Покрокова інструкція бізнесу: Дуйко розкриває езотеричні таємниці фінансового успіху – NizhynNEWS\nГоловна/Україна і світ/Покрокова інструкція бізнесу: Дуйко розкриває езотеричні таємниці фінансового успіху\nБізнесмен і експерт з езотерики Андрій Дуйко впевнений, що успіх у бізнесі безпосередньо пов’язаний з красою та позитивними емоціями. Кожен здатен поліпшити якість свого життя, варто лише зрозуміти, як управляти енергією грошей.\nУспішний бізнесмен, президент компанії Тибетська формула Андрій Дуйко заснував міжнародну езотеричну школу Кайлас, в рамках якої ділиться з тисячами людей з усього світу своїми унікальними напрацюваннями, які називає науковою магією.\nНовації, шляхи розвитку бізнесу та застосування ІТ–технологій: ключові теми іForum у Києві\nДуйко – автор безлічі книг і публікацій, а також понад 300 навчальних семінарів, які допомогли змінити тисячі життів.\nСфера експертних рекомендацій езотерика і мага – духовне зростання, здоров’я, сімейні відносини, фінанси. Секретам залучення грошей присвячені такі його роботи, як Магія грошей, Доктрина бізнесу, Залучення Фортуни і багато інших.\nАндрій Дуйко впевнений: грошові маси люблять естетів, і це є однією з таємниць, які можуть зробити людину багатою. Він радить красиво сидіти за столом, оточувати себе елементами мистецтва, гарно поводитися у суспільстві та сім’ї.\nЛюди купують не предмети чи послуги – вони купують емоції.\n– Як ви думаєте, що купують люди у вас? Вони купують у вас трохи радості. Визначте, яку радість може дати той продукт, який ви продаєте. Чим більше радості в предметі – тим більше шансів його продати. Опромінюйте радістю все, що ви робите або продаєте, — розповідає наставник.\nДуйко радить: створюйте хороші моменти, створюйте емоцію, будьте джерелом хороших емоцій. Робіть компліменти. Посміхайтеся. Зазвичай люди заходять до магазину не за покупкою, а за емоцією.\nЯким чином позитивні емоції, які ми викликаємо в оточуючих, приносять фінансовий успіх?\n– Почуття іншої людини – захоплення, енергія любові – в результаті трансформуються в енергію грошей у ваш бік. Як привернути до себе потік грошей? Потрібно повернути у свій бік потік енергії любові. Вас і ваш бізнес повинні полюбити. Полюбіть і презентуйте те, що ви робите. Щоб щось продати – наповніть об’єкт флюїдами любові, – закликає Андрій Дуйко.\nНегативні емоції, викликані у інших людей нашими діями або вчинками, навпаки – відштовхують потік грошей. Коли людина краде – вона залишається винною. Вона накопичує кількість людей, які хочуть зробити їй боляче. Тобто це борг болю.\nЕксперт з езотерики радить радісно витрачати гроші. Якщо ви засмучуєтеся – це відвертає від вас потік грошей.\n– Замініть слово витрачати на слово купувати. Замініть страждання посилом – скоро у мене буде. Ваші невдачі – викуп за погані вчинки. Викуп невдачі, свого боргу. Радійте всьому, захоплюйтеся тим, що ви хочете залучити в своє життя. Замініть питання Чому я бідний? питанням Навіщо мені потрібні гроші? Щоб бути здоровим? Підвищити якість життя близьких? Отримати освіту? – ділиться своїми напрацюваннями Андрій Дуйко.\nДуйко додає, якщо мета – мотиви творчі, духовні – гроші будуть з’являтися. Якщо руйнівні (прогуляю, доведу, заберу) — гроші не прийдуть.\nСеред практичних порад для початківців у бізнесі, які дає Андрій Дуйко, варто виділити наступні:\nПочинайте бізнес з малого: з доставки або послуги на дому.\nРозраховуйте на свої сили. Не беріть грошей в борг. Якщо є гроші – починайте бізнес. Ні – це ілюзії. Справжнє життя більш фізичне. У ньому варто відштовхуватися від своїх сил і заощаджень, а не від ілюзій, якими ви задовольняєтеся.\nБудьте готові до невдач.\nНе скаржтеся. Чим більше скаржитеся – тим більше тонете.\nПоради Андрія Дуйка прості й логічні навіть для людей, далеких від езотеричних знань. Наскільки вони дієві?\nСудячи із відгуків у соціальних мережах і на сайті, сотні послідовників езотерика із вдячністю до вчителя міжнародної школи Кайдас відзначають поліпшення свого фінансового стану після застосування їх на практиці.\nКар'єрний ріст Розвиток бізнесу


У найближчі два роки Україну чекає велика хвиля випуску нових бондів, оскільки на IPO український бізнес поки йти не готовий — Олег Мальський, партнер Eterna Law — LegalHighSchool - Вища школа для юристів та адвокатів\nУ найближчі два роки Україну чекає велика хвиля випуску нових бондів, оскільки на IPO український бізнес поки йти не готовий — Олег Мальський, партнер Eterna Law\n«Структурування при виході на ринки капіталу» — лекцію на зазначену тему для слухачів Legal High School у рамках модуля «Тенденції структурування бізнесу — 2021» прочитав партнер, керівник практики корпоративного права та М&A Eterna Law Олег Мальський.\nЗа його словами, ринок капіталу можна поділити на дві великі категорії: позичковий капітал (debt) та інвестиції (equity), і залежно від цього типу є класичні варіанти залучення капіталу. Зокрема, одним із найкращих класичних типів залучення капіталу equity є IPO, що передбачає розміщення акцій на біржі, де вони вільно продаються та купуються різними інвесторами. Ще один різновид залучення капіталу — bond (векселі, облігації та інші боргові документи). Він є типовим механізмом залученням позичкового капіталу. Бонди, як борговий механізм, можна купувати чи продавати на біржі. Pravit Placement передбачає приватне інвестування в капітал компанії. Також, за словами Олега Мальського, менш розповсюдженим у світі, але часто застосовуваним в Україні є такий тип залучення капіталу, як Trade Finance, за яким певні фонди чи банки надають кошти під певні торгові операції.\nРозповідаючи про особливості перелічених варіантів залучення капіталу, лектор зауважив що при IPO необхідна холдингова компанія — нерезидент, яка фактично буде випускати акції на біржі.\n«Вийти на біржу українською компанією буде надзвичайно складно. Враховуючи, що захист інвесторів та міноритаріїв, особливості регулювання акціонерного товариства є занадто складними для іноземців, то всі звикли, що є певний перелік юрисдикцій, які можуть працювати як компанія, яка випускає акції», — підкреслив Олег Мальський.\nТакож він зазначив, що при IPO гроші, залучені від інвестицій, можуть бути як направлені на подальший розвиток групи компаній, так і одночасно їх певна частина може бути передана акціонеру.\nРозповідаючи про бонди, Олег Мальський відзначив, що такий вид є гнучким інструментом залучення капіталу. Їх купують кредитори і, як правило, їх випуск також розпочинається з компанії нерезидента. Різниця між випуском бондів і кредитом полягає в тому, що при випуску перших оцінюється компанія, яка отримує певний міжнародний рейтинг, підтверджений як інвесторами, так і оцінювачами. Також, як правило, випуск бондів не передбачає застави, а кредитори самостійно оцінюють співвідношення боргового навантаження і те, чи готові вони фактично надати позику без застави.\n«Випуск бондів, так само як і IPO, вважається показником успіху, і всі провідні великі промислові групи України їх уже випустили», — підкреслив Олег Мальський.\nТакож лектор поділився думкою, що в найближчі два роки Україну чекає велика хвиля випуску нових бондів, оскільки на IPO український бізнес поки йти не готовий. Також на це впливає те, що залучення класичного банківського фінансування сьогодні є досить дорогим і в більшості промислових груп практично все майно заставлене.\n«Якщо ви знайшли приватного інвестора, то швидше за все він буде вимагати інвестування через холдингову компанію, оскільки таким чином він може захистити свої права через акціонерну угоду, мати право вето і у разі дефолту чи конфлікту швидше виконати домовленості шляхом викупу чи стягнення корпоративних прав», — зауважив Олег Мальський.


Анатолій Олійник, екс-голова ОДА, звернувся до вінничан через Фейсбук - 0432.ua\nАнатолій Олійник, екс-голова ОДА, звернувся до вінничан через Фейсбук\nУ суботу, 28 лютого, Президент України Петро Порошенко у Вінниці представив нового голову облдержадміністрації Валерія Коровія. Глава держави також подякував за роботу колишньому очільнику Вінниччини Анатолію Олійнику, який, до речі, сам написав заяву на звільнення з посади. Того ж дня Анатолій Олійник звернувся до вінничан через свою сторінку у Фейсбук, заявивши, що залишається в команді Президента:\n«Шановні друзі! Сьогодні Президент України призначив на посаду голови Вінницької ОДА Валерія Вікторовича Коровія.\nХочу щиро подякувати колегам, волонтерам та активістам, усім вінничанам за спільну роботу на благо нашої рідної області та України. У цей непростий час, коли проти України ведеться неоголошена, але від того не менш страшна війна, нам вдалося утримати мир та спокій на теренах області, створити систему постійної допомоги нашим воякам в АТО, пораненим, членам сімей загиблих Героїв, біженцям та переселенцям. Вінницька область стала одним з лідерів за обсягами загальної гуманітарної допомоги, спрямованої на український Донбас.\nМинулоріч від Вінниччини було передано різноманітної допомоги понад 30 мільйонів гривень, від засобів захисту бійців, до продуктів харчування, медичного обладнання, пересувної лазні, автомобілів тощо. Саме у нашому регіоні сформовано перший гуманітарний конвой у звільнений Слов’янськ.\nВінницька область стала першою в Україні, хто забезпечив 100% виконання мобілізації до ЗСУ, за це окрема вдячність нашим вінничанам, справжнім патріотам України.\nВінниччина утримала нормальні темпи економічного розвитку.\nВ минулому році в нас був рекордний врожай – 5 мільйонів 100 тисяч тон зернових, найбільший за 10 років показник виробництва цукру – 490 тисяч тон, в умовах жорсткої економії газу. Нам вдалось перевести на альтернативні види палива 146 об’єктів соціальної сфери, що також є найбільшим показником по країні. На 2015 рік заплановано переведення ще 177 таких об’єктів. Ми дотримались зобов’язання відкрити за рік 10 дитячих садочків, відкривши 12.\nВ медичній галузі вдалось започаткувати потужні міжнародні проекти. Зокрема проект Світового Банку по створенню Регіонального Центру серцево-судинної хірургії у Вінницькій області. В області активно впроваджується модернізація екстреної медичної допомоги.\nПеред нами за цей час були серйозні виклики у вигляді президентських та парламентських виборів, адже дехто небезпідставно побоювався провокацій під час напруженої політичної боротьби. Проте виборчі змагання та процес голосування вдалося провести виключно у правовому полі, не допустити використання адміністративного ресурсу та підкупу громадян.\nЯ підтримував і підтримую Главу Держави. Я залишаюся у команді Президента. Переконаний, що у такі непрості часи, як наші, будь-яке рішення Верховного Головнокомандуючого не може бути піддано сумніву, а тим більше – критиці. Більше того, я глибоко переконаний, що кожен українець сьогодні розуміє, що ми на Сході України боронимо не лише нашу державу, а й Європу, страшною ціною - ціною життя найкращих синів України фактично забезпечуємо континентальну безпеку. Тому в цих обставинах всі повинні бути максимально згуртовані, єдині і солідарні.\nВпевнений – Україна обов’язково переможе і відновить державний суверенітет у тих кордонах, які прописані в Основному Законі держави. Ніхто і ніщо не змусить відмовитися наш народ від європейського курсу і прискореної євроорієнтованої модернізації економіки. Майбутнє Вінниччини – у сім’ї вільного, заможного, самодостатнього і перспективного українського народу.\nХочу чітко зазначити, особисто я докладу всіх зусиль, щоб якомога наблизити ці часи.\nНагадаємо, Анатолій Олійник обіймав посаду голови Вінницької ОДА без двох днів рік. Напередодні свого звільнення, 27 лютого, у приватній розмові з журналістами Анатолій Дмитрович сказав: «Я пропрацював, вважаю, відведений мені етап і написав заяву на звільнення. Згадував Бориса Єльцина… Треба відчувати момент, йти треба вчасно…»


Amo 9 | Ukrainian | STEP | Я бачив Господа, що стояв над жертівником, і Він сказав: Удар но по маковиці цих воріт, щоб затряслися пороги, і порозбивай їх на всіх їхніх головах, а їхній останок заб'ю Я мечем. Не втече їм втікач, і гонець не врятується в них!\n1 Я бачив Господа, що стояв над жертівником, і Він сказав: Удар но по маковиці цих воріт, щоб затряслися пороги, і порозбивай їх на всіх їхніх головах, а їхній останок заб'ю Я мечем. Не втече їм втікач, і гонець не врятується в них! 2 Якщо б закопались вони до шеолу, то й звідти рука Моя їх забере, і якщо б піднялися на небо, то й звідти їх скину! 3 А якщо б поховались вони на верховині Кармелу, звідти вишукаю й заберу їх, а якщо на дні моря вони поховаються з-перед очей Моїх, то й там Я гадюці звелю, і вона їх покусає! 4 А якщо вони підуть в полон перед своїми ворогами, то й там накажу Я мечеві і він їх повбиває, і на них Я зверну Своє око на зле, а не на добре. 5 Бо коли Господь Бог Саваот доторкнеться землі, то розтане вона, і в жалобу впадуть всі мешканці її. І вся вона вийде, немов та Ріка, і мов річка Єгипту обнизиться. 6 Він будує на небі чертоги Свої, а Свій небозвід заклав над землею, воду морську Він кличе, і виливає її на поверхню землі, Господь Йому Ймення! 7 Хіба ж ви, Ізраїлеві сини, Мені не такі, як сини етіоплян? говорить Господь. Хіба ж не Ізраїля вивів Я з краю єгипетського, а филистимлян з Кафтору, а Арама із Кіру? 8 Ось очі Господа Бога на грішне це царство, і з поверхні землі його вигублю, та вигублюючи, не погублю дому Якового, говорить Господь. 9 Бо ось Я звелів, і серед народів усіх пересію Ізраїлів дім, як пересівається решетом, і жодне зеренце на землю не випаде! 10 Упадуть усі грішні народу Мого від меча, що говорять: Не досягне до нас і не стріне оце нас нещастя! 11 Того дня Я поставлю упалу Давидову скинію і проломи в ній загороджу, і поставлю руїни його, і відбудую його, як за днів стародавніх, 12 щоб решту Едому посіли вони, і всі ті народи, що в них кликалося Моє Ймення, говорить Господь, Який чинить оце. 13 Ось дні настають, говорить Господь, і орач із женцем зустрінеться, а топтач винограду із сіячем, і гори закрапають виноградовим соком, а всі взгір'я добром потечуть. 14 І долю народу Свого, Ізраїля, Я поверну, і побудую міста попустошені, і осядуть вони, і засадять вони виноградники, й питимуть їхнє вино, і порозводять садки, і будуть їсти їхній овоч. 15 І Я посаджу їх на їхній землі, і не будуть їх більш виривати з своєї землі, яку Я їм дав, говорить Господь, Бог твій!


Франція відмовляється від видобутку нафти і газу на власній території | ВІСТКАР\n21/12/2017 21/12/2017 by Вісткар\nПарламент Франції ухвалив закон, згідно до якого до 2040 року в країні остаточно буде заборонений видобуток нафти та газу.\nУряд країни не видаватиме нових дозволів та ліцензій, а також не буде оновлювати ті, що вже видані, які б дозволяли фракінг та видобуток органічних енергоносіїв, як у Франції, так і на її заморських територіях.\nФранція практично повністю залежить від імпорту енергоносіїв, тому закон жодним чином не вплине на стан місцевого бізнесу. Проте, ця заборона є символічним кроком, який, на думку законодавців, буде прикладом для інших країн.\nПрезидент Франції Еммануель Макрон (Emmanuel Macron) у твіттері написав, що “пишається” цим кроком парламенту.\nМакрон при цьому використав хештег Make Our Planet Great Again, який має символізувати його зусилля у боротьбі з наслідками зміни клімату в той час, як президент США Дональд Трамп вирішив, що США не будуть далі брати участі у Паризькій кліматичній угоді.\nФранція також зобов’язалася до 2040 року відмовитись від продажу автомобілів з бензиновими та дизельними двигунами.\nCategories Європа, ГоловнеTags газ, клімат, нафта, франція Post navigation\nВ секретаріаті кабміну працював російський шпигун (відео)


Симон Наріжний. Українська преса. Українська культура. Збірка лекцій.\nПід пресою в теперішні часи розуміють майже виключно газети й періодичні часописи. Але історично з цим поняттям треба зв’язувати також і різні збірники, альманахи й деякі інші публікації, що виходили ще в часи, коли справжньої преси в сьогоднішньому розумінні не було, а її заступали різні «сурогати» — оці самі альманахи й подібні видання. Це особливо важливо для історії української преси, початки якої датуються значно пізнішими роками, ніж у Західній Європі, й навіть пізнішими, ніж у деяких сусідніх країнах. Зародки часописів у Західній Європі маємо вже в XVI ст., а в XVII ст. виходять уже часописи в сучасному розумінні; в Польщі починають виходити в другій половині XVII ст., в Росії й Угорщині — на початку XVIII ст., а на українських землях — лише в другій половині XVIII ст. Таке припізнення має свої історичні пояснення. Об’єктом історії української преси є насамперед ціла преса українською мовою (без огляду на правильність цієї мови, на мовні й правописні розходження), а також — ціла чужомовна преса, що виходить на українських землях, і нарешті та чужомовна, що виходить поза Україною, але присвячена українським справам чи якось інакше зв’язана з українським рухом або українською участю (інтелектуальною й матеріальною).\nНа Наддніпрянщині вся преса спочатку виходить російською мовою. Починається вона в Харкові, де ще в 1807 р. мали виходити «Харьковскіе Патріотическіе Листы». На це видання був уже дозвіл і від цензури, але воно все ж не здійснилося. Харків на початку XIX ст. був культурним українським середовищем. Тут був тоді заснований один на цілу Російську Україну університет (1805). З Харківським університетом фактично був зв’язаний і перший на Наддніпрянщині часопис-тижневик «Харьковскій Еженедельник». Появився він у 1812 р. Видавцем його був харківський книгар Лянгнер, а головна роль у ньому належала професорові Харківського університету К. Нельдехенові. «Харьковского Еженедельника» вийшло всього 12 чисел. Був це орган місцевого життя — орган Слобожанщини, в якому дуже цікавим представляється інформаційний матеріал. Але в ті часи на Наддніпрянщині не було ще сприятливих умов для розвитку преси, й «Харьковскій Еженедельник» занепав після першого року. Сталося це ніби з тої причини, що було «в здєшнем крає весьма мало людей, интересующихся такими сочиненіями». Але вже в 1816 р. в Харкові появляються два нових часописи: «Украинскій Вестник» і «Харьковскій Демокрит». Перші українські журнали на Наддніпрянщині видавалися силами й коштами тодішніх найвидатнішик українських діячів і письменників. У виданні «Украинского Вестника» брали участь такі сили, як проф. С. Філомафітський, поет і перекладач проф. Ф. Гонорський, Григорій Квітка. «Украинскій Вестник» виявляв завдання розвивати в своїх читачів любов до рідного краю й допомогти його пізнати. Головний зміст цього часопису складали матеріали з історії, географії й етнографії України. В цьому ж органі появлялися й віршовані твори П. Гулака-Артемовського (напр., байка «Пан і Собака» й поема «Солопій та Хивря»); містив тут свої писання й Григорій Квітка-Основ’яненко. П. Гулак-Артемовський, тоді ще студент Харківського університету, друкував дещо також і в «Харьковском Демокрите» — сатиричному місячнику, що його видавав В. Маслович. «Украинскій Вестник» існував від 1816 до 1819 р.; життя «Харьковского Демокрита» було значно коротшим — він виходив лише в 1816 р.\nПід впливом харківської групи молодих громадських діячів були й «Харьковскія ИзвЂстія» та деякі інші тодішні періодичні видання, що містили також і матеріали українською мовою. «Харьковскія ИзвЂстія» почали виходити в 1817 р. як тижневик. Було це видання Харківського університету; редагував їх Вербицький. Проіснували вони до 1822 р. В тих же роках виходили в Харкові ще «Украинскій Дрмовод» (1817) і «Труды Общества Наук». Від 1824 р. в Харкові почав виходити «Украинскій Журнал». Редактором його за призначенням університету був проф. Склабовський, а одним із найближчих співробітників — П. Гулак-Артемовський. Цей журнал проіснував до 1826 р. й здобув репутацію найкращого часопису. Але всі ці перші періодичні видання в Харкові не мали довгого віку. Після припинення «Украинского журнала» на п’ять років заходить перерва, коли в Харкові не виходить жоден часопис, а 3.1831 р. появляються — замість органів періодичної преси — альманахи та збірники. Біля цих дальших видань найбільше попрацював І. Срезневський, який у 1831 р. разом із Розковашенком видав «Украинскій Альманах», а з 1833 р. видає знамениту «Запорожскую Старину» (вийшло 6 частин).\nКрім Харкова, в цей час появляється дещо і в інших осередках Наддніпрянщини, насамперед в Одесі, де преса почалася також досить рано. Тут ще в 1809 р. почав виходити тижневий «Прейскурант приходящим в Одесу иностранным товарам и исходящим россійским товарам» (виходив до 1849 р.), але ці купецькі бюлетені за пресові видання не вважаються. Тільки з 1820 р. в Одесі починає виходити французькою мовою «Messager de la Russie Méridional», a в 1821 p. — російською мовою «ВЂстник Южной Россіи». В 1822 р. в Одесі появляється музичний місячник «Troubadour d’Odessa», a в 1824 p. «Journal d’Odessa». В Одесі ж постав і перший на Наддніпрянщині щоденник. Був це «Одесскій ВЂстник», що почав виходити в 1828 р. й проіснував аж до 1892 р. В 1828 — 29 рр. виходив в Одесі літературно-науковий часопис «Ареопаг»; у 1832 — 40 рр. «Общество Сельского Хозяйства Южной Россіи» видавало там свої «Листки», а в 1833 — 34 рр. в Одесі виходили «Литературные Листки». В 1840-х роках там же почали виходити й наукові органи: «Записки Имп. Общества Сельского Хозяйства Южной Россіи» (з 1841 р.) і «Записки Одесского Общества Исторіи и Древностей Россійских» (з 1844 р.). Обидва ці одеські часописи виходили аж до XX ст.\nНа третьому місці в історії наддніпрянської преси хронологічно стоїть Київ. Тут ще в 1834 р. був проект видавати «Киевскую Газету», але на неї не дав дозволу уряд. Усе ж Київ не залишився без свого видання, бо вже в 1835 р. в ньому почали виходити т. зв. «Кіевскія Объявленія». Це видання було зв’язане з київськими контрактами, виходило в 1835 — 38 і 1850 — 57 рр. «Киевскія Объявления» з’являлися щоденно, але не цілий рік, а лише протягом одного місяця — січня, так що були, власне, якимось сурогатом часопису. В 1837 р. в Києві ж почало виходити «Воскресное Чтеніе», що проіснувало аж до XX ст.\nВ 1838 р. з розпорядження російського центрального уряду в губерніях було засноване видання т. зв. «Губернських Відомостей». Ці урядові органи почали виходити в Києві, Катеринославі, Кам’янці-Подільському (Подільські), Житомирі (Волинські), Полтаві, Сімферополі (Таврійські), Харкові, Одесі (Херсонські), Чернігові, а з 1850 р. — у Ставрополі. «Губернскія ВЂдомости» виходили на Україні цілий час аж до революції 1917 р. В своїх «неофіційних частинах» деякі з них ще з середини 50-х років містили українські твори та багато різного етнографічно-статистичного матеріалу на місцеві теми. В цьому відношенні особливо визначалися Чернігівські губерніальні відомості за редагування Н. Білозерського, А. Шишацького-Ілліча й Г. Паливоди, коли цей орган був фактично напівукраїнським.\nЗахідноукраїнська преса в першій половині XIX ст.\nПовертаючись до Західної України, зазначимо, що «Львівська Газета» у Львові, заснована в 1811 р., виходила двома мовами: польською («Gazeta Lwowska») й німецькою («Lemberger Zeitung»). Заснована як приватне підприємство Краттером, «Львівська Газета» була в 1847 р. відкуплена урядом. Виходила спочатку тричі на тиждень, а з 1848 р. — як щоденник. В числі її редакторів були й українці (М. Михалевич). Мала ця газета додаток — «Rozmaitości», в якому містилися й українські твори, але в латинській транскрипції. Крім «Gazet’и Lwowsk’oї», у Львові в першій половині XIX ст. виходило ще кілька часописів — майже виключно літературного або наукового характеру, Літературно-науковими були «Pamiętnik Lwowski» (з 1816 p.) i «Pamiętnik Galicyjski», «Mnemosyne» й інші. При бібліотеці Оссолінських у Львові з 1828 р. почав виходити науковий історично- літературний місячник «Czasopism Naukowy Księgozbiorn publicznego im. Ossolinshien» (до 1834 p.). B 1836 p. Д. Зєлінський почав видавати «Lwowianin’a». Оскільки в цьому органі містилися виводи гербових родоводів, він мав підтримку заможніших елементів. Із 1840 р. у Львові постає тижневик «Dziennik mód patyskich», перемінений потім у літературно-політичний «Tygodnik Polski».\nЗ інших західноукраїнських земель до 1848 р. свою пресу мало лише Закарпаття, й то найраніше в найзахіднішому місті — Пряшеві. Перший пряшівський часопис виходив у Кошицях і був спільний для обох цих міст. Друкувався він німецькою та мадярською мовами й мав назву «Kassa-Eperjesi Ertesito Koschau-Epar jeser Kundschaftsblatt». Цей часопис почав виходити в 1841 р. й існував аж до 1914 р. В 1844 р. в Пряшеві заснували й своє періодичне видання німецькою мовою — «Dramatisches Unterhaltungsblatt». Але цей часопис виходив лише рік. Надалі на Закарпатті з’являються нові часописи, а саме: в 1845 р. в Ужгороді мадярською мовою «Ungvári Értesitö» (виходив до 1849 р.), а в 1846 р. в Ужгороді почав виходити — так само мадярською мовою — спільний для Ужгорода й Кошиць часопис під назвою «Kassa Ungvári Hirdetményi Lap».\nІз революцією 1848 р. в Галичині зноситься цензура й завдяки цьому кількість часописів там значно збільшується. Причому львівська преса з аполітичної, якою вона з огляду на цензуру до цього часу мусила бути, стає тепер політичною. Першою такою політичною газетою у Львові був «Dziennik Narodowy» (з 24. III. 1848 р.), одним із редакторів якого був і українець Лев Корецький. Політичним же органом була й львівська «Rada Narodowa» (перейменована ще того ж таки 1848 р. в «Gazet’y Narodow’y»), керманичем якої був українець з роду й обряду І. Дворянський. Політичним антагоністом демократичної «Gazet’и Narodow’oї» була консервативна «Polska» — орган товариства земельних власників. Усі ці львівські часописи, що почали виходити в 1848 р., були ворожими до української справи; особливо демагогічною в цьому була «Gazeta Narodowa». B 1848 р. почав виходити у Львові й радикально-ліберальний «Poster», між редакторами якого був і українець з походження Іван Захарієсевич. Ще в першому році видання «Poster» перемінився в слов’янофільську «Gazet’у Powszechn’y». B 1848 ж році почали виходити у Львові й часопис для молоді «Przyjaciel Dzieci», для ширших верств — «Przyjaciel Ludu», а також орган приватних урядовців «Urzędnik Przywatny», «Tygodnik Polniczy» i бруковий «Kurier Lwowski».\nПодії 1848 p. мали в історії галицької преси ще й ті поважні наслідки, що з цього часу появляються видання провінціальні. Першим провінціальним часописом у Галичині був станіславський «Dziennik Stanisławowski» (з 1848 р.). А ще важливішим наслідком революції 1848 р. була поява в Галичині преси українською мовою. До 1848 р. галицька преса виходила чужими мовами — французькою, італійською, німецькою й польською (за Карпатами ще й мадярською). Заходи біля видавання часописів українською мовою датуються раніше. Ще Маркіян Шашкевич у 1830 р. старався про видання у Львові українського часопису, але дозволу на це не дістав. Не був реалізований і другий проект видання українського літературного органу. «Руська Трійця» виготовила до видання альманах «Зоря», але через цензурні заборони не могла його видати й тільки в 1837 р. випустила цей збірник переробленим у Будапешті під назвою «Русалка Дністровая». Видано 1000 примірників. «Русалка Дністровая», що містила етнографічний матеріал, наукові статті й поезії видавців, була конфіскована в Галичині. Розвиток української преси на Західній Україні дуже гальмувався цензурними умовами.\nВ 1842 р. віденський уряд проектував видання українського літературного органу латинкою. Цим виданням, що мало виходити в українській народній мові під редакцією І. Головацького, малося на увазі паралізувати галицькі стремління в бік Росії. Так само нічого не вийшло й з інших тогочасних проектів — наприклад, у 1843 р. робив заходи до видання українського часопису під заголовком «Бібліотека Бесід Духовних» о. Й. Левицький; були спроби 1845, 1846, 1847 й початку 1848 р., але з них теж нічого не вийшло. Видавництво українського часопису 1846 р. розбилося на дискусії про мову видання (одні були за мову Біблії, другі обстоювали чисту старослов’янську мову, а інші — мову М. Шашкевича й «Марусі» Квітки-Основ’яненка).\nПОЧАТОК ПРЕСИ УКРАЇНСЬКОЮ МОВОЮ\nПерший часопис українською мовою в Галичині почав виходити аж 15 травня 1848 р. Була це «Зоря Галицька» — орган «Головної Руської Ради», що правила тоді за провідну організацію для всіх українських земель Австрії. Серед співробітників «Зорі Галицької» були найвизначніші політичні й культурні діячі Австрійської України — Я. Головацький, І. Гушалевич, В. Дідицький, С. Качала, К. Климкович, А. Могильницький, І. Наумович, А. Петрушевич, М. Устиянович і багато інших. В цьому часопису містилися також деякі твори М. Шашкевича та Є. Гребінки. «Зоря Галицька» виходила протягом 10 років (останнє число появилося 9.IV.1857 р.). Перші роки (1848 — 52) вона мала переважно політичний характер, пізніше була присвячена «літературі, забаві й господарству». Першим видавцем і редактором «Зорі Галицької» був А. Швецький, а з 64-го числа (1850) видання часопису перебрав Львівський Ставропігійський інститут. У 1856 р. воно знову опинилося в приватних руках. За весь час свого існування «Зоря Галицька» перемінила шість., редакторів, причому дехто з них обіймав редагування по кілька разів. Така часта зміна редакторів відбивалася не тільки на напрямі, а навіть і на мові часопису. Спочатку «Зоря Галицька» виходила українською народною мовою і в народницькому дусі, з середини 1851 р. (за редагування І. Гушалевича) стає виразно москвофільською. Потім ще кілька разів міняє напрям (з народницького на москвофільський і навпаки); це дуже зле відбивалося як на розвитку видання, так і на відношенні до нього громадянства: кількість передплатників зменшувалася. В 1857 р. вона зменшилася до 100, і внаслідок цього занепав і сам часопис.\n«Зоря Галицька» не була одиноким часописом українською мовою. В тому ж 1848 р. у Львові почав виходити й «Дневник Рускій», що друкувався одночасно кирилицею й латинкою («Dnewnyk Ruskij»). Це був тижневик, що його видавали спольщені українці, організовані в «Соборі Руському», для поборювання «Головної Руської Ради». Редактором його був І. Вагилевич. «Дневника Руского» вийшло всього 9 чисел. У 1849 р. у Львові під редакцією М. Устияновича почав виходити «Галичо-Рускій ВЂстник». Був це урядовий часопис; появлявся тричі на тиждень (усього вийшло 78 чисел). Містилися в ньому офіційні розпорядження й різні політичні матеріали. Крім редактора Устияновича, в «Галичо-Рускому ВЂстнике» співробітничали І. Головацький, В. Дідицький та ін. Так само політичним часописом були й «Новини», що видавалися кирилицею під редакцією І. Гушалевича двічі на тиждень. «Новини» припинилися на 26 числі; замість них той же Гушалевич почав видавати літературно-науковий тижневик під заголовком «Пчела». В цьому часописі не тільки співробітничали найвидатніші сили Галичини (Я. Головацький, А. Могильницький, І. Наумович, А. Петрушевич та інші), а й друкувалося дещо з наддніпрянських авторів (напр., І. Котляревського). «Пчелы» вийшло всього 19 чисел, видавалася вона гражданкою. В тому ж 1849 р. появилося ще два офіційних часописи, які друкувалися кирилицею. Це були: «Общій законов державних и правительства ВЂстник для цЂсарства Австріи — Allgemeines Reichs-Gesetz und Regierungsblatt für das Kaiserthum Oesterreich», що виходив у Відні, і другий львівський — «Всеобщій дневник земских законов и правительства для коронной области Галиціи и Володимеріи c княжеством ОсвЂцимским и Заторским и Великим княжеством Краковским — Allgemeines Landes-Gesetz und Regierungs-Blatt für das Kronland Galizien und Lodomerien mit dem Herzogthümern Auchwitz und Zator und dem Crossherzogthume Krakau».\nB 1850 p. появилися у Львові, а також і в українській провінції, Ще декілька нових часописів. Цього року почав виходити у Львові тижневик польською мовою під заголовком «Pamiętnik Literacki», У Відні появився «ВЂстник, повременные письмо посвященно политическому и нравственному образованію Русинов Австрійской державы». Цей «ВЂстник» виходив тричі на тиждень замість припиненого «Галичо-Руского ВЂстника». Редагував його І. Головацький. У Львові ж почали виходити «Сельская рада — Wiejska Rada», яку видавало церковне братство в мові українській і польській; вийшло цього часопису всього 5 чисел.\nУ 1848 р. здобувається на свій часопис і Буковина. Перша газета на Буковині почала виходити в Чернівцях 4/16.Х.1848 р... і проіснувала до 1850 р. Була це румунсько-німецькою мовою друкована «Bukowina, gazeta româneaskâ pentru politiĉa religie şi literaturâ»; ставлення цього часопису до українців було ворожим. У 1860 р. в Чернівцях почав виходити й перший на Буковині часопис у мові українській. Був це урядовий «Общій законов краевых и правительства ВЂстник для корунного краю Буковины — Allgemeiner LandesGezetz und Regierungsblatt für das Kronland Bukowina».\nЯк видно з цього, революція 1848 р. в Австро-Угорщині принесла для розвитку преси українською мовою значні полегшення. Уряд уже не тільки що не перешкоджає видавати часописи для українського читача, але навіть і сам видає дещо українською мовою. З восьми часописів українською мовою, що виходили в Австрії, в 1848 — 50 рр., шість було урядових. Але так продовжувалося недовго: вже після перших років заходить реакція, внаслідок якої зменшується кількість часописів українською мовою. Реакція протягається до 1859 р. Кількість українських органів із 10 в 1853 р. зменшується до 6 в 1859 р. В цей же час розвивається й боротьба поміж народовцями та москвофілами, яка також зле відбивається на розвитку української преси західноукраїнських земель.\nПРЕСОВІ ПУБЛІКАЦІЇ НА НАДДНІПРЯНЩИНІ У 40 — 50-х РОКАХ XIX ст.\nНа Наддніпрянщині в 40-х роках починається оживлення українського видавничого руху. Між іншими публікаціями виходять і альманахи та різні збірники. Появляються нові видатні сили (П. Куліш, Т. Шевченко, М. Костомаров). Оживлення й розвиток видавництва продовжується до викриття Кирило-Мефодіївського братства, після чого на ціле десятиліття заходить доба утисків і гніту. В 1847 p. M. Максимович хотів видавати в Києві науково-літературний місячник «Кіевскій СобесЂдник», але не дістав на це дозволу, бо «Государь Император изволит признавать, что число существующих у нас журналов уже слишком велико». В 1858 р. брати Лебединцеви так само безрезультатно заходжувалися в Києві біля видання духовного українського часопису. Нове оживлення настає знову наприкінці 50-х років, а за кілька літ (1863) було проголошено, що ніякої української мови не було, немає й бути не може, — отже, не може бути й ніякої української преси.\nЩе починаючи з 10-х років XIX ст. в деяких чисто російських журналах, що виходили поза Україною, містилися українські вірші, драматичні сцени й навіть статті українською мовою. Робилося це почасти з огляду на інтереси видавництва, щоб притягти більше передплатників з України, але були й інші причини. Українські матеріали містив, наприклад, петербурзький часопис 1840 — 45 рр. «Маяк», що його видавав українець С. Бурачок. У другій половині 30-х років Гребінка намагався видавати — як додаток до «Отечественных Записок» Краєвського — український (мовою) журнал. У 1841 р. вийшли «Сніп» і «Ластовка», в 1843 — 44 рр. — «Молодик». У 1859 р. виходить «Українець», в 1860 р. — «Хата». Полегшення режиму в Росії, що зайшло внаслідок програної Кримської війни, приносить деякі можливості й для української преси. На початку 1861 р. в Петербурзі починає виходити «Основа» (в 1861 р. — 12, у 1862 р. — 10 книжок). Це видання, редактором якого був В. Білозерський, дуже прислужилося для розвитку української історіографії (праці Куліша, Костомарова, О. Лазаревського, П. Єфименка та ін.). Українські вірші та фейлетони траплялися в «Кіевском ТелеграфЂ», «Кіевском КурьерЂ», «Черниговском ЛисткЂ» та інших часописах 60-х років. У Києві ж та Полтаві виходили в цей час і рукописні українські органи. Як виявляється тепер з архівів Особливої канцелярії Міністерства народної освіти та Головного управління цензури, в 60-х роках багато осіб просили дозволу видавати на Україні часописи мішаною мовою, але всі такі проекти й наміри уряд відхиляв. У 1860 p. K. Шейковський і П. Левицький проектували видавати в Києві тижневик «Голос»; у 1862 р. чернігівці (між ними й О. Лазаревський) просили дозволу на видання тижневої газети «Десна»; в Харкові хотіли видавати тижневий «Украинский ВЬстник»; у Полтаві в 1861 р. проектували газету «Нива» (К. Злигостєва та О. Кониський) і т. д.\nУ 1863 р. — в році польського повстання на Україні — український рух був проголошений «польською інтригою» й виданий був циркуляр про заборону друкувати українські книжки й пресу. Ця заборона дуже тяжко відбилася на дальшому існуванні й розвитку української преси. Валуєвський циркуляр 1863 р. був доповнений новим таємним указом від 18 травня 1876 р., яким заборонялося:\nІ) довозити в Росію «малоруські» книжки й брошури з-за кордону;\n2) друкувати й видавати в Російській імперії «малоруські» твори й переклади, крім — я) історичних документів і пам’яток, але правописом оригіналу, й б) творів красного письменства, конче з додержанням загальноприйнятого російського правопису;\n3) впоряджати «малоруські» вистави й виклади, а також давати слова при українських нотах.\nПри таких заборонах ніяка преса українською мовою, як і взагалі ніякі публікації, просто не були мислимі. Правда, в жовтні 1881 p. був скасований 3-й пункт заборон та було дозволено друкувати словнику, але українські пресові видання дозволені не були. Заходи біля видання українських часописів через заборони уряду не мали успіхів. Наприклад, 1881 р. Олена Пчілка просила дозволу; видавати в Києві літературно-етнографічний журнал українською мовою «Україна», але дозволу не одержала. Такий стан у Російській Україні фактично тривав аж до революції 1905 р. За цих кілька десятиліть появилося лише кілька альманахів та збірників («Громада» 1878 р.; київська «Луна» 1881 р.; «Рада» 1883 — 84 рр., друкована в Петербурзі; херсонський белетристичний збірник «Степ» 1886 р.; харківська «Складка» 1887 р.; «Ватра» 1888 р. й одеська «Нива»). Цими публікаціями українці надолужували брак української преси. В цих же роках українцям часом щастило придбати в свої руки якийсь провінційний російський орган, який вони, прагнули перетворити на український. Так було у 1874 — 75 рр. із «Кіевским Телеграфом», у 1881 — 82 рр. — із київською газетою «Труд», а в 1895 р. одеські українці здобули собі тижневик «По СушЂ і по Морю». Та їхні заміри в цьому напрямку нищила цензура, яка на Україні була значно суворішою, ніж у російських столицях.\nПоза названими виданнями поважним періодичним видавництвом українським — але російською мовою — був часопис «Кіевская Старина», заснований у 1882 р. Цей науковий місячник виходив аж до 1907 р., коли був перетворений на чисто український часопис «Україна». До 1906 р. «Кіевская Старина» була єдиним за змістом українським органом на цілій Російській Україні; крім неї, українським справам приділяли ще деяку увагу одеські «Южныя Записки».\nЗаборона українського друкованого слова в Росії спричинилася до того, що наддніпрянські діячі перенесли видавничу діяльність на Наддністрянщину. Підсилення українського табору в Галичині прийшло саме в той час, коли там відбувалася боротьба між течіями народницькою, рутенською та москвофільською. Молода народницька течія за допомогою Наддніпрянщини перемагає рутенство й розвивається. З Наддніпрянщини вона дістає як матеріальні ресурси, так і допомогу літературно-мистецькою та науковою працею. Почасти наслідком цієї наддніпрянської участі треба пояснювати й зріст наддністрянської преси з п’яти назв у 1862 р. до дев’яти в 1863 й до 15 українських органів у 1876 р. Такому зростові української преси, як і українській культурній праці на Наддністрянщині, дуже сприяли заборони російського уряду в 1863 й 1876 рр.\nРозподіл української преси на території Наддністрянської України та її числовий зріст у 1849 — 76 рр. сучасний бібліограф української преси В. Ігнатієнко унагляднює такими даними:\nРОЗВИТОК ЗАХІДНОУКРАЇНСЬКОЇ ПРЕСИ у 80 — 90-х РОКАХ XIX ст.\nВ дальших десятиліттях українська преса Наддністрянщини розвивається з новою силою. Завдяки участі видатних наддністрянських літературних і наукових діячів (М. Драгоманов, І. Нечуй-Левицький та ін.) преса позбувається свого вузького провінційно-галицького характеру й набуває рис соборності. В цих же часописах наддністрянська преса розгалуджується і спеціалізується; витворюються окремі типи преси щодо періодичності й фаху — появляються Щоденні газети, часописи гумористичні, присвячені справам духовенства, торгівлі, сільському господарству, праву, педагогіці, дітям і т. д. Із 1 січня 1880 р. у Львові починає виходити щоденник «ДЂло», на півроку раніше у Станіславі появляється господарсько-промисловий часопис «Господарь и Промышленник», а з 1886 р. У Львові тричі на місяць виходить сільськогосподарський «Провідник Рільничих Кружків»; у 1888 р. в Рогозні на Буковині засновується також господарський часопис «Добри Поради»; починаючи з 1889 р. у Львові виходить «Часопись Правнича, МЂсячник для Теоріи и Практики». З педагогічних часописів у 1888 р. появляється в Чернівцях за редакцією С. Смаль-Стоцького «Руска Школа», а в 1889 р. — орган українського педагогічного товариства у Львові «Учитель»; виходять часописи для дітей, як «Приятель ДЂтей» або «Дзвінок», та часописи для духовенства — «Листок» 1885 р., «Посланник» у Бережанах і т. д. Дуже видатним явищем, що свідчило про певний рівень української преси, було заснування у Львові «Літературно-Наукового Вістника» (почав виходити за редакцією М. Грушевського в 1898 р. замість «Зорі» та «Життя і Слова»). З спеціально наукових органів особливої згадки заслуговують записки Товариства ім. Шевченка, реорганізовані в 1892 р. в «Записки Наукового Товариства Шевченка», що виходять і по цей день. Наприкінці XIX ст. на Наддністрянщині появляється й українська партійно-соціалістична преса. 1 січня 1900 р. у Львові вийшла «Воля» — двотижневик УСДРП, у 1902 — 03 рр. у Чернівцях виходить орган Революційної Української партії «Гасло», в 1903 р. — популярний орган тієї ж партії для народу «Селяни»; в тому ж таки році появляється й місячник соціалістичної молоді — «Іскра». В організації цих перших українських партійних видань видатна роль належала діячам з Наддніпрянщини.\nТериторіальний розподіл української преси Наддністрянщини та українських колоній в Європі й числовий зріст її в 1877 — 1904 рр. на основі бібліографічних даних В. Ігнатієнка уявляються в такому вигляді (див. табл. на с. 159).\nЯк видно з цієї таблиці, українська преса Наддністрянщини в 1877 — 1904 рр. дуже зросла й поширилася територіально. В усіх головних центрах Західної України (Львів, Чернівці й Ужгород) і деяких провінціальних осередках появилося по кілька нових органів. Загалом же українська преса Наддністрянщини в цей час помітно вдосконалилася, придбала собі читачів і значно окріпла.\nУказ від 18.V.1876 р. щодо української преси фактично лишився в силі аж до революції 1905 р. Тільки революційні події між іншими здобутками знесли й заборони на українське друковане слово. На основі маніфесту від 17.X.1905 р. російський уряд виробив нові правила про пресу (24.ХІ.1905), в яких не було вже нічого про обмеження українських видань. В умовах заведеного тоді в Росії «конституційно-демократичного» ладу починається розвиток й української преси. Але розвиток цей посувався в тяжких обставинах — без досвіду, в умовах боротьби, без контингенту читачів, без економічної бази й т. п. Все це треба було творити, виробляти й здобувати, поборюючи різні перешкоди. До того ж і «конституційні вольності» на практиці існували дуже недовго — незабаром на українську пресу в Росії посипалися нові удари в формі заборон, конфіскацій, штрафів, арештів діячів преси й т. ін. Треба було великої праці й жертовності окремих діячів і цілих груп, щоб і в цих умовах пощастило все ж дечого досягти.\nВ листопаді 1905 р. в Лубнах на Полтавщині появилося перше число тижневої газети «Хлібороб». Цей часопис почав виходити «явочним порядком» ще до видання нових правил щодо друку (перше число — 12.ХІ. за старим стилем). Це був перший на Наддніпрянщині часопис українською мовою. Виходив він заходами місцевої української громади. Про видання його багато дбала родина Шеметів (особливо В. Шемет), яка ще перед революцією 1905 р. проектувала видання щоденної газети «Поступ», але не дістала дозволу міністра внутрішніх справ. «Хлібороб» був живо й талановито редагований у національному дусі, мав кількатисячний тираж і робив велике враження. Але життя його не було довговічне. Четверте число «Хлібороба» підпало конфіскації, а на п’ятому видання було заборонене. В. Шемет у 1906 р. заходжувався відновити «Хлібороб» під назвою «Хліборобська Справа», але видання не здійснилося. Та ще в тому ж таки 1905 р. в Полтаві починає виходити українською мовою популярний тижневик «Рідний Край». Видавався він також заходами місцевої громади. Перше число його вийшло 24.XII. за редакцією М. Дмитрієва й Г. Коваленка. «Рідному Краю» пощастило вижити. В 1908 р. він був перенесений з Полтави до Києва й згодом перетворився в місячник (під редакцією О. Пчілки). В тому ж 1908 р. при ньому почав виходити додаток для дітей під назвою «Молода Україна».\nЗ інших задумів і проектів щодо видання українських органів на початку революції нічого не вийшло. «Временныя Правила о періодической печати», видані в Петербурзі 24.ХІ.1905 р., ніби дозволяли українські видання, а в той же час не був скасований і указ 1876 р. На його основі деякі провінціальні начальники не давали дозволу на українські часописи. Адміністрація ж заборонила видавати в Києві «Вільне Слово». Так само з адміністративних причин не здійснився й намір Є. Чикаленка видавати щоденну радикально-демократичну газету «Громадське Слово», яку мав редагувати С. Єфремов і яка мала видаватися стотисячним тиражем по копійці за число. Є. Чикаленко ж оголосив у Києві видання місячника «Нове Життя» за редакцією С. Єфремова, але київська адміністрація його також заборонила. Придушена була й спроба видавати в Києві соціал-демократичну щоденну газету «Праця». І таких заборон із боку адміністрації можна було б згадати багато. Та вони все ж не в силі були знищити зовсім українську пресу. В 1906 р. провадиться завзята боротьба за їх розвиток. У цій боротьбі українська сторона. виявила багато завзяття й упертості. Коли адміністрація припиняла якесь періодичне видання, українці починали заходи, щоб відновити його під іншою назвою, з іншими видавцями й редактором. Преса українською мовою в Росії поволі розвивається — збільшується кількість органів, зростає число працівників і читачів; її впливи стають чимдалі ширшими і значнішими. В 1906 р. появляється вже кілька часописів на самій Україні, а деякі навіть у російських столицях. У Києві починає виходити перша щоденна українська газета «Громадська Думка» (перше число 1.I.1906 р.), що потім аж до війни виходила під назвою «Рада». Тоді ж у Києві почав виходити під редакцією В. Грінченка місячник «Нова Громада», а в 1907 р. його заступив перенесений сюди зі Львова «Літературно-Науковий Вістник». Останній об’єднав у Києві письменників цілої України й став всеукраїнським органом. Інші українські часописи, що почали виходити в 1906 р., не продержалися довго. Занепад їх пояснюється різними причинами, серед яких не останньою були нагінки з боку уряду й адміністрації. І все ж, незважаючи на тяжкі репресії, яких зазнавала в цей час українська преса, в 1906 р. в Росії виходило українською мовою 23 органи. З них 9 було припинено з наказу генерал-губернатора, а частина припинилася сама, не витримуючи високих штрафів (200 — 300 руб.). Крім того, багато органів і не почало виходити внаслідок адміністративних заборон. Особливо переслідував уряд соціал-демократичні часописи. Протягом 1906 р. з наказу адміністрації були заборонені такі: соціал-демократична га зета «Боротьба» в Києві на четвертому числі; місячник «Вільна Україна» в Петербурзі, якого вийшло 4 числа, а 5-е та 6-е були конфісковані; київська газета «Громадська Думка» була припинена на 21-му числі, катеринославська «Добра Порада» — на 4-му числі; в Катеринославі ж на 1-му числі припинили тижневик «Запорожжя» що його почав видавати Д. Яворницький; на першому ж числі припинили в Одесі тижневик «Народна Справа» д-ра І. Луценка, «Слобожанщину» в Харкові і т. д. Заборони мотивувалися різно (здебільшого неблагонадійністю!), але ще частіше українські періодичні видання заборонялися або припинялися без пояснення причин.\nУкраїнська преса на Наддніпрянщині розширялася й територіально. В 1905 р. пресові органи українською мовою появилися в Лубнах, Полтаві й Києві, в 1906 р. — в Катеринославі, Одесі, Харкові, Прилуках на Полтавщині *, Звенигородці ** на Київщині й Хотині на Поділлі, а в 1907 р. — ще й на Холмщині. [* Нині — Чернігівської області. — Ред. ** Нині — Черкаської області. — Ред.] Головними осередками української преси все ж залишаються Київ, Полтава й Катеринослав. В перших роках по революції (1905 — 07) особливо розвивається партійна соціал-демократична преса. В цей же час з’являються видання типу літературно-наукових місячників (як «Нова Громада») , виходять журнали-тижневики (напр., московська «Зоря») й навіть сатирично-гумористичні журнали (як київський «Шершень», що виходив у 1906 р.).\nМайже водночас із розвитком преси українською мовою на Наддніпрянщині українці подбали й про видання інформаційного часопису українського в російській мові. Для ознайомлення російського громадянства з українською справою в 1906 р. в Петербурзі почав виходити «Украінскій ВЂстникъ» (під редакцією М. Славінського). Проіснував цей часопис недовго, але роль його — особливо за першої Державної Думи — була дуже велика. В 1912 р. у Москві почала виходити «Украинская Жизнь» — місячник типу товстих журналів.\nРозвиток преси українською мовою в Російській Україні, почавшись із революції 1905 р., не припинявся аж до світової війни, хоч деякі пізніші роки й були для нього досить тяжкими. Перед світовою війною на Наддніпрянщині виходили одна щоденна газета («Рада» в Києві), п’ять місячників (також усі в Києві: «Літературно-Науковий Вістник», радикальніша «Українська Хата» з 1909 р., педагогічно-шкільне «Світло» з 1910 р., соціал-демократичний «Дзвін» із 1913 р., ілюстрований мистецький місячник «Сяйво» — також із 1913 р.)- Крім того, у Києві ж виходили: два наукових органи — записки Українського Наукового товариства (з 1908 р.) й того ж товариства квартальник «Україна» (з 1914 р.); тижневик «Маяк» (із 1913 р.); згадуваний уже «Рідний Край», перенесений в 1908 р. з Полтави, й додаток до нього — «Молода Україна»; два популярних економічних двотижневики — «Рілля» (з 1911 р.) — замість давнішого «Українського Бджільництва» — й «Наша Кооперація» (з 1913 р.). Київ у цей час був визнаним осередком української преси. Але й поза ним виходило дещо українською мовою. Так, ще з 1906 р. виходила в Могилеві на Поділлі (потім перенесена до Києва) тижнева «Світова Зірниця», в Катеринославі з 1909 р. двічі на місяць виходили «Дніпрові-Хвилі», в Полтаві з 1913 р. — також півмісячник «Життя й Знання», а в Петербурзі виходив неперіодичний орган українського студентства — «Український Студент». Всього українською мовою перед світовою війною виходило 17 часописів. Із них значна частина була досить добре організована — мала своїх сталих співробітників, між якими були й видатні журналісти, й придбала собі певний контингент читачів. Гірше стояла справа з матеріальним забезпеченням видавництв, особливо таких, як щоденник «Рада», що вимагали більших витрат. Десятитисячні дефіцити видань покривалися пожертвами українських меценатів (найбільше Є. Чикаленка, В. Симиренка та ін.).\nЗ українських часописів, що виходили перед світовою війною, але припинилися раніше 1914 р., крім згаданих уже, треба назвати ще тижневик «Сніп» у Харкові (1912); «Село» (1909 — 10) і його продовження «Засів» (1911 — 12) — добре редаговані популярні часописи для селянства — спинилися через урядові переслідування. Були й інші.\nУ багатьох часописах, що виходили перед світовою війною на Наддніпрянщині російською мовою, містилися також і матеріали українською мовою. В деяких кооперативних та земських часописах українські матеріали складали аж до половини видання. З таких треба назвати кооперативний часопис у Києві «Муравейник — Комашня», орган сільськогосподарського товариства в Харкові «Хлібороб». «ВЂстник Золотоношскаго Сельско-Хозяйственного Общества». «Газету Гадячскаго Земства», «Полтавскую Земскую Газету», часопис «Огни» в Києві й багато інших.\nУ цих же роках не припинявся розвиток української преси й на Наддністрянщині, де він відбувався в умовах австрійського парламентаризму. Числовий розвиток преси українською мовою на цілій Україні в десятиліття перед світовою війною представляється такою табличкою (див. табл. на с. 163).\nНею ілюструється великий зріст цієї преси в порівнянні з попередніми часописами. В. Ігнатієнко, який зібрав ці дані, вирахував, що темп розвитку преси українською мовою в 1905 — 14 рр. був у 105 разів швидший, ніж у перший період (до 1834 р.), і в 14 разів жвавіший, ніж у 1834 — 1905 рр. Особливо сильно зросла в цей час преса на Наддніпрянщині, хоч загальна кількість українських органів її ще далеко не дорівнюється кількості українських органів західноукраїнських земель. Дуже значно зросла в цей час також преса поза межами української етнографічної території. На чужині найбільше пресових видань (аж до 75 %) виходило в Сполучених Державах Північної Америки й Канаді.\nУКРАЇНСЬКА ПРЕСА ЗА СВІТОВОЇ ВІЙНИ Й РЕВОЛЮЦІЇ\nПочаток світової війни щодо української преси відновив у Росії урядову практику перед 1905 р. Українське культурне життя взагалі, а з ним і українська преса, було придушене — друковане слово опинилося під забороною. Але потреба в українських часописах громадянством відчувалася вже так сильно, що заборона легальних органів породжує нелегальні видання.\nВслід за оголошенням війни російський уряд заводить військову цензуру (31.VII.1914) і видає наказ про заборону друків українською мовою. Та фактично ще перед тим, вже на другий день війни, була припинена єдина на Наддніпрянщині щоденна газета «Рада». З цього часу настає перерва в розвитку української преси на Наддніпрянщині, а з успіхами російського війська — нищиться українська преса і в Галичині. Життя української преси продовжують у цей час еміграційні видання — головно в Америці й Німеччині та Австро-Угорщині. На Наддніпрянщині в часи війни легально продовжували виходити лише кілька органів, але й вони мусили вживати приписаного урядом т. зв. ярижного правопису. Ці легальні видання мали характер літературних альманахів чи збірників. Для прикладу згадаємо одеську «Основу», що була спробою продовжувати припинений літературно-науковий вісник — її вийшло три книги; в 1916 р. замість «Основи» почав виходити «Степ»; у Харкові виходило «Гасло», почало виходити «Слово»; замість «Маяка» появилася «Згода», але була припинена на 2-у числі.\nВнаслідок урядових заборон і цензурних утисків розвиваються нелегальні видання, що виготовлялися на шапірографах та міміографах у невеликій кількості. З нелегальних органів найраніше (15.II.1915) почала виходити «Зоря» — орган середньошкільників Києва та Всеукраїнської юнацької спілки (вийшло всього три числа по 30 — 35 примірників кожного). За нею почала виходити «Боротьба» — орган київської групи соціал-революціонерів. «Боротьби» вийшло 5 чисел на міміографі в кількості 200 — 300 примірників кожного числа. Як партійний орган, «Боротьба» поширювалася скрізь по партійних організаціях України. В грудні 1915 р. вийшло одне число органу радикально-демократичної спілки «Вільна Думка» (на міміографі, в кількості 30 прим.) і тоді ж таки літературно-політичний часопис «Юна Україна» — орган Миргородської філії Всеукраїнської юнацької спілки (рукописний, з’явилося лише одно число). Були й інші нелегальні видання, але всі вони виходили в дуже незначній кількості примірників і припинилися фактично ще в тому ж 1915 р. Далі виходили лише соціал-демократичні «Наше Життя» в Петербурзі та «Слово» — орган учнів військової фельдшерської школи.\nПісля відходу російської армії з Галичини умови для української преси там значно поліпшилися. В 1915 р. відновилися давні газети «Діло» та «Українське Слово» (якийсь час замість «Українського Слова» виходило «Нове Слово»), а в 1916 р. на Наддністрянщині буйно відновлюється українська преса (газети, журнали). Та особливо сильно розвивається за війни українська преса на чужині. В 1915 р. у Швейцарії (Женева) виходить соціал-демократична «Боротьба», в Болгарії (Софія) — «Робітничий Прапор», у Відні — «Вістник Союза Визволення України» (1915 — 17) і «Просвітні Листки» — орган полонених українців Ведлярського табору. Перші сім чисел «Просвітніх Листків» були друковані на машині. 1916 рік приносить розвиток української преси в таборах полонених українців в Австрії й Німеччині, яка видавалася за підтримки Союзу визволення України. З них найбільше поширеними були «Вільне Слово» в Зальцведелі й «Розсвіт» у Раштаті. Співробітниками цих часописів були самі полонені, хоч організаційну роботу на початку провели представники Союзу визволення України. Таборові часописи виходили аж до повороту полонених на Україну. Дуже важливе значення під час війни мали чужомовні українські органи (найбільше німецькі), що видавалися на чужині для пропаганди української справи. Всього в 1916 р. було 27 органів української преси. З них у межах Росії — 6, на Наддністрянщині — 12 і на чужині — 9 органів.\nЧисловий розвиток української преси в 1917 — 22 рр. В. Ігнатієнко представляє такими даними:\nНових назв у році\nРосійською мовою назв на Україні\nКомуністична преса на Україні\nЗ цієї таблиці видно, що з революцією 1917 р. преса українською мовою, як на Наддніпрянщині, так і на Наддністрянщині, сильно зросла, але особливо на Наддніпрянщині. Протягом перших років по революції (1917 — 19) кількість пресових органів на Україні, що виходять українською мовою, постійно збільшується. Видання української преси появляються не тільки в центрах, а також і в другорядних осередках і навіть у глухих провінціальних пунктах (як Тараща на Київщині або Широке на Катеринославшині й т. п.). Українська преса в цей час стає дуже різноманітною щодо напрямків і змісту. Маємо органи партійні й безпартійні, громадські, земські й кооперативні, наукові й релігійні і т. д. Раптове Зменшення, що настає в розвитку української преси в 1920 р., пояснюється московською окупацією України. Більшовицька влада монополізує всі видавничі засоби в своїх руках і видає лише свою офіційну, себто партійно-комуністичну, пресу. Внаслідок такої комунізації преси на Україні тут зберігає свої позиції преса російською мовою. Коли в перші роки революції кількість органів російською мовою значно зменшувалася (з 751 в 1917 р. до 222 у 1919 р.!), то під московським пануванням на Україні кількість їх зростає (зі 151 в 1920 р. До 287 в 1922!).\nКомуністична преса на Україні, як своїм змістом, так і зовнішнім виглядом, від початку являла виразні ознаки занепаду. За останнє десятиліття ця комуністична преса на Україні переживала Деякі зміни — вона то «українізувалася», то «дезукраїнізувалася»; значно мінялося також і число назв. За відомостями «Радянського Книгаря», в 1932 р. на Совітській Україні видавалося 1126 газет, у тому числі: центральних — 30, обласних — 14, районних і міських — 382, великотиражних (при підприємствах і колгоспах) — 700. Із загальної кількості 426 газет (без великотиражних) українською мовою виходило 373, решта видавалися мовами національних меншостей (російською, жидівською, німецькою, польською, болгарською, молдавською, татарською й грецькою). Як ні велико число газет на Сов. Україні, воно все ж не свідчить ні про загальний розвиток української преси, ні про її національно-український характер. Уже наступні — 1933 і 1934 — роки значно змінили наведені в «Радянськім книгарі» дані щодо преси не на користь українців.\nПро розвиток української преси свідчать і його забезпечують видання західноукраїнські та еміграційні. По цей бік совітського кордону в останнє десятиліття появилося багато нових українських органів, що своїм змістом охоплюють все життя — політичне, громадське й культурне. В останні роки появляються вже навіть такі спеціальні органи, як присвячені кіно або фотографії. Значно поліпшився за останній час і зовнішній вигляд українських періодичних видань — все більше виходить ілюстрованих мистецьких публікацій. Більш досконала організація української преси виявляється і в заснуванні нових пресових осередків, якими є пресові бюро в Берліні, Брюсселі, Женеві, Лондоні, Празі й інших європейських містах.\nДуже важливим явищем в історії останнього десятиліття є територіальне поширення української преси. Преса українською мовою збільшується не тільки в Галичині й на Буковині, де традиції її давніші, — вона розвивається також і на Волині та Закарпатті, де успішно поборює мовні й різні інші перешкоди. Такі факти, як поява в 1931 р. чисто українського органу («Слово Народа») в найзахіднішому українському пункті — Пряшеві та «Рідного Слова» югославських українців (1933) або перехід на українську фонетику клерикальної ужгородської «Свободи», є дуже показними в історії українського національного відродження.\nУкраїнські періодичні видання збільшуються й удосконалюються також і в українських колоніях за океаном. Численна й давня українська преса існує в Сполучених Державах Америки й Канаді; окремі українські органи виходять також і в Південній Америці (в Аргентіні й Бразілії) та на Далекому Сході. Окрім свого партійного, релігійного чи соціального забарвлення — все це є преса національно-українська, не тільки своєю мовою, а також і своїм змістом та духом. Досить поважними виданнями репрезентується й преса української еміграції в Європі.\nБібліографія української преси 1816 — 1916. К., 1930.\nІгнатієнко В. Українська преса (1816 — 1923): Іст.-бібліогр. етюд. К., 1926.\nКревецький І. Перша газета на Україні. К., 1927.\nКревецький І. Початки преси на Україні. 1776 — 1850. Львів, 1927.


У 260 аптеках Черкащини можна отримати "доступні ліки"\nУ 260 аптеках Черкащини можна отримати “доступні ліки”\nКількість аптечних закладів на Черкащині – учасників урядової програми «Доступні ліки» зростає. Нині «доступні» лікарські засоби можна отримати вже в 260 місцях реалізації по області. Договори укладено з 129 суб’єктами господарювання, інформує прес-служба ОДА.\n– Завдяки Програмі відповідні категорії хворих за наявності рецепту можуть отримати необхідні препарати безкоштовно чи придбати з незначною доплатою. Середня вартість відпущеного рецепту в області становить 52,5 гривні. Загалом же такі «доступні» рецепти виписали понад 117 тисячам черкщан.


Коронавірус в Україні: кількість хворих до кінця місяця може зрости до 15 тис. | Здоров'я\n5 Листопада 2020, 14:51\nЗа його словами, ймовірно, основою протиепідеміологічних заходів буде адаптивний карантин, адже українська економіка не повинна страждати від тотального локдауну.\nЧитайте: Найгірше на Буковині: які області не готові до послаблення карантину\nОкрім того Денис Шмигаль вважає, що до кінця листопаду в Україні показник кількості хворих на коронавірус може досягти 15 тис. осіб за добу, а до кінця 2020 року – до 20 тис. осіб за добу.\nТакож Шмигаль зазначив, що вітчизняна медична система готується до такого виклику і витримає навантаження.\nКолишній заступник голови МОЗ і керівник центру економіки охорони здоров’я KSE Павло Ковтонюк зазначив, що уряд повинен переглянути чинну систему адаптивного карантину в Україні за прикладом Німеччини.\nЗа його словами, Україні потрібно перейти до національних обмежень і відмовитися від карантинних зон\n– Зробити пакет, подібним до німецьких жорстких обмеженнь, які, тим не менш, дають можливість працювати таким галузям, які впливають на нашу економіку і на наше життя. Це ще не пізно зробити, – заявив Ковтонюк.\nВін зазначив, що це дозволить уникнути пікового навантаження на медичну систему України.\nНайбільша кількість підтверджених випадків зареєстрована у місті Київ – 983, Харківській області – 771, Хмельницькій – 550, Запорізькій – 523 та Донецькій – 506.\nДенис Шмигаль , Коронавірус Covid-19 , МОЗ


На «АрселорМіттал Кривий Ріг» працівнику відірвало нижню кінцівку . Інцидент ДНІПРОГРАД\nГоловна / Інцидент / На «АрселорМіттал Кривий Ріг» працівнику відірвало нижню кінцівку\nНа «АрселорМіттал Кривий Ріг» тяжко травмувався працівник, йому відірвало ногу. Інформацію про це "Радіо Свобода" підтвердили в адміністрації і в одній із профспілок підприємства, передає Дніпроград.\nЯк зазначається, керівник первинної організації Всеукраїнської профспілки «Свобода праці» Євген Алістранський повідомив, що нещасний випадок стався у цеху блюмінгу 14 червня.\nЗа його даними, при запуску станка після ремонту вилетів злиток металу і влучив у ногу майстрові виробництва.\nВодночас на підприємстві повідомили, що нещасний випадок стався зі змінним майстром блюмінга. Співробітник працював з обладнанням, перебуваючи недалеко від летючих ножиць. Під час розкрою металу цими ножицями частина розкатаного злитку зірвалась із виробничої лінії і вдарила працівника по правій нозі.\n«У результаті сталася ампутація нижньої частини гомілки правої ноги. Колеги працівника оперативно викликали швидку допомогу служби медпунктів підприємства. Після оцінки тяжкості стану пацієнта була викликана міська реанімаційна бригада і вжито всіх заходів для зупинки кровотечі і запобігання розвитку травматичного шоку», – поінформували на підприємстві.\nЯк зазначили на комбінаті, травмованого працівника доправили в реанімаційне відділення міської лікарні №1, зараз триває операція. Стан працівника оцінюють як стабільно тяжкий.\nНаразі обставини і причини інциденту розслідують.\nРаніше повідомлялося, що у Кривому Розі на промисловому підприємстві "АрселорМіттал" загинув працівник. Під час розвантажування чоловіка затиснуло між стінкою аппарата та піввагоном.\nНагадаємо, що 29 квітня на підприємстві «АрселорМіттал Кривий Ріг» трапилася аварія. В процесі пуско-налагодження доменної печі №9 відбувся неконтрольований викид рідкого чавуну, що супроводжувався гучним звуком.\nТеги: АрселорМіттал, Кривий Ріг, працівник


Службу «112» з Львівщини поширять на всю Україну | Новини Львова\nСлужбу «112» з Львівщини поширять на всю Україну\n20:20 14 квітня 2015 р.\nДосвід Львівської області з реалізації служби екстреної допомоги населенню за єдиним номером «112» перейматимуть інші регіони України.\nПро на прес-конференції у вівторок, 14 квітня,у Львівському прес-клубі повідомив голова Львівської обласної державної адміністрації Олег Синютка, за підсумками 100 днів роботи на посаді керівника області.\n«Вважаю успіхом, коли ми за кілька місяців, використовуючи базові напрацювання, практично з нуля організували Службу екстреної допомоги 112. Її відзначили на рівні як Президента України, так і уряду. І сьогодні є доручення поширити цей досвід на усю Україну», - зазначив Олег Синютка.\nНагадаємо, що на Львівщині Служба екстреної допомоги 112 запрацювала 5 березня. Зателефонувавши за номером «112», мешканці області можуть отримати допомогу екстрених, комунальних, соціальних служб, а також органів влади.


Богдан Яременко: У чому справжня суть чергової кризи між Європою й Туреччиною? | Інформаційний Акцент\nСубота, Липень 21, 2018, 18:40\nГоловна Блоги Богдан Яременко: У чому справжня суть чергової кризи між Європою й Туреччиною?\nБогдан Яременко: У чому справжня суть чергової кризи між Європою й Туреччиною?\n03:10, 14 Березень 2017р.\nНі, не Раша тудей заборонили чи якісь там проекти Россотруднічєства прикрили, і від політичного діалогу не відмовляються. Наразі до росіян, які окрім мзсівського пустослів’я мало чим прикривають відверто підривну та ворожу діяльність в інформаційному полі багатьох європейських держав, ставлення поблажливе. Хочеться діалогу. Ну, і торгівлі. А хто ж її не хоче?\nДодати сюди зовсім небезпідставний імідж турецького президента Реджепа Ердоґана та його правління як таких, що зовсім не соромляться авторитарних методів, порушення прав людини, гонінь на опозицію та ЗМІ. І маєш тобі – уряд Туреччини перетворився на дуже зручну мішень для атак в рамках підігрітого виборами політичного середовища в Німеччини та Голландії.\nСуть нинішньої чергової кризи у відносинах між деякими країнами ЄС та Європи (ФРН, Голландія, Австрія, Швейцарія) з Туреччиною на перший погляд проста. Уряди європейських країн заборонили членам турецького уряду проводити агітацію в турецьких громадах. Турецька влада покладає великі сподівання на голоси співвітчизників з країн Європи в ході майбітнього референдуму в Туреччині, що в разі успішного для правлячої партії (а ще краще сказати, особисто для президента Реджепа Ердоґана) результату докорінно змінить форму політичного устрою.\nЯкщо дуже стисло, то реалізація винесених на референдум в Туреччині політичних ініціатив завершить політичну реформу Ердоґана, перетворить Туреччину з парламентсько-президентської республіки на президентсько-парламентську або, не виключено, просто на президентську.\nУся повнота виконавчої влади в країні буде зосереджена в руках президента. Навіть посада прем’єр-міністра буде скасована. Деякі аналітики називають це «американською моделлю». Я би не поспішав з такими порівняннями, оскільки баланс влади в США, як ми це нині спостерігаємо, це значно складніша система, ніж розподіл обов’язків між парламентом і президентом. В США цілком визначену функцію відіграють ще й дуже незалежні суди і громадянське суспільство. В Туреччині такого немає і, боюсь, не буде.\nАле оскільки основним бенефіціаром позитивного результату референдуму стане діючий президент, турецька влада з усією серйозністю підійшла до ведення агітаційної кампанії. Тим більше, що багато оглядачів стверджують, що нині країна у ставленні до політичних реформ Ердоґана розділена приблизно 50 на 50. Звичайно, у цій ситуації голоси мільйонів турецьких мігрантів в європейських країнах – на вагу золота.\nАле уряди Німеччини, Голландії, Австрії та Швейцарії (країни з найбільшими турецькими громадами в Європі) вирішили, що перенесення турецького політичного дискурсу, внесення розколу і додаткової напруги в своєму суспільстві – це завелика ціна турецьких виборчих політичних гонок Європою.\nТурки уміють бути емоційними і без скандалів. А в цій ситуації стримуватися не було потреби. Відтак в заявах турецької сторони німці знову стали «фашистами».\nНу, як не агітувати, так всерйоз і надовго зіпсувати відносини з ФРН турки примудрилися. Якщо заборону на проведення агітації для турецьких офіційних чинників на німецькій землі багато хто в Німеччині вважав неправильним і критикував відповідне рішення федерального уряду, то звинувачення у фашизмі для німців – це…. Навіть не знайшов зрозумілого в українському політичному контексті порівняння. Одним словом, помітили і не погодились з цим порівнянням не лише німці.\nСпроби перейти до прагматичних взаємин – ви нам гроші і «безвіз», а ми стримаємо міграційну хвилю – теж виявились невдалими.\nНе менш складні відносини нині у Туреччини зі США. Окрім складного курдського питання, з’явилась проблема Фетхуллаха Ґюллена, видачі якого зі США так прагне Ердоґан.\nНа тлі цих проблем з традиційними союзниками та партнерами, звичайно, важко не помітити візит 10 березня до Москви Реджепа Ердоґана.\nТрадиційно широку аудиторію в Україні цікавить лише одне. І це «одне» виглядало дуже однозначно. Слова «Україна», «Крим», «кримські татари» на підсумковій прес-конференції Путіна і Ердоґана не пролунали.\nЗате ми почули, що етап нормалізації відносин після, за словами Ердоґана, «глибоко засмутившого нас інциденту» завершено. Більше того, «дружба між нашими країнами продемонструвала здатність долати будь-які екзамени, труднощі та провокації».\nЦе зовсім не даремні питання перед серією подій на високому політичному рівні між нашими державами. На весну цього року запланована низка зустрічей на рівні президентів та прем’єр-міністрів.\nСхоже, що Туреччині нині мало що потрібно від України окрім боротьби з ґюлленістами, яких тепер турецька влада бачить скрізь, і не могла не розгледіти в кількох приватних українських школах. Ці питання турецька дипломатія довбить на усіх переговорах з наполегливістю і завзяттям дятла.


Найпроблемніше підприємство з виплати заробітної плати в області — ПАТ «МДЕЗ», керівник якого за фіктивними документами продав майно заводу, аби не виплачувати людям борги. Про це повідомив на прес-конференції у Житомирі начальник управління виконавчої служби ГТУ Петро Данилишин.\nЗаборгованість по зарплаті на «МДЕЗі» становить понад 327 тисяч гривень, натомість керівництво заводу не збирається виплачувати працівникам зароблене. Більше того — держвиконавці виявили, директор заводу в шахрайський спосіб, підробивши документи, реалізував арештоване майно товариства, вочевидь, щоб його за борги не продали «з молотка» і не віддали людям зарплату, - розповідає mn.zt.ua.\nНачальник Малинського РВ ДВС Віталій Мельник додає, на базі «МДЕЗу» зараз фактично працює два інших підприємства: ТОВ «Українські пелети» і ТОВ «Український машинобудівний концерн». Засновником та одним із підписантів другого є безпосередньо керівник ПАТ «МДЕЗ» Іван Неділько. У виконавчій припускають, ці товариства займаються господарською діяльністю, користуючись майном «МДЕЗу», незважаючи на те, що проти заводу ще у 2014-му порушена справа про банкрутство. Загальний борг «МДЕЗу», який винен не лише працівникам, а й ПФУ, іншим установам та підприємствам, становить до 10 мільйонів гривень.\nНаразі проти керівника ПАТ «МДЕЗ» порушено кримінальне провадження, тривають слідчі дії. До слова, нехай би спитали в Івана Неділька і про обман містян, котрим уже багато років поспіль він обіцяє відчинити двері бамівського спорткомплексу, але далі обіцянок справа, на жаль, не заходить.\nНа Малинщині, до речі, є також проблема в КП «Гранітненське», де борг з виплати заробітної плати становить 137 тисяч гривень. Як пояснюють держвиконавці, там відповідальні посадові особи теж відмовляються знайти шлях для погашення заборгованості. Проте чи понесуть покарання за бездіяльність?\nІгор Гундич підписав меморандум із інвестором з Данії щодо створення норкової ферми в області\nНа Житомирщине строят мощный животноводческий комплекс\nУ Малині молодики до смерті забили чоловіка\nНа Житомирщині струмом вбило 29-річного чоловіка\nБез сліз не глянеш: закинута недобудова на Житомирщині, що могла б стати потужним спортивним комплексом, — ФОТО


Максим Ялі про тарифи на газ на європейському ринку: «Прогнози аналітиків вельми песимістичні» - ЗНАЙ ЮА\nПро це стало відомо з його програми «Контрольний удар».\nВін нагадав, що в російському виданні «Комерсант» вийшла стаття експрезидента РФ і двічі прем'єр-міністра, а нині заступника Глави РНБО Дмитра Медведєва про те, чому російському керівництву немає сенсу зустрічатися з українським.\n«Не так цікавий зміст статті, там якраз нічого нового не сказано в порівнянні зі статтею Путіна, як її стилістика, в якій Медведєв дозволив собі висловити «без купюр» ставлення Кремля до Зеленського та українського політичного класу в цілому», - розповів Ялі.\nПолітолог коротко пояснив, що головний посил статті був в тому, що Кремль очікує від українського президента покаяння і прийняття всіх висунутих раніше Кремлем умов по Донбасу. Він також зазначив, що Медведєв в грубій формі прокоментував Кримську платформу і в який раз від російської сторони звучали тези про нібито «сюзеренів» українського керівництва.\nВін додав, що стаття з'явилася в день приїзду Вікторії Нуланд в Москву, а також відбулися телефонні розмови Путіна з Меркель і Макрона. За словами політолога, на сайті Єлисейського палацу вже з'явилося повідомлення про досягнуту домовленість з Путіним про зустріч міністрів закордонних справ країн Нормандської четвірки протягом 2-3 тижнів, що привносить нерозуміння цілей публікації цієї статті і питань, навіщо це Росії.\n«Щоб публічно принизити і дати сигнал тим виборцям, які за нього голосували і підтримують налагодження відносин з Росією. Неважливо на яких умовах. І щоб зайвий раз продемонструвати впевненість у своїх силах на тлі енергетичної кризи в ЄС», - вважає Ялі.\nЕксперт зазначив, що Кремль, очевидно, перебуває в стані передчуття на тлі постійно зростаючих котирувань на газ в ЄС, за якими ми і купуємо газ вже не один рік.\n«Поки прогнози аналітиків вельми песимістичні і багато пророкують, що на такому високому рівні ціни на газ в ЄС можуть протриматися кілька місяців. Що буде згубно для української промисловості, продукція якої стає абсолютно неконкурентною на світовому ринку», - заявив Ялі.\nТакож Знай.ua повідомляв, що Скаршевський дав прогноз зростання цін на опалення.


Як зрозуміти що в тебе саме алергічний кашель? | Здоров'я\nВідповіді на питання. > Здоров'я > Як зрозуміти що в тебе саме алергічний кашель?\nЯк зрозуміти що в тебе саме алергічний кашель?\nКожному відомо, що кашель – характерна захист людського організму. Є видихом через порожнину рота, який викликаний подразненням в дихальних шляхах і подальшим скороченням м’язів в цій зоні. У разі прояви алергії у дитини кашель звичайно ж може стати її виявом. Головне для дорослих правильно виявити алергічний кашель у їхнього малюка і виявити природу причини виникнення алергії.\nПричиною даного типу кашлю у малюка в нашому розвиненому світі може бути абсолютно все, що нас оточує. В дитячий організм збудники алергічної реакції проникають найрізноманітнішими способами. Однак кашель у більшості випадків викликають речовини, які знаходяться у повітрі, яке вдихає дитина.\nчастинки пилу, що міститься в будь-якому приміщенні, нехай навіть і самому чистому;\nрослинна пилок, яка у великій кількості міститься в повітрі, особливо в теплі пори року;\nгрибні спори, досить легко і на далекі відстані переносяться вітром;\nшерсть тварин як домашніх, так і мешкають на вулиці.\nОзнаки дитячого алергічного кашлю\nІснує безліч особливостей, за якими можна виявити алергічний кашель у маленької дитини.\nяк правило, носить характер нападу, з’являючись зненацька, без особливих на те причин;\nна відміну від простудного кашлю, який проявляється епізодично, алергічний може проявлятися кілька годин, якщо не вживати ніяких заходів;\nможе періодично повторюватися, як правило, завжди сухий;\nоскільки такий кашель викликаний алергічними збудниками, часто супроводжується нежиттю;\nзагострюється в нічний період, помітно стає краще в денний час доби;\nу разі появи мокроти, вона, в свою чергу, прозора, не містить додаткових виділень;\nможе доповнюватися свербінням в області носа і чханням.\nЗа цих симптомів можна відрізнити: алергічний кашель у дитини або простудний. Важливо вчасно відрізнити алергічний, оскільки в іншому випадку є можливість розвитку алергічного бронхіту або бронхіальної астми. Обидва захворювання досить серйозні, тим більше для здоров’я дитини.\nЛікування дитячого алергічного кашлю\nГоловна причина такого кашлю – конкретний зовнішній збудник. Важливо виключити алерген або реакцію організму дитини на нього вчасно. Самостійно з’ясувати причину буде досить складно.\nЯкщо алергія виникає з причини харчування, необхідно простежити, який саме компонент раціону викликає алергічну реакцію, і поступово виводити з раціону такі продукти.\nОбов’язково слід виключити можливі алергени з харчування та місць перебування дитини у разі виникнення кашлю. Перед сном потрібно провітрювати дитячу, дитина повинна дихати прохолодним і свіжим повітрям. Пил в кімнаті, взагалі, необхідно суворо виключити.\nЯкщо причина алергії у тварині, тварині доведеться тимчасово або постійно переїхати в інший будинок.\nЛікарі рекомендують полоскання горла і рота не гарячою і не холодною, а водою кімнатної температури кілька разів на дню. Обов’язкова процедура після приходу з прогулянки на свіжому повітрі. Носоглотку і ніс можна промивати вдень один — два рази.\nЯк швидко припинити напад кашлю у малюка?\nСьогодні антигістамінні препарати швидко і просто здатні знімати напади алергічного дитячого кашлю. Такі медикаменти вибирати самостійно не рекомендується категорично, їх повинні призначати кваліфіковані працівники медицини.\nУ разі коли напад алергії і кашлю тільки почався, ін’єкція «Супрастину» допоможе його зупинити протягом 5-10 хвилин. У разі застосування не ін’єкції, а таблетованої форми цього ж медикаменту напад припиниться через 20 хвилин. Препарат діє приблизно 12 годин, а потім виводиться з організму дитини.\nЩоб профілактика алергічного кашлю у дитини була ефективною, одного прийому антигістамінних препаратів мало. Комплексна терапія володіє великим ефектом і в цьому випадку необхідна.\nДіагностуємо дитячу алергію\nЗвернення до лікаря обов’язково, як тільки вдалося зупинити або зменшити приступ. З метою виявлення алергенів у малюка проводиться обстеження. Здаються алергопроби, в ході яких забезпечується контакт організму дитини з потенційними алергенами. Залежно від реакції виноситься позитивну або негативну відповідь. Після виявлення алергенів, необхідно обмежити дитину від контакту з ними.\nПрофілактичні заходи дитячої алергії\nВ найкращому варіанті профілактику такого кашлю необхідно організовувати ще до народження малюка, під час його планування. Треба частіше гуляти на вулиці, дихати свіжим повітрям, обмежити кількість алергенних продуктів і, взагалі, припинити їх вживання.\nКоли дитина з’являється на світ, рекомендується постійно спостерігати стан шкірних покривів. Навіть при появі симптомів діатезу варто звернутися до кваліфікованого працівника медицини, не потрібно сприймати це явище як щось цілком стандартне для дитини.\nОсобливо важливим умовою профілактичних заходів аллергокашля у малюків є постійна часта прибирання в будинку або квартирі як сухе, так і вологе, не варто забувати і про провітрювання кімнат. Постійний контакт малюка з тваринами теж недобре, можна обмежити, не дозволяти спати з твариною і часто грати.\nБудь-які алергічні прояви, які вдалося відрізнити у дитини від звичайних симптомів – привід для хвилювань, оскільки згодом вони можуть стати причиною захворювання. Щоб цього уникнути, про здоров’я дитини потрібно турбуватися з перших днів його появи на світ. Будь-які порушення роботи маленького і ще слабкого організму необхідно відразу виявляти і виправляти, вдаючись до допомоги кваліфікованих лікарів.\nМедикаментозне лікування призначати самостійно ні в якому разі не можна, оскільки це може лише погіршити ситуацію і нашкодити здоров’ю малюка, всі рецепти і призначення видає тільки лікар. Важливо пам’ятати, що дитяче здоров’я безцінне.\n« Лікування алергічного кашлю\nПричини та ознаки сухого кашлю »


27 | Листопад | 2020 | CREDO\nАрхів запис: 27.11.2020\nГоловна / 2020 / Листопад / 27\n27 Листопад, 19:12 558 Відео\nРимо-католицький календар Субота ХХХІV звичайного тижня, рік ІІ Літургійні читання Біблійні роздуми Літургія Годин Підпишіться на групу «Літургія РКЦ» у Viber та Telegram (для мобільних пристроїв) Греко-католицький календар Початок Різвяного Посту (Пилипівки). Ісповідників Гурія, Самона й Авіва Літургійні читання Біблійні роздуми Підпишіться на групу «Літургія УГКЦ» у Viber та Telegram (для мобільних пристроїв)...\n27 Листопад, 18:59 1288 Літургія\nРоздуми над Божим Словом на суботу XXXIV Звичайного тижня, рік ІІ Зважайте на самих себе, щоб часом серця ваші не обтяжилися обжерством, пияцтвом та життєвими клопотами, і щоб той день не впав на вас зненацька, немов сітка, бо він прийде на всіх, які живуть на поверхні всієї землі. Будьте чуйні, отже, і кожного часу моліться, щоб мати змогу уникнути всього того, що має збутися, і стати перед Чоловічим Сином. Лк 21, 34-36 «Зупинись, упади і котись». Цією інструкцією навчають дітей, працівників надзвичайних служб і промислових підприємств, як діяти, щоб мінімізувати шкоду у разі займання...\n27 Листопад, 18:59 1512 Біблійні роздуми\nЛітургійні читання східного обряду та роздуми із журналу «Скинія» на 28 листопада Чи можна швидко забути про гарний подарунок від щирого серця? Як скоро ми забудемо про добрий вчинок людини, яка врятувала нам життя, наражаючи себе на ризик? Хочеться відповісти, що будемо пам’ятати завжди. Та й справді намагаємося якнайдовше берегти почуття вдячності до людини, яка зробила нам послугу; маємо сміливість ще не раз звертатися до неї в інших клопотах, відчуваємо довіру. Апостол Павло нагадує галатам, а з ними й нам, яким цінним мав би бути для нас дарунок Ісуса Христа, який дав себе самого за...\n27 Листопад, 18:48 738 Біблійні роздуми\n26 листопада 2020р. Місія «Карітас-Спес Україна» провела в Києві ІІ Всеукраїнський суспільний форум «Ідеї. Люди. Можливості». Онлайн подія-зібрала понад 600 учасників і глядачів з різних куточків України. Форум став підсумком роботи Місії за рік та об’єднав партнерів для обговорення можливостей спільного розвитку й підтримки проєктів, скерованих на розвиток громад. Форум пройшов у межах проєкту «Зміцнення місцевої самоорганізації та громадської активності в Україні», що реалізується за підтримки Уряду Німеччини та Фонду «Реновабіс». Фонд є надійним партнером Місії вже...\n27 Листопад, 17:37 954 Україна\n27 Листопад, 16:47 1425 Культура\nУ місті Нангололо, в провінції Дельґадо, що на півночі Мозамбіку, ісламські терористи знищили одну з найстаріших католицьких місій у цій країні. Португальське відділення організації «Допомога Церкві в потребі» повідомило, що джихадисти «атакували, захопили й остаточно знищили» католицьку місію. Бразильський священник о.Едегард Сильва, який працює в Кабо Дельґадо, розповів: за словами багатьох людей, ісламські терористи вчинили розправу над місцевим населенням у цій частині Мозамбіку. «Вся місцева громада втекла звідти. Ми сховалися в місті Пемба», — сказав о.Сильва. За словами...\n27 Листопад, 15:49 836 Світ\n27 Листопад, 15:31 1520 Україна\nВерховний суд США заборонив губернаторові штату Нью-Йорк запроваджувати обмеження в місцях культу через пандемію коронавірусу. Судді визнали, що богослужіння не можуть трактуватися інакше, ніж нерелігійні зібрання людей. Губернатор Ендрю Куомо обмежив до 10 кількість людей, які можуть збиратися у місцях культу, в червоних зонах, де зафіксовано найбільше випадків зараження вірусом COVID-19. Суд розглянув позов щодо цього рішення від католицької дієцезії Бруклін та двох синагог. Голосами 5 проти 4 суд визнав, що вжиті заходи порушують релігійну свободу, яку захищає Перша поправка до...\n27 Листопад, 15:20 760 Світ\n27 Листопад, 15:14 495 Культура\nПро це під час братньої зустрічі римо-католицьких та греко-католицьких єпископів говорив Глава УГКЦ. Нам усім дуже важливо замислитися над тим, якими є роль і місце Церкви, нашого служіння у сучасному посткоронавірусному світі. Бо ми відчуваємо, що світ змінився, і ми вже ніколи не будемо такими, якими були до початку цієї пандемії. Такими словами звернувся Верховний архієпископ Святослав, Глава УГКЦ, до католицьких єпископів України, повідомляє Департамент інформації УГКЦ. «Це велика благодать Божа – що ми можемо бути разом, а надто, що ми хочемо бути разом. Сьогодні в цих обставинах, які...\n27 Листопад, 15:04 508 Україна\n27 Листопад, 14:14 1373 Світ\n27 Листопад, 13:45 611 Україна\nКороткі історії для душі: «Хто не молиться?»\nПропонуємо прослухати аудіозапис книжки Бруно Ферреро «Короткі історії для душі». Слухайте аудіопритчу «Хто не молиться?»  Озвучив Артур Пісковський. Слухайте також: Що нас відділяє від смерті Людина в криниці Таємниця Вночі Дар Замерзлий ставок Важлива справа Один чоловік Іванові шкарпетки Дороги Родина Чисті руки Камінь у кишені Утриматися на поверхні Запрошення Відмінність Батько-забудько Скорпіон Три люльки Принцеса Коли закінчується ніч? Якби я народилася вдруге...\n27 Листопад, 13:25 1753 Поради\n27 Листопад, 13:18 7568 Анонси видань\nДедалі рідше можна побачити серед молоді почеплену на шиї маленьку округлу пластиночку із зображенням Богородиці чи святих. Мається на увазі, звісно ж, медальйон. Ми самі до кінця не усвідомлюємо, що ця річ — це особисте визнання віри, а водночас прохання про заступництво перед Богом про дар святості. Медальйон — це своєрідна німа молитва, яку ми носимо в серці і яка скеровується до Неба безупинно: під час праці, відпочинку і сну. Найпоширеніші на світі медальйони — це медальйон Непорочного Зачаття, який часто називають Чудотворним, і медальйон святого Бенедикта. Сьогодні поговоримо про...\n27 Листопад, 13:16 27231 Дайджест\n27 Листопад, 12:54 874 Україна\nУ Бельгії закінчився фестиваль «Venite Adoremus»: пастирська акція, що пропонує постійну адорацію протягом останніх 11 днів і ночей літургійного року. Ця ініціатива народилася 2007р. і спочатку охоплювала тільки три парафії, а сьогодні в ній беруть участь усі бельгійські дієцезії. Хоча храми в Бельгії залишаються відчиненими, від 2 листопада 2020р. там заборонені Меси за участю вірних, тому цьогорічний фестиваль мав особливий прийом серед вірних. Його організатори хотіли забезпечити якнайширший доступ до Пресвятих Дарів, тому адорації відбувалися не лише в понад 300 парафіяльних храмах, а...\n27 Листопад, 11:41 524 Світ\n27 Листопад, 10:16 935 Україна\n27 Листопад, 10:02 434 Відео\n27 Листопад, 09:53 1918 Анонси подій\n27 Листопад, 09:44 381 Світ\nДозволь, Володарю життя, щоб люди чітко усвідомили, що прийти до Тебе — це найглибше прагнення людського серця, та вміли тішитися кожним етапом нашого життя як даром, що несе багаті обітниці на майбутнє. Зроби, щоб ми з любов’ю приймали Твою волю, з довірою віддаючи себе кожного дня у Твої милосердні руки. Коли ж надійде час остаточного «переходу», дай нам зустріти його з миром у серці, не шкодуючи ні про що, що нам доведеться покинути. Коли ж ми після довгих пошуків зустрінемося з Тобою, то віднайдемо всі справжні цінності, яких зазнали на землі, а також тих, хто випередив нас під...\n27 Листопад, 09:17 5782 Молитовник