Зовнішня політика російської імперії в 19 столітті\nЗовнішня політика Росії в 19 столітті\nБлискуча перемога Російської армії над Наполеоном Бонапартом в 1812 році стала могутнім поштовхом для розвитку культурного і політичного життя російського суспільства, привела до зростання національної самосвідомості. Але, тим не менше, для наполеона поразка не означало припинення агресії проти Росії. Бонапарт, від Великої Армії якого залишилося менше 30 тис. Чоловік спішно намагався сформувати нову армію.\nДля закріплення досягнутої перемоги російської армії довелося вести військові дії за межами Росії. Незважаючи на здобуту Наполеоном велику перемогу під Дрезденом бій в жовтня 1813 під Лейпцигом, так звана «битва народів» була їм програно. А 18 травня наступного року в Парижі Австрією Пруссією, Росією з Францією був підписаний мирний договір, який призвів до позбавлення Наполеона трону і повернув Францію в старі, довоєнні кордони (по 1793 г.). Необхідно відзначити, що престиж Росії після перемоги над Наполеоном значно зріс.\nУ 1815 році, 14 вересня, імператором Олександром 1 був підписаний акт про створення Священного союзу. До Союзу приєдналися всі монархи Європи, за винятком правителя Англії. Метою цього союзу було зміцнення феодальних династій і збереження сформованої системи держ. кордонів.\nДруга чверть 19 століття принесла з собою серйозні зміни в розстановці політичних сил. Країни Європи і Росія були охоплені різким підйомом націонал-визвольних рухів. Основним завданням, яке стояло на той момент перед російською владою, було усунення революційної небезпеки, що виходила з європейських держав. Революційна криза в Європі (1830 — 1831 рр.) Ознаменувався поваленням французької династії Бурбонів, а пізніше і повстанням у Польщі. Ці події не могли не викликати стурбованості Миколи 1. Російська армія (під командуванням Дібича) взяла активну участь у придушенні повстання в Польщі. В результаті Царство Польське стало частиною Росії.\nГоворячи про зовнішню політику Росії 19 століття неможливо не згадати і кровопролитну російсько-турецьку війну 1877 — 1878 років, яка призвела до звільнення Болгарії від турецького панування.\nВ середині століття знову загострилася ситуація на Сході. Зовнішньополітичні інтереси Росії стикалися з прагненням Англії поширити свій вплив на території, що знаходилися на південний схід від Російської імперії. Проте, до середини 19 ст. до складу Росії увійшла вся територія Казахстану. Після цього почалася експансія в Хівинське і Кокандское князівства, Бухарський емірат. До 1885 року була захоплена прикордонна з Афганістаном Мерва. Російсько-Афганська межа була закріплена в 1887 р за угодою з Англією.\nСитуація в Європі до кінця 19 століття знову серйозно ускладнилася. До цього призвело помітне посилення Німеччини. В Європі почалося поступове формування двох найпотужніших угруповань: Троїстого союзу, до якого увійшли Німеччина, Австро-Угорщина, Італія і Антанти, військово-політичного блоку Англії, Франції та Росії. Незважаючи на те, що створення Антанти було продиктовано прагненням сформувати потужний противагу Троїстого союзу, на ділі це призвело до ще більшої дестабілізації ситуації.\nТеорія офіційної народності — урядова ідеологія, сформульована в 1833 р Міністром народної освіти графом С.С. Уваровим.\nУ руслі ідей консерватизму обґрунтовувала непорушність самодержавства і кріпосного права. Була розроблена у зв’язку з посиленням громадського руху в Росії з метою зміцнити існуючий лад в нових суспільно-політичних умовах. Особливого звучання для Росії ця теорія мала в зв’язку з тим, що в Західній Європі в багатьох країнах в першій половині XIX ст. було покінчено з абсолютизмом.\nТеорія офіційної народності заснована на трьох принципах: православ’я, самодержавство, народність. У цій теорії заломлюється просвітницькі ідеї про єднання, добровільному союзі государя і народу, про відсутність протилежних класів в російській суспільстві. Своєрідність полягала у визнанні самодержавства як єдино можливої форми правління в Росії. Кріпосне право розглядалося як благо для народу і держави. Православ’я розумілося як притаманна російському народу глибока релігійність і відданість християнству. З цих доводів робився висновок про неможливість і непотрібність корінних соціальних змін в Росії, про необхідність зміцнення самодержавства і кріпосного права.\nТеорія офіційної народності з часів Миколи I широко пропагувалася через пресу, впроваджувалася в систему освіти і освіти. Ця теорія викликала різку критику не тільки у радикально налаштованої частини суспільства, а й у лібералів. Найбільшу популярність одержало виступ П.Я. Чаадаєва з критикою самодержавства.\nЗлети і падіння зовнішньої політики Росії в 19 столітті\n19 століття в історії Росії починається з правління імператора Олександра I (1801-1825 рр.). У сфері зовнішньої політики Олександр Павлович відразу приступив до виправлення зробленого його батьком Павлом I, так само як свого часу Павло I звернув зовнішньополітичний курс своєї матері Катерини II. Олександр I помирився з Англією, налагодив відносини з Францією. У той же час Англія і Франція уклали союз між собою. Однак, світ в Європі тривав не довго. Наполеон Бонапарт мав амбітні плани по захопленню всієї Європи, про що незабаром стало відомо і Англії. Англійці вирішили запобігти наполеонівську експансію і створили третю антифранцузьку коаліцію. Провідне значення в новій коаліції мали Росія і Австрія. Головна битва між союзниками і Францією сталася під Аустерліцем в 1805 році. Незважаючи на те, що чисельна перевага була на боці коаліції, Наполеон зумів здобути перемогу в цій битві.\nУ 1806 році була організована четверта антифранцузької коаліції. Важливу роль в цій коаліції повинні були зіграти Росія і Пруссія. Але Наполеон розбив супротивників поодинці. У 1807 році Росія змушена була приєднатися до Тільзітського світу. Росія визнавала всі завоювання Наполеона і приєднувалася до континентальної блокади Англії. Блокада Англії була вкрай невигідна для Росії, тому Олександр I постійно порушував умови блокади.\nУ 1808 році відбулася зустріч Наполеона з Олександром I в Ерфурті. На цій зустрічі Олександр I був змушений підтвердити свої зобов’язання по Тільзітського світу, а Наполеон визнавав інтереси Росії в Молдавії, Валахії та Швеції. Ця зустріч лише відстрочила зіткнення Росії і Франції, але війна була вже неминуча.\nКрім того, у Росії було багато інших зовнішньополітичних акцій. З 1808 по 1809 рр. йшла війна зі Швецією. За підсумками цієї війни був укладений Фрідріхсгамського світ. Згідно з цією угодою до Росії відходила Фінляндія. З 1806 по 1812 мала місце чергова війна росіян з турками. Порта знову намагалася взяти реванш за ганебні поразки в війнах 1768 — 1774 років і 1787 — 1791 років. У цієї війни Туреччина знову зазнала поразки. Було укладено Бухарестський мир. За умовами цього світу до Росії відходила Бессарабія.\nЗ 1804 по 1813 роки Росія воювала з Іраном. Іран був стурбований просуванням Росії в південно-східних напрямках. Проте, Іран зазнав поразки. Було укладено Гюлістанський світ: до Росії відходив північний Азербайджан.\nНарешті в 1812 році розгорілася неминуча війна між Росією і Францією. Армія Наполеона просувалася досить впевнено. У серпні командування російською армією перейшло від Барклая де Толлі до М. І. Кутузову. 26 серпня відбулася Бородінська битва. За фактом перевага в цій битві знаходився на стороні Наполеона, але це була «піррова перемога». 1 вересня 1812 року на військовій раді в Філях було вирішено залишити Москву. Наполеон безперешкодно взяв стародавню столицю і пробув там близько місяця. Російські війська відступили під Тарутине. Нарешті, восени 1812 російська армія змогла перейти в наступ в битвах під Малоярославцем і у Березини. Французи почали відступати і вже в початку 1813 року виявилися за межами Росії. Почалися закордонні походи російської армії.\nЗакордонні походи російської армії мають суперечливий характер. З одного боку йшло звільнення Європи від Наполеона, а з іншого боку відновлювалися старі феодальні порядки. Однак, необхідно відзначити, що повне відновлення колишніх порядків було вже неможливо. У цей час склалася чергова антифранцузької коаліції. Наполеон відчайдушно боровся проти всієї Європи.\nУ жовтні 1813 Наполеон зазнав поразки в «Битві народів» під Лейпцигом. У 1814 році союзники увійшли в Париж. Ще довгий час Наполеон не здавався і завдав коаліції ряд поразок, але чисельна перевага союзників вирішило результат війни. Наполеон зазнав поразки і був укладений на острові Ельба. У Відні розпочалися переговори країн-переможців про створення нової системи міжнародних відносин. Однак, вже в 1815 році Наполеон втік з Ельби і знову розв’язав війну європейського масштабу. І все ж, через кілька місяців, 18 червня 1815 Наполеон був повалений. То була битва під Ватерлоо. Після битви Наполеон був засланий на острів Святої Єлени, де прожив ще до 1821 року.\nУ Європі склалася нова, Віденська система міжнародних відносин. За цією системою провідна роль в європейській політиці належала Росії. Російська імперія була гарантом непорушності феодально-монархічних порядків в Європі.\nУ 1820-і роки в зв’язку з повстанням в Греції загострився східне питання. Крім східного питання, перед новим імператором Росії Миколою I (1825 — 1855 рр.) Гостро стояли проблеми кавказького регіону та революцій в Європі. Англія підбурювала Туреччину та Іран взяти реванш за колишні поразки в війнах з Росією. У 1826 році розгорілася війна з Іраном. Але вже в 1828 році війна була закінчена підписанням Туркманчайського мирного договору: до Росії відходили нові території, Іран повинен був виплатити контрибуцію в розмірі 20 млн. Рублів.\nВідразу ж після цієї перемоги Росія оголосила війну Туреччині. Війна йшла всього лише рік і в 1829 році закінчилася перемогою Росії та укладенням Адріанопольської світу: Росія отримувала нові території в Північному Причорномор’ї, Туреччина виплачувала контрибуцію в розмірі 33 млн. Рублів, російські торговельні судна могли вільно плавати через чорноморські протоки.\nУ 1848-1849 роках по Європі прокотилася хвиля революцій. Микола I взяв найактивнішу участь в придушенні революційного руху, побоюючись, що ця хвиля може накрити і Росію. Микола I увірував в могутність Росії, хоча це і не відповідало дійсності. У 1850-ті роки знову загострився східне питання — тобто проблема становища європейських держав, які перебувають під владою Туреччини, а так само вплив Росії серед православного населення Туреччини. У 1853 році почалася Кримська війна, що представляє собою збройне протистояння Росії і Туреччини, але на боці Туреччини виступили так само Англія і Франція. Початок війни було вдалим для Росії, але потім Росія стала терпіти одну поразку за іншою. У 1856 році після 11-місячної боротьби був зданий Севастополь. Втрата Севастополя означала поразку Росії у війні. Було укладено Паризький мир, з вкрай важкими і ганебними для Росії умовами. Росія втрачала свій вплив в Причорномор’ї.\nКримська війна показала відсталість Росії і необхідність масштабних реформ. Це і належало зробити чергового великому імператорові Росії — Олександру II (1855 — 1881 рр.). Можна сказати, що після 1856 року склалася нова, Кримська система міжнародних відносин. Росія більше не грала в цій системі ключову роль, не мала значного впливу на європейські справи. Після такого падіння зовнішньополітичного курсу Росії, незабаром знову почалися нові перемоги, але вже під прапорами Олександра II.\nУ 1864 році був остаточно приєднаний Північний Кавказ. В ході 1870-х — 1880-х рр. Росії був підпорядкований ряд середньоазіатських територій, встановлено межі з Афганістаном.\nУ перші роки правління Олександра II був укладений ряд найважливіших договорів з Японією і Китаєм. У 1870-1871 рр. Росія повернула собі право утримувати чорноморський флот. Зовнішньополітичне становище Росії стало знову поліпшуватися після кримського поразки. Але в кінці 1870-х років знову загострилися відносини з Туреччиною. Росія боялася повторення Криму, але черговий конфлікт був неминучий.\nУ 1877 році почався черговий російсько-турецький конфлікт, що тривала всього лише близько року. Війна була закінчена в 1878 році укладенням Сан-Стефанського мирного договору: Росія повертала собі колишній вплив на Балканах, ряд Балканських держав отримали незалежність від Османської імперії. Однак, через що почався посилення Росії, у неї загострилися відносини з Німеччиною і Австро-Угорщиною.\nУ 1882 році Австрія, Німеччина та Італія уклали Троїстий союз проти Франції, але при нагоді союз міг бути використаний і проти Росії. Тому Росія пішла на зближення з Францією. В кінці 19 століття склався франко-російський союз, а на початку 20 століття до цього союзу приєдналася і Англія. Таким чином, Європа виявилася розділеною на два протиборчі союзу: Троїстий союз та Англо-російсько-Французький (Антанта). Назрів новий переділ світу. Непереборні протиріччя незабаром вилилися в Першу світову війну (1914 — 1918 рр.).\n/ Зовнішня політика 19 століття\nНа рубежі XVIII-XIX ст. чітко визначилися два напрямки в зовнішній політиці Росії:\n1) близькосхідне — боротьба за зміцнення своїх позицій в Закавказзі, на Чорному морі і на Балканах і\n2) європейське — участь Росії в коаліційних війнах проти наполеонівської Франції.\n—1805-1807 -війна з Францією. Велася в союзі з Англією, Австрією, Пруссією і Швецією. Наполеон брав перемоги, російські війська, відступаючи з боями, перейшли Німан, і в1807 був підписанийТільзітский світ. за яким Росія змушена була вступити в континентальну блокаду проти Англії, розірвати з нею відносини, що негативно позначилося на російській економіці.\n—1804-1813 -російсько-іранська війна. Приводом стало приєднання Грузії до Росії (1801 ). Тривала війна скінчилася поразкою Персії. заГюлистанскому світу Росія отримала землі Північного Азербайджану і Дагестану.\n—1806-1812 -російсько-турецька війна. Султан на вимогу Наполеона оголосив війну Росії. Російські війська зайняли Валахію і Молдавію, перейшли Дунай. В 1811 Кутузов розбив турецьку армію ітравні 1812 г.винуділ Туреччину підписатиБухарестський мир. за яким Росії перейшла Бессарабія і Західна Грузія.\n—1808-1809 -війна зі Швецією. Розпочато Росією на вимогу Наполеона, тому що Швеція не приєдналася до континентальної блокади. Армія Барклая-де-Толлі розгромила сили шведів, і поФридрихсгамскому світу Росія отримала Фінляндію. АлександрIввел в Фінляндії конституцію, давши їй автономію.\nВ результаті цих воєн зміцніло могутність Росії, зміцнилися кордони.\n—1812 -Вітчизняна війна. ворог напав12 червня 1812 м\n4-6 серпня — битва під Смоленськом;\n26 серпня — Бородінський бій;\n12 жовтня — бій у Малоярославца;\n17 листопада — битва на річці Березині;\n21 грудня війна закінчилася.\n—1813-1815 — Закордонні походи:\n16-19 листопада 1813 р.- «битва народів» у Лейпцига. Наполеон був розбитий;\n19 березня 1814 російські війська вступили в Париж.\nВ результаті Віденського конгресу (1805 ) Росія отримала Фінляндію, Бессарабію, території герцогства Варшавського.\n—вересень 1815 -висновок Священного союзу Австрії і Пруссії, що ставили осн. Завданням захист монархічної форми правління в різних країнах Європи. Пізніше до союзу приєдналися практично всі монархічні гос-ва Європи.\nОсновними напрямами зовнішньої політики цього часу: підтримка стабільності в Європі і розширення впливу Росії на Балканах.\n-1826-1828 -російсько-іранська війна сталася через вимоги Персії переглянути Гюлістанський світ і повернути відійшли до Росії землі. Ворог був розбитий військами Паскевича, який в 1827 році взяв Єреван. За Туркманчайського світу у Росії приєднані Еріваньская і Нахічеванська землі.\n—1828-1829 — російсько-турецька війна. Проходила на Балканах і на Кавказі. Противник зазнав поразки. і поАдріанопольським світу до Росії перейшло Чорноморське узбережжя від Анапи до Поті. Греція отримала незалежність, а Сербія, Молдавія, Волощина — автономію.\nВ тисячу вісімсот тридцять дві російський флот вступив в Босфор, щоб захистити Туреччину від єгипетських військ.\n— 1833 — укладений військовий союз з Туреччиною, що дав Росії право використовувати протоки.\n—в 40-х р.р. .XIX починається активна експансія Росії в Середній Азії. В1836 р приєднана більша частина Казахстану.\n—1817-1864 — Кавказька війна.\n—1853-1856 -Кримська війна. Вона ділитися на 2 етапи:\n1) в 1853 г.- війна з Туреччиною на Балканах і на Кавказі, яка призвела до поразки турецької армії.18 листопада 1853 м П.С.Нахимов розгромив ворожий флот в Синопській бухті;\n2) в тому 1854 м на боці Туреччини в війну вступили Англія та Франція, головні військові дії розгорнулися в Криму.\n18 березня 1856 був укладений Паризький мир, за яким Росія позбавлялася права на Чорноморський флот, частина Бессарабії по Пруту і Дунаю переходили до Молдавії, сторони повертали завойовані один у одного території. Криза феодалізму призвів Росію до поразки і до необхідності скасування кріпосного права.\nОсновні напрямки зовнішньої політики:\n-Боротьба за скасування статей Паризького трактату (1856) Нейтральний статус Чорного моря було скасовано на Лондонській конференції (Січень-березень 1871 ) Завдяки підтримці позицій Росії Пруссією.\n— Приєднання Середньої Азії до Росії.\n-Зближення Росії з Німеччиною та Австрією\nУ 1873 р був підписаний договір «Трьох імператорів», що означало вихід Росії з міжнародної ізоляції після поразки в Кримській війні.\n-Балканський питання. Російсько-турецька війна (1877-1878 ).\n-Далекосхідна політика. Підписання Айгуньского (1858) і Пекінського (1860) договорів з Китаєм, які стосувалися питань розмежування земель і торгівлі.\nЗа Симодского трактату (1855 ) Росія визнавала Південні Курили володіннями Японії, Сахалін зізнавався спільним володінням обох сторін. Згідно Петербурзькому трактату (1875) Сахалін зізнавався повністю належить Росії взамін на визнання всіх Курильських островів японськими. США була продана Аляска.\n—1877-1878 -російсько-турецька війна розгорнулася на Балканах і на Кавказі. Перейшовши Дунай, російські війська після 4 місяців облоги взяли Плевну.4 місяці йшла боротьба на Шипкінському перевалі, була звільнена Північна Болгарія. На початкутисячу вісімсот сімдесят вісім г.русскіе сили, об’єднавшись, рушили до Стамбулу.19 лютого 1878 м був укладенийСан-Стефанський світ. за яким Болгарія, Сербія, Чорногорія, Румунія отримали незалежність, значно розширені території Балканських держав. До Росії відійшли нові землі на Кавказі, повернута частина Бессарабії. Влипні 1878 р.поБерлінському трактату були внесені значні зміни в гіршу сторону для Росії.\nНа початку ХХ ст. Через боротьбу за панування на Далекому Сході загострилися протиріччя між Росією і Японією.\n27 січня 1904 г.японскій флот атакував кораблі Порт-Артура. У корейського порту Чемульпо стався нерівний героїчний бій екіпажу крейсера «Варяг» і канонерки «Кореєць» з 14 ворожими судами. Російські війська були розбиті під Ляояном, на річці Шахе (1904 ), Під Мукденом влютому 1905. ав травні 1905 в Цусімській протоці загинув російський флот, який прибув з Прибалтики.\nВійна носила загарбницький характер з двох сторін, була вкрай непопулярна в країні, вона стала прискорювачем революції і завершилася в період її підйому. В серпня 1905 м в США був підписанийПортсмутський світ. Делегацію Росії очолив С.Ю. Вітте. Йому вдалося вирішити питання за рахунок передачі Японії півдня Сахаліну без матеріальних виплат переможцю. До Японії перейшов Ляодунський півострів з Порт-Артуром, окупована Корея.\nСтворення військових блоків.\nГоловна причина: вихід в концеXIXвека на світову арену Німеччині та її претензії на світове панування.\n1. «Троїстий союз» (1879 ) — австрало-німецька угода (антиросійська спрямованість);\nтисячу вісімсот вісімдесят два г.- германо-італійське угоду (антифранцузька спрямованість)\n2. «Антанта» 1892-1892 -франко-російський союз.\n1904 -англо-французький договір.\n1907 — англо-російську угоду про розподіл сфер впливу в Азії.\nНавесні 1916 р. німецька армія направила основний удар на французьке місто Верден, проте не змогла добитися успіху.\n22 травня-31 липня 1916 м був проведений Брусиловський прорив. Командувач Південно-Західним фронтом А.А. Брусилів, використовуючи нову тактику атаки «хвилями», значно просунувся вперед, звільнив велику територію, змусивши ворога перекинути великі резерви з Франції.\nВ березні 1918 м поБрестського миру Радянська Росія вийшла з війни.\nБойові дії на Західному фронті закінчилися після Компьенского перемир’я влистопаді 1918 м Німеччина і її союзники зазнали поразки. Остаточні підсумки війни були підведеніВерсальським мирним договором1919 м В його підписання Радянська Росія участі не брала.\nЗовнішня політика Росії в першій половині XIX ст.\nНа рубежі XVIII — ХІХ ст. чітко визначилися два напрямки в зовнішній політиці Росії: близькосхідне — боротьба за зміцнення своїх позицій в Закавказзі, на Чорному морі і на Балканах і європейське — участь Росії в коаліційних війнах проти наполеонівської Франції. Одним з перших актів Олександра I після вступу на престол було відновлення відносин з Англією. Але Олександр I не хотів вступати в конфлікт і з Францією. Нормалізація відносин з Англією і Францією дозволила Росії активізувати свою діяльність на Близькому Сході, переважно в районі Кавказу і Закавказзя.\nПо маніфесту Олександра I від 12 вересня 1801 р грузинська правляча династія Багратидов втратила престолу, управління Картлі і Кахетією переходило до російського намісника. У Східній Грузії вводилася царська адміністрація. У 1803-1804 рр. на тих же умовах до складу Росії увійшли інші частини Грузії — Менгрелія, Гурія, Імеретія. Росія отримала важливу в стратегічному відношенні територію для зміцнення своїх позицій на Кавказі і в Закавказзі. Велике значення не тільки в стратегічному, але і в економічному відношенні мало завершення в 1814 р будівництво Військово-грузинської дороги, яка зв’язала Закавказзі з Європейською Росією.\nПриєднання Грузії столкнуло Росію з Іраном і Османською імперією. Вороже ставлення цих країн до Росії підігрівалося інтригами Англії. Розпочата в 1804 р війна з Іраном велася Росією успішно: вже протягом 1804-1806 рр. основна частина Азербайджану була приєднана до Росії. Війна завершилася приєднанням в 1813 р Талишські ханства і Муганской степу. За Гюлистанскому світу, підписаного 24 жовтня 1813 р Іран визнав закріплення за Росією цих територій. Росії надавалося право тримати на Каспійському морі свій військові судна.\nУ 1806 р почалася війна Росії з Туреччиною, яка спиралася на допомогу Франції, яка постачала її зброєю. Приводом до війни стало зміщення в серпні 1806 року з постів правителів Молдавії та Валахії за наполяганням прибув до Туреччини наполеонівського генерала Себастіані. У жовтні 1806 російські війська під командуванням генерала І.І. Міхельсона зайняли Молдавію і Валахію. У 1807 р ескадра Д.Н. Сенявіна розгромила Османській флот, але потім відволікання основних сил Росії для участі в антинаполеонівської коаліції не дозволило російським військам розвинути успіх. Лише коли в 1811 р командувачем російської армією був призначений М.І. Кутузов, воєнні дії прийняли зовсім інший оборот. Основні сили Кутузов зосередив у фортеці Рущук, де 22 червня 1811 завдав Османської імперії нищівної поразки. Потім послідовними ударами Кутузов розгромив частинами основні сили османів по лівому березі Дунаю, залишки їх склали зброю і здалися в полон. 28 травня 1812 Кутузов в Бухаресті підписав мирний договір, за яким до Росії відходила Молдова, яка отримала згодом статус Бессарабської області. Сербії, що піднялася на боротьбу за незалежність в 1804 р і підтримуваної Росією була представлена автономія.\nУ 1812 р до складу Росії увійшла східна частина Молдавії. Західна її частина (за р. Прут) під назвою князівства Молдавії залишалася в васальної залежності від Османської імперії.\nУ 1803-1805 рр. міжнародна обстановка в Європі різко загострилася. Починається смуга наполеонівських воєн, в яких брали участь всі європейські країни, в т.ч. і Росія.\nНа початку XIX ст. під владою Наполеона перебувала майже вся центральна і південна Європа. У зовнішній політиці Наполеон висловлював інтереси французької буржуазії, яка суперничала з буржуазією англійської в боротьбі за світові ринки і за колоніальний поділ світу. Англо-французьке суперництво набуло загальноєвропейського характеру і зайняло чільне місце в міжнародних відносинах на початку XIX ст.\nПроголошення в 1804 р 18 травня Наполеона імператором ще більш загострило обстановку. 11 квітня 1805 року укладена. Англо-російська військова конвенція, згідно з якою Росія зобов’язувалася виставити 180 тис. Солдатів, а Англія виплатити субсидію Росії в розмірі 2,25 млн. Фунтів стерлінгів і брати участь в сухопутних і морських військових діях проти Наполеона. До цієї конвенції приєдналися Австрія, Швеція і Неаполітанське королівство. Однак проти Наполеона були спрямовані лише російські та австрійські війська чисельністю 430 тис. Солдатів. Дізнавшись про рух цих військ, Наполеон зняв свою армію в Булонском таборі і швидко пересунув її до Баварії, де перебувала австрійська армія під командуванням генерала Макка і вщент розбив її при Ульмі.\nКомандувач російською армією М.І. Кутузов, враховуючи чотириразове перевагу Наполеона в силах, шляхом ряду митецьких маневрів, уникнув великого бою і, зробивши важкий 400 кілометровий марш-маневр, з’єднався з іншого російською армією та австрійськими резервами. Кутузов пропонував відвести російсько-австрійські війська далі на схід, щоб зібрати достатньо сили для успішного ведення військових дій, однак перебували при армії імператори Франц і Олександр I наполягли на генеральному сраженіі.20 листопада 1805 р воно відбулося під Аустерліцем (Чехія) і закінчилося перемогою Наполеона. Австрія капітулювала і уклала принизливий світ. Коаліція фактично розпалася. Російські війська були відведені в межі Росії і в Парижі почалися російсько-французькі переговори про мир. 8 липня 1806 року в Парижі було укладено мирний договір, але Олександр I відмовився його ратифікувати.\nВ середині вересня 1806 р створилася четверта коаліція проти Франції (Росія, Великобританія, Пруссія і Швеція). У битві при Єні і Ауерштедте прусські війська зазнали повного розгрому. Майже вся Пруссія була окупована французькими військами. Російської армії довелося одній протягом 7 місяців вести запеклу боротьбу проти переважаючих сил французів. Найбільш значними були битви російських військ з французами у Східній Пруссії 26-27 січня при Прейсіш- Ейлау і 2 червня 1807 р під Фридландом. В ході цих боїв Наполеону вдалося відтіснити російські війська до Німану, однак він не наважився вступити в межі Росії і запропонував укласти мир. Зустріч Наполеона і Олександра I відбулася в Тільзіті (на Німані) в кінці червня 1807 р Мирний договір була укладена 25 червня 1807 р\nПриєднання до континентальної блокади завдавало сильного збитку економіці Росії, оскільки Англія була її головним торговим партнером. Умови Тільзітського світу викликали сильне невдоволення як в консервативних колах, так і в передових колах російського суспільства. Було завдано серйозного удару по міжнародному престижу Росії. Тяжке враження від Тільзітського світу було в деякій мірі «компенсовано» успіхами в російсько-шведській війні 1808-1809 рр. яка стала наслідком Тільзістскіх угод.\nВійна розпочалася 8 лютого 1808 року і зажадала від Росії великої напруги сил. Спочатку військові дії йшли успішно. в лютому-березні 1808 р були зайняті основні міські центри та фортеці Південної Фінляндії. Потім військові дії припинилися. До кінця 1808 р Фінляндія була звільнена від шведських військ, а в березні 48-тисячний корпус М.Б. Барклая де Толлі, зробивши перехід по льоду Ботнічної затоки, підійшов до Стокгольму. 5 вересня 1809 р в м Фридрихсгаме між Росією і Швецією було укладено мир, за умовами якого до Росії переходили Фінляндія і Аландські острови. Разом з тим поступово заглиблювалися протиріччя між Францією і Росією.\nНова війна між Росією і Францією ставала неминучою. Головним спонукальним мотивом до розв’язування війни було прагнення Наполеона до світового панування, на шляху до якого, стояла Росія.\nУ ніч на 12 червня 1812 р наполеонівська армія форсувала Німан і вторглася в межі Росії. Лівий фланг французької армії становили 3 корпусу під командуванням Макдональда, що наступали на Ригу і Петербург. Основна, центральна група військ у складі 220 тис. Чоловік на чолі з Наполеоном вела наступ на Ковно і Вільно. Олександр I в цей час перебував у Вільно. При звістці про перехід Францією російського кордону, він відправив до Наполеону генерала А.Д. Балашова з мирними пропозиціями, але отримав відмову.\nЗазвичай війни Наполеона зводилися до одного — двох генеральним битвам, які і вирішували долю компанії. І на це троянд розрахунок Наполеона зводився до того, щоб, використовуючи свою чисельну перевагу, розбити розосереджені російські армії поодинці. 13 червня французькі війська зайняли Ковно, а 16 червня Вільно. Спроба Наполеона в кінці червня оточити і знищити армію Барклая де Толлі в Дрісского таборі (на Західній Двіні) не вдалася. Барклай де Толлі вдалим маневром вивів свою армію з тієї пастки, який міг виявитися Дрісскій табір і попрямував через Полоцьк до Вітебська на з’єднання з армією Багратіона, який відступав на південь від в напрямку Бобруйська, Нового Бихова і Смоленська. Труднощі російської армії поглиблювалися ще й відсутністю єдиного командування. 22 червня після важких ар’єргардних боїв армії Барклая та Толлі і Багратіона з’єдналися в Смоленську.\nЗавзятий бій російського ар’єргарду з насідати передовими частинами французької армії 2 серпня під Червоним (на захід від Смоленська) дозволив російським військам зміцнити Смоленськ. 4-6 серпня відбувся кровопролитний бій за Смоленськ. У ніч на 6 серпня спалений і зруйнований місто було залишено російськими військами. У Смоленську Наполеоном було прийнято рішення наступати на Москву. 8 серпня Олександр I підписав указ про призначення головнокомандуючим російською армією М.І. Кутузова. Через дев’ять днів Кутузов прибув в діючу армію.\nДля генеральної битви Кутузов вибрав позицію біля села Бородіно. 24 серпня французька армія підійшла до передового зміцненню перед бородінським полем — Шевардинськийредут. Зав’язався важкий бій: 12 тис. Російських солдатів весь день стримували натиск 40 тисячного французького загону. Ця битва допомогло зміцнити лівий фланг Бородінської позиції. Бородінський бій почалося о 5 годині ранку 26 серпня атакою французької дивізії генерала Дельзона на Бородіно. Лише до 16 години був захоплений редут Раєвського французької кавалерією. До вечора Кутузов наказав відступити на нову лінію оборони. Наполеон припинив атаки, обмежившись артилерійської канонадою. В результаті Бородінської битви обидві армії зазнали важких втрат. Росіяни втратили 44 тис. А французи 58 тис. Чоловік.\n1 (13) вересня в д. Філі був зібраний військова рада, на якому Кутузов прийняв єдино правильне рішення — залишити Москву, щоб зберегти армію. На наступний день французька армія підійшла до Москви. Москва спорожніла: в ній залишилося не більше 10 тис. Жителів. В ту ж ніч в різних пунктах міста спалахнули пожежі, які вирували цілий тиждень. Російська армія, залишивши Москву спочатку рухалася до Рязані. Близько Коломни Кутузов, залишивши заслін з кількох козацьких полків, повернув на Старокалужское дорогу і вивів свою армію з-під удару насідати французької кінноти. Російська армія вступила в Тарутине. 6 жовтня Кутузов раптово завдав удар по корпусу Мюрата, що стояв на р. Чернішне недалеко про т Тарутина. Поразка Мюрата змусило Наполеона прискорити рух основних сил своєї армії до Калузі. Кутузов направив свої війська йому напереріз до Малоярославцу. 12 жовтня стався бій під Малоярославцем, що змусила Наполеона відмовитися від руху на південь і повернути до Вязьми на розорену війною стару Смоленську дорогу. Почалося відступ французької армії, надалі перетворилося в втеча, і її паралельне переслідування російською армією.\nЗ моменту вторгнення Наполеона в Росію, в країні розгорілася народна війна проти іноземних загарбників. Після залишення Москви і особливо в період Тарутинського табору партизанський рух набув широкого розмаху. Партизанські загони, розгорнувши «малу війну», порушували комунікації противника, виконували роль розвідки, іноді давали справжні битви і фактично блокували відступаючу французьку армію.\nВідступаючи від Смоленська до р. Березини, французька армія ще зберігала боєздатність, хоча несла великі втрати від голоду, хвороб. Після переправи через р. Березину почалося вже безладну втечу залишків французьких військ. 5 грудня в Сморгані Наполеон передав командування маршалу Мюрату, а сам поспішив до Парижа. 25 грудня 1812 був виданий царський маніфест, що сповіщає про закінчення Вітчизняної війни. Росія стала єдиною країною в Європі, здатної не тільки протистояти наполеонівської агресії, а й завдати їй нищівної поразки. Але ця перемога дісталася народу дорогою ціною. 12 губерній, які стали ареною бойових дій були зруйновані. Такі стародавні міста, як Москва, Смоленськ, Вітебськ, Полоцьк і ін. Виявилися спаленими і розореними.\nДля забезпечення своєї безпеки Росія продовжила військові дії і очолила рух за звільнення європейських народів від французького панування.\nУ вересні 1814 відкрився Віденський конгрес, на якому держави-переможниці вирішували питання про післявоєнний устрій Європи. Союзникам було важко домовитися між собою, тому що виникли гострі суперечності, головним чином по територіальним проблемам. Робота конгресу була перервана у зв’язку з втечею Наполеона з о. Ельба і відновленням на 100 днів його влади у Франції. Спільними зусиллями європейські держави завдали йому остаточної поразки в битві під Ватерлоо влітку 1815 Наполеон був полонений і засланий на о. Св. Олени біля західного узбережжя Африки.\nПостанови Віденського конгресу привели до повернення старих династій у Франції, Італії, Іспанії та ін. Країнах. З більшої частини польських земель було створено Царство Польське як частина Російської імперії. У вересні 1815 р російський імператор Олександр I, австрійський імператор Франц і прусський король Фрідріх Вільгельм III підписали акт про створення Священного Союзу. Його автором був сам Олександр I. Текст Союзу містив зобов’язання християнських монархів надавати один одному всіляку допомогу. Політичні цілі -підтримка старих монархічних династій на основі принципу легітимізму (визнання законності збереження їхньої влади), боротьба з революційними рухами в Європі.\nНа що проходили конгресах Союзу протягом з 1818 по 1822 рр. було санкціоновано придушення революцій в Неаполі (1820-1821), П’ємонті (1821), в Іспанії (1820 -1823). Однак ці дії були спрямовані на підтримання миру і стабільності в Європі.\nИзвестия про повстанні в Петербурзі в грудні 1825 р були сприйняті шахським урядом як вдалий момент для розв’язання військових дій проти Росії. 16 липня 1826 р 60 тисячного іранська армія без оголошення війни вторглася в межі Закавказзя і почала стрімкий рух на Тбілісі. Але незабаром була зупинена і почала зазнавати поразки за поразкою. В кінці серпня 1826 російські війська під командуванням А.П. Єрмолова повністю очистили Закавказзі від іранських військ і військові дії були перенесені на територію Ірану.\nМикола I, не довіряючи Єрмолова (він підозрював його в зв’язках з декабристами), передав командування військами Кавказького округу І.Ф. Паскевич. У квітні 1827 почалося наступ російських військ у Східній Вірменії. На допомогу російським військам піднялося місцеве вірменське населення. На початку липня впала Нахічевань, а в жовтні 1827 року — Єреван — найбільші фортеці в центрі Нахічеванського і Ериванського ханств. Незабаром вся Східна Вірменія була звільнена російськими військами. В кінці жовтня 1827 російські війська зайняли Тавриз — другу столицю Ірану і швидко просувалися до Тегерану. Серед іранських військ почалася паніка. У цих умовах шахський уряд змушений був піти на запропоновані Росією умови світу. 10 лютого 1828 року був підписаний Туркманчайский мирний договір Росії з Іраном. За Туркманчайського договором до Росії приєдналися Нахічеванське і Еріванське ханства.\nУ 1828 р почалася російсько-турецька війна, яка стала для Росії надзвичайно важкою. Війська, привчені до плац-парадного мистецтву, технічно слабо оснащені і керовані бездарними генералами, спочатку не змогли домогтися скільки-небудь значущих успіхів. Солдати голодували, серед них лютували хвороби, від яких гинуло більше, ніж від ворожих куль. У компанії 1828 р ціною значних зусиль і втрат вдалося зайняти Валахію і Молдавію, перейти Дунай і взяти фортецю Варну.\nБільш успішною була компанія 1829 російська армія перейшла Балкани і в кінці червня після тривалої облоги опанувала сильною фортецею Сілістрією, потім Шумлу, а в липні Бургасом і Созополем. У Закавказзі російські війська взяли в облогу фортеці Карс, Ардаган, Баязет і Ерзерум. 8 серпня впав Адріанополь. Микола I квапив головнокомандувача російської армії Дібича з укладанням миру. 2 вересня 1829 року в Адріанополі було укладено мирний трактат. Росія отримувала гирлі Дунаю, чорноморське узбережжя Кавказу від Анапи до підступів до Батуму. Після приєднання Закавказзя перед російським урядом постало завдання забезпечення стабільної обстановки на Північному Кавказі. При Олександрі I генерал почав просування вглиб Чечні і Дагестану, будуючи військові опорні пункти. Місцеве населення зганялося на зведення фортець, укріплених пунктів, будівництво доріг і мостів. Результатом проведеної політики стали повстання в Кабарде і Адигеї (1821-1826 рр.) І Чечні (1825-1826 рр.), Які, однак згодом були придушені корпусом Єрмолова.\nВелику роль в русі горців Кавказу грав Мюридизм, що набув широкого поширення серед мусульманського населення Північного Кавказу в кінці 20-х рр. XIX ст. Він мав на увазі релігійний фанатизм і непримиренну боротьбу проти «невірних», що надавало йому націоналістичний характер. На Північному Кавказі воно було спрямоване виключно проти російських і набуло найбільшого поширення в Дагестані. Тут склалося своєрідне держава — іммат. У 1834 р імамом (главою держави) став Шаміль. Під його керівництвом на Північному Кавказі посилилася боротьба проти росіян. Вона тривала протягом 30 років. Шамілю вдалося об’єднати широкі маси горців, здійснити ряд успішних операцій проти російських військ. У 1848 р його влада була оголошена спадковою. Це був час найбільших успіхів Шаміля. Але в кінці 40-х — початку 50-х міське населення, незадоволене феодально-теократичною порядками в имамате Шаміля, стало поступово відходити від руху, і Шаміль почав терпіти невдачі. Горяни покидали Шаміля цілими аулами і припиняли збройну боротьбу проти російських військ.\nНавіть невдачі Росії в Кримській війні не полегшили становище Шаміля, який намагався активно сприяти турецької армії. Провалилися його набіги на Тбілісі. Народи Кабарди і Осетії те ж не побажали приєднатися до Шамілю і виступити проти Росії. У 1856-1857 рр. від Шаміля відпала Чечня. Почалися повстання проти Шаміля в Аварії та Північному Дагестані. Під натиском військ Шаміль відступив у Південний Дагестан. 1 квітня 1859 року війська генерала Євдокимова взяли «столицю» Шаміля — аул Ведено і зруйнували її. Шаміль з 400 мюрідамі сховався в аулі Гуніб, де 26 серпня 1859 року після довгого і наполегливого опору здався в полон. Імамат припинив своє існування. В1863-1864 рр. російські війська зайняли всю територію по північному схилу Кавказького хребта і придушили опір черкесів. Кавказька війна закінчилася.\nДля європейських абсолютистських держав проблема боротьби з революційною небезпекою була чільною в їх зовнішньополітичному курсі, вона була пов’язана з основним завданням їх внутрішньої політики- збереження феодально-кріпосницьких порядків.\nУ 1830-1831 рр. в Європі виник революційний криза. 28 липня 1830 у Франції спалахнула революція, що повалила династію Бурбонів. Дізнавшись про неї, Микола I почав готувати інтервенцію європейських монархів. Однак послані делегації Миколою I в Австрію і Німеччину повернулися ні з чим. Монархи не наважилися прийняти пропозиції, вважаючи, що ця інтервенція може обернутися серйозними соціальними потрясіннями в їх країнах. Європейські монархи визнали нового французького короля Луї Філіпа Орлеанського, так само, як в наслідку і Микола I. У серпні 1830 спалахнула революція в Бельгії, яка оголосила себе самостійним королівством (раніше Бельгія входила до складу Нідерландів).\nПід впливом цих революцій в листопаді 1830 спалахнуло повстання в Польщі, викликане прагненням до повернення незалежності границь 1792 р Князю Костянтину вдалося сховатися. Було утворено тимчасовий уряд з 7 чоловік. Зібрався 13 січня 1831 польський Сейм проголосив «детронізацію» (позбавлення польського престолу) Миколи I і незалежність Польщі. Проти 50 тис. Армії повстанців була направлена 120 тис. Армія під командуванням І.І. Дібича, яка 13 лютого завдав великої поразки полякам під Гроховим. 27 серпня після потужної артилерійської канонади почався штурм передмістя Варшави — Праги. На наступний день Варшава впала, повстання було придушене. Конституція 1815 була анульована. За опублікованим 14 лютого 1832 р Обмеженому статуту Царство Польське оголошувалося невід’ємною частиною Російської імперії. Управління Польщею було покладено на Адміністративна рада, на чолі якого був поставлений намісник імператора в Польщі І.Ф. Паскевич.\n, Навесні 1848 р хвиля буржуазно демократичних революцій охопила Німеччину, Австрію, Італію, Валахію і Молдавію. Спочатку 1849 р революція спалахнула в Угорщині. Микола I скористався проханням австрійських Габсбургів про допомогу в придушенні угорської революції. На початку травня 1849 в Угорщину була направлена 150 тис. Армія І.Ф. Паскевича. Значна перевага сил дозволив російським і австрійським військам придушити угорську революцію.\nОсобливо гостро для Росії стояло питання про режим чорноморських проток. У 30-40-і рр. XIX ст. російська дипломатія вела напружену боротьбу за найбільш сприятливі умови у вирішенні цього питання. У 1833 р між Туреччиною і Росією був укладений Ункяр-Іскелесійський договір строком на 8 років. За цим договором Росія отримала право вільного проведення своїх військових кораблів через протоки. У 40-ті роки ситуація змінилася. На основі ряду угод з європейськими державами протоки були закриті для всіх військових флотів. Це важко позначилося російською флоті. Він виявився замкненим в Чорному морі. Росія, спираючись на свою військову міць, прагнула заново вирішити проблему проток, посилити позиції на Близькому Сході і Балканах. Османська імперія хотіла повернути території, втрачені в результаті російсько-турецьких воєн в кінці XVIII — першій половині XIX століття.\nАнглія і Франція сподівалися знищити Росію як велику державу і позбавити її впливу на Близькому Сході і Балканському півострові. У свою чергу Микола I прагнув використовувати що виник конфлікт для рішучого наступу на Османську імперію, вважаючи, що війну йому вести доведеться з одного ослабленою імперією, сподівався домовитися з Англією про поділ, за його висловом: «спадщини хворої людини». Він розраховував на ізоляцію Франції, а так само на підтримку Австрії за надану їй «послугу» в придушенні революції в Угорщині. Його розрахунки виявилися помилковими. Англія не пішла на його пропозицію про розподіл Османської імперії. Помилковим був розрахунок Миколи I і на те, що Франція не має достатніх військових сил для проведення агресивної політики в Європі.\nУ 1850 р пройшов загальноєвропейський конфлікт на Близькому Сході, коли між православною і католицькою церквою розгорілися суперечки про те, який з церков належить право володіти ключами від Вифлеємського храму, володіти іншими релігійними пам’ятками в Єрусалимі. Православну церкву підтримувала Росія, а католицьку — Франція. Османська імперія, до складу якої входила Палестина, встала на сторону Франції. Це викликало різке невдоволення Росії і Миколи I. У Константинополь був направлений спеціальний представник царя князь А.С. Меньшиков. Йому було доручено домогтися привілеїв для російської православної церкви в Палестині і права покровительства православним, підданим Туреччини. Однак його ультиматум був відкинутий.\nТаким чином, суперечка про Святих місцях послужив приводом до російсько-турецької, а в наслідку загальноєвропейської війні. Для тиску на Туреччину в 1853 російські війська окупували дунайські князівства Молдавію і Валахію. У відповідь турецький султан в жовтні 1853 р підтримуваний Англією і Францією оголосив війну Росії. Миколою I був оприлюднений Маніфест про війну з Османською імперією. Військові дії були розгорнуті на Дунаї і в Закавказзі. 18 листопада 1853 адмірал П.С. Нахімов на чолі ескадри з шести лінійних кораблів і двох фрегатів розгромив турецький флот в Синопській бухті і зруйнував берегові укріплення. Блискуча перемога російського флоту при Синопі стала приводом частка прямого втручання Англії і Франції у військовий конфлікт між Росією і Туреччиною, яка опинилася на межі поразки. У січні 1854 року в Варні була зосереджена 70 тисячна англо-французька армія. На початку березня 1854 Англія і Франція пред’явили Росії ультиматум про очищення Дунайських князівств, і, не отримавши відповіді, оголосили війну Росії. Австрія зі свого боку підписала з Османською імперією про заняття дунайських князівств і присунула до їх кордонів 300 тисячну армію, погрожуючи Росією війною. Вимога Австрії підтримала Пруссія. Спочатку Микола I відповів відмовою, але головнокомандувач Дунайським фронтом І.Ф. Паскевич переконав його вивести війська з дунайських князівств, які незабаром були окуповані австрійськими військами.\nГоловною метою об’єднаного англо-французького командування було захоплення Криму і Севастополя — військово-морської бази Росії. 2 вересня 1854 союзні війська почали висадку десанту на Кримському півострові поблизу Євпаторії в складі 360 судів і 62 тисячної армії. Адмірал П.С. Нахімов наказав потопити весь вітрильний флот в Севастопольській бухті, з метою перешкодити кораблям союзників. 52 тисячі російських військ, з яких 33 тисячі при 96 гарматах у князя А.С. Меньшикова, знаходилося на всьому Кримському півострові. Під його керівництвом бій на р. Альма в вересні 1854 російські війська програли. За наказом Меншикова вони пройшли через Севастополь, і відійшли до Бахчисараю. 13 вересня 1854 г. почалася облога Севастополя, яка тривала 11 місяців.\nОборону очолив начальник штабу Чорноморського флоту віце-адмірал В.А. Корнілов, а після його загибелі, на самому початку облоги — П.С. Нахімов, який був смертельно поранений 28 червня 1855 г. Основне частина російської армії робила відволікаючі операції: бій під Інкерманом (листопад 1854 г.), наступ на Євпаторію (лютий 1855 г.), бій на Чорній річці (серпень 1855 р.) Ці військові дії не допомогли севастопольцям. У серпні 1855 року почався останній штурм Севастополя. Після падіння Малахова кургану продовжувати оборону було безнадійно. На кавказькому театрі воєнних дій розвивалися більш успішно для Росії. Після поразки Туреччини в Закавказзі, російські війська стали діяти на її території. У листопаді 1855 р впала турецька фортеця Карс. Ведення бойових дій було припинено. Почалися переговори.\n18 березня 1856 року був підписаний паризький мирний трактат, за яким Чорне море оголошувалося нейтральним. У Россі була відірвана лише південна частина Бессарабії, проте, вона втратила право заступництва дунайських князівств в Сербії. З «нейтралізацією» Франції, Росії заборонили мати на Чорному морі військово-морські сили, арсенали і фортеці. Це завдавало удар по безпеці південних кордонів. Поразка в Кримській війні справило значний вплив на розстановку міжнародних сил і на внутрішнє становище Росії. Поразка підвело сумний підсумок миколаївському правлінню, сколихнуло громадські маси і змусило уряд в щільну зайнятися реформуванням держави.\nЗовнішня політика Росії в XIX столітті\nДля чого потрібно знати історію? Відповісти на поставлене запитання можна лише з’ясувавши соціальні функції історії як науки. Навколо проблем історії завжди у всьому світі, в тому числі і в багатонаціональній Росії велася ідейна боротьба. Вона ведеться і сьогодні, відбувається постійне соціальне розмежування, що породжує конфліктні ситуації. У сфері політичного життя Росії останнім часом чітко дають про себе знати негативні явища, що супроводжуються кривавими конфліктами.\nГромадянська відповідальність за історичні долі своїх народів і націй зобов’язує ретельно розібратися в причинах соціальних негараздів, що породжують серйозні політичні кризи. Якраз для цього необхідно з’ясувати соціальні функції знань історії. Без цього неможливо відновлення і збереження національного минулого, його місця і ролі у всесвітній історії. Народ, нація і народність без історичної пам’яті приречені на деградацію. Вони не повинні відмовлятися від свого минулого, тому що без минулого немає майбутнього. На кожному етапі всесвітнього розвитку виділяються такі віхи і такі рубежі, які за своїм впливом придбали вирішальне значення на весь історичний процес.\nЗОВНІШНЯ ПОЛІТИКА РОСІЇ В XIX в.\nАгресивні дії Наполеона об’єднали проти нього європейських монархів. Але, об’єднуючись проти Наполеона, вони переслідували не тільки оборонні, а й реставраторські мети. 11 квітня 1805 року укладена англо-російська військова конвенція, до якої приєдналися Австрія, Швеція і Неаполітанське королівство. Однак проти Наполеона були спрямовані лише російські війська. Спроба Наполеона розгромити російську армію зазнала невдачі. Командувач російською армією М. І. Кутузов, враховуючи чотириразове перевагу Наполеона в силах, шляхом ряду митецьких маневрів уникнув великого бою. Кутузов пропонував відвести російсько-австрійські війська далі на схід, щоб зібрати достатні сили для успішного ведення військових дій. Однак знаходилися при армії імператори Австрії Франц I і Росії Олександр I наполягли на генеральному бою. Воно відбулося 20 листопада (2 грудня) 1805 р під Аустерліцем і закінчилося перемогою Наполеона. Австрія капітулювала і уклала принизливий світ. Коаліція фактично розпалася. Російські війська були відведені в межі Росії, і в Парижі почалися російсько-французькі переговори про мир, в результаті яких 8 липня 1806 був укладений мирний договір. Однак Олександр I відмовився його ратифікувати. В середині вересня 1806 року була створена четверта коаліція проти Франції, в яку увійшли Пруссія, Англія, Швеція і Росія.\nВійна зі Швецією розпочалася 8 лютого 1808 р березня 1809 48-тисячний корпус М. Б. Барклая-де-Толлі, зробивши перехід по льоду Ботнічної затоки, підійшов до Стокгольму. 5 вересня 1809 р в м Фридрихсгаме між Росією і Швецією було укладено мир, за умовами якого до Росії переходили Фінляндія і Аландські острови.\nНаполеон розраховував, що висновок в 1807 р союзу з Росією забезпечує йому «східний тил», тим більше що Росія, пов’язана війнами зі Швецією, Іраном і Османською імперією, до того ж тільки що вийшла з війни з Францією, не могла протистояти його агресивної політиці в Європі.\nОднак суперечності між Францією і Росією поглиблювалися. Приєднання до континентальної блокади Англії скоротило вивезення хліба з Росії в 5 разів, а інших товарів — майже в 2 рази. Різко скоротився імпорт в Росію з інших країн. Систематичне порушення Росією умов континентальної блокади було неминуче. З іншого боку, Наполеон, порушуючи умови Тільзітського світу, розширив територію Варшавського герцогства і ввів в Польщу частину своїх військ, тим самим, готуючи плацдарм для нападу на Росію.\nНова війна між Росією і Францією ставала неминучою. Головним спонукальним моментом до розв’язування війни було прагнення Наполеона до світового панування, на шляху до якого стояла Росія. У плани Наполеона входило розчленовування Росії шляхом відторгнення від неї життєво важливих територій: за участь у війні проти Росії він обіцяв Пруссії Прибалтику, Австрії — Південну Україну, Туреччини — Крим і Грузію. В кінцевому підсумку план Наполеона зводився до того, щоб позбавити Росію того значення, яке вона мала в Європі, послабити її і перетворити на свого васала. Для самої ж Росії йшлося про збереження своєї державної самостійності.\nДо березня 1812 Наполеон завершив підготовку до вторгнення в Росію. Його армія включала близько 680 тис. Солдатів, з них французи становили трохи більше 350 тис. Чоловік.\nРозрахунок Наполеона зводився до того, щоб використовувати всі чисельну перевагу, розбити розосереджені Росіяни армії поодинці. У цих умовах єдино правильним рішенням російського командування було уникати боїв, відвести і об’єднати обидві армії, щоб підготуватися до успішного контрнаступу. 22 липня після важких ар’єргардних боїв армії Барклая-де-Толлі і Бaгратіона з’єдналися в Смоленську. План Наполеона розгромити поодинці обидві армії був зірваний. 4 — 6 серпня відбувся кровопролитний бій за Смоленськ. У ніч на 6 серпня спалений і зруйнований місто було залишено російськими військами. У Смоленську Наполеоном було прийнято рішення наступати на Москву, у вирішальній битві розгромити російську армію, зайняти Москву і продиктувати Олександру I умови світу.\n8 серпня під тиском важких військових обставин і вимог широкої громадської думки Олександр I підписав наказ про призначення головнокомандуючим російською армією М. І. Кутузова. Через 9 днів Кутузов прибув в діючу армію. Для генеральної битви Кутузов обрав позицію у села Бородіно. 24 серпня французька армія підійшла до передового зміцненню перед Бородінський полем, де зав’язався важкий бій.\nБородінський бій почалося о 5 годині ранку атакою на село Бородіно і закінчилося пізно ввечері, коли Кутузов наказав відступити на нову лінію оборони. В результаті Бородінської битви обидві армії зазнали важких втрат: російські втратили 44 тис. А французи близько 60 тис. Чоловік. Мета Наполеона — розгром російської армії — не була досягнута. Значних втрат і, головне, неприбуття обіцяних резервів не дозволили Кутузову на наступний день відновити битву. Він віддав наказ про відступ до Москви.\nНа наступний день французька армія підійшла до Москви. Москва спорожніла: в ній залишилося не більше 10 тис. Чоловік. Спочатку Наполеон мав намір залишитися в Москві на всю зиму, щоб підготуватися до військової кампанії в наступному році. Але чим довше його армія залишалася в Москві, тим більше вона розкладалася. Створилися серйозні труднощі в забезпеченні армії продовольством і фуражем. Москва була блокована партизанами, знищували французьких солдатів. Під час свого перебування в Москві армія Наполеона втратила до 30 тис. Чоловік.\nАле переможне закінчення Вітчизняної війни 1812 р ще не гарантувало Росії припинення агресії Наполеона. Сам він вважав, що закінчення кампанії 1812 р ще не означало припинення військових дій проти Росії. Він відкрито заявляв про підготовку нового походу проти Росії, гарячково формував нову армію.\nЩоб закріпити перемогу, належало перенести військові дії за межі Росії. Виступ російської армії послужило сигналом до загального повстання проти Наполеона. Один за іншим відпадали від Наполеона його колишні союзники і приєднувалися до Росії. На початку травня 1813 Наполеон почав наступ на союзні війська, здобувши дві перемоги при Лютцене і Бауцене в Саксонії. Наполеон виставив проти союзників (Росії, Пруссії та Австрії) 550-тисячну армію і 15 серпня здобув перемогу під Дрезденом. Вирішальне значення в ході кампанії 1813 р мало найбільша битва під Лейпцигом 7 жовтня, яке прозвали «битвою народів». Бій завершилося перемогою союзних російсько-пруссько-австрійських військ. Після битви при Лейпцігу майже вся територія німецьких держав була звільнена від французької армії. У січні 1814 союзники перейшли Рейн і вступили на територію Франції. 18 березня 1814 року відбулася остання битва під стінами Парижа. На наступний день союзники вступили в столицю Франції. 18 травня 1814 року в Парижі було укладено мирний договір Росії, Австрії, Пруссії та Англії з Францією, за яким Франція була повернута до кордонів 1793 Наполеон і його династія позбавлялися французького престолу. Сам же Наполеон з невеликим гарнізоном солдатів був відправлений на о. Ельба в Середземному морі.\nРезультатом Вітчизняної війни 1812 р і закордонних походів російської армії в 1813 — 1814 рр. стало не тільки порятунок Росії від іноземної навали, а й звільнення від наполеонівського ярма європейських народів. Що тривав 15 років кровопролитних загарбницьких воєн Наполеона було покладено край.\nУ 1830 — 1831 рр. в Європі виник революційний криза. В кінці червня 1830 у Франції спалахнула революція, в результаті якої було скинуто династія Бурбонів.\nУ листопаді 1830 спалахнуло повстання в Польщі. Було утворено Тимчасовий уряд, формувалася повстанська армія. Спочатку повсталим супроводжував успіх. Однак сили були надто нерівні: проти 50-тисячної армії повстанців була направлена 120-тисячна армія під командуванням генерала І. І. Дибича. 28 серпня Варшава впала, і повстання було придушене. Конституція 1815 була анульована. За опублікованим 14 (26) лютого 1832 р указу Царство Польське оголошувалося невід’ємною частиною Російської імперії.\nНайбільшої гостроти східне питання набув у 20 — 50-ті рр. Протягом цього періоду виникли три кризові ситуації в східному питанні:\n§ на початку 20-х рр. в зв’язку з повстанням в 1821 р в Греції;\n§ на початку 30-х рр. в зв’язку з війною Єгипту проти Туреччини і виниклою загрозою розпаду Османської імперії;\n§ на початку 50-х рр. в зв’язку з виникненням між Росією і Францією спору про «палестинських святині», що послужило приводом для Кримську війну.\nХарактерно, що ці три фази загострення східного питання пішли за революційними подіями в 1830 — 1831 рр. у Франції, Бельгії та Польщі, в 1848 — 1849 рр. — в ряді країн Європи.\nПід час революційних криз східна проблема в зовнішній політиці європейських держав як би відходила на другий план. Проте, слід зазначити, що після повстання декабристів Росія вела активні дії проти Ірану та Османської імперії. Їх результатом стали:\n§ завоювання свободи переселення в Росію вірменського населення;\n§ освіту в 1828 р Вірменської області з російським адміністративним управлінням з Ериванського і Нахічеванського ханств; отримання гирла Дунаю і Чорноморського узбережжя Кавказу до підступів до Батуму;\n§ свобода плавання російських судів по Каспійському морю; заборона для Ірану тримати на Каспії військові судна.\nЩо почалося в 20-х рр. XIX ст. рух горців Кавказу носило складний характер: визвольна боротьба селянства тут поєднувалася з прагненням місцевих феодалів і духовенства до зміцнення своєї влади і впливу серед гірських народів. У 1834 р імамом був проголошений Шаміль. Талановитий воєначальник, вольовий і жорстокий, він створив сильне теократичну державу (імамат) з дисциплінованою армією чисельністю до 20 тис. Чоловік. Шамілю вдалося об’єднати широкі маси горців, здійснити ряд успішних військових операцій проти російських військ. У 1848 р його влада була оголошена спадковою. Це був час найбільших успіхів Шаміля. Але в кінці 40-х — початку 50-х рр. Шаміль почав терпіти невдачі. Під натиском військ він відступив в Південний Дагестан. На початку квітня 1859 року війська генерала Євдокимова взяли столицю Шаміля — аул Ведено, зруйнували її. У наприкінціСерпень 1859 року після довгого і наполегливого опору Шаміль здався в полон і був поселений разом з сім’єю в Калузі.\nУ першій половині XIX ст. йшов активний процес добровільного входження Казахстану до складу Російської імперії; було покладено початок приєднання Середньої Азії, де існували три феодальних ханства: Кокандское, Бухарское і Хівинське. Казахи, що страждали від набігів Кокандского хана, тяжіли до Росії. В результаті об’єднавчого процесу в 1846 — 1854 рр. відбулося возз’єднання казахського народу, що нараховував до цього часу понад 2 млн. чоловік. Території казахів увійшли до складу Росії. У 1854 р було засновано місто Вірний (нині Алма-Ати). У тому ж році споруджуються Сірдарінська і Сибірська військові лінії. В результаті був створений плацдарм для подальшого в 60 — 70-х рр. наступу Росії на середньоазіатську ханство.\nВажливий аспект зовнішньої політики Росії в цей період був пов’язаний з Кримською війною.\nПриводом до Кримську війну послужив що виник на початку 50-х рр. суперечка між православною і католицькою церквою про «палестинських святині», що знаходилися на території Османської імперії. Микола I, зі свого боку, прагнув використовувати що виник конфлікт для рішучого наступу на Османську імперію, вважаючи, що війну йому доведеться вести з однієї ослабілої імперією, розрахунки Миколи I виявилися помилковими. Англія не пішла на його пропозицію про розподіл Османської імперії. У 1853 р між Англією і Францією був укладений секретний договір, спрямований проти Росії. Австрія побоювалася посилення впливу Росії на Балканах і готова була підтримати будь-яку акцію, спрямовану проти неї. Таким чином, Кримська війна почалася в обстановці дипломатичної ізоляції Росії.\nУ листопаді 1853 адмірал П. С. Нахімов на чолі ескадри з шести лінійних кораблів і двох фрегатів напав на османський флот, переховувався в Синопі, і під час 4-годинного бою спалив майже всі османські суду і зруйнував берегові укріплення. Блискуча перемога російського флоту при Синопі стала приводом для прямого втручання Англії і Франції у військовий конфлікт між Росією і Османською імперією. На початку березня 1854 Англія і Франція пред’явили Росії ультиматум про очищення Дунайських князівств і, не отримавши відповіді, оголосили війну Росії. Доля війни вирішувалася в Криму, хоча військові дії велися і на Дунаї, і в Закавказзі, і в ряді інших місць.\nНа початку вересня 1854 почалася героїчна оборона Севастополя, яка тривала 11 місяців. Оборону очолив віце-адмірал В. А. Корнілов, а після його загибелі — П. С. Нахімов, який в кінці червня під час інтенсивного обстрілу міста був смертельно поранений. Положення Севастополя позначилося безнадійним, тому було прийнято рішення залишити фортецю.\nПадіння Севастополя вирішили наперед результат війни. Мирні переговори почалися в вересні 1855 р 18 березня 1856 року був підписаний Паризький мирний трактат і кілька конвенцій між Росією, Османською імперією, Англією, Францією, Австрією, Пруссією і Сардинією. Росія втратила південній частині Бессарабії з гирлом Дунаю. Найважчим для Росії умовою Паризького трактату було проголошення принципу «нейтралізації» Чорного моря, яке оголошувалося, кажучи сучасною мовою, «демілітаризованою зоною». Росії та Османської імперії заборонялося мати на Чорному морі військовий флот, а на берегах — військові фортеці і арсенали. Чорноморські протоки на час світу оголошувалися закритими для військових суден усіх країн. Отже, в разі війни Чорноморське узбережжя Росії виявлялося беззахисним. Трактат позбавляв Росію права захисту інтересів православного населення на османської території, покровительства Сербії і Дунайським князівств, що істотно послаблювало вплив Росії на близькосхідні процеси.\nЗовнішня політика другої половини XIX ст. відображала проблеми внутрішнього розвитку країни. У 60 — 70-х рр. основна увага уряду була зосереджена на проведенні буржуазних реформ, тому зовнішня політика носила порівняно спокійний характер. Уряд прагнуло уникати гострих міжнародних конфліктів, використовувати переважно дипломатичні способи вирішення спірних питань.\nОсновним завданням зовнішньої політики після Кримської війни було скасування обмежувальних умов Паризького мирного трактату. Істотно змінилася міжнародна обстановка: остаточно розпалася «Віденська система», яка спиралася на австро-російсько-прусський союз, склалася так звана «кримська система» на основі англо-французького союзу.\nЗовнішня політика Росії вплинула на співвідношення сил Європі. Пруссія, заручившись підтримкою Росії, приступила до об’єднання Німеччини. Розвиток сильної мілітаристської Німеччини в перспективі створювало для Росії серйозну небезпеку, але мовчазна позиція Англії і Франції по відношенню до дій Бісмарка і їх ворожість по відношенню до Росії штовхали царизм на подальше зближення з Пруссією.\nНавесні 1873 року між Росією і Німеччиною була підписана військова конвенція про взаємну допомогу в разі нападу третьої сторони. Через місяць відбувся візит Олександра II в Австрії, під час якого була підписана політична конвенція між двома країнами. На відміну від російсько-німецького союзу політична конвенція з Австрією не містила взаємних зобов’язань про військову допомогу. Восени 1873 р акт про приєднання Німеччини до російсько-австрійської конвенції був підписаний. В результаті цих угод оформився «Союз трьох імператорів». Всі три союзника переслідували свої зовнішньополітичні цілі мало збігаються між собою. Це зумовило недовговічний союз, але протягом 70-х рр. він мав великий вплив на міжнародні події. Для Росії «Союз трьох імператорів» означав не тільки вихід з міжнародної ізоляції, але і певне відновлення її впливу на європейську політику.\nПровідним напрямком зовнішньої політики другої половини XIX ст. з’явився східне питання. Кримська війна збільшила протиріччя на Балканах і в районі Середземного моря. Росія була дуже стурбована незахищеністю меж в районі Чорного моря і відсутністю можливості відстоювати свої інтереси в східному Середземномор’ї, особливо в протоках.\nЗовнішньополітична програма російського уряду в 70-х рр. віддавала перевагу мирним засобам до розв’язання міжнародних конфліктів. Спираючись на «Союз трьох імператорів», царизм намагався чинити дипломатичний тиск на Туреччину, вимагаючи надання автономії Боснії та Герцеговині.\nУ 1876 р уряду Сербії і Чорногорії зажадали, щоб Туреччина припинила розправу в Боснії і Герцеговині. Це вимога не була задоволена, і 30 липня обидва слов’янських держави оголосили війну Туреччині. У сербську армію вступило близько 5 тис. Російських військових. У госпіталях Сербії і Чорногорії працювали російські лікарі-добровольці, серед яких були такі відомі медики, як Н. В. Скліфосовський, С. П. Боткін\n7 липня радянські війська оволоділи Шипкинским перевалом. Проти російських військ була кинута велика військове угруповання під командуванням Сулейман паші. Почався один з героїчних епізодів війни — захист Шипкинского перевалу. У винятково важких умовах, при багаторазовому перевагу сил противника російські війська за участю болгарського ополчення відбили численні атаки турецьких військ і утримували перевал аж до переходу в наступ у грудні 1878 р\nУспішно розвивалися події і на Закавказькому театрі військових дій. На початку травня 1877 російські військ «успішно оволоділи фортецею Ардаган. Найбільшою ж операцією на Закавказькому театрі військових дій було взяття фортеці Карс.\nПереговори про мирний договір з Туреччиною було завершено 19 лютого 1878 в Сан-Стефано, поблизу Константинополя. Згідно з угодою Сербія, Румунія та Чорногорія отримали повну незалежність. Проголошувалося створення Болгарії — автономного князівства, в якому протягом двох років знаходилися російські війська. Туреччина зобов’язувалася провести реформи в Боснії і Герцеговині. Румунії передавалася Північна Добруджа. Росії поверталася Південна Бессарабія, відірвана за Паризьким договором. В Азії до Росії відходили міста Ардаган, Каре, Батум, Баязет і велика територія до Саганлунга, населена переважно вірменами. Сан-Стефанський договір відповідав сподіванням балканських народів і мав прогресивне значення для народів Закавказзя. Вперше вірменський питання було сформульоване як міжнародна проблема.\nВ обстановці гострих суперечностей з Англією уряд не пішов на ліквідацію феодальних ханств. Коканд і Бухара зберігали статус самостійних держав, але їх політика підпорядковувалася Росії. В особливому становищі опинилася Хіва. Оточене степами і пустелями Хівинське ханство не відчувало великої необхідності в економічних і політичних контактах з Росією.\nЛише після 1872 р коли в Європі оформилося угоду між трьома імператорами, уряд Росії знову активізувало дії в Середній Азії. У 1872 — 1873 рр. між Росією і Англією було досягнуто згоди про незалежність Афганістану. Деяке ослаблення протиріч з Англією дозволило перейти до вирішення Хивинской проблеми. У лютому 1873 був зроблений ретельно підготовлений похід на Хіву. У лютому 1876 року було оголошено про включення Кокандского ханства до складу Туркестанського краю.\nУ 1880 — 1881 рр. Росією був організований військовий похід на чолі з генералом М. Д. Скобелєвим в туркменські степу. Військові дії проходили у вкрай важких умовах. Тільки в травні 1881 р ахалтекинскую оазис був включений до складу Росії як Закаспийская область з центром в Ашхабаді. З включенням до складу Росії Туркменії в 1884 р завершився процес приєднання Середньої Азії до Росії.\nУ Середній Азії почався процес капіталістичного розвитку. Помітно зростає товарообіг, особливо в зв’язку з розвитком бавовництва і шовківництва. У містах стали створюватися світські школи. Російські вчені розгорнули широку діяльність з дослідження природи, історії і культури Середньої Азії. Особливо помітний внесок належить П. П. Семенову-Тян-Шанського, Н. М. Пржевальського, В. В. Бартольді і ін.\nВ середині XIX ст. успішно розвивалися відносини Росії з Китаєм. Вона не брала участі в закабаленні Китаю в період так званих опіумних війн і займала доброзичливу позицію до пекінського уряду під час його переговорів з Англією і Францією. У травні 1858 року генерал-губернатор Східного Сибіру Н. Н. Муравйов підписав з представниками уряду Китаю договір про розмежування суміжних територій по річці Амур. У 1860 р в Пекіні було підписано договір, за яким здійснювалося остаточне розмежування між Росією і Китаєм. За цим договором за Росією закріплювався весь Уссурійський край, до цього часу вже освоєний російськими землепроходцами.\nУ 60-і рр. відбувається помітний підйом російсько-американських відносин. У квітні 1861 року в США спалахнула громадянська війна між Північчю і Півднем. Уряд Росії схилялося до підтримки сіверян. Це пояснювалося рядом причин, головною з яких була схожість поглядів Росії і Сполучених Штатів на політику Англії. Американський уряд бачило в Росії противагу діям Англії та Франції на Американському континенті.\nВ цілому далекосхідна політика царату протягом 60 — 80-х рр. XIX ст. не відрізнялася високою активністю. Уряд виділяв досить обмежені кошти для стимулювання економічного освоєння Далекого Сходу.\nЖорстка політика Бісмарка щодо Росії по створенню штучних ускладнень для російського уряду на Балканах і німецьке економічне тиск на російські буржуазно-поміщицькі кола, пов’язані з німецьким режимом, не виправдала себе. Політика російського уряду все більш починала набувати антинімецьких риси. У 1887 р були видані укази, що обмежували приплив в Росію німецького капіталу і підвищували мита на ввезення металу, металевих виробів і вугілля, на продукцію хімічної промисловості, і т. Д.\nДо кінця 80-х рр. протиріччя Росії з Австро-Угорщиною і Німеччиною стали більш значними, ніж суперечність із Англією. У рішенні міжнародних питань російський уряд стало шукати партнерів. Важливою передумовою такого кроку стали серйозні зміни у всій європейській ситуації, викликані укладанням в 1882 р Троїстого союзу між Німеччиною, Австро-Угорщиною та Італією. На початку 90-х рр. намітилися ознаки зближення учасників Троїстого союзу з Англією. У цих умовах почалося зближення Росії з Францією.\nВлітку 1891 року в Кронштадт прибула французька військова ескадра. 27 серпня 1891 року в обстановці секретності було укладено російсько-французький союз. Через рік в зв’язку з новим збільшенням німецької армії між Росією і Францією була підписана військова конвенція. Остаточне оформлення російсько-французького союзу відбулося не відразу. Лише в січні 1894 р договір був ратифікований Олександром III і придбала обов’язковий характер.\nСоюз з Францією висунув необхідність переорієнтації зовнішньої політики Росії в інших регіонах. Уряд був змушений відмовитися від активних дій на Балканах. Це пов’язувалося з новими зобов’язаннями Росії перед Францією.\nНа мою думку, зовнішня політика Росії протягом трьох століть була досить суперечливою. Вона чергувала як гучні успіхи, так і оглушливі провали (особливо в XVII ст.), Але думаю, що в цілому успіхів було більше. Мій висновок підтверджує і розширення території Росії (більш ніж в 3 рази), і виходи до стратегічно важливих морях (відповідно і торгових шляхах), і велику політичну вагу, авторитет і повагу до себе від основних держав світу. Тому я вважаю політику в цілому успішною і коли читаю або вчу історію відчуваю гордість за свою країну. Я дуже радий, що народився в Росії і постараюся зробити все, щоб відродити колишню велич своєї Батьківщини. Завершуючи характеристику зовнішньої політики Росії в XIX в. слід коротко зупинитися на складанні військово-політичних союзів в Європі в кінці століття.\n1. В. І. Буганов, І. П. Зирянов. Історія Росії (кінець XVII-XIX століття)\n2. Н. В. Загладин, С. І. Козленко. Історія Батьківщини.\n3. А. А. Данилов, Л. Г. Косулина. Історія Росії XIX століття.\n4. Ш. М. Мунчаев, В. М. Устинов. Історія Росії.\n5. Мережа INTERNET (історичні сайти).\nЗовнішня політика Івана 3


Рейтинг 10 кращих путівників по країнам світу | Топ Рейтинги Миру 2018 - TopInfoWeb.com\nІснує безліч дуже докладних додатків-путівників для смартфонів і планшетів. Однак старі добрі паперові путівники також не втратили актуальності, так як не вимагають підзарядки, не гальмують і не зависають. Та й написаний на папері текст часто сприймається краще, ніж електронний. Ми не будемо віддавати перевагу якомусь одному виду гідів і розглянемо найкращі путівники , будь вони в друкованому або електронному варіанті.\n8. Путівники "Афіші" по містах світу\n6. Путівники Дорлинг Киндерсли\n5. Путівники Поліглот\n3. Путівники Вокруг света\n1. Серія путівників від Lonely planet\nРосійська мова: немає.\nВідкриває рейтинг популярних путівників відмінне мобільний додаток для iOS і Android, в якому зібрані відомості про всіх популярних туристичних напрямках в світі. Вся доступна інформація відсортована по розділах: Їжа, пам'ятки, Цікаві відомості і так далі. Можна прочитати коментарі туристів про місця, куди краще сходити, або навпаки, відвідувати категорично не варто. Програма інтегрована з Google Maps, так що найдокладніші карти будуть до ваших послуг в будь-якій точці Землі. Маршрути, запропоновані програмою, можна змінювати на свій розсуд: змінювати кількість і склад об'єктів, зменшити або збільшити тривалість екскурсії та вносити позначки.А якщо у вашій поштовій скриньці від Google знаходяться повідомлення про броні квитків, Google Trips покаже рейс і час вильоту.\nМінуси: немає російської мови.\nРосійська мова: є.\nЦе мобільний додаток пропонує безліч фотографій готелів та ресторанів, які були завантажені мандрівниками, а не маркетологами. Крім цього в TripAdvisor є докладні карти 300 міст світу і доступ до них можна отримати навіть в автономному режимі. Завдяки відгукам реальних користувачів дуже легко знайти найдешевші квитки на авіарейси, готельні номери і ресторани, причому забронювати місце можна, що називається, в один клік.\nНедоліки: в пошуку є проблеми з сортуванням, на планшеті не працює опція "мої поїздки".\nСерія вітчизняних гідів по Росії і світу була написана з урахуванням інтересів російських туристів. Кожен путівник "Афіші" складено автором, часто відвідують місто, про яке йде мова, або постійно живуть в ньому. У книгах дуже докладно описані найпопулярніші туристичні маршрути, а також основні точки міського життя: торговельні заклади, популярні ресторани, клуби і театри. Додатковий плюс: ці путівники продаються в більшості книгарень.\nМінуси: є гіди тільки по містах, а не країнам в цілому.\nЄ причина, по якій люди засинають, читаючи книги по історії, і ця причина - нудьга. Однак читаючи путівники по містах і країнах від Rough Guides нудно не буде. Описи в них дуже яскраві і об'єктивні, є корисна інформація не тільки про історію того чи іншого міста, або його визначні пам'ятки, а й про барах, ресторанах, готелях і клубах із зазначенням цінових категорій.У книгах є безліч карт.\nПроте через свою подробиці ці гайди можуть відлякати тих, хто цінує лаконічність.\nОдні з найкращих путівників 2017 року нашому списку. У них є схеми районів, красиві і пізнавальні ілюстрації і фотографії, а стиль викладу НЕ менторський, а дуже цікавий. Є практичні поради для мандрівників, опис сезонних подій в різних містах, і, звичайно, відомості про готелі, ринках, кафе, пивних і інших видах дозвілля. Однак у відгуках зустрічаються скарги на не надто якісний папір, сторінки можуть легко випасти з книги. Текст в книгах невеликий, що незручно для людей з поганим зором. І ціна путівників висока - від 750 рублів і вище.\nПерші путівники цієї серії випускалися в чорно-білому варіанті, сучасні ж "Поліглоти" представляють собою повнокольорові книги на якісному папері. Є гіди як по містах Росії, так і по найпопулярнішим напрямками Азії, Європи, Африки, Америки і Океанії. У книгах є міні-розмовник, а написані вони коротко і по суті. Є інформація про основні туристичні маршрути, докладні карти, практичні поради та фотографії основних визначних пам'яток.\nНевеликі і недорогі путівники для тих, кому цікаві неспішні подорожі (поїздки на громадському транспорті і поїзді, піший туризм). З гайдів Bradt ви дізнаєтеся коротку історичну інформацію про місто, який ви бажаєте відвідати, про його найцікавіших місцях.\nНедоліки: немає кольорових ілюстрацій і схем міста, наявні карти дуже дрібні, так що приготуйтеся розглядати їх зі збільшувальним склом.\nВідкриває топ-3 найкращих путівників по Росії і світу серія вітчизняних видань. У них дуже інформативно і "без води" розповідається про основні визначні пам'ятки різних міст і країн. Якщо вам до душі об'єктивні рекомендації і безліч фотографій, що дозволяють зрозуміти варто їхати в це місце чи ні, то паперовий гід "Вокруг света" стане відмінним вибором.\nНедоліки: карти більшості міст прив'язані до центральної частини.\nЗ цих путівників можна почерпнути відомості про національні особливості, культурні традиції і визначні пам'ятки місця, яке ви вибрали для подорожі. У книгах безліч інформативних карт і чудових ілюстрацій. Є варіанти піших маршрутів по головних містах різних країн і поїздок по певним областям.\nНедоліки: не до всіх визначних пам'яток даються розгорнуті і цікаві описи.\nНа першому місці в добірці найкращих довідників для туристів знаходяться дуже докладні, грунтовні паперові путівники, в яких зібрані всі тонкощі перебування в тій чи іншій країні. Читачеві надана інформація про історію відвідуваною країни або міста, описані всі мало-мальськи цікаві пам'ятки і вказано час, в яке їх краще відвідати, а також приблизна вартість відвідування. Також путівник дає поради, яким транспортом краще пересуватися по даній місцевості і якими транспортними картами краще користуватися, щоб заощадити в поїздці.\nМінусів у цих путівників два: вага книги (близько 2 кг) і ціна - близько 1000 рублів.Є безкоштовні електронні варіанти в pdf, але вони дуже гальмують через великого розміру.\n←Різниця між іридієвим свічками і звичайними\nЯкий колір волосся підходить до сірих очей?→\nЗавершено змагання з біатлону в рамках чемпіонату Європи у Словаччині та сьомого етапу Кубка світу. Союз біатлоністів Росії підбив підсумки і представив лідерів російської збірної за кількістю очок, як серед маститих спортсменів, так і серед юніорів. Сьогодні ми пропонуємо Вашій увазі десятку кращих біатлоністів країни.\nРізниця між колегіями і міністерствами Управлінська сфера тісно пов'язана з необхідністю прийняття великої кількості рішень, які безпосередньо впливають на життя суспільства. Майбутнім керівникам і юристам, так і просто діловим людям, буде незайвим знати різницю між міністерством і колегією. Дані об'єднання істотно відрізняються один від одного, здійснюють свої функції і виконують свій набір обов'язків.\nВ наявності або в наявність - як правильно? У російській мові відмінкові форми іменника "наявність" з закінченнями -и, -е вживаються як рівноправні, тому написання "в наявності" і "в наявність" вважається правильним і в тому, і в іншому випадку, хоча принципово відрізняється в залежності від падежу. Вибір закінчення -і або -е в іменнику "наявність" слід співвідносити із смисловим змістом пропозиції, в якому потрібно форма знахідного або місцевому відмінку цього іменника.


НОВИНИ: Версія для друку\nВетеринарний паспорт, чіп та щеплення – основні вимоги для перевезення домашнього улюбленця закордон\nЗаконодавством України визначено порядок перевезення тварин як всередині держави, так і за її межі. Він передбачає отримання ветеринарного паспорту для тварини, її чіпування та щеплення. Про це повідомив директор Департаменту безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Держпродспоживслужби Борис Кобаль у прямому ефірі «Прямого каналу».\n«Для того, щоб вивезти тварину в іншу державу, зокрема, до країни ЄС, власник повинен виконати вимоги цієї країни. Тварина має бути чіпована, мати ветеринарний сертифікат та щеплення проти сказу», - наголосив Борис Кобаль щодо вимог до некомерційного переміщення домашніх тварин.\nЯкщо тварина ідентифікована за допомогою чіткого татуювання і наявні документи, які підтверджують, що татуювання було зроблено до 3 липня 2011 року, ідентифікація вважається відповідною нормам ЄС, тому чіпування може робитися на розгляд власника тварини.\nЧіпувати тварину та отримувати для неї паспорт міжнародного зразка можна у приватній і в державній установах ветеринарної медицини.\nДля отримання міжнародного ветеринарного сертифіката власник повинен забезпечити тварині щеплення проти сказу не пізніше, як за 30 днів до отримання документа. Також до ветеринарного сертифіката має бути додана довідка про результати експертизи діагностичного закладу на напругу антитіл щодо сказу. Це дослідження на наявність антитіл до збудника сказу робиться не раніше, ніж за 30 днів після дати вакцинації і не пізніше ніж за три місяці після проведення щеплення.\nДане дослідження має проводитися лабораторією, уповноваженою Європейською Комісією. В Україні єдиною установою, яка уповноважена ЄС проводити лабораторні дослідження сироватки крові на наявність антитіл до збудника сказу, є Державний науково-дослідний інститут з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи (м.Київ). Борис Кобаль додав, що господарям тварин не обов’язково їхати до столиці – лікар може передати пробу на аналіз та потім, згідно з результатами, видати довідку.\nОтримавши результати даної експертизи, власник має звернутися за місцем реєстрації тварини в державну установу ветеринарної медицини та отримати ветеринарне свідоцтво – форму №1. Ці всі відмітки можуть заноситися в міжнародний паспорт тварини. І на підставі цих документів та експертного висновку державними інспекторами ветеринарної служби на кордоні та транспорті висновку видається міжнародний ветеринарний сертифікат. Дані спеціалісти працюють в аеропортах та на залізниці, на всіх пунктах пропуску на кордоні.\nПри наявності усіх вищеназваних довідок процедура із отримання ветеринарного документа займає до 5 хвилин. Це адміністративна послуга і її вартість складає до 20 гривень. Щодо проведення лабораторних досліджень – тут інші економічні чинники, тому сьогодні проведення лабораторного дослідження коштує 2223 гривні.\nОкремі країни ЄС вимагають проведення додаткових протиепізоотичних заходів – інформацію про них можна знайти на сайтах аеропортів та Держпродспоживслужби. Також можна зателефонувати до Держпродспоживслужби, де спеціалісти нададуть консультацію щодо порядку вивезення тварин закордон.\nУ свою чергу, перевезення домашніх тварин в у межах України є простішим. На підставі ветеринарного паспорту тварини ветеринарний лікар установи ветеринарної медицини видає ветеринарне свідоцтво – форму №1, яке дає право перевезення тварин в межах країни. Цей документ є обов’язковим для перевезення тварин повітряним, залізничним чи автомобільним транспортом. У даному документі зазначається, що це за тварина, куди перевозиться, хто її перевозить, яким транспортом, зазначаються всі профілактичні обробки та діагностичні дослідження.\n«Це гарантує, що тварина, яка перевозиться, є здоровою та не несе шкоди для оточуючих», - відзначив Борис Кобаль.


Чоловік курить : як допомогти йому кинути? - UA\nЧоловік курить : як допомогти йому кинути?\nНедопалки в сміттєвому відрі (у кращому випадку) , тютюнові поцілунки і завіси, прокурені рушники і штори — мало приємного, якщо чоловік палить. У 2010 році регулярно курили 75 % чоловіків України. Не дивно, якщо ця проблема торкнулася і вас. Що робити? Намагається зробити свій внесок у здоровий спосіб життя країни.\nХороших новин в общем — то небагато. Це шкідлива звичка. А викорінювати звички під силу тільки самій людині. І звичайно це дається важко, із зусиллями і часом. Але разом ми можемо виробити лінію поведінки, яка зародить зерна правильного способу життя вашого чоловіка.\nВисловлювати своє ( звичайно, виправдане) «фе» в грубій формі : «Ну і сморід! » , «Як тебе можна цілувати, від тебе ж смердить » та ін Створюючи негативну обстановку, ви навряд чи надихнула його на щось хороше. Особливо заради вас. Чоловіча психіка буде противитися і вже з принципу назустріч не піде.\nДавати йому пластирі, купувати електронні сигарети, купувати жуйки в спробах допомогти чоловікові кинути палити. Якщо немає бажання\n— не допоможе. А якщо є бажання — сам впорається.\nМаніпулювати, погрожувати, кричати, лаяти. «Ти мене не любиш! » , «Ти про нас зовсім не думаєш! » , «Поки курити не кинеш, я не… ( свій варіант ) «.\nНікотин не заспокоює. Але нонсенс — багато курять саме, щоб заспокоїтися. Насправді тут дуже заплутані процеси, в яких ми розбиратися не будемо сьогодні.\nЦе тільки жінка може заспокоїтися сама. А чоловік не може — йому треба вирішити проблему, корінь викорчувати. А якщо не виходить (і не вийде, адже сьогодні одне, завтра інше ) , то завжди є заспокійливе в кишені.\nОдин » клац » , одна затяжка — і світ прекрасний, відпочили, зібралися і побігли рятувати себе, вас і весь світ.\nЖінка унікальна — одним погладжуванням по голові вона може заспокоїти дитину, одним дотиком до живота вона може його вилікувати, одним спокійною поведінкою вона може заспокоїти чоловіка. Щоб вдома він не боровся, чи не доводив, а відпочивав.\nВнутрішня гармонія, впевненість у собі ( а адже від жінки йде оцінка, і вона важлива!) , Впевненість у своїй мужності і здатності все повирішувати — і куріння може відпасти через непотрібність.\nВи допоможете, створивши більш комфортну обстановку будинку, незважаючи на… Інше він доробить сам. Чи ні. Кому як пощастить.\nЗмусити чоловіка кинути курити можна. Зламавши тим самим його стрижень. Чоловік не підпорядковується відкрито жінці. Якщо змусите, він знайде іншу лазівку, де буде на вас тиснути і показувати, що він » мужик! «. Не виключено, що ви після цього самі підете в найближчий ларьок купити йому сигарети.\n«Чоловік довго курив, воювали, перестали, знову за зброю взялися, потім я вирішила — треба в об’їзд. І купила йому трубку. Урочисто подарували йому з дитиною. Веду себе » тиша й гладь «, не злюся, в сім’ї все добре. А він іноді курить трубку. Потім став її курити частіше, сигарети став менше купувати, а потім ми поїхали в поїздку, а трубку «випадково» забули, так він до сигарет навіть не доторкнувся. Йдемо до перемоги! «.\n«Я розумію, що змусити його не зможу. Не подобається моторошно, бешусь, але приймаю : мій же, люблю. За такого заміж вийшла. У всіх свої таргани. Розумію, що відучити свого чоловіка кинути палити важко, але я намагаюся вести себе мудро. Чи не пилю. Але цілувати себе не даю, якщо пахне від нього — без гонору, просто м’яко кажу — давай пізніше, мені неприємно. На вулиці відходжу, якщо палить. Розмова з друзями не зупиняю, якщо він виходить з кафе покурити. Але звертаю увагу на нього більше, коли він » свіжий «. Помаленьку він почав включати позицію: «Як же так! Я мужик чи ні, якщо добитися уваги жінки не можу! » Спостерігати забавно, але діє! До мене приходить напомаджений (ну, не смердить тютюном ) , але при мені не курить, до мого приходу все вивітрює, попільничок немає. Є шанс! «\n» Набридло його паління вдома, вічно білизна смердить, недопалки як дитячі іграшки — скрізь. Та й дитина, скільки не провітрюй, все одно » папка пахне». Встановили правила : він не палить будинки і за годину до будинку, я теж пішла не деякі поступки, важливі для нього. Відчуває, що справедливо. Не протестує, значить, мужність його не зачепила. Будинки впоралися з бідою. Вже півсправи «.\n«Мій кинув палити, як пішов проходити медогляд і навіщось був в онкодиспансері. Каже, поки там сидів і дивився на «веселі картинки» , світ перевернувся. Він у мене сильний, вольовий. Взяв і кинув. Пишаюся ім. Так йому яскраво це показала, що тепер точно не візьметься за отрута » .\n« К чему сниться Предатель, толкование сна\nДитина — коли починає сидіти, у скільки місяців »


Продюсер, медіа-менеджер, керівник 1+1 продакшн. Розпочала роботу на 1 + 1 у 2009 році. До цього очолювала відділ закупівель Нового каналу. У жовтні 2009 року призначена програмною директоркою групи 1 + 1 медіа, у листопаді 2011 року — генеральним продюсером каналу 1 + 1, а у вересні 2012 її посада змінилась на головну продюсерку з розважальних форматів. У жовтні 2012 року очолила програмний департамент російського каналу СТС. У вересні 2015 року повернулася в 1 + 1 медіа на посаду програмної директорки каналу ТЕТ, а з 1 квітня 2016 року стала генеральною продюсеркою каналу ТЕТ.\nСеріали та tv-фільми — учасники рейтингу (2019-2020): Королі палат, Вечірка — 3, Нове життя Василини павлівни, Доктор Віра (2019).


Кобі Браянт загинув разом з донькою Джиною\nЦю інформацію підтверджує TMZ та оглядач НБА порталу ESPN Едрієн Войнаровськи. Як повідомляв Главком, 26 січня легендарний баскетболіст Кобі Браянт загинув в результаті аварії вертольота. У авіакатастрофі в Каліфорнії разом з легендою НБА Кобі Браянтом загинула його 13-літня донька Джианна. Разом з…\nКількість робочих днів у лютому дорівнює 20. Також ми писали розяснення щодо декретної відпустки. Українці отримають додатковий вихідний день. Кількість робочих днів у лютому дорівнює 20. При цьому 2020 рік високосний, а отже, у лютому буде не 28, а 29 днів. Причому 29 лютого випадає на вихідну…\nУ Мінсоцполітики назвали дату наступного підвищення пенсій членам родин загиблих військовослужбовців\nПідвищення відбуватиметься у три етапи Підвищення відбуватиметься у три етапи — 25.01.20 12:48\nВзагалі, Новий рік у китайському календарі це найдовше та найважливіше свято. Під час святкування Китайського Нового року люди обмінюються подарунками. Весь світ вже відсвяткував Новий 2020 рік - рік щура. Проте за китайським календарем Чунь Цзе випадає на перший молодий місяць року. Цього разу -… — 25.01.20 10:58\nЦей день Овнам варто провести з другом або з однодумцями. Дівам варто звернути увагу на нову інформацію і нових людей. Як відомо, українці не дуже терплячі і часто хочуть трішки заглянути у майбутнє, аби знати хоча б те, яким буде для них наступний день. WestNews підготував для таких допитливих… — 24.01.20 21:50\nТим часом до будівлі прибуває колишній президент Петро Порошенко. Біля ДБР сьогодні було людно. У Родин Небесної Сотні запитання щодо призначення на керівну посаду колишнього адвоката Януковича, у самого бюро до пятого президента. Майже чотири години Петро Порошенко перебував у будівлі цієї… — 24.01.20 19:41\nРозщедрились. В Україні збільшили розмір виплат хворим.\nОтримали допомогу майже 2.2 мільйони українців. У 2019 році в Україні підвищився середній розмір допомоги з приводу тимчасової втрати працездатності, повідомляє прес-служба Фонду соціального страхування України. Зокрема, на фінансування допомоги з приводу тимчасової втрати працездатності у минулому…\nБатьки, вчитель не може виконувати вашу роль у навчанні дитини Завдання матері і батька - навчити своїх дітей найважливішим урокам життя. Американський вчений ділиться думкою про те, чому батькам необхідно повсякчас підтримувати педагогів. Щоб виховати дитину сильною та успішною особистістю,… — 24.01.20 15:10\nТакож сьогодні під стінами ДБР зібралися члени родин Небесної сотні, активісти,.\nУ Львові ініціювали виділення матеріальної допомоги сім'ям героїв, які загинули в АТО та ООС\n"Просимо передбачити щомісячну муніципальну соціальну виплату членам родин загиблих учасників бойових дій у […] Депутати від фракції БПП у Львівській міськраді ініціювали виділення щомісячної допомоги з міського… — 23.01.20 22:58\nЧлени родини звільняються дуже неохоче і не завжди тоді, коли це потрібно було б зробити. — 23.01.20 21:09\nв гучній справі про вбивство дружини бізнесмена. підтверджували б припущення про вбивство на побутовому грунті. циркулювати страшні чутки про невловимого маніяка, котрий полює на жінок. У райцентрі Новотроїцьке на Херсонщині оперативники збиваються з ніг, намагаючись «вхопитися за ниточку» в… — 23.01.20 09:38\n… його представників в Україні не більше 10%. Хто такий середній клас?До середнього класу належать люди, що витрачають щодня $10 на кожного члена родини.\nНаявне умисне убивство - тут немає про що сперечатися. Привід для чуток дає таємниче убивство дружини бізнесмена У райцентрі Новотроїцьке на Херсонщині оперативники збиваються з ніг, намагаючись вхопитися за ниточку в гучній справі про вбивство дружини бізнесмена-кавказця. Жінка викликала зранку до…\n… 2020 року, у василіанському монастирі св. Василія Великого, що на Львівській площі, відбулась зустріч Глави УГКЦ Блаженнішого Святослава із членами родин загиблих Героїв Небесної сотні, які загинули під час Революції Гідності 2013-2014.\nВсі обставини і причини трагедії наразі встановлюють правоохоронці. У вівторок вночі, 21 січня, до Вовчанського відділу поліції на Харківщині надійшло повідомлення від фельдшера швидкої медичної допомоги про те, що в реанімаційний відділ місцевої лікарні потрапила 16-річна дівчина з діагнозом…\nУ Греції стурбовані військовою співпрацею Іспанії з Туреччиною на тлі ескалації напруженості у Середземному й Егейському морях. У Греції стурбовані військовою співпрацею Іспанії з Туреччиною на тлі ескалації напруженості у Середземному й Егейському морях. Про це заявив високопоставлений грецький… — 21.01.20 18:45 , 2 источника


Дружина Володимира Остапчука в коротенькому халатику показала їх з чоловіком ранкові витівки: "Покусала..."\nДружина Остапчука в коротенькому халатику показала їх з чоловіком ранкові витівки: "Покусала..."\n25 лютого, 06:25\nТанцююча нотаріус Христина Горняк, нова дружина телеведучого Володимира Остапчука, не втрималася, щоб не поділитися з публікою своїм сімейним щастям\nЯк передає Politeka.net, 33-річна красуня опублікувала свіжі кадри в "сторіз" в Instagram, на яких постала в крихітній піжамці й короткому халатику кремового відтінку.\nСпочатку Христина показала їх з 36-річним чоловіком сонний ранок.\n"Прокинулася о 8, дуже хочу спати, взяла води, перейшла на диван... аби не заснути!", - повідомила на кадрах дружина Володимира.\n"На дивані я практично заснула, але прийшов Вова і врятував мене", - додала Горняк.\nПодяка за "порятунок" прийшла вчасно. Дівчина зняла їх з чоловіком ранкові забави на кухні. Романтична парочка спочатку пристрасно обіймалася та цілувалася, а потім Христина несподівано "напала" на чоловіка та почала його кусати за руку. Виглядало це дуже дивно.\n"Наші ранкові витівки! Покусала...", - підписала кадри дівчина, додавши слово "Love".\nПри цьому Христина засвітила інтер'єр їх нової квартири, в яку пара переїхала до нового року. Затишне "гніздечко" виконано в шоколадно-молочних тонах з вкрапленням сірого. А на підлозі на кухні можна помітити "пухнастий" білий килим.\nРаніше ми повідомляли, Горняк дала відсіч хейтерам, які обговорюють її худорляву фігуру. Дівчина виставила фото своїх сідниць - практично на весь екран і розставила всі крапки над "i":\n"Я вибираю бути стрункою, ніж вгодованою, та тїєю, що догоджає вашим «комплексам». Нікого не закликаю бути такою ж, але й "стандарти" навішувати не варто!👌 І як бачите, чоловікові мене схопити є за що!😂".\nНагадаємо, що Остапчук з косою " злився "в пристрасному поцілунку з учасником шоу" Маска": "тьху блін, чоловік в жіночій...".\nЯк повідомляла Politeka, Шоптенко з "Танців з зірками" змусила Остапчука страждати і просити про пощаду: "не можу більше…"\nТакож Politeka писала, що роздягнений Остапчук показав, як отримує райську насолоду на Мальдівах: «екстаз».\nТеги: Владимир Остапчук Христина Гірняк жена телеведущий


НАРОДНА МЕДИЦИНА » Народна медицина » Лікувальні властивості каланхое перистого\nКаланхое перисті - Рід багаторічних рослин, який налічує близько 200 видів. Але лікарськими властивостями найбільшою мірою володіє каланхое перисті.\nКаланхое перисті в природі-велика рослина з м'ясистим прямостоячим стеблом заввишки до метра. Листя м'ясисті, нижні - овальні, верхні - перисторозсічені.\nКвітки трубчасті, біло-рожеві, зібрані в суцвіття у вигляді мітелок. Каланхое перисті поширене тропіках обох півкуль, але батьківщина його - острів Мадагаскар.\nДля лікувальних цілей використовують листя каланхое. У їх соку містяться вітамін С, ферменти, флавоноїди, мікроелементи (кальцій, залізо, магній, алюміній, мідь, марганець).\nЗастосування каланхое перистого\nЛікувальні властивості каланхое перистого:\nПеред збором листя рослина не поливають протягом 7 днів. Щоб листя були наділені великими цілющими якостями, їх після миття в холодній воді, витримують у холодильнику на нижній полиці протягом тижня.\nПотім подрібнюють до стану полужидкой маси, потім віджимають, відстоюють і фільтрують. Зберігають у холодильнику.\nЛікувальні властивості соку каланхое\nЛікувальні властивості каланхое і його соку застосовують у комплексній терапії для лікування фурункулів, панариціїв, гнійних ран після розтину абсцесів, при бешиховому запаленні, екземі, пролежнях, опіках, порізах, трофічних виразках, пролежнях. Соком з листя каланхое змочують поверхню ушкодженої шкіри або прикладають зім'ятий аркуш, прикривають плівкою і прибинтовують.\nСік каланхое використовують в офтальмології при лікуванні травм, опіків, ерозій рогівки, герпетичний кератит, пігментної дегенерації сітківки. При блефариті і кон'юнктивіті закопують в очі по дві краплі свіжоприготованого соку тричі на добу.\nЛікувальні властивості каланхое застосовують для лікування тріщини сосків у годуючих матерів. Після годування дитини дві-три краплі соку капають на кожен сосок. Процедуру повторюють п'ять - шість днів.\nПри ерозії шийки матки застосовують тампони з соком каланхое протягом двох тижнів. При ранньому маститі роблять примочки на молочну залозу тричі на день. При цьому швидко нормалізується температура.\nСік рослини допомагає боротися з нежиттю, використовується для профілактики грипу. Його капають по дві краплі в кожну ніздрю два-три рази на день.\nСік каланхое приймають всередину при туберкульозі, п'ють після їди двічі на день, змішавши чайну ложку соку з трьома чайними ложками води.\nПри виразці шлунка сік каланхое приймають по чайній ложці три рази на день за двадцять хвилин до їжі. Він не гірше новокаїну знімає болі при виразці шлунка, в порожнині рота, знеболює рани на тілі.\nКаланхое має жовчогінну властивістю, нормалізує діяльність жовчного міхура, допомагає при пародонтозі, тонзиліті, стоматитах.\nКвіти липи. Користь і застосування квіток липи\n« Лікувальні властивості грициків\nЛікувальні властивості золототисячника і протипоказання »


Вантажні перевезення до 2,5 тонни | Компанія "Gruz"\nПеревезення вантажу у Хмельницькому\nВантажні перевезення у м. Хмельницький - ефективне вирішення непростих завдань, пов'язаних з транспортуванням вантажів будь-якої складності або переїздом по місту, області.\nКомпанія "Gruz" рада запропонувати вантажні перевезення до 2,5 тонн, сучасний сервіс і комплексний підхід до переїзду і перевезення необхідних речей, меблів, техніки та іншого за доступними приємними цінами. Ми грамотно і швидко організуємо процес, максимально захистивши замовника від майбутніх клопотів.\nВантажні перевезення по місту, по області, по Україні\nТерміново потрібні вантажні перевезення? Компанія "Gruz" здійснить недорогі, але висококваліфіковані послуги для юр. осіб і жителів міста, області з різними потребами щодо перевезення вантажів терміново. Ми поважаємо клієнта і відповідаємо за своєчасність збереження транспортованого майна і рівень сервісу. Замовляйте перевезення вантажів. Співпрацювати з нами зручно, приємно і вигідно!\nАлександр Владимирович 19.01.22\nІван Володимирвосич 07.11.21\nДмитро Іванович 15.04.21