruppe borgere, vi har med at gøre, og vi har ikke et skrivebord imellem os det er relationsarbejde, vi laver. Det kræver engagement og en vis form for realitetssans i forhold til målgruppen. Vi kan ikke ringe til et vikarbureau, når en medarbejder er syg, for det kræver noget særligt at arbejde med traumatiserede mennesker, så foretrækker jeg hellere, at vi er underbemandede med kolleger, der fungerer i arbejdet. Socialrådgiver Flygtninge og indvandrere med psykiske lidelser eller traumer kan ofte have svært ved at etablere, vedligeholde og udvikle relationer med andre mennesker. Manglende tryghed, tillid og selvværd spænder ben for evnen og modet til at turde engagere sig i andre mennesker. Dertil kommer en ofte ændret selvopfattelse og en ændret adfærd som følge af lidelsen. At etablere en stabil og tillidsfuld kontakt og relation til kursisten tager tid og kræver tålmodighed. Når det lykkes, kommer medarbejderen ofte til at fungere som en central nøgleperson for kursisten. Det væsentlige i relationsarbejdet er forståelsen af, at en god relation mellem den professionelle og borgeren har betydning for processen med at komme sig og udvikle sig. Som professionel bruger man sin viden om menneskers adfærd og behov, sin interesse, sin empati og sin rummelighed til at møde og anerkende kursisten, der hvor han eller hun er. Man bruger sin faglige handlekraft til at skabe rammer og muligheder for at udvikle en relation, der bygger på dialog, respekt og ligeværd. Indstilling og handlinger Relationsarbejde har i udviklingsprojektet både været forstået som nogle konkrete handlinger og aktiviteter, der styrker relationen mellem medarbejder og kursist, men også som en generel positiv og ligeværdig indstilling til den enkelte kursist. Forståelsen af relationsarbejde ligger ofte implicit i det arbejde, man udfører i socialpsykiatrien og i rehabiliterende tilbud, men der kan være forskelle i en medarbejdergruppe på, hvad man konkret betragter som sin rolle, ansvar og opgave. Det kan derfor være en interessant øvelse at skabe et fælles overblik over, hvad der indgår i relationsarbejdet i lige netop dette tilbud. Det giver mulighed for faglig refleksion og udvikling og styrker den fælles forståelse af tilbuddets metoder og visioner. En tværfaglig metode, som projekterne har afprøvet, er at udarbejde en programteori på relationsarbejdet. I en programteori udvælges en indsats, som beskrives i et skema med en kolonne for komponenter, aktiviteter, samt kortsigtede og langsigtede mål. Medarbejderne forsøger at indkredse, hvilke komponenter der indgår i en bestemt indsats samt hvilke aktiviteter, der konkret skal udføres for at indsatsen gennemføres bedst muligt. Yderligere beskrives hvilke mål medarbejderne forventer, at aktiviteterne leder hen imod. Medarbejderne har oplevet en styrket fælles faglig forståelse ved at arbejde med programteorien. En anerkendende tilgang tilbyder nye fokusområder for medarbejdere. Tidligere søgte man faglig udvikling gennem problemidentifikation, årsagsanalyse, løsningsmuligheder og handleplan. I det anerkendende tiltag 23\n24 Uddrag af en handlingsrettet programteori for relationsarbejdere Relationsarbejde Aktiviteter Kortsigtede mål Langsigtede mål - Tydelige regler for - At sige goddag - At den enkelte føler sig - At kunne begå sig på den daglige om- - At sige farvel velkommen, uundværlig, en dansk arbejdsplads gangsform - Opsøgende telefonisk kontakt og at det er vigtigt at ved fravær komme her - Kontakt ved indlæggelse/sygdom - At træne arbejdspladskultur at omgås kolleger - Inddrage hele kursist- - Fælles frokost hver dag - At skabe netværk blandt - Styrket evne til at ens liv inkl. familielivet - Fejre kursisternes fødselsdag kursisterne indgå i og fastholde - Ekskursioner ud af huset - At have fællesskab med sociale netværk - Markere religiøse højtider andre, der er i samme si- - Familiearrangementer fire gange tuation/har samme behov årligt som en selv - Tæt samarbejde mel- - At personalet opholder sig i og - Relationen til medarbej- - Fællesskabsfølelse og lem medarbejder og bruger fælleslokaler, være opsø- derne på centret skal bære ejerskab til huset her kursist gende i rygerummet det videre arbejde - Fælles rengøringsdage - Personalet tager med ud på arbejdspladsen - Synliggørelse ifm. op- - Fejre, når en kursist kommer i job/ - Motivation til selv at stile - Anerkendelse nåelse af mål for den uddannelse mod praktik/arbejde - Succeser bliver syn- enkelte - Tage afsked, når nogen stopper liggjort inkl. gave - Invitere arbejdsgivere ind til fest, f.eks. ved ansættelser - Synliggøre igangværende forløb med billeder slået op på væggene, mapper med billeder 24\n25 søger man faglig udvikling gennem identifikation af det vellykkede og værdifulde. Man forsøger at skabe billeder af en ønsket fremtid og igangsætte processer, der leder hen til fremtidsbilledet. En god relation kan bidrage på afgørende vis til håb og mod hos kursisten. Nogle medarbejdere er mere bevidste end andre om, hvordan de selv er i relationen. Det kan virke såre banalt, når man forsøger at tydeliggøre, hvordan man helt konkret kan vise imødekommenhed, forståelse, accept og anerkendelse. På den anden side kan det bidrage til at skabe klarhed over, hvad der forventes, og hvad der eventuelt er brug for i forhold til faglig og personlig medarbejderudvikling. Uddrag af programteori med fokus på indstilling Komponent Aktivitet Kortsigtede mål Langsigtede mål Relationsog motivationsarbejde - Være opsøgende (tage ansvar i forhold til at få skabt en kontakt) - Som medarbejder at blive mere bevidst omkring vigtigheden af den gode - Som medarbejder at blive mere bevidst omkring egen rolle i - Være aktivt lyttende (hensigten bag) relation i arbejdet med arbejdet med trau- traumatiserede flygtninge matiserede (grundet - Have forståelse for sprogforskelle (tillid som centralt begreb) større viden om om- (bliv ikke irriteret, udvis forståelse rådet) og hjælp evt. kursisten på vej) - Større teoretisk viden - Fokus på kursisternes egen vilje i henhold til relations- og motivation arbejde - Anerkendelse, fokus på det, der - Beboerne bliver mødt virker med større forståelse (blandt andet i for- - Vise lyst til samvær/planlægning hold til evt. sprogfor- af aktiviteter skelle) - Være tydelig i udmeldinger det kan jeg hjælpe med, det kan jeg ikke hjælpe med 25\n26 Medarbejdernes kompetencer Arbejdet med flygtninge og indvandrere med psykiske lidelser og traumer stiller krav til medarbejdernes faglige og personlige kvalifikationer. Det er medarbejderens opgave og ansvar at have overblikket og se to skridt ud i fremtiden, så der ikke opstår uoverskuelige overraskelser for kursisten. Medarbejderen skal have overskuddet til at reflektere, se nye muligheder, vurdere og handle. Det kræver en vis selvindsigt og robusthed til arbejdet, for man bruger sig selv som redskab til at skabe forbedring hos kursisten. Ligesom alle andre redskaber skal vedligeholdes og forbedres, så er det også vigtigt, at man som medarbejder får mulighed for faglig og personlig udvikling og sparring. Passer man ikke på redskabet, risikerer man, at det bliver sløvt, rustent eller falder fra hinanden. For mig består de faglige kompetencer i både at have viden om og indsigt i det biologiske/fysiologiske og i det pædagogiske/psykologiske. Det er kombinationen af viden om, hvordan ar på sjælen kan afspejles i kroppen, der er afspændingspædagogens spidskompetencer. De personlige kompetencer er at være menneske, at turde gå ind i den intime, følelsesmæssige zone, at kunne rumme mennesker, der har det svært, rumme fortællingerne om traumerne, hvis det er det, der er brug for, at stille sig til rådighed som menneske, at være til stede og nærværende i kontakten. Afspændingspædagog Netop i arbejdet med sindslidende og traumatiserede mennesker udsættes medarbejderne konstant for massive fysiske, psykiske og følelsesmæssige påvirkninger, der uden adressering kan medføre følelsesmæssig overinvolvering eller tilbagetrækning, udbrændthed eller sekundær traumatisering. Derfor kan det ikke understreges nok, hvilken betydning teamsparring, supervision, faglige kurser og efteruddannelse, praktisk træning og ledelsesopbakning har. Forebyggelse kan forhindre, at medarbejdere brænder ud og mister det personlige engagement, der ofte kendetegner dem, der arbejder i det socialfaglige og pædagogiske felt. Læs mere her: Marit Borg og Alain Topor; Virksomme relasjoner Om bedringsprocesser ved alvorlige psykiske lidelser, Kommuneforlaget, Rene Kristensen (red.); Fantastiske forbindelser relationer i undervisning og læringssamvær, Dafolo, Susanne Bang; Rørt, ramt og rystet Supervision og den sårede hjælper, Socialpædagogisk Bibliotek, Socialpsykiatri 2008, nr. 2, Tema: Relationer. 26\n27 En sprogpædagogisk indsats er også en rehabiliterende indsats Jeg ønsker at blive god til at skrive på dansk og blive bedre på dansk. Det interesserer mig meget. Men jeg har det utrolig svært med at huske. Jeg spørger hele tiden læreren om, hvad ord betyder. Jeg kan bedst lære dansk ved at se på billeder, nogle bøger med billeder, hvor der også står forklaringer. Vi har nogle eksempler på væggene og også nogle spil, vi spiller med billeder og tekst. Kursist Kendetegnende for mange af kursisterne er de dansksproglige udfordringer og en mere eller mindre begrænset viden om, hvordan det danske samfund er organiseret. Indlæringsevnen er ofte påvirket af traumer eller medicin, så kursisternes evne til opmærksomhed, koncentration og til at huske er nedsat. Mange har svært ved at indgå i større gruppesammenhænge, og erfaringerne fortæller, at individuel støtte eller aktiviteter i mindre grupper ser ud til at fungere bedst for disse kursister. Sprogpædagogiske aktiviteter kan have: Sproglige funktionsmål (at opnå større sproglig selvhjulpenhed) Psykosociale mål (at opbygge tillid/selvtillid, selvindsigt, relationer og netværk) Rehabiliterende mål (at få skabt sammenhæng og mening i fortid, nutid og fremtid) Vidensmæssige og handlemæssige mål (at opnå bedre kultur- og samfundsforståelse) Anerkendende mål (at spejle kursisterne, der hvor de er, og anerkende dem for det de kan). Målene er mange Sprogpædagogiske aktiviteter kan være en god ramme om et samvær, der har flere forskellige mål. Aktiviteterne er ikke nødvendigvis tilrettelagt sådan, at den testbare sproglige progression er i fokus, men kan også have rehabiliterende mål for øje. Den sprogpædagogiske indsats handler således ikke kun om ordforråd, grammatik og korrekt udtale, men om at styrke kursisternes oplevelse af sammenhæng i hverdagen gennem en øget evne til at begribe, håndtere og skabe mening i deres eget liv. Det er centralt at arbejde med kursistens selvtillid til selv at turde handle, hvilket naturligvis betyder at tilegne sig danske sproghandlinger, der gør det muligt at få kontrol og magt over sit eget liv. Motivation, rum og mulighed for læring Erfaringerne fra projektet viser, at det kan tage lang tid for kursister at finde sig til rette med at skulle lære igen. Forud for dette skal der ofte en ihærdig indsats til i forhold til at skabe en fornemmelse af tryghed og sikkerhed for kursisten, for andre er det forestillingen og håbet om at kunne lære noget nyt, som skal genetableres. Nogle kursisters fremmøde er meget ustabilt, eller de kommer på forskellige dage i ugen, og det betyder, at såfremt der tilrettelægges undervisning i form af gruppeaktiviteter, så skal hver session være afsluttet, da læreren ikke kan være sikker på, hvem der 27\n29 er til stede næste gang. Det stiller krav til læreren om fleksibilitet, omskiftelighed og faglig kreativitet. Sprogstøtten foregår også ude i byen, hvor sprog og handling kan knyttes sammen, og hvor kursisterne har brug for at mestre det svære danske sprog. Individuel støtte I herberget undervises kursisterne enkeltvis. I starten troede hverken lærer eller leder, at beboerne var særligt motiverede for undervisning, og overvejede derfor, om de skulle prøve at bestikke dem med cigaretter for overhovedet at få dem til at møde op. Det viste sig dog slet ikke at være et problem! I løbet af den første måned var der 10 beboere, overvejende somaliere og en enkelt iraker, der gerne ville blive bedre til dansk. Når vi arbejder med sproget, giver det mulighed for at komme tættere på den enkelte, samtidig med at kursisterne får mulighed for at eksperimentere med sproget. Jeg har ikke mødt nogen, der ikke vil lære dansk, hvis de kan komme til det. Lærer. i form af en praktisk opgave, gymnastik, en leg eller lignende. Det fælles tredje er betegnelsen for et tema eller en aktivitet, der flytter fokus væk fra den enkelte kursists egne her og nu-problemer og over på noget, som kan engagere kursisterne i fællesskab. Det kan være et tema som kost og sundhed, hvor danske ord og vendinger introduceres og kobles sammen med praktiske aktiviteter som madlavning, bagning, gymnastik og ture ud af huset. Det er vigtigt, at aktiviteterne har direkte relevans til kursistens liv, kan bruges i dagligdagen og opleves som meningsfyldte for den enkelte. Reminiscens I Herlev har læreren lavet reminiscensspil og øvelser, hvor det går ud på at fortælle om (ikke-traumatiske) barndomsminder. I et spil trækker kursisterne på skift et kort med et spørgsmål, f.eks.: Hvad groede der på markerne, der hvor du voksede op? Hvornår høster man i dit hjemland? Fortæl om en grøntsag, du godt kan lide. Derved åbnes for en verden, hvor en stor del Én af beboerne deltager i et temaforløb omkring styrketræningen i fitnesscentret. Inden træningen øver læreren og kursisten ordforrådet om krop, højde og vægt og træner vendinger, der relaterer sig til, hvordan det føles at lave øvelser og gå til træning. De tager sammen til træning og øver dansk, mens de sidder på hver sin kondicykel og følges hjem bagefter. Efterhånden som beboeren føler sig tryg ved selv at tage i fitnesscentret, tager han alene af sted. Et fælles tredje Både i Biffen, på herberget og på centret i Herlev er gruppeaktiviteterne ofte tilrettelagt om et fælles tredje Begrænsede dansksproglige kompetencer og viden om samfundet kan udgøre en kolossal barriere for den enkelte kursist, der befinder sig i et land, hvor al form for socialt hjælpearbejde er sat i system. Ofte er der ikke afsat tid hos sagsbehandlere, praktiserende læger, jobkonsulenter og ydelseskontorer til at forklare, hvilke grundlæggende forståelser og logikker om rettigheder og forpligtelser, der ligger til grund herfor, og hvordan man bedst kan navigere i det. 29\n30 af kursisternes identitet og ressourcer ligger gemt, hvor de er eksperter på eget liv, og hvor der er gode muligheder for at skabe sammenhæng mellem før og nu. Fortællingerne vækker lignende minder hos de andre kursister, som kan deles i gruppen, og det at blive lyttet til og anerkendt for sit bidrag styrker rehabiliteringen, samtidig med at det danske sprog trænes. Fokus- og stemningsskift Undertiden fylder kursisternes klager over fysiske og psykiske smerter meget i hverdagen. Det kan være overvældende for medarbejderne og til tider svært at rumme graden af kursisternes lidelser. Det er også svært som professionel at have det svært med det. Nogle gange er det nødvendigt med et fokusskift, hvis klagerne har taget overhånd. Der er eksempelvis gode erfaringer med at indføre 5-10 minutters brokkasse eller læs af-session i starten af en aktivitet, hvor det er i orden at klage over alt det, som er svært, hvorefter kursisterne så må samle sig og skifte fokus til aktiviteten. En anden god erfaring er at lave en plus/minusoversigt på tavlen, hvor de aktuelle klager noteres på minussiden, og hvor læreren eller medarbejderen efterfølgende spørger de ting, som kursisterne ønsker noteret på plussiden for derved at skabe balance for kursisten. Også her er der dansksproglig læring at hente. Alle medarbejdere kan bidrage Man behøver ikke at være uddannet dansklærer for at kunne støtte op om kursisternes sprogtilegnelse, men det kan være til stor gavn at få nogle konkrete anvisninger på, hvordan man bedst kan bidrage hertil, hvis man ikke er uddannet sproglærer. På herberget har dansklæreren undervist de øvrige medarbejdere i, hvordan de kan fremhæve og synliggøre sproget i de Sproglærerens faglighed er et væsentligt bidrag til det psykosociale arbejde med psykisk syge og traumatiserede flygtninge og indvandrere. En sproglærer er ofte god til at forstå indhold bag om en mangelfuld kommunikation. Dertil kommer, at sproglæreren kender vigtigheden af at trække på og anerkende alle de sproglige ressourcer, som kursisten besidder (modersmål eller kendskab til flere sprog) i forsøget på at skabe dialog og motivation. Det er et rigtig godt grundlag for en god relation og kan være en betydningsfuld basis for at kursisten føler sig tilstrækkelig tryg til at ytre sig og at indgå i samspil med andre. daglige aktiviteter, hvordan det hjælper at fokusere på ét budskab ad gangen, samt vigtigheden af at udvise tålmodighed og forståelse for kursistens dansksproglige begrænsninger. I Herlev har afspændingspædagogen deltaget i sprogundervisningen sammen med dansklæreren og har derigennem opnået viden om, hvordan hun kan støtte kursisterne sprogligt. Den faglige vidensdeling er et vigtigt element i den sprogpædagogiske indsats. Læs mere her: Undervisning af traumatiserede flygtninge og indvandrere Dansk som andetsprog med rehabiliterende perspektiv, Integrationsministeriet, Grethe Bech; Spor i tiden, SynerGAIA i samarbejde med Special-pædagogisk forlag,\n31 Brobygning til en bolig, et arbejde eller et andet tilbud Læreren har givet mig nogle sproglige fif. F.eks. kunne jeg godt finde på at spørge kursisten: Har du tjekket minibaren på værelse 101? Så svarede hun bare ja, men jeg kunne ikke være sikker på, om hun havde forstået mit spørgsmål. Læreren sagde, at jeg i stedet kunne spørge kursisten således: Værelse 101? Minibaren? Har du tjekket den? Så ville kursisten have lettere ved at spore sig ind på, hvad det var, jeg gerne ville vide. Og det er rigtigt. Men det tager også tid for mig at skulle formulere mig anderledes til hende, for jeg skal hele tiden huske, at rækkefølgen i hendes instruktioner helst skal være omvendt. Oldfrue på Herløv Kro Mange af de kursister, der har deltaget i projektet, har enten skullet gennem en rehabiliterings- og opkvalificeringsfase eller en afklaringsfase med henblik på egen bolig, arbejdsmarkedet eller pension. Det betyder, at kursisterne på et tidspunkt skal videre til et andet tilbud eller situation, når de slutter deres dagligdag på herberget, i Biffen eller på centret i Herlev. Flygtninge med sindslidelse og traumer kan ofte føle sig meget utrygge og angste ved overgange fra en kendt situation til en ukendt situation. Derfor fordrer brobygning en tidlig inddragelse af samarbejdspartnere, nøje planlægning og forberedelse, samt vedholdenhed og stabilitet i relationen mellem medarbejder og borger, indtil borgeren er solidt forankret i den nye situation. Mødet med andre kursister Selv et lille skift kan for mange virke angstfremkaldende og uhåndterbart. Erfaringerne fra Biffen viser, at flere kursister har svært ved at turde deltage i syværkstedet, førend de er blevet helt trygge ved sprogundervisningen og den psykosociale støtte fra den pædagogiske omsorgsmedarbejder. I syværkstedet kommer andre sindslidende kvinder, herunder etnisk danske kvinder, og det betyder nye og uforudsigelige relationer, som det tager tid at blive tryg ved. Det kan virke som blot en lille forhindring, men det er et stort skridt for kvinderne at overvinde denne barriere og turde deltage på lige fod med de andre. Vejen dertil er trinvis med små introduktioner over tid, hvor omsorgsmedarbejder eller sproglærer deltager i syværkstedet sammen med den kreative medarbejder. I starten mødes kvinderne om fælles kagespisning en gang om ugen eller til fejring af en fødselsdag eller højtid. Efterhånden skabes fundamentet og broen mellem de forskellige aktiviteter og tilbud i Biffen, og kvinderne finder tryghed og tillid i en hverdag, der har udvidet sig en smule. Praktik og mentorordning I Dansk Flygtningehjælpes Center for afklaring og rehabilitering er der ligeledes gode erfaringer med at sætte fokus på metoder og aktiviteter, der styrker trygge overgange, særligt til arbejdsmarkedet. Velovervejet matchning af kursist med virksomhed, grundigt forberedte praktikforløb, målrettet brancherelateret sprogundervisning, en fælles arbejdsbog for kursist, virksomhed og medarbejder samt en udvidet mentorordning har vist sig at være vigtige elementer i et udslusningsforløb, der skal være langtidsholdbart. Der satses mest på virksomheder i lokalområdet og det personlige møde er i fokus fra første færd. Det betyder blandt andet, at medarbejderne stort set aldrig ringer til en 31\n33 potentiel arbejds-/praktikplads. De møder uanmeldt op og forsøger at få en samtale med direktøren eller personalechefen. Her præsenteres den pågældende kursist og kursistens ressourcer, og fremskridt fremhæves. Lykkes det at få virksomheden engageret, tilrettelægges samarbejdet om praktik- og ansættelsesforløbet nøje, og centret leverer den nødvendige støtte i form af en medarbejder, der fungerer som mentor. En kursist kom i praktik og fik senere ansættelse som stuepige på en kro. I starten gennemgik jeg arbejdet sammen med kursisten og læreren. Jeg udleverede arbejdsbeskrivelserne til læreren, og de blev oversat, så kursisten kunne forstå dem. Læreren deltog i selve arbejdet tre-fire gange, og tolken var også med nogle gange for at imødekomme det sproglige. Det var rigtig godt. Oldfrue Kursistens tryghed understøttes, ved at mentoren sikrer sig, at aftalerne er klare, at kursisten har forstået arbejdsopgaverne, ved at afstemme virksomhedens forventninger til kursistens indlæring, til opgaveløsningens omfang og tempo, ved at forebygge eller løse eventuelle misforståelser samt få indblik i kursistens behov for sproglige eller vidensmæssige kompetencer. Derved gøres den sideløbende faglige indsats på centret i Herlev langt mere fokuseret og målrettet. Boligetablering og efterværn Brobygningsindsatsen i herberget handler i høj grad om at gøre skiftet fra herberg til egen bolig så overskueligt og håndterbart for beboeren som muligt. Medarbejderne i herberget har oplevet, at hjemløse med flygtningebaggrund har sværere ved at fastholde egen bolig end etnisk danske beboere og ofte kommer tilbage til herberget efter få måneder. Det skyldes, at beboere med etnisk minoritetsbaggrund ikke har overblik over de muligheder, forpligtelser og systemer, der gør det muligt at fastholde en bolig, både i forhold til boligforeningen og kommunen. Alle hjemløse har mulighed for at få tildelt en boligrådgiver, der kan støtte op om processen, men det er ikke muligt at få tilknyttet en boligrådgiver, inden det konkrete lejlighedstilbud foreligger, hvorefter der kun er 14 dage til udflytning. Det betyder, at beboere med etnisk minoritetsbaggrund ofte takker nej til tilbuddet, fordi det virker utrygt og svært at skulle relatere sig til en ny fagperson, som ikke kender til de udfordringer, som den enkelte kæmper med. Erfaringen viser, at hvis beboerne ikke får hjælpen fra starten, ses fraflytningen ofte som noget dårligt og uoverskueligt. Medarbejderne har derfor afprøvet den mulighed, at de selv tager opgaven med at følge beboerne ud i lejligheden, hvilket naturligvis er tids- og ressourcekrævende for herbergets personale, når normeringen ikke er gearet til at varetage denne funktion. Vi er det primære netværk for rigtig mange beboere samt deres bindeled til systemet. Rigtig mange falder igennem, og vores opgave bliver at samle op, samt gøre opmærksom på, at der er nogle huller i vores system, vi må forholde os til. Pædagogisk medarbejder. Erfaringerne med at følge beboerne ud i egen bolig er rigtig gode. Medarbejderen har et indgående kendskab til beboerens udfordringer og behov og kan yde konkret hjælp i den aktuelle situation, hvad enten det 33\n34 handler om at få organiseret flytning, tilsluttet strøm, gas og vand, få information om boligkontoret, viceværten og varmemesteren, kopieret en nøgle, lære husreglerne at kende, betalt girokort eller tilmeldt betalingsservice mv. Foregår overdragelsen uden tilstrækkelig forståelse for beboerens helbredsmæssige, vidensmæssige eller sproglige begrænsninger, opstår der nemt barrierer, som for denne målgruppe er særligt svære at overvinde. Herberget har taget initiativ til at etablere et udvidet samarbejde med boligrådgiverne i kommunen, fordi de ønsker at videregive erfaringerne og i fællesskab med boligrådgiverne udvikle en overgangsstøtte til beboerne, der forebygger tilbagefald hos målgruppen. Der kunne måske knyttes et par boligrådgivere til herbergets etniske minoriteter, som kunne komme med faste intervaller og informere beboerne om boligetablering. Derved kunne de lære beboerne at kende og være velkendte, den dag en beboer tildeles en bolig. Ligeså arbejder herberget på en idé om en form for efterværnscafé, hvor tidligere beboere har mulighed for at komme i herberget i en overgangsfase og få støtte, råd og hjælp fra en medarbejder, der kender dem, og som de har tillid til, samtidig med at deres gode erfaringer kan videregives til de næste, der skal flytte i egen bolig. Brobygning kræver tid Projektets erfaringer viser, at medarbejderens rolle som brobygger, der kan sikre overgangen og skabe kontinuitet og tryghed for borgeren, der skal ud i egen bolig, i praktik eller måske starte i et andet socialt tilbud, er helt central. Opgaverne kunne varetages af en støtte- og kontaktperson (SKP), for opgaven er ofte mere omfattende end de kontaktpersonsopgaver, der varetages af institutionernes egne medarbejdere. Men SKP-ordningen er begrænset og kan kun tildeles i nogle enkelte tilfælde. Derfor har det været nødvendigt for den enkelte institution at tænke brobygningsforløb i et langstrakt perspektiv, at inddrage relevante samarbejdspartnere så tidligt som muligt og gerne før, et konkret behov eller situation er opstået, samt at udvikle aktiviteter og metoder, der forebygger tilbagefald og flere nederlag for kursisten. Når det lykkes, er der muligvis både tid, energi og penge at spare, hvis et samfundsøkonomisk regnskab skal gøres op i et langsigtet perspektiv. Barrierer for fastholdelse Kommunen er den største faldgrube. På den ene side vil de gerne det hele og tilbyder at betale for støtte og fleksjob etc. Men lige pludselig står man helt alene, når et forløb slutter. Det betyder, at det nu er mig, der skal ringe til alle mulige forskellige sagsbehandlere oppe i kommunen for at finde ud af, om kursisten kan få støtte, og for at løse nogle af de problemer, som hun oplever. Det har jeg ikke tid til, og jeg har ikke lyst til det, for jeg kender ikke lovgivningen eller systemerne, og jeg vil hellere bruge min tid på at hjælpe kursisten i arbejdet. Tidligere var det jo aktivitetscentret, der havde kontakten. Oldfrue 34\n35 Tværfagligt samarbejde I starten mødte jeg beboere med etnisk minoritetsbaggrund i natcaféen, som sagde Gi mig noget vand, hvilket jeg ikke syntes var særlig høfligt, og som jeg blev en smule provokeret af. Sproglæreren forklarede mig noget om beboernes sproglige udfordringer, og at det måske var den eneste form, de havde lært for at bede om noget, at det ikke nødvendigvis handlede om at være uhøflig eller provokerende. Jeg synes, jeg er blevet meget klogere. Pædagogisk medarbejder Det har været en grundlæggende antagelse i udviklingsprojektet, at en tværfaglig indsats i det rehabiliterende arbejde med psykisk syge og traumatiserede flygtninge og indvandrere er nødvendig. Projektet har gode erfaringer med at inkludere sprogundervisere og specialundervisere som supplement til de faggrupper, der normalt arbejder i socialpsykiatrien og på andre institutioner for psykisk syge og udsatte borgere, nemlig de socialfaglige, pædagogiske og sundhedsfaglige medarbejdere. Ligeså har det været frugtbart for sproglærere at samarbejde med kolleger, der er vant til at arbejde med forskellige former for sindslidelse og sårbarhed. Indsigt i andres opgaver Introduktionen af undervisning i institutioner, der ikke normalt tilbyder undervisning, har betydet, at det blev synligt, hvordan både kursister, undervisere og andre faggrupper har forskellige opfattelser af, hvad undervisning er. Langt de fleste trækker på erfaringer fra egen skolegang og uddannelse, hvor undervisning er foregået i bestemte lokaler, i strukturerede forløb og med et konkret fagligt indhold, der skulle læres. Langt de fleste kursister har svært ved at indgå i timelange sessioner, der kræver stillesiddende koncentration og en hukommelse, der fungerer optimalt. Det betyder, at underviserens rolle somme tider har været, at tilføre andre aktiviteter et sprogligt element. Eksempelvis mens der laves fysiske øvelser, mens en praktisk opgave løses, mens kursisterne er på tur ud i lokalsamfundet, mens der leges eller spilles spil. Herberget har valgt at omdøbe sprogundervisning til sprogstøtte for at undgå misforståelser. Ikke desto mindre har andre faggrupper stor glæde af at samarbejde med sproglæreren i konkrete aktiviteter. Jeg har fundet ud af, hvor svært det egentlig er for kursisterne at lære. Og jeg har fundet ud af, at danskundervisning er så mange forskellige ting. Det er andet og mere end traditionel tavleundervisning. En af de konkrete sproglige udfordringer, som jeg har fået indsigt i, er det, som sproglæreren kalder tempus dvs. kursisternes forståelse af førnutid og førfremtid og hvor vigtigt det er. Afspændingspædagog Omvendt har det været lige så vigtigt for sproglæreren at få adgang til og indsigt i de andre medarbejderes opgaver og faglige viden, for det ligger ikke i en sproglærers uddannelse at beskæftige sig med traumer, sindslidelser eller psykosocialt arbejde. Jeg oplever, at fysioterapeuten har nogle interessante traumefaglige perspektiver og metoder, hun arbejder med. Hun kan eksempelvis sige til en kursist: Gå udenom 35


opdateret 30.07.2015 11:34\nSvecofenniske Domæne - Rapakivimassiver - Ålandssuiten - Vehmaa - Aplit og porfyraplit\nAplitgranitter og porfyraplitter findes i flere små afgrænsede områder i Vehmaa-massivet samt som gangdannelser i de andre bjergartstyper. Der findes også aplitter i andre rapakivimassiver, og det er ikke altid muligt at bestemme oprindelsesstedet. Man kan lægge vægt på, at typer fra Åland og Rödö - hvor aplitter også er relativt almindelige - er mere røde i farven end aplitter fra det finske fastland, som ofte har en mere lyserød, grålig eller brunlig farve. Ligeledes er det karakteristisk, at de fleste aplitter fra det finske fastland er porfyriske, hvilket - så vidt jeg er orienteret - ikke er tilfældet på Åland og Rödö.\nAplitgranitter har principielt en finkornet grundmasse, som helt overvejende består af alkalifeldspat og kvarts. Grundmassen kan delvist bestå af mikropegmatit, men oftest er mikrogranitisk. Miarolitiske hulrum med krystalvækst ses hyppigt.\nPrincipielt bør mængden af mørke mineraler altså være yderst beskeden, men finske geologer accepterer et vist indhold af disse uden at forkaste aplitbetegnelsen. Der er oftest små runde strøkorn af kvarts, og meget ofte desuden runde eller kantede alkalifeldspatstrøkorn - i så fald tales om porfyraplit. Alkalifeldspatstrøkornene kan have ring af plagioklas og rene plagioklasstrøkorn ses også.\nOvergangen mod granitporfyrer bliver med de anvendte definitioner næsten umærkelig.\nUndertiden ses de mørke mineraler samlede i aggregater på 1-2 mm's størrelse, som ligger jævnt fordelt på overfladen. Denne type kaldes prikgranit eller porfyraplitisk prikgranit, hvis der er feldspatstrøkorn.


»Præjudiciel forelæggelse – område med frihed, sikkerhed og retfærdighed – forordning (EF) nr. 810/2009 – artikel 24, stk. 1, og artikel 34 – ensartet visum – annullering og inddragelse af et ensartet visum – gyldigheden af et ensartet visum, der er anbragt i et annulleret rejsedokument – forordning (EF) nr. 562/2006 – artikel 5, stk. 1, og artikel 13, stk. 1 – ind- og udrejsekontrol – indrejsebetingelser – nationale retsforskrifter, der kræver, at et gyldigt visum er anbragt i et gyldigt rejsedokument«\nI sag C‑575/12,\nangående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Administratīvā apgabaltiesa (Letland) ved afgørelse af 4. december 2012, indgået til Domstolen den 7. december 2012, i sagen:\nsammensat af afdelingsformanden, L. Bay Larsen (refererende dommer), og dommerne M. Safjan, J. Malenovský, A. Prechal og K. Jürimäe,\n– Air Baltic Corporation AS ved de juridiske rådgivere I. Jansons og M. Freimane\nog efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 21. maj 2014,\n1 Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 562/2006 af 15. marts 2006 om indførelse af en fællesskabskodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks) (EUT L 105, s. 1), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 265/2010 af 25. marts 2010 (EUT L 85, s. 1, herefter »Schengengrænsekodeksen«), og af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 810/2009 af 13. juli 2009 om en fællesskabskodeks for visa (visumkodeks) (EUT L 243, s. 1).\n2 Anmodningen er blevet indgivet under en tvist mellem luftfartsselskabet Air Baltic Corporation AS (herefter »Air Baltic«) og Valsts robežsardze (grænsevagten) vedrørende sidstnævntes afgørelse, hvorved Air Baltic blev pålagt en administrativ bøde for at have transporteret en person til Letland, der ikke var i besiddelse af de for grænsepassagen nødvendige rejsedokumenter.\n3 Følgende fremgår af 4., 6., 7., 8. og 19. betragtning til Schengengrænsekodeksen:\n»(4) Hvad angår grænsekontrollen ved de ydre grænser er indførelsen af et »fælles lovgivningskorpus«, bl.a. via en konsolidering og videreudvikling af de eksisterende regler på området, et af hovedelementerne i den fælles politik for forvaltning af de ydre grænser […]\n(19) Da målene for denne forordning, nemlig indførelse af regler for personers grænsepassage, ikke i tilstrækkelig grad kan opfyldes af medlemsstaterne alene og derfor bedre kan opfyldes på fællesskabsplan, kan Fællesskabet træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. […] artikel [5 TEU]. […]«\n4 Nævnte kodeks’ artikel 1 med overskriften »Formål og principper« bestemmer:\n5 Ifølge nævnte kodeks’ artikel 2, nr. 10), forstås ved »ind- og udrejsekontrol« »kontrol ved grænseovergangsstederne for at sikre, at personer, herunder deres transportmidler og genstande i deres besiddelse, kan få lov til at rejse ind i eller ud af medlemsstaternes område«.\n6 Samme kodeks’ artikel 5 med overskriften »Indrejsebetingelser for tredjelandsstatsborgere« fastsætter i stk. 1:\nb) De skal være i besiddelse af gyldigt visum, hvis dette kræves i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 539/2001 af 15. marts 2001 om fastlæggelse af listen over de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af de ydre grænser, og listen over de tredjelande, hvis statsborgere er fritaget for dette krav [EFT L 81, s. 1] […]\nd) De må ikke være indberettet i SIS [Schengeninformationssystemet] som uønskede.\ne) De må ikke betragtes som en trussel mod medlemsstaternes offentlige orden, indre sikkerhed, offentlig sundhed eller internationale forbindelser og må navnlig ikke på dette grundlag være indberettet som uønskede i medlemsstaternes nationale databaser.«\n7 Det bestemmes i Schengengrænsekodeksens artikel 5, stk. 4, at uanset samme artikels stk. 1 gælder det, at en tredjelandsstatsborger, der befinder sig i visse særlige situationer, skal have tilladelse til indrejse på medlemsstaternes områder, eller at en sådan statsborger kan få tilladelse til indrejse på dette område, selv om den pågældende ikke opfylder samtlige betingelser i stk. 1.\n8 Schengengrænsekodeksens artikel 6, stk. 1, andet afsnit, præciserer, at de foranstaltninger, der træffes af grænsevagterne under udførelsen af opgaverne, skal stå i rimeligt forhold til foranstaltningernes mål.\n9 Samme kodeks’ artikel 7 med overskriften »Ind- og udrejsekontrol af personer« bestemmer i stk. 1 og 3:\n»1. Grænsetrafikken ved de ydre grænser kontrolleres af grænsevagter. Ind- og udrejsekontrollen foretages efter bestemmelserne i dette kapitel.\n10 Nævnte kodeks’ artikel 8 præciserer i stk. 1, at ind- og udrejsekontrollen kan lempes under særlige og uforudsete omstændigheder.\n11 Schengengrænsekodeksens artikel 10 fastsætter i stk. 1 og 3:\n»1. Tredjelandsstatsborgeres rejsedokumenter skal systematisk stemples ved ind- og udrejse. Der anbringes især ind- eller udrejsestempel på:\nHvis en tredjelandsstatsborger anmoder om det, kan det undtagelsesvis undlades at anbringe ind- eller udrejsestempel, såfremt anbringelsen heraf kan medføre betydelige vanskeligheder for den pågældende. I så tilfælde skal ind- eller udrejsen attesteres på et særskilt ark med angivelse af navn og pasnummer. Dette ark udleveres til tredjelandsstatsborgeren.«\n12 Schengengrænsekodeksens artikel 13 bestemmer:\n3. Personer, der er nægtet indrejse, har ret til at påklage afgørelsen. Klageproceduren følger national ret. […]\n6. Detaljerede retningslinjer for nægtelse af indrejse findes i bilag V, del A.«\n13 I henhold til samme kodeks’ bilag V, del A, punkt 1, litra b), skriver den kompetente grænsevagt, ved nægtelse af indrejse, med uudsletteligt blæk, det eller de bogstaver, der svarer til begrundelsen for nægtelse af indrejse; listen over disse bogstaver er anført på ovennævnte standardformular for nægtelse af indrejse.\n14 Formularen i nævnte kodeks’ bilag V, del B, indeholder bl.a. ni rubrikker, hvis anvendelse giver de kompetente myndigheder mulighed for at anføre den specifikke begrundelse for nægtelse af indrejse ved grænsen.\n15 Visumkodeksens tredje betragtning har følgende ordlyd:\n»For så vidt angår visumpolitikken udgør indførelsen af et fælles lovgivningskorpus, navnlig via konsolidering og udvikling af de eksisterende fællesskabsbestemmelser (de relevante bestemmelser i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen af 14.6.1985 [mellem regeringerne for staterne i Den Økonomiske Union Benelux, Forbundsrepublikken Tyskland og Den Franske Republik om gradvis ophævelse af kontrollen ved de fælles grænser (EFT 2000 L 239, s. 19), undertegnet i Schengen den 19.6.1990]) og de fælles konsulære instrukser […], et af de grundlæggende elementer i forbindelse med »en videre udbygning af den fælles visumpolitik som del af et system med flere niveauer, der skal lette den lovlige rejseaktivitet og håndtere den ulovlige indvandring gennem yderligere harmonisering af national lovgivning og behandlingspraksis ved de lokale konsulære missioner« […]«\n16 Ovennævnte kodeks’ artikel 24, stk. 1, første og andet afsnit, lyder således:\n»Et visums gyldighedsperiode og varigheden af det tilladte ophold baseres på behandlingen i overensstemmelse med artikel 21.\nEt visum kan udstedes for en, to eller flere indrejser. Gyldighedsperioden må ikke overstige fem år.«\n17 Nævnte kodeks’ artikel 29 fastsætter i stk. 1 og 2:\n»1. Den trykte visummærkat […] påføres rejsedokumentet […]\n2. Anerkender den udstedende medlemsstat ikke ansøgerens rejsedokument, anvendes det særskilte ark til påføring af visum.«\n18 Samme kodeks’ artikel 30 præciserer, at »[b]esiddelse af et ensartet visum […] giver ikke i sig selv ret til indrejse«.\n19 Visumkodeksens artikel 33 giver under visse særlige omstændigheder mulighed for at forlænge gyldighedsperioden og/eller varigheden af et udstedt visum.\n20 Nævnte kodeks’ artikel 34 bestemmer i stk. 1 og 2:\n2. Et visum inddrages, hvis det bliver åbenlyst, at betingelserne for udstedelse ikke længere er opfyldt. Et visum skal i princippet inddrages af de kompetente myndigheder i den medlemsstat, der udstedte det. Et visum kan inddrages af de kompetente myndigheder i en anden medlemsstat […]«\n21 Imigrācijas likums (lov om immigration) af 20. november 2002 (Latvijas Vēstnesis, 2000, nr. 169) bestemmer i artikel 4, stk. 1:\n»En udlænding har ret til indrejse og ophold i Republikken Letland på betingelse af, at den pågældende både er i besiddelse af:\n1) et gyldigt rejsedokument […]\n2) et gyldigt visum i et gyldigt rejsedokument […]«\n22 Den 8. oktober 2010 transporterede Air Baltic, på en flyvning mellem Moskva og Riga, en indisk statsborger til Letland, der ved grænsekontrollen i Rigas lufthavn fremviste et gyldigt indisk pas uden et ensartet visum og et annulleret indisk pas, i hvilket var anbragt et ensartet visum til flere indrejser udstedt af Den Italienske Republik, og hvis gyldighedsperiode løb fra den 25. maj 2009 til den 25. maj 2014. Det annullerede pas indeholdt følgende påtegning: »annulleret pas. Gyldige visa i passet annulleres ikke«.\n23 Den indiske statsborger blev nægtet indrejse på lettisk område med den begrundelse, at han ikke havde et gyldigt visum.\n24 Ved afgørelse af 14. oktober 2010 pålagde Valsts robežsardze Air Baltic en administrativ bøde på 2 000 LVL med den begrundelse, at Air Baltic, ved at have befordret denne indiske statsborger, havde begået en administrativ forseelse, som bestod i at transportere en person til Letland, der ikke var i besiddelse af de for grænsepassagen nødvendige rejsedokumenter.\n25 Den af Air Baltic indgivne klage til chefen for Valsts robežsardze over den nævnte afgørelse blev forkastet ved afgørelse af 9. december 2010.\n26 Air Baltic anlagde herefter sag til prøvelse af sidstnævnte afgørelse ved administratīvā rajona tiesa (distriktsforvaltningsretten). Ved dom af 12. august 2011 frifandt denne ret Valsts robežsardze.\n27 Air Baltic iværksatte appel til prøvelse af denne dom ved den forelæggende ret.\n28 Under disse omstændigheder har Administratīvā apgabaltiesa (appeldomstol for forvaltningssager) fundet, at en fortolkning af Schengengrænsekodeksen og visumkodeksen er nødvendig for, at den kan træffe afgørelse i den tvist, der er indbragt for den, og nævnte domstol har besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:\n»1) Skal artikel 5 i [Schengengrænsekodeksen] fortolkes således, at et gyldigt visum, der er indsat i et gyldigt rejsedokument, er en nødvendig forudsætning, for at en tredjelandsstatsborger kan indrejse?\n2) Indebærer annullation af et rejsedokument, hvori der er indsat en visummærkat, at også det visum, der allerede er udstedt til den pågældende person, skal annulleres i henhold til bestemmelserne i [visumkodeksen]?\n3) Er nationale retsforskrifter, der stiller krav om – som en nødvendig forudsætning for, at tredjelandsstatsborgere kan indrejse – at der foreligger et gyldigt visum indsat i et gyldigt rejsedokument, forenelige med bestemmelserne i [Schengengrænsekodeksen] og [visumkodeksen]?«\n29 Med det andet spørgsmål, der behandles først, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om visumkodeksens artikel 24, stk. 1, og artikel 34 skal fortolkes således, at en annullering af et rejsedokument, foretaget af en myndighed i et tredjeland, automatisk medfører, at et ensartet visum, der er anbragt i dette dokument, er ugyldigt.\n30 I denne henseende skal det bemærkes, at i henhold til visumkodeksens artikel 24, stk. 1, fastsætter den kompetente myndighed, når der udstedes et ensartet visum, dettes gyldighedsperiode. Herefter kan denne periode under visse særlige omstændigheder forlænges på grundlag af kodeksens artikel 33.\n31 Ifølge nævnte kodeks’ artikel 34, stk. 1 og 2, annulleres et visum dog, hvis det bliver åbenlyst, at betingelserne for udstedelse ikke var opfyldt på det tidspunkt, da det blev udstedt, og det inddrages, hvis det bliver åbenlyst, at betingelserne for udstedelse ikke længere er opfyldt.\n32 Et ensartet visum forbliver således gyldigt, i det mindste indtil udløbet af den fastsatte gyldighedsperiode, når dette visum blev udstedt af den kompetente myndighed i den udstedende medlemsstat, medmindre det annulleres eller inddrages før udløbet af denne periode i henhold til visumkodeksens artikel 34.\n33 Det fremgår imidlertid af artikel 34 stk. 1 og 2, at en annullering eller en inddragelse af et ensartet visum kræver, at de kompetente myndigheder i den medlemsstat, der udstedte det, eller i en anden medlemsstat træffer en specifik afgørelse herom. En myndighed i et tredjeland har derfor ikke kompetence til at annullere et ensartet visum.\n34 En af en sådan myndighed truffet afgørelse om at annullere et rejsedokument, i hvilket et ensartet visum er anbragt, kan således ikke automatisk anses for at medføre dette visums annullering eller inddragelse.\n35 I øvrigt fremgår det af visumkodeksens artikel 34, at et ensartet visum alene kan annulleres af en kompetent myndighed med en begrundelse, der svarer til de afslagsgrunde, der er fastsat i kodeksens artikel 32, stk. 1, og artikel 35, stk. 6 (jf. i denne retning dom Koushkaki, C‑84/12, EU:C:2013:862, præmis 42 og 43). Følgelig består den eneste begrundelse for annullering af et visum, der direkte vedrører rejsedokumentet, i henhold til kodeksens artikel 32, stk. 1, litra a), nr. i), i den situation, hvor det fremlagte rejsedokument ved visumudstedelsen var falsk eller forfalsket. Det følger heraf, at en annullering af et rejsedokument, i hvilket et visum er anbragt efter udstedelsen heraf, ikke kan begrunde, at nævnte visum annulleres af en kompetent myndighed.\n36 Henset til det ovenstående skal det andet spørgsmål besvares med, at visumkodeksens artikel 24, stk. 1, og artikel 34 skal fortolkes således, at en annullering af et rejsedokument, foretaget af en myndighed i et tredjeland, ikke automatisk medfører ugyldigheden af et ensartet visum, der er anbragt i dette dokument.\n37 Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om Schengengrænsekodeksens artikel 5, stk. 1, sammenholdt med dennes artikel 13, stk. 1, skal fortolkes således, at den underlægger en tredjelandsstatsborgers indrejse på medlemsstaternes område en betingelse om, at det fremlagte gyldige visum ved indrejsekontrollen nødvendigvis skal være anbragt i et gyldigt rejsedokument.\n38 I denne henseende skal det bemærkes, at Schengengrænsekodeksens artikel 13, stk. 1, fastsætter, at en tredjelandsstatsborger, der ikke opfylder alle indrejsebetingelserne i kodeksens artikel 5, stk. 1, og som ikke tilhører en af de personkategorier, der er nævnt i artikel 5, stk. 4, skal nægtes indrejse på medlemsstaternes områder.\n39 I henhold til nævnte kodeks’ artikel 5, stk. 1, er de to første betingelser for indrejse på medlemsstaternes område for tredjelandsstatsborgere besiddelse af dels et gyldigt rejsedokument eller dokumenter, der tillader grænsepassage, og dels af gyldigt visum, hvis dette kræves i henhold til forordning nr. 539/2001.\n40 Det må derfor konstateres, at ordlyden af denne bestemmelse sondrer mellem indrejsebetingelsen om besiddelse af et rejsedokument, som fastsat i Schengengrænsekodeksens artikel 5, stk. 1, litra a), og den indrejsebetingelse, som angår besiddelse af et visum, og som er anført i artikel 5, stk. 1, litra b), uden at det på nogen måde angives, at et visum anbragt i et rejsedokument, der er gyldigt på tidspunktet for grænsepassagen, skulle udgøre en indrejsebetingelse.\n41 Som den lettiske og den finske regering har fremhævet, giver visse sprogversioner af Schengengrænsekodeksens artikel 7, stk. 3, litra a), nr. i), såsom den spanske, den estiske, den italienske og den lettiske version, derimod udtryk for det synspunkt, at de kompetente myndigheder under udførelsen af indrejsekontrollen skal sikre, at tredjelandsstatsborgeren er i besiddelse af et gyldigt rejsedokument, i hvilket et visum er anbragt.\n42 Hovedparten af de andre sprogversioner af denne bestemmelse i Schengengrænsekodeksen, nemlig den danske, den tyske, den græske, den engelske, den franske, den litauiske, den ungarske, den maltetiske, den nederlandske, den polske, den portugisiske, den slovenske og den svenske, er dog affattet på en måde, der ikke angiver, at visummet nødvendigvis skal være anbragt i et rejsedokument, der er gyldigt på tidspunktet for grænsepassagen, mens andre sprogversioner, såsom den tjekkiske og den finske, udviser en vis tvetydighed i denne henseende.\n43 Imidlertid kræver nødvendigheden af en ensartet fortolkning af en bestemmelse i EU-retten, når der er uoverensstemmelse mellem de forskellige sprogversioner af denne, at den pågældende bestemmelse fortolkes ud fra konteksten og formålet med det regelsæt, hvori den udgør et element (jf. i denne retning domme DR og TV2 Danmark, C‑510/10, EU:C:2012:244, præmis 45, og Bark, C‑89/12, EU:C:2013:276, præmis 40).\n44 Hvad for det første angår den kontekst, i hvilken Schengengrænsekodeksens artikel 5, stk. 1, og artikel 7, stk. 3, litra a), nr. i), indgår, skal det bemærkes, at nævnte kodeks’ artikel 7 findes i kodeksens kapitel II, afsnit II, med overskriften »Kontrol ved de ydre grænser og nægtelse af indrejse«, mens kodeksens artikel 5 er en del af kapitel I i nævnte afsnit II, med overskriften »Passage af de ydre grænser og indrejsebetingelser«.\n45 Det fremgår i øvrigt både af overskriften til Schengengrænsekodeksens artikel 7 og af ordlyden af samme artikels stk. 3, litra a), at denne bestemmelse ikke har til formål at fastlægge indrejsebetingelserne for tredjelandsstatsborgere, men at præcisere de forskellige aspekter af den indgående kontrol, som de kompetente myndigheder skal udføre med henblik på navnlig at sikre nævnte tredjelandsstatsborgeres overholdelse af de i kodeksens artikel 5, stk. 1, fastsatte indrejsebetingelser.\n46 Det skal ligeledes fremhæves, at nævnte kodeks’ artikel 13, stk. 2, fastsætter, at de præcise grunde for en afgørelse om at nægte indrejse skal meddeles tredjelandsstatsborgeren ved hjælp af standardformularen i samme kodeks’ bilag V, del B.\n47 Blandt de ni rubrikker i denne formular, som de kompetente myndigheder afmærker med henblik på at oplyse begrundelsen for afgørelsen om nægtelse af indrejse, findes flere rubrikker, der særskilt vedrører henholdsvis det fremlagte rejsedokument og visum. Derimod indeholder denne formular ingen rubrik, der gør det muligt at begrunde en nægtelse af indrejse ud fra det forhold, at det fremlagte gyldige visum ikke er anbragt i et rejsedokument, der er gyldigt på tidspunktet for grænsepassagen.\n48 Det følger desuden af visumkodeksens artikel 29, stk. 2, at EU-lovgiver ikke har ønsket at udelukke enhver mulighed for at indrejse på medlemsstaternes område uden at være i besiddelse af et visum, der er anbragt i et gyldigt rejsedokument, idet der udtrykkeligt er givet mulighed for at anbringe et visum på et særskilt ark, såfremt den udstedende medlemsstat ikke anerkender det fremlagte rejsedokument.\n49 Herudover ville et visum, hvis gyldighedsperiode ikke er udløbet, og som er anbragt i et rejsedokument, der er annulleret efter udstedelsen af dette visum, være uden virkning efter en sådan annullering, hvis det ikke længere kunne fremlægges med henblik på at indrejse på medlemsstaternes område, selv når det ledsages af et gyldigt rejsedokument. En sådan fortolkning af Schengengrænsekodeksen berøver imidlertid de facto et sådant visum dets gyldige virkning, som følger af visumkodeksens artikel 24, stk. 1, og artikel 34, således som disse er fortolket i denne doms præmis 36.\n50 Hvad for det andet angår de formål, der forfølges med Schengengrænsekodeksen, fremgår det af sjette betragtning hertil, at grænsekontrollen bør bidrage til at bekæmpe ulovlig indvandring og menneskehandel og forebygge enhver trussel mod medlemsstaternes indre sikkerhed, offentlige orden, offentlige sundhed og internationale forbindelser. Desuden præciserer nævnte kodeks’ artikel 2, nr. 10), at ind- og udrejsekontrollen har til formål at sikre, at personer kan få lov til at rejse ind i eller ud af medlemsstaternes område.\n51 For at opfylde disse formål fastsætter samme kodeks’ artikel 7, stk. 3, at tredjelandsstatsborgere skal underkastes en indgående ind- og udrejsekontrol, der bl.a. omfatter en undersøgelse af ind- og udrejsestemplerne i den pågældende tredjelandsstatsborgers rejsedokument for at kontrollere, at vedkommende ikke allerede har overskredet den maksimale varighed af det tilladte ophold på medlemsstaternes område.\n52 Som den lettiske og den finske regering har gjort gældende, er denne undersøgelse ganske vist vanskeligere i tilfælde af en samtidig fremlæggelse af henholdsvis et annulleret rejsedokument, i hvilket der er anbragt et gyldigt visum, og et gyldigt rejsedokument.\n53 Som generaladvokaten har anført i punkt 68 i forslaget til afgørelse, bliver de kompetente myndigheder med fremlæggelsen af to forskellige rejsedokumenter imidlertid ikke sat i en situation, hvor de ikke vil være i stand til under rimelige betingelser at foretage den kontrol, der er fastsat i Schengengrænsekodeksens artikel 7, stk. 3, under hensyntagen til de oplysninger, der kan udledes af de to fremlagte rejsedokumenter.\n54 Disse myndigheder står i øvrigt over for lignende udfordringer i det tilfælde, som udtrykkeligt er forudsat af EU-lovgiver, hvor anbringelse af et ind- eller udrejsestempel på rejsedokumentet erstattes med en attestation af ind- eller udrejse på et særskilt ark, som fastsat i Schengengrænsekodeksens artikel 10, stk. 3, andet afsnit.\n55 Hertil kommer, at såfremt det lægges til grund, at de praktiske udfordringer som følge af fremlæggelsen af to forskellige rejsedokumenter som de i hovedsagen omhandlede ville være tilstrækkeligt til at nægte indrejse til tredjelandsstatsborgere, hvis ensartede visum er anbragt i et annulleret rejsedokument, ville dette føre til en tilsidesættelse af kravet om, at grænsekontrollen skal stå i rimeligt forhold til de forfulgte mål, som fastsat i Schengengrænsekodeksens artikel 6, stk. 1, andet afsnit, sammenholdt med kodeksens syvende betragtning.\n56 Det følger af det ovenstående, at det første spørgsmål skal besvares med, at Schengengrænsekodeksens artikel 5, stk. 1, sammenholdt med dennes artikel 13, stk. 1, skal fortolkes således, at den ikke underlægger en tredjelandsstatsborgers indrejse på medlemsstaternes område en betingelse om, at det fremlagte gyldige visum ved indrejsekontrollen nødvendigvis skal være anbragt i et gyldigt rejsedokument.\n57 Med det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om Schengengrænsekodeksens artikel 5, stk. 1, sammenholdt med dennes artikel 13, stk. 1, skal fortolkes således, at den er til hinder for nationale retsforskrifter som de i hovedsagen omhandlede, som underlægger en tredjelandsstatsborgers indrejse på den pågældende medlemsstats område en betingelse om, at det fremlagte gyldige visum ved indrejsekontrollen nødvendigvis skal være anbragt i et gyldigt rejsedokument.\n58 Henset til besvarelsen af det første spørgsmål fremgår det, at det tredje spørgsmål alene kan besvares benægtende, såfremt en medlemsstat råder over et skøn, der giver denne mulighed for at nægte indrejse til en tredjelandsstatsborger på sit område ved anvendelse af en indrejsebetingelse, som ikke er fastsat i Schengengrænsekodeksen.\n59 I denne henseende skal det bemærkes, at det fremgår af selve ordlyden af nævnte kodeks’ artikel 5, stk. 1, at denne fastsætter en liste med betingelser for tredjelandsstatsborgeres indrejse på medlemsstaters område og ikke en minimumsliste over grunde til, at tredjelandsstatsborgeres indrejse på dette område skal nægtes.\n60 Herudover præciserer Schengengrænsekodeksens artikel 7, stk. 1, at ind- og udrejsekontrollen foretages efter bestemmelserne i kodeksens kapitel II i afsnit II.\n61 Selv om nævnte kodeks’ artikel 7, stk. 3, og artikel 8, der udgør en del af dette kapitel II, fastsætter henholdsvis de kompetente myndigheders pligt til at kontrollere indrejsebetingelserne, som fastsat i samme kodeks’ artikel 5, stk. 1, og muligheden for at lempe ind- og udrejsekontrollen, nævner ingen bestemmelse i dette kapitel derimod muligheden for, at disse myndigheder kan udvide denne kontrol ved at kræve opfyldelse af indrejsebetingelser, ud over de i sidstnævnte bestemmelse fastsatte.\n62 Endvidere udgør den omstændighed, at Schengengrænsekodeksens artikel 13, stk. 1, fastsætter, at en tredjelandsstatsborger, der ikke opfylder alle indrejsebetingelserne i kodeksens artikel 5, stk. 1, og som ikke tilhører en af de personkategorier, der er nævnt i artikel 5, stk. 4, skal nægtes indrejse på medlemsstaternes områder, samtidig med at det fastsættes i artikel 13, stk. 2, andet afsnit, at de præcise grunde til nægtelsen skal meddeles ved hjælp af standardformularen i kodeksens bilag V, del B, et forhold, som taler til fordel for den fortolkning, hvorefter den i denne artikel 5, stk. 1, opregnede liste over afslagsgrunde er udtømmende (jf. analogt dom Koushkaki, EU:C:2013:862, præmis 38).\n63 Den standardformular, der er omhandlet i nævnte bilag V, del B, indeholder desuden ni rubrikker, som de kompetente myndigheder skal afmærke med henblik på at underrette tredjelandsstatsborgeren om begrundelsen for afgørelsen om nægtelse af indrejse. Den sjette rubrik vedrører opholdets varighed, som fastsat i Schengengrænsekodeksens artikel 5, stk. 1, første sætningsled, mens de øvrige rubrikker henviser til betingelserne fastsat i samme stk. 1, litra a)-e).\n64 Endvidere præciserer Schengengrænsekodeksens bilag V, del A, at ved nægtelse af indrejse skal den kompetente grænsevagt bl.a. skrive det eller de bogstaver, der svarer til begrundelsen for nægtelse af indrejse i passet; listen over disse bogstaver er anført på ovennævnte standardformular for nægtelse af indrejse.\n65 Desuden fremgår det af kodeksens artikel 1 og 4., 8. og 19. betragtning, at denne har til formål at opstille betingelser, kriterier og retningslinjer, der finder anvendelse i forbindelse med kontrollen ved Unionens ydre grænser, hvilket ikke i tilstrækkelig grad kan opfyldes af medlemsstaterne. Kodeksens sjette betragtning præciserer i øvrigt, at grænsekontrol ikke kun er i de medlemsstaters interesse, ved hvis ydre grænse kontrollen foretages, men i alle de medlemsstaters interesse, der har ophævet grænsekontrollen ved deres indre grænser, hvilket indebærer en fælles definition af indrejsebetingelserne.\n66 Følgelig er den fortolkning, hvorefter Schengengrænsekodeksen alene forpligter medlemsstaterne til at nægte indrejse på deres område i visse specifikke tilfælde, uden samtidig at fastsætte harmoniserede betingelser for indrejse på dette område, således uforenelig med selve formålet med denne kodeks (jf. analogt dom Koushkaki, EU:C:2013:862, præmis 50).\n67 Domstolen har endvidere allerede fastslået, at den ordning, der er indført ved Schengenaftalen af 14. juni 1985, har til formål at garantere et højt og ensartet niveau for kontrol med og overvågning af de ydre grænser som et modstykke til den frie passage af de indre grænser i Schengenområdet (dom Kommissionen mod Spanien, C‑503/03, EU:C:2006:74, præmis 37) gennem overholdelse af de harmoniserede regler om kontrol af de ydre grænser, som er fastsat i Schengengrænsekodeksens artikel 6-13 (jf. i denne retning dom ANAFE, C‑606/10, EU:C:2012:348, præmis 26 og 29).\n68 Hertil kommer, at selv om besiddelsen af et ensartet visum i henhold til visumkodeksens artikel 30 ikke i sig selv automatisk giver ret til indrejse, ville formålet om at lette den lovlige rejseaktivitet som omhandlet i denne kodeks’ tredje betragtning være svækket, hvis medlemsstaterne vilkårligt kunne beslutte at nægte indrejse til en tredjelandsstatsborger, der er i besiddelse af et ensartet visum, ved at tilføje en betingelse for indrejse til de betingelser, der er opregnet i Schengengrænsekodeksens artikel 5, stk. 1, også selv om EU-lovgiver ikke har antaget, at en sådan betingelse skulle være opfyldt for at få tilladelse til at indrejse på medlemsstaternes område (jf. analogt dom Koushkaki, EU:C:2013:862, præmis 52).\n69 Det følger heraf, at en medlemsstat ikke råder over et skøn, der giver denne mulighed for at nægte en tredjelandsstatsborger indrejse på sit område ved anvendelse af en betingelse, som ikke er fastsat i Schengengrænsekodeksen.\n70 Det følger af det ovenfor anførte, at det tredje spørgsmål skal besvares med, at Schengengrænsekodeksens artikel 5, stk. 1, sammenholdt med dennes artikel 13, stk. 1, skal fortolkes således, at den er til hinder for nationale retsforskrifter som de i hovedsagen omhandlede, som underlægger en tredjelandsstatsborgers indrejse på den pågældende medlemsstats område en betingelse om, at det fremlagte gyldige visum ved indrejsekontrollen nødvendigvis skal være anbragt i et gyldigt rejsedokument.\n1) Artikel 24, stk. 1, og artikel 34 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 810/2009 af 13. juli 2009 om en fællesskabskodeks for visa (visumkodeks) skal fortolkes således, at en annullering af et rejsedokument, foretaget af en myndighed i et tredjeland, ikke automatisk medfører, at et ensartet visum, der er anbragt i dette dokument, er ugyldigt.\n2) Artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 562/2006 af 15. marts 2006 om indførelse af en fællesskabskodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 265/2010 af 25. marts 2010, sammenholdt med samme forordnings artikel 13, stk. 1, skal fortolkes således, at den ikke underlægger en tredjelandsstatsborgers indrejse på medlemsstaternes område en betingelse om, at det fremlagte gyldige visum ved indrejsekontrollen nødvendigvis skal være anbragt i et gyldigt rejsedokument.\n3) Artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 562/2006, som ændret ved forordning nr. 265/2010, sammenholdt med samme forordnings artikel 13, stk. 1, skal fortolkes således, at den er til hinder for nationale retsforskrifter som de i hovedsagen omhandlede, som underlægger en tredjelandsstatsborgers indrejse på den pågældende medlemsstats område en betingelse om, at det fremlagte gyldige visum ved indrejsekontrollen nødvendigvis skal være anbragt i et gyldigt rejsedokument.