Підсумки Тижня Права в ДонДУУ 2019 – ДонДУУ\nПочинаючи з 2008 року в Україні щороку у грудні проводиться Всеукраїнський тиждень права з нагоди прийняття Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року Загальної декларації прав людини. Це документ універсального характеру у сфері захисту прав і свобод людини. Саме в цей день щорічно відзначають у всьому світі як День прав людини. Тому, відповідно до Указу Президента України від 08.12.2008 року № 1149 «Про всеукраїнський тиждень права», розпорядження Кабінету Міністрів України від 24.07.2019 року № 568-р «Про затвердження плану заходів з проведення у 2019 році Всеукраїнського тижня права», з 09 по 13 грудня 2019 року в Донецькому державному університеті управління за ініціативи кафедри спеціально-правових дисциплін та Юридичної клініки «Феміда» відбулися правопросвітні заходи.\nТрадиційно Тиждень права в ДонДУУ відкрили показами фільмів «МАНДРІВНОГО DOCUDAYS UA». Цього року для перегляду були обрані фільми «Мій друг Дон Кіхот / My Friend Don Quixote/» режисера Станіслава Доронченка та «Ти, б.., рота закрий! / Shut the Fuck Up!/» режисера Таїсії Кутузової. Офіційні партнери фестивалю – керівник громадської організації ГО «Приазовська правозахисна група» Григорій Курачицький та регіональна координаторка Світлана Селіверстова розповіли про мету фестивалю та підтримали жваву дискусію після перегляду фільмів.\nНа другий день тижня права – 10 грудня – до ДонДУУ завітали представники прокуратури Донецької області: прокурор відділу роботи з кадрами – Олег Володимирович Мамука, прокурор відділу процесуального керівництва – Леонід Ігорович Федоровський, прокурор відділу ювенальної юстиції – Альона Анатоліївна Чуб, які у формі дискусії зі студентами другого та третього курсів спеціальності «Право» обговорили проблемні питання законодавства. Так, жваву дискусію викликали питання роботи прокурора у галузі міжнародного співробітництва, зміни до Закону України «Про прокуратуру» та деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури, питання щодо підтримання обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини проти життя та здоров’я особи.11 грудня, на третій день тижня права, вперше відбувся захід, присвячений об’єднанню зусиль студентів спеціальностей «Право» та «Комп’ютерні науки», – Хакатон «Діджиталізація юридичної клініки «Феміда». В першу чергу були реалізовані завдання, такі як: надання учасникам досвіду і інструментів вирішення командних завдань; ініціювання створення команд, які потім представлять свої проекти; розробка первинних варіантів проектів, які будуть представлені. Проект Хакатон «Діджиталізація юридичної клініки «Феміда» є тривалим у часі, тому будемо чекати спільних проектів.\nЦього ж дня у стінах ДонДУУ було проведено правовий брейн-ринг. Основною метою заходу було привернення уваги молоді до важливості чіткого усвідомлення своїх прав та обов’язків та необхідності їх дотримання. У якості додаткової мети виступала профорієнтаційна складова. Протягом години дві команди школярів старших класів «Ліга справедливості» з ЗОШ № 26, та «Супергерої» з НВК «Ліцей-школа №14» змагалися у знанні прав людини та громадянина. Команда-переможець, а також найактивніший вболівальник з числа глядачів були заохочені грамотами та солодкими подарунками.\nКоординатор Маріупольської спілки молоді Олексій Копатько 12 грудня презентував у ДонДУУ проект «Тренди майбутнього». У ході воркшопу студенти-правники прогнозували розвиток прав людини, про найбільші загрози для прав людини і засадничих свобод, а також шляхи боротьби за їхнє забезпечення, зокрема за допомогою інститутів громадянського суспільства.\nП’ятий підсумковий день Тижня права в ДонДУУ 2019 був присвячений висвітленню діяльності Юридичної клініки «Феміда». Так, 13 грудня відбувся «День відкритих дверей ЮК «Феміда», де студенти 1 курсу спеціальності «Право» змогли ознайомитися з особливостями діяльності юридичної клініки в ДонДУУ та умовами вступу до неї. Консультування громадян цього дня відбувалося студентами-клініцистами спільно із запрошеними представниками державних установ – партнерів клініки (ДСЗН, ПФУ, ДВС, Маріупольської міської ради).\nПопередні Юридична клініка «Феміда» ДонДУУ на правозахисних дебатах\nНаступні Круглий стіл «Захист прав людини в умовах європейської та євроатлантичної інтеграції: проблеми, здобутки, перспективи»


Flight Alert Simulator 3D Free 1.0.4 - htc-android.com.ua\nдодому Android Симулятори Flight Alert Simulator 3D Free 1.0.4\nFlight Alert Simulator 3D Free – Від творців Flight Pilot Simulator 3D, кращого авиасимулятора 2016 року! Стати пілотом-ГЕРОЄМ і врятуйте всіх пасажирів, благополучно приземлив літак в небезпечних умовах!\n+ Реалістичні сценарії: погана погода, збій систем літака і екстремальні умови.\n+ Захоплюючі і складні завдання.\n+ Прекрасні сценарії з неймовірною графікою.\n+ Безліч реалістичних літаків: спробуйте посадити такі літаки, як Boeing 747 або Airbus 320.\n+ Просте, але реалістичне управління.Завантажте прямо зараз і не пропустіть приголомшливі оновлення!\nНарешті вийшла дивовижна гра, для якої не потрібно Wi-Fi!\nпопередня статтяAmd ryzen 5 5600x на частоті 5950 мгц посів третє місце в geekbench3 multi core\nнаступна статтяPower Toggles – 6.0.4\nDji випустила osmo mobile 5-стабілізатор для смартфонів, який може виконувати також функцію монопода для селфі, завдяки телескопічній ручці. Новий стабілізатор став помітно легше і...\nЯк відновити листування в whatsapp (ватсап)\nXP Mod Launcher 1.0.1 Beta


У Дніпрі перекрили канал контрабанди психотропів з ЄС - Korrespondent.net\nКорреспондент.net, 16 січня 2020, 18:00\nСБУ проводить обшук у квартирі фігуранта справи\nЩомісяця наркоторговці отримували з Європи чотири посилки з психотропними речовинами - MDMA і LCD.\nУ Дніпрі правоохоронці блокували поштовий канал контрабанди психотропних речовин з однієї з країн Євросоюзу. Про це повідомляє прес-служба СБУ у четвер, 16 січня.\nБуло встановлено, що зловмисники замовляли партії наркотиків з ЄС через інтернет у постійного реалізатора. Щомісяця наркоторговці отримували, в середньому, чотири посилки з психотропними речовинами - MDMA, LCD.\n"У приміщенні вони налагодили повний цикл нарковиробництва. Вирощували марихуану в теплиці, висушували, подрібнювали і розфасовували в пакети для продажу", - відзначили в СБУ.\nРаніше СБУ блокувала великий наркотрафік з Європи. Речовини для виготовлення психотропів доставляли в нарколабораторії під Києвом, Харковом, Дніпром і Рівним, а виготовлену "продукцію" збували через месенджери.\nТакож повідомлялося, що жінка намагалася провезти в Україну таблетки екстазі в солодощах. Вона прилетіла в аеропорт Бориспіль з Європи.\nТЕГИ: наркотики, Европа, ЕС, СБУ, Евросоюз, видео, фото, Днепр, наркоторговля\nУ Дніпрі масштабне ДТП, шестеро постраждалих429\nУ Дніпрі поліція припинила роботу двох борделів19\nУ Дніпрі затриманий помер у машині поліції9\nАеропорт Дніпропетровськ змінив назву8\nНа Дніпропетровщині п'ять осіб судитимуть за торгівлю людьми8


Захищено інтереси клієнта: стягнуто 300 тис.гривень з мережі гіпермаркетів електроніки - Ярослав Гришин та Партнери\nЗахищено інтереси клієнта: стягнуто 300 тис.гривень з мережі гіпермаркетів електроніки\nБлискуча перемога міжнародної юридичної фірми «Ярослав Гришин та партнери» у спорі про стягнення трьох відсотків річних та втрат від інфляції, які нараховані у зв’язку з невиконанням боржником по справі рішення суду.\nБільше 2-х років боржник не виконував рішення суду про виплату сплаченого за договором купівлі-продажу. Тому команда юристів стали на захист інтересів клієнта та здобула перемогу в Шевченківському районному суді міста Запоріжжя. Як результат, – позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі – стягнуто більше 300 тисяч гривень трьох відсотків річних та втрат від інфляції на користь клієнта, який раніше не міг добитися фактичного виконання рішення суду.\nЗавдяки злагодженій та професійній роботі юристів міжнародної юрфірми «Ярослав Гришин та партнери» успішно захищено інтереси клієнта від неправомірного затягування виконання рішення суду. Разом з тим, у повному обсязі виплачено кошти за первіснимпозовом, а також буде стягнуто нарахування вже трьох відсотків річних, інфляцію за період коли рішення суду не виконувалося.\nАдвокати захистили інтереси фермера від свавільного втручання прокуратури в його господарську діяльність


Європа посилює санкції проти Білорусі, Україна закрила свій повітряний простір для білоруських літаків, Британія та Україна провела спільні навчання в Чорному морі, а Байден та Путін домовились про зустріч. Далі про найактуальніші події в міжнародній політиці за минулий тиждень.\nЧерез події навколо пасажирського літака компанії Ryanair, який 23 травня здійснив примусову посадку в аеропорту Мінська за дорученням президента України припинено пряме авіасполучення між Україною та Білоруссю і закрито повітряний простір Білорусі для здійснення авіаперельотів з України та до неї. В свою чергу посольство Білорусі скерувало до Міністерства закордонних справ України ноту протесту у зв’язку з ухваленням Україною рішення щодо припинення авіасполучення.\nВ ефірі іспанського радіо Onda Cero Жозеп Боррель назвав ситуацію з примусовою посадкою пасажирського літака Ryanair владою Білорусі «актом державного піратства». Окремо голова Європейської дипломатії сказав, що даний інцидент є надзвичайно серйозний, оскільки мова іде про викрадення вчинене державою. Пізніше Генсек Європейської зовнішньополітичної служби викликав посла Білорусі.\nНатомість, за інформацією агентства БЕЛТА Олександр Лукашенко підписав зміни до законодавства Білорусі про ЗМІ та масові зібрання, які створюють додаткові підстави для закриття окремих ЗМІ і практично забороняють протести. Також Білорусь запровадила режим індивідуального ліцензування на імпорт низки українських товарів. Натомість Україна заборонила пролітати через свій повітряний простір літакам з білоруською реєстрацією з 29 травня.\nРосія та США домовились про першу зустріч Байдена з Путіним. За повідомленням пресслужби Кремля вона відбудеться 16 червня в Женеві. Наразі іде двостороння підготовка до зустрічі.\nВ інтерв’ю Frankfurter Allgemeine Zeitung співголова німецьких «Зелених» підтримав надання Україні зброї для захисту. Зокрема, Роберт Габек сказав:\n«Якщо країна на кшталт України зазнала нападу, не можна заважати їй захищати себе».\nОднак, як проінформувало агентство DW чинний уряд Німеччини не надаватиме Україні озброєнь. Про це заявив речник уряду Штеффен Зайберт.\nЯк повідомляє інформаційне агентство РАР прем’єр-міністр Польщі Матеуш Моравецький сподівається, що проєкт газопроводу «Північний потік-2» не буде завершений.\nВ свою чергу, за інформацією Reuters президент США Джо Байден пояснює своє рішення щодо не застосування санкцій до ключової компанії-учасника будівництва російського газопроводу «Північний потік-2» тим, що не бажає зашкодити відносинам з Європою, а також пояснюючи, що проєкт фактично добудований.\nПісля зустрічі глав МЗС країн ЄС у Лісабоні Високий представник ЄС з питань зовнішньої політики і політики безпеки заявив, що глави МЗС країн ЄС погодились розглянути участь у саміті «Кримської платформи», яка відбудеться цього літа. Також Пресслужба Європейської комісії пише, що Європейська комісія оголосила про виділення допомоги на підтримку людей, які продовжують потерпати від конфлікту на Донбасі в розмірі 25,4 млн євро.\nІнформаційне агентство NewsMaker повідомлє про те, що молдовські прокурори звернулися до українських колег за правовою допомогою в розслідуванні викрадення екссудді Миколи Чауса. Пізніше молдовська прокуратура з боротьби з організованою злочинністю та особливих справ (PCCOCS) заявила, що не отримала відповіді на питання, які цікавили слідчих.\nВМС Збройних сил України повідомило, що військово-морські сили України та Британії провели спільне тренування «PASSEX» у північно-західній частині Чорного моря для підтримання безпеки в Чорноморському регіоні та вдосконалення взаємосумісності екіпажів кораблів двох країн відповідно до стандартів НАТО.\nРосійська Федерація завадила продовженню мандата місії ОБСЄ на російських прикордонних пунктах пропуску «Гуково» і «Донецьк» на стандартний чотиримісячний період, скоротивши його до двох місяців без об‘єктивних причин.


ПДР в Україні 2020: нові правила дорожнього руху | The Page\n13 листопада 2020 15:46\nЗміни до ПДР: що чекає велосипедистів, пішоходів і пасажирів таксі\nЯкі зміни в правила дорожнього руху ввів Кабмін. Фото: УНІАН\nКабінет міністрів на своєму засіданні ухвалив постанову про зміну правил дорожнього руху. Вони стосуються велосипедистів, пішоходів, пасажирів таксі та одного з дорожніх знаків.\nКарта і адреси розташування камер автоматичної фіксації порушень ПДР\nНові правила дорожнього руху для велосипедистів\nПостанову поки не опублікували на сайті уряду, проте в пояснювальній записці зазначається, що велосипедисти зможуть їздити смугою зі знаком «Дорога зі смугою для руху маршрутних транспортних засобів», а знак, який позначає смугу для руху маршрутних транспортних засобів, не потребує додаткової таблички «для велосипедистів».\nУряд вважає, що це піде на користь велосипедній інфраструктурі і зменшить травматизм серед велосипедистів, оскільки звичайні машини рухаються смугою зі швидкістю близько 50 км на годину (де зараз їздять велосипедисти), а маршрутки близько 20 км на годину.\nЗміни в правилах дорожнього руху для пішоходів\nДля того щоб створити умови безпечного руху, пішоходам треба обов'язково використовувати світлоповертаючі елементи, тоді водії завчасно побачать пішоходів.\nКабмін пояснює, що туман і дощ, світло фар зустрічних автомобілів, світлова реклама, тінь від дерев роблять пішохода менш помітним навіть на освітленій дорозі та вулиці, а забрудненість лобового скла і скла фар автомобіля ще більш погіршує видимість водіям. Людину в темряві, яка одягнена в темний одяг, при ближньому світлі фар водій може побачити тільки на відстані 25-30 метрів.\nКамери автофіксації на дорогах. У чому їхня проблема та чи можна уникнути штрафів\nЗміни в правилах дорожнього руху для пасажирів таксі\nДля того щоб підвищити безпеку, водії, пасажири таксі та інструктори з водіння повинні використовувати ремені безпеки. Винятками є лише водії та пасажири з інвалідністю, фізіологічні особливості яких роблять користування ременями безпеки неможливим.\nЗміни в ПДР: дорожній знак\nКабмін також змінив один із дорожніх знаків. Йдеться про 1.40 «Кінець дороги з удосконаленим покриттям», який тепер отримає назву «Зміна покриття». Дорогу на ньому зображуватимуть горизонтально з намальованим автомобілем.\nКонтекст. Нагадаємо, що з жовтня 2020 року в будь-який час доби водії зобов'язані їздити за містом із включеними фарами.\n6 15 2 1 2\nКабмін дороги Кабінет міністрів ПДР правила дорожнього руху\nЖорсткий локдаун в Україні: коли його чекати і яким він буде\nПереговори з МВФ: чи вибереться Україна з бюджетної кризи?\n26 листопада 2020 17:13\nЕксклюзивні умови: Кабмін дозволив «Нафтогазу» добувати газ у Чорному морі\n26 листопада 2020 08:15


Основні несправності в роботі ос Windows. - LINUX для юзеров\nЗвичайний користувач ПК не раз може зіштовхнути з зависання комп’ютера під час роботи або розваг. Збої ПК часто відбуваються з причини того, що комп’ютер зламаний або пошкоджена операційна система. Відразу хочу застерегти недосвідчених користувачів. Будь-які зависання або раптові перезавантаження комп’ютера — ще не діагноз того, що комп’ютер зламаний і його потрібно в кращому випадку віддавати в дорогий ремонт, а в гіршому — йти в магазин за новим комп’ютером. До тих пір поки ніякого навмисного шкоди ніхто не завдає Вашому ПК у вигляді фізичних пошкоджень, перепадів напруги, діагностувати проблему зависань і збоїв можна самостійно або вдавшись до читання цієї статті. Також ви можете знайти все необхідне на ресурсі Инструкции по настройке windows.\nвизначає активний розділ і передає управління завантажувального запису, яка зазвичай знаходиться в першому секторі активного розділу. З цього кроку всі апаратні помилки, які можуть виникнути із-за несправностей заліза, закінчуються і починаються програмні збої операційної системи. При цьому якщо BIOS діагностує помилку в роботі несправного компонента, то Ви побачите відповідне повідомлення про помилку на екрані. В процесі входу користувача на робочий стіл з автозавантаження завантажуються всі прописані там елементи. Якщо уявити всі ці кроки завантаження операційної системи у вигляді логічного ланцюжка, то будь-який збій ПК викликаний розривом у цьому ланцюжку.\nТаким чином, якщо збій ПК відбувається на одному з кроків у процесі завантаження комп’ютера, то Ви вже можете визначити, якого типу збій: апаратний або програмний. На відміну від збою програмного забезпечення, діагностувати апаратні збої набагато простіше. Ймовірність того, що апаратний компонент вийде з ладу і Ви не дізнаєтеся який саме, досить низька. Як вже говорилося вище, під час завантаження комп’ютера BIOS відразу ж діагностує непрацюючий компонент комп’ютера і скаже Вам про це. Всі Ваші флеш-накопичувачі, жорсткі диски або твердотільні накопичувачі підключаються до материнської матері.


Протокол засідання Міжвідомчої комісії по узгодженню режимів роботи дніпровських водосховищ на червень 2021 року\nопубліковано 28.05.2021 10:13\nм. Київ 27 травня 2021 року\n1. Інформацію Укргідрометцентру щодо прогнозу водності у басейні Дніпра у червні 2021 року.\n3. Пропозиції учасників комісії щодо режиму роботи дніпровських водосховищ у червні 2021 року.\nЗа прогнозом Укргідрометцентру, водність Дніпра біля Києва у червні очікується в середньому 1530 м3/с, або 104% від норми (норма червня – 1465 м3/с).\nу червні 2021 року:\nЧервень І декада\nСтаном на 26 травня 2021 р. на каскаді дніпровських водосховищ склалася така водогосподарська обстановка:\nФактичні дані станом на 26.05.2021\nЗа зверненням ПрАТ «Укргідроенерго» від 12.05.2021 № 11-2-4/1848, у зв’язку із профіцитом потужності та енергії у балансі ОЕС, у травні погоджено короткотермінове форсування Київського водосховища до позначки 103,10 м БС, Кременчуцького до – 81,15 м БС. Відкориговано рівень Канівського водосховища до позначок 91,30-91,50 м БС.\nУ зв’язку із повільним спадом припливу весняної повені та недопущення відкриття щитів холостих скидів, ПрАТ «Укргідроенерго» звернувся листом від 19.05.2021 № 11-2-4/1923 щодо подальшого форсування Київського водосховища до позначки 103,20 м БС та Кременчуцького до позначки 81,25 м БС.\nДержводагентство направило запит до Полтавської та Черкаської облдержадміністрацій щодо можливості подальшого форсування Кременчуцького водосховища (лист від 19.05.2021 № 2959/3/6/11-21).\nНа запит Держводагентства Черкаська облдержадміністрація повідомила листом від 25.05.2021 № 01/01-37/4230/01/01-37/11667, що підвищення рівня у Кременчуцькому водосховищі вище позначки НПР може призвести до непередбачуваних наслідків у зв’язку з аварійною ситуацією, що склалася на 4 ділянці Оболонської захисної дамби.\nВід Полтавської облдержадміністрації відповідь не надійшла.\nВраховуючи гідрометеорологічну та водогосподарську обстановку у басейні Дніпра, гідрологічний прогноз на червень, з метою забезпечення питного водопостачання населення, підтримання екологічно-безпечного стану дніпровських водосховищ, Міжвідомча комісія пропонує встановити наступний режим роботи каскаду дніпровських водосховищ у червні:\n1. По Київському водосховищу: ГЕС до 15 червня працює у режимі поступового спрацювання до позначки 103,00 м БС. У другій половині червня ГЕС працює на притокових витратах і станом на 1 липня середньодобовий рівень води у водосховищі (водпост Толокунь) має бути в межах 102,90-103,00 м БС.\nДобове регулювання потужності Київської ГЕС обмежується за умовами нересту риби середньодобовим коливанням рівнів води у нижньому б’єфі (біля греблі) 1,5 м, що відповідає коливанням рівнів води 0,8 м у створі гідропоста Київ (міст Метро) по 9 червня.\nПо Канівському водосховищу: ГЕС працює на притокових витратах. Середньодобовий рівень у верхньому б’єфі водосховища протягом червня має бути в межах 91,30-91,50 м БС.\nДобове регулювання стоку обмежується за умовами нересту риби середньодобовим коливанням рівня води у нижньому б’єфі ГЕС (біля греблі) не більше ніж 0,5 м по 9 червня.\nПо Кременчуцькому водосховищу: До 15 червня ГЕС працює у режимі поступового спрацювання до позначки 81,0 м БС. У другій половині червня ГЕС працює на притокових витратах і станом на 1 липня рівень води у водосховищі має бути в межах 80,90-81,00 м БС.\nДобове регулювання стоку обмежується за умовами нересту риби середньодобовим коливанням рівня води у нижньому б’єфі ГЕС (біля греблі), не більше ніж 1,5 м по 9 червня.\nДобове регулювання стоку обмежується за умовами нересту риби середньодобовим коливанням рівня води у нижньому б’єфі ГЕС не більше ніж 1,5 м по 9 червня.\nПо Дніпровському водосховищу: ГЕС працює на притокових витратах. Коливання рівня води у верхньому б’єфі (біля греблі), викликане добовим регулюванням ГЕС, за умовами нересту риби допускається до 0,4 м по 13 червня.\nПо Каховському водосховищу: ГЕС працює на притокових витратах. Станом на 1 липня рівень у водосховищі має бути в межах 15,85-15,95 м БС.\nДобове регулювання потужності ГЕС обмежується за умовами нересту риби із середньодобовим коливанням рівня води у нижньому б’єфі не більше ніж 0,4 метра без урахування згінно-нагінних явищ по 18 червня.


Жадан з митцями вирушає на Донбас з фестивалем «Харків обрав Україну»\n18 серпня 2016, 18:59\nНа Донбасі від 24 серпня письменники, художники, музиканти, кінодокументалісти розпочнуть благодійний мандрівний фестиваль «Харків обрав Україну».\nМистецька команда виступатиме перед військовими та місцевими жителями Маріуполя, Бахмута та Костянтинівки на Донбасі.\n«У кожному місті це буде відбуватися трошки по-різному, скажімо, маріупольці запропонували назвати це – «ХОУМ-фест» – вони так переклали (Харківські орли опинилися в Маріуполі) чи щось подібне. Крім того, ми будемо там проводити акцію «Відкрита бібліотека», коли видавці України передають багато книжок для Маріуполя і навколишніх населених пунктів. У Бахмуті нашу акцію вирішили назвати «Сучасний музичний літературний Бахмут», а в Костянтинівці, до речі, ми тут будемо вперше, фестиваль так і називатиметься «Харків обрав Україну», – розповів Радіо Свобода один із ініціаторів фестивалю Сергій Жадан.\nУ фестивалі братимуть участь, окрім самого Сергія Жадана, гурти «Собаки в космосі», «Папа Карло», композитор і виконавець Борис Севастьянов, харківський поет Павло Макаренко та письменники з Донбасу – Люба Якимчук та Олексій Чупа.\nТакож до акції долучаються зі Львова поетеса Галина Крук і співачка-художниця Анжеліка Рудницька. У рамках акції «Харків обрав Україну», окрім концертів, відбудуться літературні імпрези, публічні дискусії та показ документального фільму «Герої не вмирають», який презентуватиме харківський журналіст, один із лідерів харківського Євромайдану Володимир Чистілін.\nУ фільмі розповідається про трьох героїв Небесної сотні з Харкова, які загинули на вулиці Інститутській в Києві в лютому 2016 року.\nВід лютого до березня письменник Сергій Жадан, художниця Ольга Михайлюк, музиканти Олексій Ворсоба і Влад Креймер перебували на Донбасі у рамках проекту «роздІловІ».


'Ангстрем» розробив рішення для чіпування автомобільних номерів RFID-мітками · OMG Блог\n'Ангстрем» розробив рішення для чіпування автомобільних номерів RFID-мітками\nФахівці АТ «Ангстрем» розробили RFID-чіп для маркування знаків державної реєстрації транспортних засобів. Радіомітки будуть вбудовуватися в номери машин і передавати інформацію про транспортний засіб і його власника, що зчитує. Це дозволить оперативно обчислювати порушників на дорогах і зменшить число неплатників штрафів.\nОсновою чіпа для знаків державної реєстрації автотранспорту стала мікросхема виробництва «Ангстрем».\nРадіочастотна RFID-мітка розміром 5х10 мм працює в діапазоні частот UHF 865-960 МГц, а дальність зчитування становить не менше 20 метрів. Додатковою антеною виступає сам номерний знак. Термін служби мітки практично не обмежений.\nЧіпування автомобільних номерів може вплинути на скорочення числа дорожніх порушень і стати перешкодою для водіїв, які звикли ухилятися від сплати штрафів.\nRFID-мітка буде дублювати номерний знак, а в деяких випадках навіть підміняти їх. Так вона здатна функціонувати під час туману, коли утруднена робота засобів відеофіксації, також мітка забезпечує більш високу швидкість обробки даних. Крім того, RFID-система дозволить ідентифікувати автомобіль в разі використання на ньому підроблених номерів.\nТакож RFID-мітка дозволяє використовувати її в якості транспондера, при проїзді по платних ділянках автомобільних доріг, а також для проїзду на території, в’їзд на які обмежений: території підприємств, аеропортів, прибудинкові території і закриті автостоянки.\nУ США та інших країнах кошти радіочастотної ідентифікації вже використовуються для автоматичної оплати проїзду по платних дорогах. З огляду на всі позитивні сторони, Китай ввів обов’язкову маркування RFID-мітками всіх автомобілів.\n«Ангстрем» готовий відвантажити першу партію RFID-міток для номерних знаків для випробувань уже до кінця 2018 року.\nЗа даними Державтоінспекції на сьогоднішній день в Росії зареєстровано близько 43 млн. Легкових автомобілів.\n«Ангстрем» щорічно запускає в серійне виробництво не менше 50 нових типів інтегральних схем, мікропроцесорів і транзисторів промислового і спеціального призначення. За останні три роки було оновлено близько 20% продукції підприємства з 2000 найменувань.\n6 типів мандрівників, яких Ви зустрінете в хостелі\nСимпатичні сумки, етажерки - це все новинки фікс Прайса\nОзнаки того, що вас викрадали прибульці\nСама запущена квартира, яку прибирали клінери\nEasyjet запросила в клуб собаку-провідника\nСкільки пити каву? Користь і шкода\nПішла від чоловіка, а коханцеві я не потрібна\n5 причин чому бідні люди - бідні\nЧудеса медицини! Анекдот\nЧарівна фітоняшка Veronica Bielik (12 гарячих фото)\nЗробити маленький басейн для дачі дуже легко!\nУлюблені Танки СТРИМЕР World of Tanks\n10 порад які допоможуть вам підняти ваш тестостерон\n'Як може змінитися і стати добрим той, хто вбивав?&raquo


Японія передала Україні сучасну техніку для розмінування – main.in.ua\nГоловна › В Україні › Японія передала Україні сучасну техніку для розмінування\nВ Україні 12.12.2017 15:38\nЯпонія передала Україні сучасну техніку для розмінування\nУ вівторок, 12 грудня, Уряд Японії урочисто передав сучасну техніку для піротехнічних підрозділів ДСНС України. Про це повідомляє Main.in.ua з посиланням на офіційний сайт МВС.\nНа церемонії передачі був присутній Надзвичайний і Повноважний Посол Японії в Україні Шигекі Сумі, міністр внутрішніх справ Арсен Аваков, представники ДСНС та ООН.\nЗазначається, що спеціальне обладнання та авто придбали за фінансової підтримки Японії в межах проекту міжнародної технічної допомоги «Посилення діагностичних можливостей лікарень та зміцнення потенціалу з розмінування в Україні» Управління ООН з обслуговування проектів (ЮНОПС).\nАвтомобілі призначені для груп з гуманітарного розмінування. Їх використовуватимуть для переміщення вибухотехніків в ті місця, де виявлено міни, не розірвані снаряди.\nОтримані транспортні засоби розподілять між піротехнічними підрозділами ДСНС України у Волинській, Запорізькій, Одеській та Херсонській областях. Також їх направлять у райони, що постраждали внаслідок воєнних дій на Донбасі.\n«Ми сподіваємося, що завдяки цій техніці страждання людей на Сході будуть зменшені», – зауважив Аваков.\nКрім того, ДСНС України отримала георадари-детектори для пошуку вибухонебезпечних предметів. У частині з них мінімально присутній метал, а в деяких – цілком відсутній. За словами першого заступника голови ДСНС Олега Мельчуцького, досі аналогічного обладнання в підрозділах ДСНС не було.\nЗі свого боку Шигекі Сумі наголосив, що уряд Японії надалі надаватиме підтримку Україні щодо технічного переоснащення підрозділів ДСНС.\n«Ми сподіваємося, що завдяки цій техніці страждання людей на Сході будуть зменшені», – зазначив посол.


«ЗАЛИШИТЬСЯ ВАМ ОДНЕ – ТЕ, ЩО ВИ ДАЛИ ВБОГОМУ!» – Послання Синоду Єпископів УГКЦ\n2. Святіший Отець Франциск, започатковуючи наприкінці Ювілейного року Божого милосердя (2015–2016) щорічний Всесвітній день убогих, звертав увагу на численні прояви, або «лики», убогості, присутні в сучасному світі, – відкритий список болю і страждання, який від віків і до сьогодні поповнюється специфічним і болісним досвідом кожного народу, кожної родини і кожної людини і в якому розпізнаємо і дописуємо чимало власних нужд і болів:\n– убогість тих, хто зазнає страждання, – фізичного, морального чи психічного;\n– убогість маргіналізованих, самотніх, відкинених та ігнорованих суспільством;\n– убогість жертв зловживання владою і впливовістю;\n– убогість тих, кого визискують задля наживи, топчуть спотвореною логікою влади і грошей;\n– убогість приречених на заслання, переслідування і тортури та ув’язнених;\n– убогість жертв війни, конфліктів, тероризму;\n– убогість позбавлених свободи, прав і гідності;\n– убогість безграмотності та неосвіченості, яка тримає в темряві мільйони молодих умів і душ;\n– убогість інтелекту і культури, що пропонує низькопробний сурогат, замість підносити людину на висоти духу;\n– убогість духу, закритого до Божої дійсності, позбавленого світла віри і знання Христа-Спасителя;\n– моральна вбогість занурених у гріхах і поневолених невпорядкованими жаданнями;\n– убогість безробітних, позбавлених медичної та базової соціальної опіки;\n– убогість біженців, мігрантів, заробітчан, безхатченків та ін.\n5. Бажаючи змінити ситуацію на краще, мусимо почати від заспокоєння базових потреб, зокрема від подолання голоду навколо нас. З глибини століть до наших вух долинає голос св. Василія Великого, пробуджуючи сумління стосовно людей, які вмирають від голоду: «Хвороба нужденного – голод, який є таким великим стражданням, що не може не викликати співчуття. Найгірша з усіх людських бід – голод, і смерть від голоду – тяжча за будь-яку смерть. Інші небезпеки або вістря меча приносять швидку смерть… Але голод є повільним злом, тривалою мукою; смерть, яка причаїлася і заховалася всередині, щомиті загрожує та зволікає» (Гомілія, виголошена під час голоду та посухи). А далі святий дає свободу своєму обуренню, бачачи байдуже ставлення і гріховну нечутливість оточення до цих нелюдських болів і страждання: «Якого покарання заслуговує той, хто здатен байдужо пройти повз людину з таким виснаженим тілом? Хіба можлива більша жорстокість? Хіба не гідна така людина того, щоб вважати її лютим звіром, визнати злодієм і людиновбивцею? Людину, яка має змогу вилікувати, виправити зло, але добровільно та з причини жадібності відкидає це, варто справедливо осудити разом із убивцями» (Там само).\n6. Ми, українці, добре знаємо, що таке голод і голодна смерть, а також якою гіркою є самотність помирання на очах збайдужілого і зосередженого на собі світу. Пам’ять про жахи Голодоморів закарбувалася в нашій національній свідомості назавжди. Однак ця пам’ять накладає на нас відповідальність, не лише перед померлими, а й перед сучасниками, які сьогодні на очах в усього світу приречені на подібні муки і страждання, що їх зазнавали наші брати і сестри майже століття тому. Можливо, наш народ, пройшовши такі страшні випробування, має від Бога особливу місію і завдання пробуджувати сумління людства та поодиноких осіб, щоб вони перейнялися ганебним явищем голоду у світі і робили все, аби усунути ці страждання слабких та незахищених братів і сестер, ставши їхнім голосом і простягнувши їм помічну, солідарну руку. І як багатостраждальний єврейський народ, переживши жахіття Голокосту, став запобіжником для грішного людства перед повторенням подібних злочинів, так само наш народ, зазнавши досвіду винищення голодом, мав би слугувати у світі голосом сумління, яке взиває до порятунку тих, хто недоїдає та голодує, і промотором активних дій задля усунення лиха голоду з лиця Землі. Це має стати нашою консолідованою і наполегливою дією, усіх – держави, громадськості, Церков, кожного українця і кожної українки, для кого святою є власна історія, доля країни і пам’ять про загиблих. І це було б нашою найкращою даниною пам’яті мільйонам жертв Голодоморів і нашим дійовим внеском у преображення нинішнього людства: «Пам’ятаючи Голодомор – рятуємо від голоду сьогодні!»\n7. Господь Бог, Творець і Податель усяких благ, які існують у цьому світі, не засуджує багатства, якого Він є Джерелом і Запорукою для добра всіх своїх дітей. Тому слушно зауважує Святіший Отець Франциск у своїй останній енцикліці «Усі брати», що «найбільша небезпека прихована не в речах, не в матеріальних предметах чи організаціях, а в способі, у який люди їх використовують» (П. 166). Причина спотвореного розуміння вартості матеріальних речей, за словами Папи, закорінена в зраненій гріхом людській природі, дуже податливій до того, що християнська традиція називає «жадібністю», або «захланністю». «Схильність людської істоти до замикання в іманентності власного «я», у власній групі, у власних нікчемних інтересах. Ця захланність є дефектом не лише нашої епохи, – зауважує автор енцикліки. – Вона існує, відколи людина є людиною, і тільки видозмінюється, набуває різних проявів упродовж століть, використовуючи інструменти, які надає їй у розпорядження історичний момент» (Там само).\n8. Коли дорогами українських міст щодня не поодиноко проїжджають у своїх люкс-автомобілях багатії і можновладці (щоправда, подібну картину можна спостерігати в багатьох куточках світу), а при дорогах порпаються в смітниках їхні співгромадяни, як ніколи промовистим стає повчання св. Василія Великого, написане багато століть тому: «Диявол вигадав якийсь хитрий спосіб, завдяки якому багаті мають тисячі приводів до видатків, тому вони домагаються непотрібного, наче необхідного, і найбільших грошових сум їм замало на витрати, які вони собі постійно вигадують… А якщо після численних видатків щось залишається від багатства, це закопують у землю [сьогодні ми б з певністю сказали: виводять в офшори. – Авт.], оскільки майбутнє неможливо передбачити й існує небезпека, що нас несподівано спіткає бідність» (До багатіїв, 2–3).\n9. Утім, Слово Боже і Учителі Церкви вказують на небезпеку, пов’язану з багатством. Зокрема, у вищезгаданому творі читаємо ось що: «Багатство, якщо витрачати його, як велить Господь, залишається в тебе, а якщо почнеш утримувати його, – вислизне з рук» (Там само). Очевидно, що Господь не велить витрачати накопичені статки на власні розкоші, як це робив багач із притчі про вбогого Лазаря, що «одягавсь у кармазин та вісон і бенкетував щодня розкішно» (Лк. 16, 19), або безумний багатій, який, зібравши щедрий урожай, промовив сам до себе: «Душе моя! Маєш добра багато в запасі на багато років! Спочивай собі, їж, пий і веселися!» (Лк. 12, 19).\n13. Більше від різного роду субсидій чи спорадичних подачок із рук багатих, суспільному благу мало б слугувати впровадження таких підходів і методів ведення підприємництва, які ставлять у центрі уваги людську особу, її гідність, свободи і права. Соціально спрямований бізнес – це те, що має визволити працедавців і економічні структури від поневолення сліпими законами ринку, під дією яких часто гинуть люди, топчуться права простих працівників, перекреслюються долі старших, ламаються надії молодих.\n15. До згаданої переміни серця покликані всі люди, створені на Божий образ і Божу подобу, проте насамперед ті, хто вдостоївся зустрічі з живим Богом у воплоченому Христі. Папа Франциск у Посланні з нагоди Першого всесвітнього дня вбогих пригадує, що «для Христових учнів убогість – це насамперед покликання наслідувати вбогого Ісуса. Це шлях за Ним і з Ним, – шлях, який веде до блаженства Царства Небесного (пор. Мт. 5, 3; Лк. 6, 20). Убогість означає смиренне серце, яке вміє сприйняти власний стан обмеженого і грішного створіння, щоб подолати спокусу всемогутності, яка обманює людину, що вона безсмертна. Убогість – це погляд серця, який перешкоджає думати про гроші, про кар’єру, про розкіш як мету життя і передумову щастя».\n16. Щоб наше крокування за Христом убогим дорогою Блаженств було для інших вірогідним і привабливим, доконче мусимо опертися на свідчення, а не обмежуватися словесними деклараціями. При цьому слід наголосити, що переконливість свідчення полягає не просто у відповідності між нашими словами і ділами – справжній «свідок Невидимого» завжди скеровує іншу людину до Бога, сприяє її особистій зустрічі з Ним. З далекого 1974 року лине до нас пророчий голос святого папи Павла VI, актуальний і сьогодні: «Сучасна людина охочіше слухає свідків, ніж вчителів, або, якщо і слухає вчителів, то лиш тому, що вони є свідками. Справді, людина відчуває інстинктивну відразу до всього, що скидається на обман, позірність і компроміс. У цьому контексті розуміємо важливість життя, яке по-справжньому відображає Євангеліє!» (Промова під час Аудієнції в Папській раді у справах мирян, 2 жовтня 1974 р.).\n17. Християни, вдивляючись у прийдешні вічні блага, вбачають у дочасних речах цінний Божий дар і водночас засіб служіння. «Добра дочасні в очах християн не мають безоглядної вартости, – застерігав свого часу праведний Андрей Шептицький, – вони є засобом до осягнення вищого і вічного. Чоловік на сім світі єсть в дорозі. В небі його вітчизна» (О квестії соціяльній). Про це не варто забувати та керуватися євангельською мудрістю, яка навчає: «Великий це зиск – побожність, вона бо дає вдовілля. Ми бо не принесли на світ нічого, та й винести нічого не можемо. А маючи поживу та одежу, цим будемо вдоволені. А ті, що хочуть багатіти, впадають у спокусу та в тенета, і в безліч бажань безглуздих та шкідливих, що штовхають людей у прірву та погибель. Бо корінь усього лиха – грошолюбство, до якого деякі вдавшися, від віри відбились і прошили себе численними болями. Ти ж, чоловіче Божий, утікай від цього» (1 Тим. 6, 6–11).\n20. У межах церковної спільноти є християни, котрі, спонукані Святим Духом, прагнуть дати світові особливе свідчення відірваності від матеріальних благ і прийняття простого, убогого, євангельського способу життя. Ми називаємо їх богопосвяченими особами, які свідомо і добровільно відрікаються від земних багатств, щоб у свободі серця наслідувати Христа вбогого, смиренного і ціломудренного. Ми дякуємо їм за це свідчення, цінуємо їхню посвяту служінню ближнім – жінкам, дітям і молоді, недужим, особам похилого віку, в’язням і нашим захисникам з їхніми сім’ями, але водночас перестерігаємо їх перед спокусою надмірно турбуватися про матеріальні речі і, що ще небезпечніше, робити це коштом плекання щирого життя в євангельській любові, простоті та співчутті до потребуючих.\n21. «Я так бажаю вбогої Церкви для вбогих!» – часто повторює Папа Франциск. Нашим бажанням рівно ж є давати свідчення євангельської убогості, щоб кожен монастир нашої Церкви випромінював простоту і скромність, відкритість до вбогих і солідарну близькість із ними. Та й у кожній парафіяльній спільноти і в особистому, родинному житті всі ми покликані провадити життя ощадне, повне співчуття до потребуючих і милосердя до нужденних. Пам’ятаймо, що в спільноті і в родині, де любов і милосердя є не абстрактними поняттями, а способом нового християнського буття, зростатимуть здорові діти, дозріватиме свідома молодь, будуть захищені і оточені належною пошаною і турботою дорослі та старі, а над усіма спочине благословення неба.\n22. Утім, християнська праведність не полягає і не може полягати тільки в аскезі, у втечі від спокуси, у стриманості від гріха та розкошів, жадібності і захланності. – Христос, запрошуючи багатого юнака на дорогу спасіння, закликав його не лише не покладатися на марне багатство, а йти ще далі в здобутті життя, продавши все, що має, і роздавши вбогим. Іншими словами, Ісус бажав зцілити серце юнака від егоїзму, що засліплює, від самодостатності, яка чинить нечутливим до присутності вбогого, від поневолення багатством, що дає коротке задоволення, проте позбавляє життя глибшого сенсу і правдивої краси. Ось – справжня мудрість віруючої людини: зробити із багатства майстерний інструмент любові до ближнього і засіб власного спасіння.\n24. Десять років тому, розпочинаючи програму парафіяльного оновлення під гаслом «Жива парафія – місце зустрічі з живим Христом», ми наголошували, що діяльна любов до ближнього є покликанням і завданням кожного християнина, і закликали поглянути навколо себе, щоб зауважити, скільки у світі є нещастя і бідності, самотності і смутку, болю і страждання! Усі ці прикрі явища нашого земного життя – це для нас запрошення до чинної любові, яка є виявом живої віри. Господь хоче відкрити наші очі на нужду світу, щоб ми навчилися по-справжньому любити і виявляли нашим ближнім Божу любов – увагою до них, сердечним співчуттям, підтримкою, словом потіхи і розради, а головно ділами милосердя.\n25. Та лихо поки що не минуло. Убогих завжди матимемо поміж нами. Тому сьогодні відновлюємо наш заклик продовжувати наполегливо і сумлінно служити потребуючим, убогим і знедоленим. «Лише тоді зможемо вважатися живими християнами, а наші парафії стануть місцем, де піклуються про сироту, заступаються за вдову, допомагають убогому і розділяють страждання із хворими. Так об’являтимемо світові материнське обличчя Церкви та станемо живим знаком присутності Бога серед людей, згідно зі словами св. Августина: «Якщо бачиш любов, бачиш Пресвяту Трійцю» (Блаженніший Святослав, Пастирський лист «Жива парафія – місце зустрічі з живим Христом», 2011 р.).\n26. Беручи до уваги критичний стан із продуктовим та матеріальним забезпеченням чисельно значних верств населення в Україні і в різних частинах світу, спричинений і загострений світовою пандемією коронавірусу, пропонуємо усій нашій церковній спільноті цього року започаткувати з нагоди Всесвітнього дня вбогих конкретний милосердний чин – благодійну акцію «Нагодуй убогого!», координацію якої доручаємо нашому Відділу соціального служіння.\n27. Дорогі в Христі брати і сестри! Бажаємо дедалі більше бути Церквою, яка виходить, щоб служити, – це наша програма, наша мрія, наш дороговказ. Насамперед маємо служити тим, хто є найближче до нас і відчуває брак уваги, підтримки й розради. Але закон і заповідь любові має універсальний вимір і характер. Тож наша Церква – в Україні і на поселеннях – повинна вчитися виходити дедалі більше за межі своїх парафіяльних, конфесійних і етнічних «огорож», щоб відкритися у милосердній любові до всіх стражденних і знедолених, незважаючи на конфесійну і релігійну приналежність, на расу, стать чи вік. Єдине, що має нас провадити до зустрічі із ними, – це Христова любов, яка нас надихає і спонукає до дії (пор. 2 Кор. 5, 14). Нема на світі для Божої дитини чужої людської долі, чужого горя і нещастя. Усі ми – діти єдиного Отця Небесного і члени тієї самої людської та Божої родини. Тож маємо завдання і доручення, отримане від нашого Спасителя у притчі про милосердного самарянина як напуття, як заповіт і наказ: «Іди і ти роби так само!» (Лк. 10, 36).


Як виробити корисну звичку завжди пити воду - Мінеральна вода Тальнівська\nЯк виробити корисну звичку завжди пити воду\n1 марта 2020 - moderator\nЧасом просто пити воду буває нудно. Її свіжий чистий смак може бути причиною того, що ви швидко залишите цю нову звичку. Проте це не привід здаватися. Спробуйте включити в свій раціон не тільки пиття чистої води, але і ароматизовані її варіанти. Додайте в воду кубики льоду з апельсинового або лимонного соку. Або просто додайте свіжі фрукти або овочі за смаком. У літній період - це ідеальний напій. Спочатку можна змішувати сік свіжих фруктів, ягід або овочів в співвідношенні 1: 1 з водою. А потім, поступово скорочувати кількість соку і його концентрацію у воді. Так вам буде набагато приємніше пити воду з тим, щоб виробити звичку.\nНаповнюйте склянку невеликою кількістю води\nНе завжди легко відразу випити склянку води, наповнений по самі вінця. Це досить складно психологічно. Намагайтеся не перевантажувати себе. Почніть з невеликого об'єму рідини. Краще пити воду маленькими ковтками, але із задоволенням, ніж повний стакан через силу.\nДо речі, пити воду великими обсягами за один раз - це не дуже добре. Рекомендується пити воду за 30 хвилин до їди або через годину після, тоді це дійсно піде вам на користь.\nНе намагайтеся відразу ж включати в свій раціон 6-8 склянок води. І не варто звинувачувати себе, якщо не вдається з якоїсь причини дотримуватися норму. Пийте то кількість води, яке вам зручно. Ця корисна звичка повинна викликати у вас позитивні емоції, а не обтяжувати вас.\nОбережно: водопровідна вода!\nМи постійно чуємо про те, що пити воду з-під крана - небезпечно для здоров'я.


Розмальовка для найменших. Кумедні машинки - Книжковий інтернет-магазин - Видавництво Ранок\nРозмальовка для найменших. Кумедні машинки Розмальовка для найменших. Кумедні машинки\nКод виробника: 123-КН1489003У\nЧудові книжки-розмальовки цієї серії містять цікаві малюнки, що мають потовщений контур. Вони зможуть з перших хвилин захопити усю увагу дитини, принести гарні, позитивні емоції та хороший настрій! Видання допоможе зайняти діточок і заохотити їх до самостійної роботи; розвинути творчі здібності, сформувати навички акуратності, посидючості, тренувати моторику та координацію.\nРозмальовка для найменших. Веселі тваринки\nРозмальовка для найменших. Розфарбуй букви\nРозмальовка для найменших. Розфарбуй цифри\nРозмальовка для найменших. Дружні динозаврики\nРозмальовка для найменших. Комашиний мікросвіт\nРозмальовка для найменших. Мої улюблені свята


На Харківщині прикордонники затримали росіянина, якого розшукував Інтерпол | Drupal\nНа Харківщині прикордонники затримали росіянина, якого розшукував Інтерпол\n15 September 2017 - 08:48\nКоли 52-річний чоловік проходив процедуру прикордонного контролю, відбулося спрацювання бази даних Інтерполу.\nУ пункті пропуску "Гоптівка" 13 вересня прикордонники Харківського загону затримали громадянина Росії, який перебував у міжнародному розшуку. Про це повідомляється на сайті Держприкордонслужби України. Коли 52-річний чоловік проходив процедуру прикордонного контролю, відбулося спрацювання бази даних Інтерполу.\nЯк з'ясувалося, громадянин РФ, який розшукувався за "привласнення, розтрату майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем". Прикордонники одразу ж затримали чоловіка і поінформували представників Національної поліції. Як повідомляв УНІАН, раніше на Харківщині під час робіт на заводі втік злочинець-рецидивіст.


Хакерська атака в Україні призвела до перебоїв в роботі АЗС - Автоцентр.ua\nАвтоцентр Сервіс Технології Хакерська атака в Україні призвела до перебоїв в роботі АЗС\nХакерська атака в Україні призвела до перебоїв в роботі АЗС\n27 Чер 2017, 15:24\nНевідомий вірус заразив комп'ютери низки державних і комерційних структур.\nУкраїна зазнала масштабної хакерської атаки. Невідомий вірус заразив комп’ютери в низці державних і комерційних установ.\nОдними з перших про атаки заявили в «Київенерго», Ощадбанку і деяких інших банках. Відзначено також зараження комп’ютерів «Укрпошти» і «Нової пошти». Трансляції передач припинили канали «Перший автомобільний» та ТРК Київ. За непідтвердженими даними, постраждали і комп’ютери основних операторів мобільного зв’язку.\nКрім того, атак зазнали кілька мереж АЗС по всій Україні. Так що на автозаправках цілком можливі перебої. Також атаковано комп’ютери Управління безпеки дорожнього руху, що може загрожувати небезпечними наслідками.\nЗа попередніми даними, хакери можуть використовувати вірус WannaCry або один з його модифікованих варіантів. Нагадаємо, він шифрує дані на комп’ютері, а для їх розблокування зловмисники вимагають суму в біткоінах, еквівалентну $ 300.\nВірус WannaCry призвів до зупинення автомобільних заводів\nТеґи: вирус хакерская атака


МИКОЛА ТКАЧУК - Лекції - Відродження української літератури 20-х років ХХ ст - 1.doc\nЛекції - Відродження української літератури 20-х років ХХ ст - файл 1.doc\nЛекції - Відродження української літератури 20-х років ХХ ст\n1.doc 1112kb. 26.11.2011 00:05 скачать\nУкраїнське літературно-мистецьке відродження 20-х років хх століття: питання стилю, проблематики, поетики, мови. Збірник статей [ документ ]\nКонтрольна робота - Культурне будівництво Україні в 20-30-х роках [ лабораторная работа ]\nКУРС ЛЕКЦІЙ ДЛЯ СТУДЕНТІВ ФІЛОЛОГІЧНОГО ФАКУЛЬТЕТУ ЗІ СПЕЦІАЛЬНОСТІ УКРАЇНСЬКА МОВА ТА ЛІТЕРАТУРА\nСкладна картина літературного процесу\nУкраїнська література завжди щільно пов’язана з національним буттям народу. Особливо міцними стають ці зв’язки в революційну чи переходову добу, коли падають прогнилі підвалини старих суспільних структур і між новим і старим точиться боротьба не на життя, а на смерть. Тоді гостро постають проблеми гуманізму, самого сенсу життя людини, свободи, прогресу і справедливості. Такими були перші три десятиліття ХХ століття. У пореволюційні роки культура українського народу, мова якого в Російській імперії протягом кількох століть зазнавали жорстоких переслідувань, заборон, відзначається небаченим суцвіттям мистецьких талантів і силою художніх відкриттів. Відбувається справжній переворот в естетичній свідомості й художній культурі. Він був масштабним і по-своєму радикальним, витворивши нові засади й структури художнього мислення, нову систему напрямів, стилів. Розквітають, зокрема, усі жанри літературної творчості. Українська література стає модерною за змістом і формами, розвивається під гаслами духовного оновлення й національного відродження.\n^ Естетична стратегія. Речник українського ренесансу М.Хвильовий та його генерація митців, неокласики, письменники, що сповідували самодостатність мистецтва, розуміючи його як естетичний феномен, прагнули піднести українську літературу до європейського рівня. Ще перебуваючи в «Гарті», Хвильовий утворив творчу студію «Урбіно» (від назви міста, де народився славетний основоположник європейського Ренесансу Рафаель). Цим він перекидав місток між українським відродженням 20-х рр. ХХ ст. й італійським початку ХVІ ст. Українські митці вірили, що і їм пощастить створити мистецтво великого національного ренесансу, яке відіграє вирішальну роль не тільки в Україні, а й у світовому масштабі.\nДіячі національного відродження визнавали розмаїття стилів, манер та форм творчості, відкидали кайдани нормативності й консерватизму, змалювання життя в літературі тільки у формах «самого життя» (І.Франко). Принцип розмаїтості став у 20-х рр. не тільки девізом, а й реальним фактом. Неокласики, наприклад, культивували класичну форму поезії, але наповнену модерним мисленням, а М.Семенко і В.Поліщук — вільну, верлібр. Митці заперечували народницький реалізм з його голим побутовізмом і фольклоризмом, ретельну фіксацію окремих фактів без глибоких художніх узагальнень, стихійний ліризм без філософського спрямування, баналізацію форм та ідей. Вони прагнули наповнити мистецтво слова філософською глибиною, «уфілософіти літературу» (М.Хвильовий), що мало вивести її на світові обрії, на нові ідейно-мистецькі вершини, «одухотворити її вічним і ненаситним прагненням нового в змісті, чарівного й привабливого в формі» (М.Хвильовий).\n^ Літературні угруповання. У жоден період історії розвитку мистецтва слова літературний процес не був таким складним і динамічним, як у 20-х рр. Характерною ознакою його була поява різноманітних літературних груп й організацій, які так чи інакше виражали свою добу. Митці об’єднувалися не тільки спільним настроєм, світовідчуттям, а й за естетичними принципами та певною політичною платформою. Частина письменників прагнула розв’язати соціальні й національні питання, творила виразно анґажоване мистецтво, інша зосереджувала увагу власне на естетичних проблемах, прагнучи збагатити українську літературу новими художньо-стильовими течіями й жанровими формами, виводячи її на світові обшири. У бурхливому літературному житті 20-х рр. окреслюються такі літературні організації, як «Гарт», тобто спілка пролетарських письменників, «Плуг», тобто спілка селянських письменників, «Молодняк», тобто спілка комсомольських письменників, «Аспис» (Асоціація письменників), «Ланка», «Марс» (Майстерня революційного слова), «Вапліте» (Вільна академія пролетарських літераторів), «Авангард», «Нова генерація» тощо. Ці угруповання (кожне по-своєму) утверджували модерністські стильові напрями.\nТак званий «класовий підхід» й «пролетарська ідеологія» механічно переносилися в сферу літератури, зумовлювали конфронтацію серед митців. Письменників поділяли на «пролетарських» і «попутників», «буржуазних». «Пролетарські» письменники свідомо обмежувалися соціальною проблематикою, зображенням «класової боротьби». Функція їх творів зводилася до нав’язування читачеві певних більшовицьких ідеологічних настанов і носила утилітарний характер. Художнє осмислення явищ дійсності було замінено партійно-догматичним й спрощеним баченням життя. Герої таких творів ставали рупорами «класових ідей», були позбавлені власних думок, почуттів і переживань. Ідеологічна «чистота» у їх діях витіснила відтворення складного внутрішнього світу особи. Натомість високомистецькі твори класиків і сучасників оголошувалися «буржуазними», «ворожими». Ці письменники гуртувалися в таких організаціях, як «Гарт», «Плуг», «Молодняк», які заохочувалися й підтримувалися компартією. Вони творили пролетарську літературу, тобто політизоване й декларативне мистецтво, літературу відкритої класової спрямованості, що культивувала переважно громадські та політичні ідеї та емоції.\nТак звані «попутники» (термін більшовицького лідера Л.Троцького) — це митці «Ланки», неокласики, Ваплітяни. Вони прагнули продовжити кращі традиції класичної літератури, керувалися не більшовицькими вульгарно-соціологічними схемами, а естетичними принципами. І саме вони збагатили нашу літературу справжніми духовними цінностями, що мають загальнолюдське значення.\nТим часом компартія вела невпинний наступ на високохудожнє національне мистецтво: утворювала пролетарські організації й видання, ініціювала утвердження марксистсько-ленінської критики, яка відзначалася вульгарним соціологізмом в інтерпретації творів, шельмуванням талановитих і незалежних художників слова. У 30-х рр. такі розгромні статті ставали справжнім доносом на письменника, внаслідок чого його арештовували органи НКВС, судили й висилали на Соловки чи Колиму (наприклад, О.Вишню, І.Багряного), розстрілювали. За підрахунками О.Мусієнка, в часи сталінізму понад 500 українських письменників було репресовано й замордовано в таборах. Тому українське відродження 20-х рр. називають «розстріляним відродженням». У романі «Третя рота» В.Сосюра проникливо сказав про митців, які стали жертвою нелюдського більшовицько-сталінського терору: «Чесними й чистими очима дивляться на нас із вічності, повними сліз у любові до народу, за яку вони пішли в безсмертя».\nПо-більшовицьки ідеологічно витримана зримована фраза оголошувалася вартіснішою за класичний твір. Відбувалася груба профанація, підміна понять. Під сумнів ставилася доцільність літературних жанрів, успадкованих від класичної літератури — існували теорії відмирання роману, лірики, трагедії, комедії як нібито «буржуазних» форм мистецтва.\nПоступово політика централізації літературного життя привела до ліквідації творчих об’єднань і до створення єдиної Спілки письменників Радянської України як складової СП СРСР у Москві (1934). Творчість стала регламентованою, наперед письменникові визначалися ідеологічні рамки, робилося соціальне замовлення — оспівувати «героїку» праці робітників і селян, показувати їх «класове» чуття і ненависть до всього чужорідного, що не сприймалося комуністичним режимом. Література стала заангажованою і по-лівацьки тенденційною.\n^ Літературна дискусія 1925 — 1928 років. У складних умовах наступу компартії на духовно-національне відродження й творчу думку виникла літературна дискусія 1925 — 1928 рр., в ході якої порушувалось багато питань: ставлення до класичної спадщини, яку пролеткультівці відкидали, прикриваючись лівацькими (марксистськими) фразами, проблему традицій і новаторства, шляхів розвитку нового мистецтва. Але центральним питанням було бути чи не бути українській літературі як самобутньому мистецькому явищу в контексті світового духовного розвитку. Розпочав дискусію 30 квітня 1925 р. М.Хвильовий памфлетом «Про сатану в бочці, або про графоманів, спекулянтів та інших “просвітян”» на сторінках «Культури й побуту» (додатку газети «Вісті ВУЦВК»). Це була відповідь тим силам, які, жонглюючи партійними політичними гаслами, спотворили й дискредитували мистецтво слова, писали примітивні й банальні твори. З вини пролеткультівців, таких організацій, як ВУАПП, ВУСПП, «Плуг», пропагувався лівацький нігілізм, відкидалася класична література, яка оголошувалася «класово ворожою». Керівництво «Плугу», зокрема, захищало «масовізм» («червону просвіту»), вважаючи кожного дописувача до газети «письменником.\nДискусія проходила в три етапи: 1) від 30 квітня 1925 р., що почалася статтею Г.Яковенка «Про критиків і критику в літературі», відповіддю йому М.Хвильвого «Про сатану в бочці...», участю С.Пилипенка (оприлюднив п’ять статей), Г.Епіка, Б.Коваленка та ін. до публікації памфлету «Аполегети писаризму» (1926) Хвильового, який сформулював центральні проблеми дискусії і накреслив пропозиції щодо їх реалізації; 2) від 26 квітня 1926 р., листа Й.Сталіна «Тов. Л.М.Кагановичу та членам політбюро ЦК КП(б)У» до розпуску ВАПЛІТЕ й диспуту «Шляхи розвитку сучасної літератури» в Будинку імені В.Блакитного, що відбувся 18 — 21 лютого 1928 р. На ньому були присутніми понад 800 осіб й взяли участь представники всіх літературних організацій Києва. Тут виступали О.Дорошенко (голова), Ю.Меженко (доповідач), М.Зеров, В.Десняк, В.Підмогильний, С.Щупак, М.Могилянський, П.Филипович, Б.Антоненко-Давидович, Іван Ле, М.Івченко, В.Нечаївська, І.Жигалко, М.Рильський та ін. Неокласики, представники «Ланки» розвивають тези М.Хвильового, доповнюють їх, ведуть розмову в площині естетики, по-справжньому дбаючи про духовні цінності й високо художні твори, а пролетарські — грубо підмінюють розмову політичними гаслами, перетворюють своїх опонентів на «ідейних противників», «агентів імперіалізму», «націоналістів»; 3) втручання партійних органів та функціонерів у дискусію, яка набула політичного спрямування. Дискусія захлинулася, розчинившись у схоластичній риториці, почалися політичні звинувачення, процвітає сталінська теза про «загострення класової боротьби», утверджується сталінізм: письменникам навішуються ярлики, при чому партійні опоненти виголошували їх від імені компартії й народу. У 1934 — 1937 рр. радянські каральні органи за участь митців у дискусії їх арештовували й фізично знищували.\nГенератором дискусії й нових ідей був М.Хвильовий. Свої погляди він виклав у процесі полеміки в циклі памфлетів «Камо грядеши» (1925) («Куди йдеш»), «Думки проти течії» (1926), «Апологети писаризму» (1926), «Україна чи Малоросія» (1926), окресливши програму українського національного відродження. Він закликав митців орієнтуватись на кращі класичні зразки світового письменства, «психологічну Європу», тобто на культуру Європи з її давніми гуманістичними традиціями, а не на пролеткультівську комуністичну літературу радянської Росії, відмовитися від малоросійського епігонства й провінціалізму. Адже російський ЛЕФ (Лівий фронт), РАПП, підтримувані компартією, мали вплив і на українські організації, насаджували антиестетичні тенденції, нігілістично ставилися до української культури та мови. Тому Хвильовий висунув гасло «Геть від Москви!», в «Апологетах писаризму» радив українським митцям орієнтуватись не на російську комуністичну культуру: «Від російської літератури, від її стилів українська поезія мусить якомога швидше втікати... Наша орієнтація — на західноєвропейське мистецтво, на його стиль, на його прийоми... Москва сьогодні є центр всесоюзного міщанства». На його погляд, повинен настати кінець імперській, великодержавницькій гегемонії. Він міркував: «Росія самостійна держава? Самостійна!» Так і Україна самостійна! Українське мистецтво має розвиватися самобутньо. Воно має свою концепцію — ідею вітаїзму (від латинського слова vita — життя), романтики вітаїзму, активного романтизму або «азіатського ренесансу».\nОскільки Україна, як і азійські народи, була пригноблена віками, то з приходом четвертого відродження, вона всю нагромаджену енергію, всі творчі сили віддасть людству. Вже тепер Україна стала центром появи нового стилю відродження — романтики вітаїзму. Отже, українські митці будуть першими заспівувачами «азіатського ренесансу» в мистецтві, їхній стиль — активний романтизм — стане стилем четвертої епохи Відродження. «Азіатський ренесанс», — писав Хвильовий, — це епоха європейського відродження плюс незрівняне греко-римське мистецтво... Зерови відчули запах нашої епохи й пізнали, що нове мистецтво мусить звернутися до зразків античної культури». А тому молодим митцям потрібно вчитися, освоюючи багату класичну спадщину. Вони мають бути «інтелектуально розвиненими, талановитими, геніальними людьми», а не представниками «червоної халтури», графоманами, що прикриваються партійними гаслами й творять низькопробне чтиво.\nДо речі, М.Зеров під час дискусії так само наголошував, що широке використання здобутків світової культури «підійме на вершину мистецьку техніку, утворить з нашої творчості могутній культурою слова потік, що на поверхні примусить держатися тріски і сміття графоманів». Талановитий поет й літературознавець закликав митців слова «вибагливо і незалежно від попередніх оцінок переглянути дотеперішнє надбання української літератури. Ми повинні знов по-новому придивитися до наших уславлених письменників, інколи тільки з голосу нам відомих, з’ясувати їх значення для нинішнього нашого розвитку, їхнє місце в нашій літературній традиції». Разом з М.Рильським він звертався до митців опановувати секретами художньої творчості, удосконалювати мову як першоелемент літератури, культивувати наше «степове, пахуче», але «дике ще слово», працювати над словниками, що було дуже актуальним для культурного відродження України та державного статусу її мови.\nВиступи Хвильового заторкували не тільки проблеми літератури, розвитку стильових напрямів, а й культури в цілому, ідеології, врешті питання — бути чи не бути українській нації, як їй вижити в межах СРСР, як зберегти свою національну й духовну самобутність під тяжкою загрозою наступу модифікованої російської імперії. Ці виступи письменника відбили загальний настрій нації. Його підтримали академіки, вчителі, студенти, неокласики, зосібно М.Зеров, М.Рильський, М.Могилянський, відомий польський поет Б.Ясенський. До його тез приєдналась Українська Академія Наук (УАН), політики, економісти, інженери. Зокрема, економіст М.Волобуєв за допомогою статистичних даних довів, що більшовицький уряд у Москві продовжує стару імперську колоніально-економічну політику на Україні. Тому він вимагав зробити її незалежною від імперського центру — Москви. А член ЦК КП(б)У О.Шумський доповнив Хвильового, вимагаючи від Й.Сталіна усунути російське керівництво з ЦК КП(б)У та уряду України, сприяти дерусифікації українського пролетаріату.\nПротилежну позицію зайняла комуністична влада. У дискусію втрутився Й.Сталін, написавши лист «До тов. Кагановича Л.М. та інших членів ЦК КП(б)У» від 26 квітня 1926 р., в якому виправдовував більшовицьку експансію в Україні і в усіх «гріхах» звинуватив М.Хвильового та українських «хвильовистів», тобто націоналістів. З розгромними статтями, спрямованими проти духовно-національного відродження України, виступили «рідні» партійні функціонери, спрямувавши свої удари проти «хвильовизму» як нібито соціал-націоналістичного ухилу в партії. Дискусія з естетичної площини перейшла в політичну. Почалися політичні звинувачення, навішування «ярликів» «ворогів народу». У такий спосіб літературну дискусію було силоміць пригашено. Не маючи естетичних та ідеологічних аргументів, незабаром компартія вдалася до засобів НКВС — тотального терору українців, провокацій, голодомору 1933 р. У таких жорстоких умовах наклав на себе руки і Хвильовий — він не захотів бути рабом чужої народові влади, вціливши своєю кулею в більшовицький соціалізм і ствердивши цим ідейну перемогу фізично розстріляного відродження над силами зла й мракобісся.\n^ Двоколійність літературного процесу в ХХ столітті. Розвиток української літератури не можна повно осягнути без врахування її різноманітності та умов функціонування. Вона творилася як у радянській Україні, так і на Західній Україні, яка була окупована Польщею, у Підкарпатській Україні, що перебувала під Чехо-Словаччиною, на Буковині, що знаходилася під п’ятою Румунії, в Франції, Німеччині, Америці, адже чимало письменників змушені були через складні політичні обставини та переслідування радянською владою покинути батьківщину. Проте й на чужині вони творили мистецько-духовні цінності — літературу, яку називають емігрантською. Коли в Україні внаслідок сталінської стагнації і заборон, компартійного диктату українська література не могла вільно, повнокровно й повноцінно розвиватися, то діаспорні митці слова не втрачали зв’язків із класичними традиціями і духовним загальнолюдським контекстом. Вони писали твори на такі теми, які в умовах радянського тоталітарного режиму не могли з’явитися. Зокрема, до теми голодомору 1933 р. по гарячих слідах звернулися в романі «Марія» (1934) У.Самчук, у поемах «Прокляті роки» (1937) «Україна» (1938) Ю.Клен. Діаспорні митці підносили такі морально-духовні й філософські проблеми людського буття, які виходили за рамки обов’язково запроваджуваного тоді методу «соцреалізму». Це була гуманістична, позбавлена класової ненависті й альтернативна література. Таким чином, формувався своєрідний «двоколійний» (Г.Костюк) літературний процес, що й витворив єдину українську літературу ХХ ст.\n^ Літературне життя на західноукраїнських землях 20 — 30-х рр. ХХ ст. також характеризується різноманітністю угрупувань, стильових течій, естетичних платформ. Назвемо найголовніші. Митці, вчорашні січові стрільці, у Львові 1922 р. утворили групу «Митуса» (В.Бобинський, О.Бабій, Р.Купчинський, Ю.Шкрумеляк, Л.Лепкий). Назва символізує незнищенність й нездоланність поетичного слова. У Галицько-Волинському літописі згадується митець Митуса, який загинув за наказом князя Данила Галицького, але поглядів своїх не зрікся — його пісня залишилася живою в пам’яті народу. Слово січових стрільців мало так само продовжити їх боротьбу за незалежну Україну, але вже засобами мистецтва. В естетичному плані вони стояли на засадах символізму. На поетику символізму орієнтувалися й поети католицького спрямування групи «Логос» (1923 — 31), що видавали журнали «Поступ» і «Дзвони» (О.Мох, Г.Лужицький, В.Мельник (Лімниченко), Т.Коструба та ін.). Існували об’єднання модерністів й авангардистів, «Листопад», «Дажбог», журнал однойменної останньої групи редагували відомі поети Б.-І.Антонич та Б.Кравців. Естетичну платформу виклав Антонич у статті «По цей бік барикади», проголосивши широкий діапазон художніх шукань — від імперативних інтонацій до дадаїстичних конструкцій.\n«Празька школа» — так називають українських поетів міжвоєнного двадцятиліття, що творили у Празі та Подєбродах (Ю.Дараган, Л.Мосендз, Є.Маланюк, О.Стефанович, О.Ольжич, Олена Теліга, Галина Мазуренко, Оксана Лятуринська, І.Ірлявський, І.Колос та ін.). Деякі з них брали активну участь у боротьбі за Українську державу. Вони друкувалися в ж. «Вісник» (1933 - 1939), що його редагував відомий філософ Д.Донцов і який мав великий вплив на формування їх національної самосвідомості, а відтак історіософської концепції.\nЗначну роль у розвитку української літератури відіграли письменники, що творили у Варшаві. 1929 р. вони організували групу «Танк» (назву придумав Є.Маланюк) і видавали журнал «Ми» (1933 — 37). Засновниками були Є.Маланюк, А.Крижанівський, Н.Лівицька-Холодна, згодом увійшли до неї П.Холодний, Л.Мосендз, П.Чирський, П.Зайцев, Ю.Липа та ін. Естетичну платформу виклав відомий літературознавець М.Рудницький в есе «Європа і ми», орієнтуючи митців не на політичну заанґажованість літератури, а на естетичні й гуманістичні цінності.\nТакою строкатою й складною була картина літературного процесу тієї доби, література якої зазнала великого жанрового й тематичного оновлення. Цей процес відзначається багатством творчих індивідуальностей та розмаїттям стильових і художніх манер, гнучкістю і свободою образного втілення епохи. Але командно-адміністративне втручання компартії у процес згубно вплинуло на розвиток національного мистецтва слова, привело до фатальних наслідків. Свободу слова й творчості було задушено.\n^ ЕСТЕТИЧНІ ПОШУКИ УКРАЇНСЬКИХ ПОЕТІВ 20-х років ХХ СТОЛІТТЯ\nУкраїнська лірика доби була гетерогенічною (різнорідною), дивуючи багатством талантів, розмаїттям стильових течій і форм поетичного моделювання світу думок і почуттів людини. Паралельно й у складному поєднанні розвиваються імпресіонізм (В.Чумак, В.Еллан-Блакитний, М.Хвильовий), символізм (М.Філянський, Я.Савченко, П.Савченко, Д.Загул, Д.Ярошенко, М.Терещенко), експресіонізм (Т.Осьмачка), неоромантизм (В.Сосюра, Ю.Яновський, М.Йогансен, О.Влизько), неокласицизм, конструктивізм (В.Поліщук), футуризм та інші модерні течії.\nНа перших порах панують романтика, патетичні інтонації, гіперболізм, «космізм», узагальнений образ маси. З усіх граней людського «я» оспівувались його політичні запити, ідейні переконання, беззастережне служіння справі революції. Інші грані свідомості і життя людини, зокрема й інтимні почуття, естетичні сприйняття, вважалися «гріхами» індивідуалізму. Але незабаром цей аскетизм, особливо притаманний «пролетарським» митцям, долався. Українська поезія доби охоплює естетично всі багатства світу, його суперечності, трагізм буття людини у складному вирі подій. Завдяки своїй мобільності поезія виступає на перше місце в українській літературі.\nПроходив інтенсивний процес тематичного оновлення лірики і її жанрових форм. Передусім поети зосереджують увагу на героїко-романтичному оспівуванні української національної революції, на внутрішніх процесах народження нової людини, свідомого українця, захисника незалежної вітчизни. Таким співцем став П.Тичина. У поезіях «На майдані», «Як упав же він...» змальовано хвилюючі картини національної революції, а не так званої «Великої жовтневої соціалістичної революції», як це твердилося радянськими літературознавцями. Його революціонер загинув, а воїни, прощаючись із побратимом, проголошують: «Слава! Слава!», а не «Ура!», як це було прийнято в Червоній армії. У поезії «Пам’яті тридцяти» з великою скорботою митець оспівав мужній подвиг студентів під Крутами, які загинули, обороняючи незалежність України. Тогочасний дослідник творчості поета В.Юринець писав: «Нещастя українського народу стали для нього емблемою й панацеєю. Поезії Тичини нагадують квиління рапсодів при руйнуванні Трої...Він іде по рівнинах історії, як серед могил. В його історичній концепції відіграють немаловажну роль біблійні, релігійні мотиви» (Юринець В. Павло Тичина, Х., 1928, с.83).\nНеповторний образно-емоційний сплав переживань людини в добу революції й громадянської війни відтворили І.Кулик, автор збірки «Мої коломийки», 1921; М.Йогансен («Д’гори», 1921), М.Бажан («17-й патруль», 1926), В.Сюсюра та ін. Зокрема, Є.Плужник (1898 —1936), автор збірок «Дні» (1926), «Рання осінь» (1927),»Рівновага» (1933), з глибокою художньою переконливістю відбив трагізм України в цей період. У нього немає захоплень революцією й війною, яку трактує як соціальне зло і трагедію народу, сини якого гинуть. Серед сюжетних колізій поезій — це розстріли, смерті, трагедія загибелі молодої людини («А він молодий-молодий...»). Як митець-гуманіст, він засуджує і червоний, і білий терор, спричинений тотальною жорстокістю, що принесла на своїх багнетах війна.\nМожна виділити декілька тенденцій у розвитку поезії: розвивається лірика психологічно поглибленого аналізу складних процесів духовного світу особистості, що виникають внаслідок бурхливих подій часу (П.Тичина, В.Сосюра, Є.Плужник, М.Бажан, В.Свідзинський, М.Рильський та ін.); функціонує лірика громадянського пафосу, відкритого політичного спрямування, що культивувалася пролетарськими поетами. Через свою засліпленість пролеткультівськими гаслами вони відмовилися змальовувати духовний світ героя і розчинили його в колективі, зосереджуючи увагу на психології маси (сумнозвісне «Ми»). Так створювався абстрактно-символічний образ класу, звісно робітничого. Пролеткультівці взагалі закликали знищити лірику. В.Еллан-Блакитний пропонував створити мистецтво «масового героїзму», «масового героя». Внаслідок таких уявлень, за словами О.Білецького, «на місце порізнених героїв висовується багатоголовий герой-протагоніст: спаяний єдиною психологією, прагненнями, волею — колектив, група».\nСпираючись на традиції української та європейської поезії, інший шлях її розвитку утверджували П.Тичина, Є.Плужник, В.Свідзинський, Т.Осьмачка, неокласики, які звернулись до філософського осмислення буття людини. Тому розвивається жанр сонета, медитації, вірша-рефлексії, вірша-пейзажу, вірша-портрета, елегії, балади. У 20-х рр. ця лірика тяжіла до філософського трактування тих життєвих проблем, що мали вирішальне значення в історичній долі українського народу. Зокрема, порушуються вічні теми свободи і неволі, життя і смерті, людини і всесвіту, особи й колективу, й розв’язуються вони надзвичайно по-сучасному. У М.Рильського, наприклад, щирий ліризм поєднується з осмисленням духовної суті сучасника, у М.Бажана — інтелектуальна енергія з бароковою вигадливістю, а у В.Свідзинського природа трактується як невід’ємна іпостась гармонійного буття людини у всесвіті. Екзистенціальні мотиви буття, смерті-забуття, трагедію скепсису осмислював Є.Плужник.\nІнтенсивно розвивається урбаністична поезія, у ХІХ ст. майже не розвинена в українській поезії. Її плекають не тільки футуристи, а й В.Сосюра, змальовуючи місто й індустріальний пейзаж («Знову місто моє», «Криворіжжя», «Дніпрельстан», 1926). Митцями оспівується індустріалізація України, зокрема поезії про Дніпрельстан створили П.Филипович, В.Мисик, А.Панів, М.Семенко та ін., відгомін грандіозного будівництва в країні відлунює в «Будівлях» М.Бажана, «Ніагарі» І.Кулика, «Геліополісі» Д.Загула. Але особливо естетично багатовимірною є урбаністична поезія неокласиків. У їх картині світу образ міста розгортається через філософську опозицію «зодчество» — «руїна». Місто сприймається ними як символ культури. У їх візіях Київ постає як вічне світове місто, як центр духовності й краси, місто-храм («Київ» М.Драй-Хмари, цикл «Київ» М.Зерова, «Київ» П.Филиповича). Архітектура цього міста окреслюється внутрішньо цілісною як символ культури, що буде промовляти про націю крізь віки й тисячоліття. Образ міста-чуда створив в однойменній поезії М.Драй-Хмара, що є відгомоном ідеального античного полісу «Держави» Платона, міста Сонця Т.Кампанелли, Нової Атлантиди Ф.Бекона. В цьому образі відбилися ідеальні уявлення неокласика про гармонію у світі. Для реалізації своєї моделі міста як особливого світу культури, де панує гармонія й рівновага, неокласики звертаються до філігранних форм дистиха, елегії, сонета.\nНавіть пейзажна лірика, така традиційна для української поезії, зазнає оновлення, осмислюючи тему «людина і природа». Вона наповнюється натурфілософськими й космогонічними мотивами у творах П.Тичини, Є.Плужника, М.Зерова, П.Филиповича та ін. Розвивається мариністична лірика, в якій тема моря не просто символізує долю людини у складних хвилях часу, як це було у романтиків першої пол. ХІХ ст., а стає образом світобудови, лоном усьому живому («Синє море обгорнули тумани», «Ой гудуть, дзвенять міцні вітрила», «Ніч... а човен — як срібний птах» Є.Плужника). У 20-х рр. до теми моря зверталися М.Рильський («Коли полинуть бригантини на гребні пін»), М.Драй-Хмара (цикл «Море»), В.Поліщук («Прибій на морі», «Туман», «Мертва брижа», «Медуза актинія»), О.Влизько («Балада про честь матроса», «Балада про короткозоре Ельдорадо»). Звеличуючи морську стихію, вони не тільки милуються морем, а й по-філософськи осмислюють світ людини й моря, їх конфронтацію і гармонію.\nОсобливого розквіту на ґрунті української поезії досягає верлібр (франц. vers libre — вільний вірш) у творчості М.Семенка, В.Поліщука, Гео Шкурупія, О.Влизька та ін. Майже кожен поет 20-х рр. звертався до цієї форми, надзвичайно тоді популярної в Європі. Верлібрами написані авангардні поеми М.Семенка. Його драматична поема «Ліліт» (1920) змальовує двобій двох індивідуумів — романтика й матеріаліста, в якому перший зазнає поразки. Леліт-поезія належитиме сильнішому, тобто футуризму, з яким поет пов’язував розвиток мистецтва. У «Поемі повстань» (1920) автор закликав митців: «Поети, зривайте метр! Ляжте під колеса революції». На сучасників особливе враження справляли його футуристичні поезії й поеми. В аванґардному стилі (поезомалярство) були видані поеми «Каблепоема» (1920) М.Семенка, «Аерокоран», «Лікарепопиніаду» (1922) Г.Шкурупія, «Поеми» (1923) О.Слісаренка, які виконані на рівні кращих досягнень тодішньої західноєвропейської поезії. Як і «ліві» німецькі авангардисти 20-х рр., Семенко у своїх поемах застосовує «поезомалярство», прагнучи наповнити слово додатковими смислами. Тому слово і фрази розташовував у графічні конструкції, вдавався до акростихів, різних комбінацій слів і графічних малюнків, бажаючи кольоромузикою, барвами і звуками (які в свою чергу мають діяти як кольори) викликати певні суб’єктивні почуття й смисли.\nЗначних естетичних відкриттів досягє поема: виникає такий новий її жанровий різновид, як лірична поема, головним персонажем якої є ліричний герой і сюжет якої розгортається як потік суперечливих роздумів і переживань героя: «В електричний вік», «Поема моєї сестри» (1921), М.Хвильового, «Галілей» (1924), «Канів» (1925) Є.Плужника. У поемі «Галілей» порушується проблема вибору людиною місця в житті в світлі гуманістичних ідей. Герой твору задумується над питаннями: чи потрібно інтелігентові втручатися в складні суперечності доби, а чи краще перечекати, обрати тактику виживання, «моя хата скраю»; чи має право гуманіст пройти повз зло? Ліричний герой поеми Плужника — це новітній Галілей, а тому й займає активну позицію, утверджуючи добро як діяння. Поема будується як ліричний монолог, сповнений рефлексій, гірких роздумів над сучасністю, іронії й сарказму. Образи дуже умовні: ліричному героєві протиставляються «спокійні», міщани, «досвідчені». Це його опоненти. З цим антигуманним світом і вступає у бій герой.\nПоеми 20-х рр. увібрали у себе тривожні ритми часу, лексику й фразеологію революційного міста, народну пісню, революційні гімни й марсельєзи; у них відкрито взаємодіють конкретно-реальний, умовний і романтично-символічні плани змалювання героя й часу. Велике значення на характер шукань українських поетів мала поема «Золотий гомін» (1917) П.Тичини, яка увібрала у себе дві генеральні проблеми епосу революції: велич і трагізм української національної революції, утвердження державності України як прояву споконвічних прагнень її народу. Цю лінію продовжив у ліро-епічній поемі «Червона зима» (1921) В.Сосюра, активний учасник трагічних революційних подій в Україні. Побачене й пережите поетом лягло в сюжетну основу твору, визначило її пафос й стилістику. Поему проймають не тільки бадьорі інтонації ліричного оповідача, а й трагічні нотки. Назва твору символічна: від смертей, пролитої українцями крові зима стала червоною. Червона барва є наскрізною у творі. Як і колись, у добу козацтва, бійцям, які від’їжджають на війну, дівчата пришивають червоні стрічки — символ дівочої вірності й батьківщини. Національний колорит буквально проймає твір: біля ешелонів бійці співають «Чумака», українську народну пісню, а не революційні пісні більшовиків. Перу Сосюри належать такі поеми, як «Навколо» (1921), «Оксана» (1922), «Залізниця» (1923), «Сьогодні» (1924), в яких він прагнув відбити духовні та ідейні шукання людини у складному вирі подій революційної епохи. Помітних художніх відкриттів поет досяг в історичних поемах «Тарас Трясило» (1925), «Мазепа» (1928), в яких сміливо порушив проблему державотворчих змагань українського народу.\nУ літературному процесі доби особливо виділяються філософські поеми М.Бажана «Розмова сердець» (1928), «Гофманова ніч» (1929), «Гетто в Умані» (1929), «Сліпці» (1931), «Число» (1931), «Смерть Гамлета» (1932). Поет зумів знайти перегуки історії та сучасності, художньо побачити актуальне у змісті минулого. Ці твори відзначаються класичною довершеністю, високим інтелектуалізмом. Перша поема характеризується дискусійністю, викриттям відвічного російського месіанства, імперської ідеології. У цьому світлі Бажан розглядає гоголівський комплекс роздвоєння «двох душ», так звану українську меншовартість, типову для людини поневоленої нації. Відгриміла революція, впала ненависна імперія, але комплекс роздвоєної душі оживає знову: психологічно його важко подолати. Героя поеми переслідує ця тінь минулого, його рабський страх, його двійник, який повідомляє, що бере собі в супутники трьох спільників: злочинця, повію й продажного поета. Врешті, герой перемагає двійника в ім’я майбутнього України. Поема «Сліпці», оприлюднена в ж. «Життя й революція», згодом була забороненою. У ній Бажан з великим знанням історичного матеріалу змальовує побут цеху лірників 18 сторіччя. Надзвичайно майстерно відтворено колорит епохи, психологію й дух часу, навіть специфічний словник лірників, їх жаргон. Справді, поет показав себе «майстром карбованого слова». Певними деталями автор натякає на національну поразку українців після знищення Запорозької Січі Катериною Другою. На цьому тлі й виводить митець постаті двох лірників — старого кобзаря й молодого, порушуючи тему митця і мистецтва, його заанґажованість й функції в соціумі. Старого кобзаря прикрашують рани і всеохопна мудрість, але він не відзначається активною позицією, натомість молодий лірник протестує, хоче «здолати, пробитися, вийти як муж, а не мученик... Чуєш? Як муж!» Виникають прозорі алюзії до сучасної Бажанові дійсності: «незрячі жебраки», що «бачили багато» і грали на ярмарках натовпу і борцям за волю України, тепер грають сучасним Кочубеям й іншим перевертням. Це натяк на сучасних йому поетів. І хоча сам автор бачить більше за всіх, але й себе зараховує до прозірливих «сліпців», тобто Бажан пішов на компроміс із «модерними Кочубеями», що знайшло відбиття у наступних поемах цього геніального українського поета.\nІмпресіонізм «перших хоробрих». Яскравим метеором на небосхилі новітньої поезії засіяла постать молодого й самобутнього поета Василя Чумака (1900 — 1919), розстріляного на 19-ому році життя денікінцями в Києві. Він увійшов в українську літературу єдиною збіркою «Заспів» (1919), що побачила світ уже після його смерті. Ця книжка, за словами тодішнього критика Б.Якубовського, «назавжди залишиться в нашому письменстві першим квітом ранньої весни революції». Це був талановитий поет-імпресіоніст, хоча й не цурався символістської поетики, особливо тоді модної. Та й формувався як поет під впливом О.Олеся, поетичного короля сердець його покоління. Збірка складалася із чотирьох циклів: «З ранкових настроїв», «Мрійновтома», «Осіннє», «Цикл соціального». Він писав «революційні вірші, ніжну лірику інтимних переживань» (О.Білецький). Його поезія пройнята космічними образами, героїзацією подвигу простої людини й мас, адже поет вірив в ідею світової революції й відродження України як держави: «Вдаримо гучно ми дзвонами, — / всесвіт обійде луна, — / кинемо вільно червоними: / — Володарі світу з кордонами, / вже не потрібні ви нам» («Червоний заспів»). Цей триптих відтворює атмосферу революційного підпілля, в якому перебував і сам поет як боротьбист, активний член Української соціально-революційної партії. Автор майстерно використовує алітерацію «риємо — риємо — риємо / землю, неначе кроти», градацію образів, яскраві метафори: «сіємо — сіємо — сіємо / буйні червоні цвіти», тобто революційні ідеї визволення, які сіють борці і які зійдуть бурями, маками й червоними вогнями. Тодішній критик А. Хвиля так писав про цю поезію: «Коротко. Одрубко. Все сказано. Тут — непереможна сила, незламна воля. Чумак бурхливий, блискучий, як революція, в своїх поезіях, що оспівував «червоний терор» та «єднання братніх заліз». Ідеєю світової революції була наелектризована тодішня доба. Українську національну революцію В.Чумак прославив у віршах «Кобзареві, «Заклик», «Геть сумніви». «За кордони», «Пісні помсти», які сповнені закликів до дії. У Росії першим співцем світової революції був О.Блок, в Україні — В.Чумак, В.Еллан-Блакитний, І.Кулик, а трохи пізніше П.Тичина, В.Сосюра.\nЧумак зумів відбити настрої й почуття тогочасного інтелігента, що живе в умовах жорстоких духовних й соціальних зрушень, змальовуючи його роздвоєність, хитання й сумніви у доцільності кровопролиття: «Дві душі: одна шукає бурі, / струн шалених на бандурі... А друга... друга — блакитний спокій / вдалині, де степ широкий, / танки мрій тремтячих, ніжних-ніжних, / в штатах білосніжних» («Дві душі»). У поетиці імпресіонізму написано вірш «Офіра», що його В.Еллан-Блакитний назвав «шедевром української поезії». Водночас вірш є своєрідним поетичним кредо В.Чумака. Тут суворо й ригористично окреслюється місце поета й мистецтва під час революції: писати й малювати потрібно не чорнилом, а власною кров’ю, віддаючи свій хист справі революції: «Кожну хвилю краплю крові місту; / скло вітрин і тротуари сповнить ярим змістом». Назва твору символічна: у християнстві «офіра» означає жертва. Боротьба за волю і прекрасне майбутнє вимагає жертовності власного «я» в ім’я загального. Так вчинив митець, герой твору, принісши в офіру своє життя й вірячи в поступ людства. За структурою вірш є триптихом, що складається з трьох катренів, що їх поет виділив як окремі частини, аби підкреслити безпосередні візуальні враження героя, просторову динаміку картин і настрою. Імпресіоністичними мазками змальовано психічний стан ліричного героя, хворого на сухоти. Його всюди переслідують власні краплі крові і червоний колір революції, які зливаються по всьому місті. Сум і безнадія охоплює хворого: чи не марними є жертви. Проте «Є надія. Ось, на цьому бруку. / Переможці. Піонери. Тисну вашу руку. / Що? Сухоти? Ще хвилина. Дотліває день. / Переможці. Піонери. Казка. Близько. Йде...» Яків Савченко влучно помітив, що поезія у Чумака «ллється надзвичайно легко, гармонійно, якимись срібними переливами». Його версифікація «досягає віртуозної сили. Метр надзвичайно юний, нестомлений, стихійний. Ритм шляхетний несилуваними алітераціями, з витонченою гамою звукових нюансувань. Діапазон і вокальна повнозвучність тем у Чумака вражають своїм багатством, своєю тоновою свіжістю, надзвичайним мелодійним інструментуванням» (ж. «Мистецтво», 1920, № 1).\nТакою витонченістю почуттів і художньою майстерністю відзначається поезія «Сьогодні ходив на могилу матусі», в якій оспівується ніжна синівська любов до матері. У творі немає автобіографізму: мама поета пережила його, але є передчуття близької власної смерті: «Матусю! Чекати лишилось недовго: весною — умерти». Поет майстерно застосовує епітети-прикладки («променем-шовком»), він ощадний у висловленні і не хоче витрачати часу на розгорнуті порівняння. Так виникають подвійні епітети, що сприймаються як своєрідні метафори-символи: шепоти-жадання, тобто шепоти, немов жадання. «Мрійновтома» — це неологізм поета. В цьому позначився вплив поетики символізму.\nДля імпресіоністичного стилю Чумака характерними є лаконічність, стислість, або як у 20-х рр. говорили, «рубаність вислову», прості непоширені речення, за допомогою яких відтворюється мінливість вражень ліричного героя, окреслюючи світ, предмети, почуття легкими мазками, «цятками». Цим досягається й емоційність твору. Звідси — поетична стихія, злива метафор й порівнянь, густа конденсація думок і почуттів. Так написано поезії «Обніжок», «Травень»:\nЙти. Мовчати. Нащо стежка? На узліссі. Яругами.\nСтати-слухати: говорить захмелілий гай,\nі самому захмеліти — й не словами, а рухами\nговорити про зелене, безкордонне-безкордонне...\nТипово імпресіоністичними є такі поезії Чумака: «Ой у полі на обніжку», «Білим жалем вечір кинув тіні», «Ти — жаль», «Конвалії», «Погром», в яких кожне слово, речення — імпресія, миттєве враження, захоплення ліричного героя фарбами, звуками, красою. Поезія Чумака відзначається високою вольовою напругою, енергією, бойовими закличними гаслами, конденсованими образами й почуттями, чим і подобалась вона тодішнім читачам. Поезію «Більше надії» поклав на музику композитор В.Верховинець, яка вивчалася в школах на уроках співів у 20-х рр.\n^ Василь Еллан-Блакитний (1894 — 1925) продовжив поетичну естафету В.Чумака, увійшов в українську лірику доби збіркою «Удари молота і серця» (1920), що принесла йому славу. Це був революціонер, активний партійний діяч УПСР, членів якої називали «боротьбистами» від газети «Боротьба», яку він редагував. То була партія виразного національного спрямування. Але у березні 1920 р. вона об’єдналася з більшовиками. Навчаючись з П.Тичиною в Чернігівській духовній семінарії, відвідував знамениті суботи у М.Коцюбинського, на яких читав свої символістські поезії: «В житті горю... Життя люблю — / І лоскіт сміху й терпкі сльози, / І кожну радощинку п’ю, / Як сонце п’є ранкові роси» (1912). Символістськими були мотиви безпричинної журби, самоти, розбитого серця юнака, втечі від людського тлуму до природи. Поет навчився тонко через ритмомелодику передавати мінливі душевні стани, поєднати у цілісність образи-символи й евфонію вірша.\nПісля революції його лірику проймають мотиви боротьби, дії, життєствердження: «Ні слова про спокій! Ні слова про втому! / Хай марші лунають бадьорі й гучні...» Вірш «Вперед» будується на поетиці окличних речень, риторичних питань, що підсилює дію й розкриває рішучість ліричного героя змінити старий світ: «Вмремо, — а здобудем ключі від життя». У збірці «Удари молота і серця» ліричний герой окреслюється як полум’яний революціонер, максималіст, колективіст, що промовляє за всіх пролетарів, поєднаних «плечем до плеча», чиї «очі горять, як вістря меча». Він гостро відчуває закостенілість і рутинність мислення поневоленої людини, рудименти міщанської психіки, що заважають скинути кайдани неволі, а тому гостро реагує на них. Його мовлення схвильоване, внутрішньо полемічне і будується як серія ударів по ворогові. Метафора «удари молота» історії в такт з «ударами серця» передає світорозуміння революціонера: «Муром затято обрій. / Вдарте з розгону: р-раз... / Ми — тільки перші хоробрі, / Мільйон підпирає нас» («Удари молота»). Правда, у поезії В.Еллана-Блакитного індивіда, його неповторний духовний світ розчинено в масі, замість особи — соціальні типи. Це зумовило художні прорахунки у створенні образу окремого індивіда, творця революції: знеособленість, спрощення духовного багатства людини революції.\nПоет творить поезії-марші, поезії-марсельєзи, поезії-гімни революції, в яких риторично й декларативно, але з афористичним напруженням відбито дух доби, соціальне й національне пробудження мас («Після «Крейцерової сонати», «Бастилія», «Канонада»). На очах ліричного героя розігрується велике дійство революції, і його душа озивається голосом сурми, барабанним боєм, багатоголосими хоралами. Втім, у системі символів й образів лірики В.Еллана-Блакитного трапляється й більшовицька риторика, характерні образи «червоних зір», «червоного жаху», який несла на своїх багнетах Червона армія. Такі поезії, як «На чатах», «В розгулі», «Удари молота», сповнені патетики й ліричної сугестії, прославляючи подвиг і самопожертву революціонера. Автобіографічна поезія «До берегів» (1918) була написана в Лук’янівській в’язниці, пройнята особистісними інтонаціями. Тут органічно сплелися неоромантика й імпресіонізм, традиційний образ човна й чайки. Поезія будується на антитезі: спокою, затишку протиставляється безупинне поривання героя вперед, неминучість боротьби. Як крещендо, звучить заключний рядок вірша: «Вперед! Завжди вперед несіть мене, вітрила». Поетові імпонує імпресіоністична стилістика, що передбачає безпосереднє відтворення мінливих вражень, коротка, «рубана» фраза, ритмомелодика, що базується на мінливості темпу, прийомі умовчування, застосуванням пауз, щоб у такий спосіб відбити психічні процеси, які протікають у душі ліричного героя. Цій же меті служить зіткнення барв, світла, звуків, мозаїчне, фрагментарне відбиття «скалок» життя й моментів душевних переживань героя.\nМотив подвигу і самопожертви відбито і в поезії «Повстання» (1918 — 1919), присвячену побратиму-боротьбистові письменнику Андрію Заливчому. Триптих звучить як героїчний реквієм полеглим борцям за свободу. Виразними, ємними образами й мужньо-трагічними штрихами відтворено перебіг повстання в Чернігові 1918 року проти гетьманців, коли Андрій один з наганом в руках захопив ворожий панцерник і потім загинув. Основним творчим чинником ліричного сюжету виступає антитеза. Автор змальовує тишу міста, яку порушує заклик революційного комітету до повстання. Він майстерно застосовує алітерацію звуків, прийом градації, що передають напруження, мужність й революційну дисциплінованість бійців:\nВикористовуючи імпресіоністичну поетику, митець змальовує бій, героїчний подвиг бійця і його загибель, які особливо виразно відтінює елегійна картина засніженого надвечір’я, «заломлені у смертельній тузі руки» матері й коханої дівчини, жалібні звуки музики Шопена:»А надвечір — все укрив туман. / Сніг лягав (так м’яко-м’яко танув...) / На заціплений в руках наган, / На червоно-чорну рану». Ідейний пафос твору виражено у таких рядках: «За життя розплата тільки кров’ю, / Тільки смертю переможеш смерть», які відбивають суворий дух доби.\nВ.Еллан-Блакитний був палким патріотом: «Тобі, Україно моя, і перший мій подих, і подих останній тобі!», — натхненно писав він у поезії в прозі «Україна» (1919). Його дочка Майя Вовчик-Блакитна залишила чудові спогади про батька, була прототипом образу Оксани в поемі «Політ крізь бурю» М.Бажана.\n^ Лірика символістів. Могутньою хвилею розвивалася символістська стильова течія. Її репрезентували брати Павло і Яків Савченки, Дмитро Загул, Микола Терещенко, В.Кобилянський, О.Слісаренко (збірка «На березі Кастальському», 1919) та ін. Вони спиралися на досвід і європейських символістів (С.Малларме, М.Метерлінка, Б.Лесм’яна), і українських поетів-символістів (О.Олесь, М.Вороний, П.Карманський). Основним тропом був символ — стійка метафора. В українських ліриків саме символ став принципом узагальнення (причому дуже умовного); його призначення — відкрити сутність надчуттєвого світу, світу ідей і мрій. Образи-символи натякають на приховану, містичну сутність явища. Дійсність уявляється символістам тільки схожою на справжню, але надчуттєвою. Символ як засіб збагнути таємничу сутність речей приніс у поезію багато навіювань, рефлексій, інтуїтивних здогадів, гри на багатозначності слова. О.Білецький вважав, що український символізм розширив ідейний обшир поезії, підніс на новий щабель техніку віршування.\nМ.Зеров назвав «зорею плеяди» ^ Якова Савченка (1890 — 1937), автора збірок «Поезії» (1918), «Земля» (1921). Це типовий поет-символіст: у його творах фігурують абстрактні образи привидів, змій, дикої сили, почерпнуті з традиції романтиків, але у нього набувають символу і пишуться з великої літери. Його поезії надзвичайно мелодійні і художньо досконалі:\nВін вночі прилетить на шаленім коні,\nТи останню казку докажеш мені —\nСтане ясно тобі. Не спитаєш, як звуть.\nЧом вночі прилетів. І з якої землі.\nПоки зникнеш у млі.\nІ назавше. Навік... Але міф по мені\nЕстетична концепція дійсності Я.Савченка ірреальна: за світом явищ, які людина бачить, ховається справжній світ, невідомий і таємничий. Покликання поета — збагнути його й відкрити читачам. Савченкове Невідоме нагадує античний Фатум: людина — безсила перед невідомим, віддана на поталу космічним силам, але їй дано передчуття, внутрішній голос. Поезію Савченка породили передчуття катастрофи, Перша світова війна, що закінчилась революцією. Його поезія — передчуття й відлуння цієї катастрофи. А тому улюблений його колір — чорний, що покриває навіть стихію вогню і сонця: «Три кольори в житті було, / В трьох кольорах уся земля. / В двох кольорах горіло Зло, / А третій мій. А в третім — я. // І третій — чорний, як агат. / Я вмер уже — і ним свічусь./ І третій — блиск страшних Свічад, / Що мертвий я тепер дивлюсь» («Три кольори»).\nПоезії Савченка відбивали сумні настрої мас, адже рідна Україна стікає кров’ю у вирі революції і громадянської війни. Йому вона здається пустинею, а тому хоче її пробудити «криком труб», «брязчанням арф». Революційний світ постає перед митцем як гігантський потік, як розщеплений Всесвіт, що нищить народи й людину. Трагізм доби особливо виразно передано у поезії «Христос отаву косив», яка перегукується із «Скорбною матір’ю» П.Тичини. У Савченка біблійний сюжет відтінює трагічну долю сучасної йому України. До селянина приходить Христос, допомагає йому косити, хоче замінити «русявого сина», який загинув «у боях революції». Цей образ символізує найвищу правду народу, що так жертовно бореться за свободу:\nУпав мужик на торішніх покосах:\nАж сто зірок цвіте!\nГлянув: Христос отаву косить\nІ в копиці кладе.\nГлянув прострелено: хто се?\nЧи ти, мій синочку, чи ти, Христосе,\nОй, зацвіли в степах слова зоряно,\nОй, запалав смуток нив.\nДавно вже людське поле зорано,\nА ти й отави не скосив...\nУ поемі «Гуни» (1918) Савченко в образі стародавніх гунів змалював руїнницьку діяльність більшовиків на Україні, розвінчав їх ідеологію й образ «світової революції». Похід Червоного Сатани постає як навала дикої орди, що знищує свободу і незалежність України: «Хай гине світ, проклятий світ — навік! / Ми йдем! Ідем, останні гуни! / На цілий світ хрипить дикунський крик, / На цілий Всесвіт — громолуни».\nЯ.Сваченко став жертвою сталінського культу особи. 17 вересня 1937 р. його арештували органи НКВС, а 1 листопада поета розстріляли.\nТалановитим поетом-символістом був ^ Дмитро Загул (1890 — 1944), відомий перекладач, здійснив другий переклад «Фауста» Гете (перший виконав І.Франко), «Пісні пісень» Гайне, балад Ф.Шіллера. Формувався під впливом «Молодої музи», О.Луцького та О.Олеся, що позначилося на збірках «Мережка» (1913), «З зелених гір» (1918), «На грані» (1919), «Наш день» (1925), «Молитви» (1927), які створені в дусі естетики символізму. Це поет-філософ, який прагнув збагнути трагізм людського буття й людства. У концепції Загула світ — це жахливий хаос. Все на землі недоцільне: революції, братовбивча війна. Єдиною цінністю є людина, її життя, творчість, праця. У його візіях злі космічні сили, надземна воля нищать найкращі поривання людства, спонукаючи його до неправди і злочинів. Загул увійшов в українську поезію як митець, що європеїзував її. У 1933 р. він був репресований, а в 1944 загинув на Колимі.\nУкраїнські символісти розширили зображально-виражальні можливості мистецтва слова. У їх ліриці слово було не стільки поняттям, що безпосередньо називало річ, скільки образом, що будив якісь асоціації, бентежив своєю багатозначністю та прихованим змістом.\nСкачать файл (1111.5 kb.)