Название Історія України Соціально-економічні перетворення в Україні у 20—30-ті роки\nРазмер 191.15 Kb.\nІсторія України:9.3. Соціально-економічні перетворення в Україні у 20—30-ті роки.\nУтвердження сталінського тоталітарного режиму й особливості його прояву в Україні.\nНаприкінці 20-х років комуністично-державне керівництво, посиливши процес відчуження виробника від засобів виробництва, повністю стає на шлях директивного планування, адміністрування і позаекономічного примусу. В умовах постійної «надзвичайності» для політичного керівництва виникла потреба міцної державної влади, яка могла б контролювати і спрямовувати суспільні процеси. Для виконання цих завдань така сила вже була в стадії формування, починаючи із 20-х років, і утвердилася в 30-х роках, оформившись як тоталітарний режим. Термін «тоталітаризм» (у перекладі з італійської — охоплюючий все) було вжито італійськими критиками Муссоліні на початку 20-х років, коли в Італії склалася однопартійна фашистська система. З 1929 р. його почали застосовувати для характеристики політичного режиму в СРСР.\nТоталітаризм в Україні мав такі особливості:\n1. Утвердження комуністичної ідеології як єдиної в суспільстві й монополізація нею права на істину. Цю монополію офіційної ідеології на істину мали забезпечувати органи цензури, утворені в Україні на початку 20-х років. Утвердження комуністичної ідеології як єдиної державної проходило у боротьбі з релігією, з ухилами у партії, із «зміновіхівцями», яка завершилася у 1924 р. Цей процес пов'язаний із проголошеним у 1920 р. «завоюванням»\n«Просвіт». Кампанія провалилася і в 1929—1930 pp. «Просвіти» було закрито командно-адміністративними методами. Утвердження комуністичної ідеології пов'язане із репресіями проти діячів науки, освіти, культури.\n2, Усунення з політичної арени інших політичних партій і монополізація влади більшовицькою Комуністиною партією. На завершальному етапі громадянської війни\nв Україні в легальних умовах працювали три партії:\n— КП(б)У — фактично філіал РКП(б) в Україні;\n— Українська партія соціалістів-революціонерів (боротьбисти). На початку 1919 р. партія співпрацювала із КП(б)У.\nПредставники партії входили до РНК УСРР. Однак боротьбистів змусили самоліквідуватися і в березні 1920 р. вони злилися із КП(б)У. Серед лідерів цієї партії були О. Шумсь-\nкий, Г. Гринько, Г. Михайличенко, П. Любченко;\n—Українська комуністична партія (укапісти). Партію було утворено на початку 1920 р. з лівого крила УСДРП. Лідери партії — А. Річицький, Ю. Лапчинський, Б. Анто-ненко-Давидович — виступали за незалежну Україну. У 1924 р. партія нараховувала 200 осіб, а в 1925 р. вона «са-моліквідувалася». Частина укапістів вступили до КП(б)У.\nОтже, комуністи-більшовики безцеремонно усунули з політичної арени навіть легальні партії. Проти нелегальних було оголошено справжню війну. У 1923 р. Україною прокотилася хвиля масових арештів.\nУсунувши з політичної арени конкурентів, Комуністична партія монополізувала всю повноту влади в країні. Конституція СРСР 1936 р. законодавчо закріпила керівну і спрямовуючу роль Комуністичної партії у політичній системі Радянського Союзу.\n3. Зрощення правлячої партії з державним апаратом.\nНа державні пости, як і на всі інші посади в органах державної влади, за окремими винятками, призначалися або «обиралися» комуністи, які згідно зі статутом мали проводити в життя програму і рішення партії. Наприклад, у 1934 р. в Україні серед керівників і спеціалістів важкої промисловості комуністи становили четверту частину; серед директорів підприємств — майже 70%, серед начальників цехів та їх заступників — 40%. У 1938 р. до Верховної Ради УРСР було обрано 304 депутати, з них 222 комуністи, 36 комсомольців, 46 безпартійних. Це свідчило, що партія зрощувалася з державним апаратом і фактично становила єдиний партійно-державний механізм, який зводив нанівець роль державних органів і забезпечував панівне становище комуністичної керівної верхівки.\n4. Одержавлення суспільства. Виявлялося в тому, що було знищено або максимально звужено незалежне від держави суспільне життя. Місцеві органи державної влади вже\nна початку 20-х років, утверджуючи свою монополію, почали розпускати паралельні структури — комітети незаможних селян. Цей процес був юридично оформлений цир\nкулярами НКВС і Народного комісаріату землеробства від 15 листопада 1923 р. «Про ліквідацію сільських сходів як органів влади на селі». У жовтні 1924 р. ВЦВК і РНК Ук\nраїни ухвалили «Положення про порядок реєстрації спілок і товариств». Положення утверджувало дозвільно-нормативний режим утворення товариств. Усі товариства перево\nдилися під юрисдикцію НКВС. Держава створювала позадержавні формування і сама ж ними управляла. Після прийняття Положення підконтрольні державі товариства активно утворювалися по всій Україні. Це «Антиалкогольне товариство», «Друзі радіо», «Товариство сприяння юним ленінцям», «Всеукраїнське товариство друзів хімічної оборони й промисловості» та ін. Партійно-державна еліта, тримаючи під тотальним контролем профспілки, комсомол, громадські організації, фактично забезпечила цілковиту власну монополію на суспільне життя, яку для зручності називали державною.\n5. Встановлення тоталітарного контролю над економікою і зміцнення централізованого керівництва нею. В результаті утворилася адміністративно-командна система як форма організації суспільства із відповідним типом управління. Така система охопила суб'єкт політичних рішень (політичну владу), механізм забезпечення виконання цих рішень (апарат) і об'єкт, на який спрямовано ці рішення (суспільство, клас, соціальну групу, індивід).\nОсобливо важливий елемент адміністративно-командної системи — апарат, який був провідником політики «верхів» у «низи». Сталін завжди наголошував, що питання про держапарат — одне із найістотніших питань радянського будівництва, і що кадри вирішують все. Для того щоб тримати апарат, кадри у німому підпорядкуванні згори до низу, час від часу підкреслювалося, що апарат дуже громіздкий, бюрократичний, що його треба скорочувати. Кожний апаратник намагався догодити вищестоящому і зберегти своє місце. Незважаючи на часті чистки, апарат завжди був громіздким. Так, у 1928 р. в Україні у народному господарстві, за офіційними даними, було зайнято 1 942 тис. робітників і службовців, в тому числі 242 тис. осіб, що працювали в апараті органів державного і господарського управління, в органах управління кооперативних і громадських організацій тощо, апаратником був кожен 8-й працюючий.\nОтже, командна економіка стала своєрідним фундаментом тоталітаризму в СРСР. її основним стрижнем була «надзвичайна система» суспільної організації, яка базувалася на монополії партійно-державного апарату на владу. Збереження і зміцнення такої системи неможливе без насилля, репресій. Насилля навіть не маскували. На XVI з'їзді ВКП(б) Сталін заявив, що репресії в галузі соціалістичного будівництва є необхідним елементом наступу. Невід'ємною частиною тоталітарного режиму був репресивний апарат. Він виконував три ключові завдання:\n—ліквідація організованої опозиції та індивідуального інакомислення у партії та державі;\n—забезпечення держави безкоштовною робочою силою через систему ГУЛАГу (місця ув'язнення — рос. Главное управление лагерей);\n—суворий контроль над суспільними процесами.\nОсобливо активно ці завдання вирішувалися у 20— 30-х роках. Одним з перших кроків до масового терору стала кампанія боротьби зі «шкідниками» і «саботажниками», що розпочалася в умовах згортання непу. Сигналом до репресій стала «шахтинська справа». (Навесні 1928 р. у Шахтинській окрузі Північнокавказького краю було викрито велику «шкідницьку» організацію, яка нібито складалася з вороже налаштованої частини технічної інтелігенції та замаскованих білогвардійців.)\nПартійне керівництво України (Л. Каганович) одразу ж відгукнулося, і вже влітку 1928 р. на лаві підсудних серед «шахтинців» опинилися керівники промисловості України,\nяким інкримінували створення «Харківського центру» з керівництва «шкідництвом». Після цього набрала розмаху цілеспрямована боротьба проти кадрів української національної інтелігенції. Було сфальсифіковано судовий процес «Спілки визволення України»(СВУ), «розгромлено» міфічний «Український національний центр», «Польську організацію військову», «Блок українських націоналістичних партій», «Троцькіетсько-націоналістичнийблок» тощо. Впродовж 1930—1941 pp. в Україні було «виявлено» і «розгромлено» понад 100 ворожих центрів, блоків і організацій.\nПерехід до директивного планування, Форсування індустріалізації\nУ грудні 1927 р. XV з'їзд ВКП(б) проголосив пріоритет державного планування над ринком. З жовтня 1928 р. розпочалася перша п'ятирічка. Наприкінці 20-х років у внутрішній політиці СРСР відбувся різкий поворот. Правляча верхівка зміцнила свої позиції і вже не потребувала компромісів для збереження власного панування. Розгромивши суперників у боротьбі за владу, Сталін перейшов до відвертого насильства в будівництві «соціалізму». Значних змін зазнала й політика щодо України.\nПоворот у внутрішній політиці виявився насамперед у прискоренні темпів індустріалізації. Курс на індустріалізацію передбачав перетворення СРСР з держави, що ввозить машини й устаткування, на державу, яка їх виробляє, з аграрної країни — на промислову. Оскільки СРСР перебував у постійному очікуванні війни зі світовим імперіалізмом, цю грандіозну перебудову планували, здійснити в стислі терміни, щоб встигнути створити оборонну промисловість для майбутньої війни. Поставало питання, де взяти кошти для індустріалізації. На Заході первісне нагромадження капіталу відбувалося за рахунок експлуатації селянства і пограбування колоній. Більшовицькі теоретики на словах заперечували такий шлях для СРСР, але фактично його було втілено в життя. «Внутрішньою колонією» для радянської промисловості стало селянство, передусім українське. Перший п'ятирічний план (1928—1932) передбачав напружені, але реальні темпи приросту промисловості в середньому за рік. Водночас у процесі виконання п'ятирічки Сталін шляхом адміністрування, директив почав вимагати різкого підвищення планових цифр. Це спричинило диспропорції і зриви. Так, планом передбачалося збільшити видобуток вугілля в Донбасі з 27 до 53 млн т. У процесі п'ятирічки ці завдання збільшили до 80 млн т. У 1933 p. видобуток вугілля досяг 45 млн т. Виплавку чавуну в Україні планували збільшити із 2,4 до 6,6 млн т. У 1933 р. було виплавлено 4,3 млн т. Всупереч заяві Сталіна про виконання п'ятирічки за чотири роки і три місяці насправді за сукупністю показників вона не була виконана навіть за п'ять років.\nОднак перша п'ятирічка мала важливі наслідки для України. Республіка отримала понад 20% загальних капіталовкладень, із 1500 нових підприємств майже 400 будувалися в Україні. У 1932 р. стала до ладу перша черга Дніпровської ГЕС. Споруджувалися великі підприємства — «За-поріжсталь», Харківський тракторний завод та ін. У другій і третій п'ятирічках рівень інвестицій в Україну знизився. З 4500 підприємств, що будувалися у другій п'ятирічці (1933—1937), в Україні розміщувалися до 1000, у незакін-ченій третій п'ятирічці (1938—1941) — 600 із 3000. Це було пов'язано з планами створення нової промислової бази на Сході, де заводи знаходилися в більшій безпеці на випадок війни.\nНапружені плани потребували інтенсифікації праці робітників. Цього досягали двома шляхами. Перший — масовий ентузіазм. Для цього використовували так зване соц-змагання, зустрічні плани, рух новаторів, нагородження орденами, присвоєння звання Героя соціалістичної праці тощо. У 1935 р. було широко розрекламовано рекорд вибійника шахти «Центральна-Ірміно» в Донбасі О. Стаханова, який з допомогою двох помічників вирубав за зміну 102 т вугілля, перевиконавши норму в 14,5 раза. Досягнення Стаханова було негайно використано для організації змагання за перевиконання норм виробітку — стаханівського руху. Другий шлях — прямий примус і залякування. Тих, хто не виявляв особливого ентузіазму, змушували працювати під страхом адміністративного покарання. Більше того, випуск бракованої продукції, пошкодження устаткування, верстатів кваліфікували як підривну діяльність, за яку належав арешт. Обидва ці шляхи вели до такого рівня експлуатації робочої сили в СРСР, який можна порівняти із капіталізмом доби первісного нагромадження капіталу.\nУспіхи перших п'ятирічок безсумнівні, дореволюційний рівень промисловості був значно перевищений. Стали до ладу металургійні гіганти « Запоріжсталь», «Криворіж-сталь» і «Азовсталь». Давали продукцію тракторний і турбінний заводи в Харкові, машинобудівні підприємства в Києві, Одесі, Миколаєві. Виникли нові галузі промисловості, зокрема хімічна.\nТридцяті роки — період бурхливого розвитку в Україні цивільної авіації. В січні 1930 р. шляхом злиття двох акціонерних товариств — «Укрповітрошлях» і російського «До-бролет» було створено Всесоюзне товариство цивільного повітряного флоту (ЦПФ) — ВТЦПФ. Пізніше назву було замінено на Всесоюзне об'єднання цивільної авіації (ВОЦА). В лютому 1931 р. введено нову назву — Головне Управління ЦПФ (ГУЦПФ) СРСР, а з 25 березня 1932 р. — «Аэрофлот». З цього часу цивільна авіація України розвивалася як одне із відділень Аерофлоту.\nУ період з 1930 р. до початку Другої світової війни в Україні відбувався процес розвитку матеріально-технічної бази цивільної авіації. В ці роки діяло понад ЗО аеропортів. Найбільш відомими були Харківський, Київський (в Бро-варах). Аеропорти діяли в Дніпропетровську, Донецьку, Миколаєві, Кривому Розі, Одесі, Мелітополі, Кіровограді та інших містах. В Одесі та Севастополі діяли гідроаеропорти. В довоєнні роки постійно зростала мережа авіаліній України. Так, в 1939 р. вони перевищували 27 тис. км. і порівняно з 1928 р. зросли майже в 9 разів. На повітряних трасах експлуатувалися літаки видатного українського авіаконструктора К. Калініна (1889—1938;^розстріляний після катувань у воронезькій тюрмі НКВС). Його літак К-5 впродовж 10 років був основою літакопарків цивільної авіації.\nУ 30-ті роки два вищі навчальні заклади готували спеціалістів для цивільної авіації зокрема і для авіації загалом. 17 квітня 1930 р. було створено Харківський авіаційний інститут (ХАІ), а 25 серпня 1933 р. — Київський авіаційний інститут ЦПФ (КАІ ЦПФ, нині — Національний авіаційний університет). До початку Другої світової війни ці два інститути підготували майже 2000 спеціалістів. Крім того, готували спеціалістів для потреб цивільного повітряного флоту Харківський (1930), Валківський і Крас-нокутський Харківської обл. (1931), київські авіатехніку-ми (1933). Широко застосовувався ЦПФ в народному господарстві України.\nЗначні результати довоєнних п'ятирічок досягнуті були надто дорогою ціною. Наслідки індустріалізації для України неоднозначні:\n—з аграрної країни республіка перетворилася на індустріальну;\n—розгорнувся процес українізації робітничого класу, сформувалися національний робітничий клас, який до цього був переважно російським, а також технічна інтелігенція;\n— розгорнувся процес урбанізації (якщо до проведення індустріалізації лише кожен п'ятий житель України мешкав у місті, то наприкінці 30-х років — кожен третій);\n—для одержання коштів для індустріалізації експлуатувалося і грабувалося українське село;\n— демонтовано неп і запроваджено командно-адміністративну систему в економіці; трестівський госпрозрахунок було замінено госпрозрахунком підприємств;\n— ліквідовано рештки економічної самостійності України, велика промисловість перейшла у розпорядження загальносоюзних наркоматів;\n— створено атмосферу напруження, підозри, доносів, пошуку «шкідників», яка сприяла розгортанню масових репресій.\nКолективізація сільського господарства. Знищення класу селян-власників.\nЩе драматичніші зміни відбувалися у сільському господарстві України. В 1929 р. партійно-державне керівництво розпочало масову колективізацію, яку шляхом репресій і терору завершили суцільною колективізацією селянських господарств. Це одна з трагічних сторінок історії нашого народу. Теоретики і практики більшовицького соціалізму були впевнені, що побудувати його неможливо без ліквідації приватної власності на землю і переходу до колективного господарювання на селі. Тому, обманувши селян гаслом «Земля — селянам!», більшовики відразу після жовтневого перевороту на добровільній основі почали створювати колективні господарства: комуни, товариства спільного обробітку землі (ТСОЗи), радгоспи, сільськогосподарські артілі. Особливого ентузіазму селяни не виявляли. Навесні 1918 р. таких колективів в Україні було до 50, наприкінці 1920 р. — 960. У роки непу створення колгоспів тривало переважно на добровільній основі, але повільними темпами. Проте колективні господарства, сформовані переважно із бідняцьких господарств, були малоефективними, що багато в чому залежало від невміння вести господарство і нестачі техніки та реманенту. В жовтні 1927 р. колгоспи об'єднували понад 1% селянських господарств. Бурхливо розвивалися різні форми кооперації.\nДо початку масової колективізації селяни ще певною мірою зберігали свою економічну незалежність і самодіяльність. Та це суперечило планам тоталітарної системи. Еко-\nномічними важелями держава не могла впливати на відносини із селянами-власниками. Залишалося єдине — насильницькими методами підкорити їх, Тому черговою жертвою сталінського терору стало селянство. Щоб забезпечити державу товарним зерном, потрібно було форсувати колективізацію. Пертим поштовхом для такого форсування стали хлібозаготівельні кризи у 1928—1929 pp. 1928 рік приніс Україні неврожай. І хоч було очевидним, що хліба не вистачає, влада примушувала селян здавати його державі за цінами, значно нижчими за ринкові. Селяни стали всіляко ухилятися від таких хлібозаготівель. Тоді за наказом Сталіна почалися реквізиції зерна, як у роки «воєнного комунізму». Саме це і означало крах непу стосовно селян. Внаслідок «надзвичайних заходів» з України стягли на 33% більше хліба, ніж у 1927 р. У багатьох районах почався голод. Сталін продемонстрував особисто, як треба проводити хлібозаготівлі, під час поїздки до Сибіру в січні 1928 р. Застосований ним «уральсько-сибірський» метод заготівель ґрунтувався на принципі самообкладання, яким село розколювалося на групи за майновою ознакою. Кожному селу давали завдання на продаж хліба, а доведення його «до двору» відбувалося за рішенням сільських сходів. Селян, які не виконували рішення зборів, спочатку штрафували у п'ятикратному розмірі вартості хліба, що підлягав здачі, а потім майно їх розпродували. Частина вилучених коштів перераховувалася у фонди кооперування і колективізації бідноти, щоб забезпечити її корисливу заінтересованість. Такий метод застосовували в Україні навесні 1929 р.\nПовернення до «воєнно-комуністичних» методів було зумовлене тим, що індустріалізація вимагала величезних коштів, які планувалося «перекачати» із сільського господарства у промисловість. Методи непу не влаштовували, і з непом було покінчено. Однак постійно застосовувати «надзвичайні заходи» до самостійних селян-господарів було неможливо. Легко можна було забирати хліб у колгоспів. Колгоспник — це вже не селянин у традиційному значенні слова. Він зобов'язаний підкорятися безпосередньому начальству — бригадиру і голові колгоспу, від яких залежав у всьому. Ці посадові особи залежали від районної «трійки» — секретаря райкому партії, голови райвиконкому і начальника ДПУ. Ті, хто слухняно виконував рішення «трійки», заохочувалися, хто не виконував, — отримували догани, на них чекали концтабори, тюрми, розстріли. Вже восени 1929 р. обмолочений хліб із колгоспних полів вивозили на державні пункти та елеватори. Такий метод сподобався керівництву, і Сталін вирішив приборкати опір селянства шляхом суцільної колективізації.\nПленум ЦК ВКП(б) у листопаді 1929 p., заслухавши доповідь генерального секретаря ЦК КП(б)У С. Косіора, визнав головним завданням комуністів проведення суцільної колективізації Степу України. У постанові ЦК ВКП(б) «Про темпи колективізації і заходи допомоги колгоспному будівництву» (січень 1930 р.) ставилося завдання завершити колективізацію в республіці восени 1931 р., а в крайньому разі — навесні 1932 р. Особливо жорстоко проводили колективізацію взимку 1930 р. Партійно-радянські працівники і так звані активісти-бідняки заганяли в колгоспи силою, усуспільнювали всю худобу, навіть домашню птицю. У відповідь селяни почали різати свою худобу. У 1928— 1932 pp. її поголів'я в Україні скоротилося вдвоє.\nС. Косіор, намагаючись догодити Сталіну, який планував провести колективізацію десь за рік, нехтуючи навіть постановою ЦК ВКП(б) від 5 січня 1930 р., вже 24 лютого того ж року підписав інструктивний лист ЦК КП(б)У до місцевих парторганізацій із закликом колективізувати Степ за час весняної посівної 1930 p., а всю Україну — до осені 1930 р. Районні власті (з метою також вислужитися) готові були ще скоротити ці терміни.\nНа той час Україна поділялася на райони. Всього було 581 район, в яких нараховувалося 5054 тис. селянських господарства. Оскільки селяни без захоплення ставилися до колективізації, Сталін і його прибічники в комісії політбюро ЦК ВКП(б) під керівництвом В. Молотова поставили завдання шляхом роз'єднання сіл на окремі групи домогтися залучення їх до колгоспів. Комісія порушила проблему куркульства. На той час куркулів-експлуататорів уже не було. Ще під час зрівняльного поділу землі в 1920—1923 pp. власті винищили усіх, хто будував свій добробут на необмеженій найманій праці. В 1930 р. заможних господарів (тих, хто своєю працею створив собі якийсь достаток) було оголошено куркулями. Комісія розробила порядок розкуркулюван-ня. Куркулів поділяли на три категорії. До першої віднесли учасників і організаторів антирадянських виступів та терористичних актів. їх пропонували ізолювати в тюрмах і концтаборах. До другої категорії потрапляли всі, хто виявив менш активний опір, їх виселяли у віддалені райони півночі СРСР разом із сім'ями. У третій категорії були ті, хто не чинив опору, їм виділяли земельні ділянки за межами колгоспних земель. В Україні розпочалася ліквідація куркульства як класу. Тих, хто не вступав до колгоспу, оголошували підкуркульниками. Під силою страху селяни змушені були йти до колгоспів. Ліквідація куркульства на практиці означала фізичне знищення заможних селян-господарів і тих, кого підозрювали у ворожості до радянської влади. Перша хвиля розкуркулювання тривала з другої половини січня до початку березня 1930 p.; вона охопила 309 районів, де налічувалося 2 524 тис. господарств.\nНа 10 березня 1930 р. було розкуркулено 61 887 господарств (2,5%). Всього за час колективізації було розкуркулено 352 тис. селянських господарств. Внаслідок цього восени 1931 р. питома вага колгоспних дворів серед селянських господарств досягла 67%; а до кінця 1932 р. було колективізовано майже 70% господарств (80% орної землі). До 1940 р. майже всі українські селяни входили до 28 тис. колгоспів.\nНаслідки колективізації драматичні:\n1) сільськогосподарське виробництво було підірване до такої міри, що рівень 1928 р. у виробництві зерна і поголів'я худоби вдалося відновити лише у 50-х роках;\n2) ліквідовано економічну самостійність селян. їх знову повернули у стан кріпаків;\n3) поневолення останнього порівняно незалежного класу селянства сприяло подальшому зміцненню командно-адміністративної системи. Контроль сталінського партійно-державного апарату над громадянами став повністю тоталітарним;\n4) знищення найбільш кмітливої і працьовитої частини селянства; у решти зникли матеріальна заінтересованість у результатах праці, почуття власника-господаря. Відбулося\n5) голодомор 1932—1933 pp. в Україні. Причини голоду тепер з'ясовані цілком. Це був наслідок безвідповідальної, антинародної, злочинної політики московського центру та їх прислужників в Україні, спрямованої на добування коштів для індустріалізації. Доля селян до уваги не бралася. Голод був не- наслідком стихії, а організований керівництвом, як московським, так і українським штучно.\nЦе був справжній геноцид проти українського народу.\nКолективізація спричинила різке зниження продуктивності сільського господарства. У 1930 р. валовий збір зерна в Україні становив 23 млн т, у 1931 р. — 18, 1932 р. — 13. Хліба вистачало для забезпечення населення України, але московське керівництво продовжувало встановлювати для України непомірні хлібозаготівельні плани. Уже наприкінці 1931 р. в Україні почався голод. Навіть в умовах голоду хлібозаготівлі нарощувалися, в 1931 р. Україна здала державі 39% загального збору зернових, у 1932 р. — 55%. До проведення заготівель залучали регулярні війська і ДПУ. До організації голодомору в Україні причетні Л. Каганович, В. Молотов, С. Косіор, В. Чубар, П. Постишев.\nВзимку і навесні 1933 р. — апогей голоду. Люди їли все: від товченої кори дерев, тирси, щурів, жаб до людського м'яса, а пошуки і вилучення хліба і харчів тривали. Внаслідок голодомору загинуло від 3 до 4,5 млн селян, а повні дані загиблих і втрат з урахуванням зниження народжуваності становили від 5 до 6 млн. Деякі дослідники наводять і вищі цифри — 7 млн. Голод 1933 р. — найстра-хітливіший серед численних злочинів сталінщини. Радянський режим так залякав селян, що вони стали слухняними виконавцями волі зверху, безправною часткою системи командної економіки.\nДля закріплення перемоги колгоспного ладу і його зміцнення були створені політвідділи МТС і радгоспів. Вони зосередили в своїх руках всю повноту влади у сільськогосподарському виробництві. Використовуючи політику батога і пряника (скасування продрозкладки, преміювання натурою, поліпшення побутових умов на селі тощо), вони налагоджували громадське господарство, слухняне до партійного керівництва. Намагаючись зацікавити селян-колгоспників у піднесенні громадського господарства, у колгоспах створювали бригади з постійним складом працюючих, за ними закріплювали земельні площі, машини, реманент, робочу і продуктивну худобу. Кожна бригада відповідала за свою земельну ділянку.\nДержава дбала про технічну базу колгоспів. Так, за кожний рік другої п'ятирічки в Україні виникало 73 МТС. Однак це не означало, що влада почала піклуватися про селянство. Вона переслідувала ту саму мету — експлуатацію безправних, безпаспортних селян-колгоспників на користь промисловості. До кінця 1934 р. кризу колгоспного ладу було подолано. Свідченням цього стала відміна карткової системи розподілу продовольчих товарів і ліквідація політвідділів МТС.\nУ середині 1937 р. в Україні існувало 27 347 колгоспів, які об'єднували 3 757 тис. селянських дворів (96% наявної кількості). А до початку суцільної колективізації в Україні нараховувалося 5 044,8 селянських дворів, отже, їх зменшилося на 1 288 тис.\nЦіною голоду, мільйонів смертей суцільна колективізація стала фактом.\nФормування культу особи Сталіна. Утвердження тоталітарної системи.\nПочинаючи з 1929 р., особливо після помпезного відзначення 50-річчя Сталіна, його почали називати найвеличні-шим і наймудрішим, батьком усіх часів і народів. Культ особи й утвердження тоталітарної системи у СРСР — єдиний процес, пов'язаний із репресіями. Починаючи із 1929 p., масові репресії трьома великими хвилями прокотилися по Україні:\n1) примусова колективізація, розкуркулення, ліквідація УАПЦ, процес СВУ (1929—1931pp.);\n2) голодомор, постишевський терор, «кіровська» хвиля 1932—1934);\n3) «великий терор» (1936—1938 pp.).\nЗлочинна партійно-державна владна структура, яка сприяла зміцненню культу особи Сталіна і його диктаторської влади, водночас почала шукати шляхи виправлення становища. Така спроба відбулася в січні 1934 р. на XVII з'їзді ВКП(б). Виступити проти Сталіна на з'їзді було смертельно небезпечно. Єдина можливість усунути його від керівництва — під час таємного голосування при виборах ЦК ВКП(б). Справді, Сталін набрав менше голосів, ніж деякі інші кандидати. Перше місце посів С. Кіров. 1 грудня 1934 p. C. Кірова було убито. Сталін позбувся суперника і дістав підставу розпочати терор проти міфічних «ворогів народу» , переслідуючи єдину мету — утриматися при владі й зміцнювати свою особисту диктатуру. Репресії переросли у масові, особливо після лютого-березня 1937 p., коли Сталін на пленумі ЦК ВКП(б) заявив, що країна в небезпечному становищі через підступи ворогів. Уже 31 липня 1937 р. ЦК ВКП(б) затвердив наказ М. Єжова місцевим органам НКВС, що за чотири місяці треба репресувати 268 950 осіб, з яких негайно знищити 75 950. Ці завдання за гіркою традицією перевиконувалися.\nРепресії здійснювалися позасудовими трійками у складі першого секретаря обкому партії, начальника обласного управління НКВС і прокурора області. У грудні 1934 р. на процесі «Українського центру білогвардійців-терористів» було засуджено 28 осіб, переважно письменників і діячів культури. В 1935 р. Постишев оголосив про викриття «Всеукраїнського боротьбистського центру», — винищено колишніх боротьбистів. Проведено процеси «Національно-терористичногоцентру», «Національно-терористичної групи професора М.Зерова», «Блоку українських терористичних груп», «Троцькістського націоналістичного терористичного блоку». В 1936р. сфабриковано справи «Українського троцькістського центру», «Соціал-демократичної партії України». В 1937 р. була ліквідована майже вся верхівка ЦК КП(б)У і уряду УРСР. Був страчений один із організаторів КП(б)У Е. Квірінг. Заарештовано X. Раковського (розстріляно в 1941 р.) За нез'ясова-них обставин загинув голова РНК УРСР (з 1933 р.) П. Любченко. Не уникли ліквідації й організатори репресій попередніх років. Був відкликаний з України П. По-стишев (розстріляний в 1940 p.). Подібна доля спіткала С. Косіора і В. Чубаря. Був ліквідований нарком внутрішніх справ України В. Балицький. Із 102 членів і кандидатів в члени ЦК КП(б)У репресовано (переважно вбито) 100 осіб. З 11 членів політбюро загинуло 10, з п'яти кандидатів у члени політбюро — чотири, з дев'яти членів оргбюро — всі. Не припинилися репресії і після того, як партійну організацію республіки очолив М. Хрущов (січень 1938 p.). Тепер всі репресовані засуджувалися до розстрілу. Головними наслідками масових репресій стали фізичне винищення активної та інтелектуальної частини нації і моральне розтління тих, кого терор не зачепив. За масштабами винищення населення власної країни сталінський терор не знав собі рівних у всьому світі. Тому в пам'яті людей він ще залишився під назвою «великого терору» .\nРадянські комуністичні історики вважали такий поворот логічним продовженням ленінської національної політики. Зарубіжні дослідники часто вживали термін «обманна українізація». Вже в ті часи певна частина відомих українських діячів розуміла, що така політика має на меті виявити націоналістично налаштованих громадян України і потім репресувати їх. Іншими словами, «коренізація» була, як і неп, вимушеною політикою відступу і компромісів з метою укріплення комуністичної ідеології. Так, на початку 20-х років КП(б)У була чужим тілом в українському суспільстві. Вона спиралася передусім на неукраїнські елементи. У 1922 р. .з 55 тис. членів партії 54% становили росіяни, 23% українці, 14% євреї. В урядовому апараті українців було 35%. Для підтримки влади українськими масами необхідно було надати партії та уряду національних особливостей. Цього вимагали національно свідомі українські комуністи, переважно очолювані вихідцями з партії боротьбистів О. Шумським, В. Еланом-Бла-китним , а згодом — і колишні укапісти, які на чолі з М. Ткаченком і Ю. Мазуренком у 1925 р. також приєдналися до КП(б)У. Українізація була реакцією на українське національне відродження, яке розвивалося незалежно від більшовиків. За словами М. Хвильового, «українізація є результат нездоланної волі 30-мільйонної нації». Свого часу С. Петлюра так писав про «українізацію»: «Взагалі справа українізації справляє враження певного тактичного ходу з боку більшовиків, і коли він не дасть бажаних наслідків, то про нього швидко забудуть».\nРозвиток підприємництва в аграрному секторі економіки України за роки незалежності\nСтановлення в Україні підприємницької діяльності відбувається в складних соціально-економічних умовах\nВ останні роки в Україні відбулися І відбуваються глибокі економічні зміни\nЗа роки, що минули від початку радикального реформування адміністративно-командної економіки\n1. Соціально – економічні та політичні перетворення в 1944 / 1945 – 1947 / 1948 роках. Їх наслідки\n«Соціально-економічні орієнтації населення України»\nІнститут приватної власності, право власності і похідні від нього. Вступ


Готелі у місті Монкальєрі: доступна автостоянка\nдоступна автостоянка готелі в місті Монкальєрі\nМонкальєрі: найпопулярніші визначні місця\nГольф-клуб "Монкальєрі" (Moncalieri)Не пропустіть нагоду попрактикувати удар: Гольф-клуб "Монкальєрі" (Moncalieri) всього за 2,7 км від центру міста Монкальєрі. Нашим мандрівникам також до душі музеї цього району — почніть знайомство з місцевою культурою саме тут. Монкальєрі також пропонує чимало популярних розваг, серед яких Стадіон «Алльянц».\nЛікарня Святого Хреста в МонкальєріЛікарня Святого Хреста в Монкальєрі – лікарня, розташована за 1,8 км від центру міста Монкальєрі.\nMoncalieri marketMoncalieri market, що за 1,7 км від центру міста Монкальєрі, точно варто відвідати під час вашої поїздки. Нашим мандрівникам також до душі музеї цього району — почніть знайомство з місцевою культурою саме тут. Якщо вам подобається у такому місці, як Moncalieri market, неодмінно відвідайте також місцеві цікавинки, Lingotto Fiere та Автомобільний центр «Mirafiori Motor Village».\nЗамок MoncalieriЗаплануйте екскурсію містом Турін і обов'язково відвідайте таку пам'ятку, як Замок Moncalieri, розташовану за 6,7 км від центру. А ще тут можна побачити собор та музеї — звідси може розпочатись ваше знайомство з місцевою культурою. У місті Монкальєрі є чимало інших пам'яток, які ви можете побачити на власні очі: Mole Antonelliana, Королівський палац у Туріні та Туринський собор.\nДізнатися більше про м. Монкальєрі\nМонкальєрі: готелі з безкоштовними автостоянками\nПомешкання з можливістю безкоштовного паркування може виявитися для вас оптимальним варіантом, якщо ви плануєте відвідати місто Монкальєрі на власному авто. Скористайтеся сайтом Hotels.com, адже тут ви знайдете готелі з безкоштовними стоянками. Сплануйте свій маршрут і вирушайте досліджувати це привітне місто. Додайте до свого маршруту такі місцеві цікавини, як Замок Moncalieri, Гольф-клуб "Монкальєрі" (Moncalieri) та Парк "Parco delle Vallere".


Звідки беруться суперлюди? - Скадовська ПалітраСкадовська Палітра\nЗвідки беруться суперлюди?\nКожне суспільство проходить свій шлях еволюції. Українцям, що століттями їли хліб невільників, непросто дається пробіжка до демократії. Лише зараз позбуваємося комплексу меншовартості. Доводиться перечіплятися об підніжки придуманих кимось стереотипів. Відстоювати свою думку через конфлікти. Тому що боротьба триває не лише у зонах дії АТО. Вона скрізь, де болото закінчується, і з землі виринає чистий потічок. Вода підхоплює все, що потрапляє в неї. Щось викидає на берег, щось опускає на дно, а щось виносить у море.\nНавіть друзі Гаррі Поттера захоплювались мітлою Німбус-2000. Як-не-як, остання модель. Але мав її тільки Гаррі. Й у друзі вибрав собі напівкровку Герміону та рудого хлопчика з бідної багатодітної родини Рона. Цю казку однаково люблять діти з різних за матеріальним рівнем сімей. Всім подобається розум Герміони, відданість Рона й талант та обраність Гаррі.\nМене віднедавна почало цікавити, звідки беруться такі “політики”, як Єгор Устінов? У неповних 30 він за якісь неіснуючі заслуги став головою Скадовської райдержадміністрації. Й ми знаємо за які: його тато при грошах. Іншого пояснення поки що не можу знайти. Адже знаю розумніших від нього, досвідченіших, порядніших й т.д. Цей же кіндерсюрприз, як його охрестили в районі, нарегіоналив – і пішов на підвищення. Мітингував у “клітці”, звареної за наказом Костяка, в яку заганяли бюджетників на антимайдан. Розширював лави Партії регіонів, був відданим цій політсилі до дрижаків у колінах. А тоді враз зіскочив із синьо-білого потяга, спробував відразу ж скочити на підніжку іншого, ідеї якого донедавна відверто зневажав. Не вийшло. Десь загубився. Не факт, що незабаром не винирне на якійсь іншій видній посаді. Щоб з таким же щиросердним рвінням топтати, нищити все, до чого торкнеться його чиновницький запал вислужитися.\nЙ зовсім несподівано я познайомилася із особою, яка формує культ таких, як екс-чиновник Устінов. Зовсім мила усміхнена жінка, яка ділить дітей на обраних, бо їхні батьки мають гроші, й на голоту без роду-племені. Навіть перебування їх в одному потязі – мезальянс. Такого вона допустити не може. Бо це – приниження її ображеної хворобливої гідності. Що цікаво, вона не перша представниця преклоніння перед грошовитою суперелітою. Сьогодні я почула вже від молодшої дами: як же так? Мої діти і ці…\nВсе-таки Україна мало-помало капіталізується. І є люди, їх чимало, які мають голову на плечах і зуміли заробити непогані гроші. Коштів вистачає на все – від власного будинку до поїздок у вихідні на шопінг до Арабських Еміратів або Парижу. Пам’ятаєте Голcуорсі “Сагу про Форсайтів”? Джон вирішив купити автомобіль, і питання ціни не обговорювалось.\nТак само сучасні багаті українці. У них не стоїть питання ціни – купити дитині дорогий смарфон, чи планшет, чи нетбук, чи все разом. Але коли це підноситься як спосіб вивищитися й вважати себе обраним? Всі, хто не мають такого статку, зовсім не прислуга і не люди другого сорту. Можливо, в них інші пріоритети. Можливо, менше везіння, можливо, не опинилися у потрібний час у потрібному місці. Та мало чого. Вони теж розумні, багато працюють, пишаються своїми дітьми. Просто скромніше живуть. І їм не доведеться ганебно тікати, лишаючи золоті злитки та колекції годинників, куплених на крадені гроші.\nЯк би там не було, серед моїх друзів є мільйонери, є звичайні бюджетники, й зовсім бідні люди. Чому я дружу з ними і чому вони дзвонять мені? Якщо розібратися, їхній і мій фінансовий стан у наших стосунках стоїть на якомусь там надцятому місці. Перш за все ми цінуємо щирість, підтримку одна одної, незрадливість і спільні погляди. Чи не вперше я радію, що мої вчителі не прищепили мені комплексу неповноцінності через те, що моя родина вважалася середнім класом – як в радянські часи, так і тепер. Добре, що мої вчителі і вчителі моїх дітей цінували в першу чергу не гаманець батьків дитини, а її розум та старанність у навчанні. Мені жаль дітей, яким постійно втовкмачують їхню обраність бо їхні батьки мають багато грошей. Навіть дуже хорошу і талановиту дитину цим можна зіпсувати. Так, вона поділить людей на “своїх” та “чужих”, навчиться зневажати та сторонитися одних і прогинатися перед тими, хто грошовитіший. Вона навіть буде щасливою. Але обов’язково програє, бо грошей на все життя не заробиш. Тому що навіть дуже багаті люди можуть опинитися у вигнанні, а їхні рахунки – заблокованими. Колишні друзі зрадять, бо ж нема грошей та посади – немає друзів. Так чинили вони. Так зроблять і з ними.\nОце думаю: Форсайти закохались в одну й ту ж жінку. Ірен не була багатою. Вона мала інші скарби. Попри снобізм, Форсайти не відреклися кохання. Багатій Поттер, зрештою, одружився з Персі Уїзлі, бідною сестрою Рона із багатодітної сім’ї.\nГоворити про фінансову градацію українського суспільства потрібно. Тому що маємо ластівочок у вигляді таких, як Устінов. Це на нашому рівні. Насправді таких устінових по всій Україні й в окупованому Криму до фіга і ще трошки. Попрацювавши чиновником на невелику зарплатню, Єгор, тим не менше, має, за свідченням херсонських журналістів, квартиру в Херсоні, два автомобілі і з великим презирством ставиться до людей. Хтось же його цьому навчив. Для Херсона, можна зробити висновок, це проблема. І для Скадовська теж.\nПід час стажування у США наша група була здивована виглядом одного телеведучого. Він, попри гарно пошитий костюм, білу сорочку та краватку,доповнив гардероб кросівками. На запитання, чому, відповів: мені зручно.\nХочеться дожити до тих часів, коли в Україні люди, які цінують честь та гідність, зможуть пристойно заробити, зробити кар’єру завдяки своєму розуму та здібностям.\nЄвромайдан довів, що не все купується і не все продаються. Але коли в одній із херсонських шкіл на останній дзвоник дітям заборонили приходити із українською символікою, вже не лишається надії, що суспільство після революції гідності відразу стало кращим. Багаті одного чудового дня стануть свідомими й проникнуться співчуттям до дітей-сиріт і з багатодітних родин. Якщо не подружаться з ними, то хоча б не зневажатимуть гидливо. Дітям небагатих батьків, як завжди, доведеться завойовувати місце під сонцем самотужки. У них вийде.


Неповнолітнього закарпатця за вбивство бабусі засудили на 8 років » Новини України та Світу. Новини сьогодні - 7dniv.info\nНеповнолітнього закарпатця за вбивство бабусі засудили на 8 років\nКримінал 18-жов-2012, 11:420153\nНовина про виявлення розчленованого тіла жінки неподалік Виноградова у липні минулого року сколихнула все Закарпаття.\nВипадковий перехожий, який прийшов на річку порибалити, виявив труп жінки без голови та кінцівок. Того ж дня на пошуки осіб, причетних до жахливого вбивства, було орієнтовано виноградівських, частково мукачівських та іршавських правоохоронців. За чотири дні пошуків міліціонерам вдалось встановити і особу вбитої, і родичів, які позбавили бабусю можливості померти власною смертю.\nВід заможної пані до непотрібної старої\nОстанні роки родина Клюсів у с.Сасово, що на Виноградівщині, характеризувалась не з кращого боку. 70-літня бабуся, яка за часів Радянської влади працювала провідницею на рейсах міжнародного сполучення, була колись заможною пані. Виховала єдину доньку та внука, який ріс у сім`ї серед жінок без батька. Колись забезпечена бабуся спромоглася вибудувати триповерхову хату, в якій донедавна мешкала сім`я. Та, як стверджують сусіди і родичі, мала старенька не простий, а то навіть деспотичних характер. Ні рідних, ні сусідів, а тим паче знайомих навіть до порогу не підпускала. Так само виховувала і забороняла своїй 38-літній доньці Галині та 14-літньому онукові Василеві товаришувати з селянами чи родичами. На цьому ґрунті часто і виникали сварки між близькими.\nТого липневого ранку неповнолітній Василь черговий раз почав вимагати від бабці грошей, адже жили всі троє на її пенсію. Квола бабуся, яка і без того, як стверджують родичі, недолюблювала онука, відмовила йому. Між ними виникла суперечка. Василь почав ображати бабусю і від неї в свою чергу лунали лайки та прокльони. Тоді розгніваний хлопець вдарив бабцю кулаком в груди. Та на цьому він не зупинився. Хлопець вибіг на подвір`я, схопив камінь і почав стареньку товкти куди потрапило. Найбільше ударів 70-літній Ганні перепало в голову. Лише коли пенсіонерка стихла, Василь зупинився, кинув камінь і побіг в село.\nДонька старої — Галина, яка той час поралася на подвір`ї, не реагувала на вже звичні сварки між сином та матір`ю. Коли вона зайшла до хати і побачила закривавлену жінку, яка ледве дихає, то навіть не кинулася по допомогу. Зачекавши годинку-другу, Галина вирядилась до Королева, залишивши стару конати.\nЯк кажуть в народі: материнська любов — сліпа\nПовернувшись додому, Галина застала ту картину, на яку, власне, і очікувала. Мертва мати залишалась лежати на тому ж кривавому ліжку. Тоді 38-літня донька не стала задумуватись над тим, аби викликати швидку, а тим паче міліцію. Попри все вона хотіла уберегти сина від правосуддя і приховати сліди злочину. Спочатку запитувала хлопця, для чого він вбив стареньку? Та відповідь була звичною, бо не хотіла дати грошей. Коли звечоріло, то Галина з Василем взялись «за роботу». Аби приховати тіло, у жінки спочатку виникла ідея зварити тіло матері і згодувати собакам. Та великої ємності у хаті не знайшлось, тому вирішили пилою розпиляти і винести тіло за село. Так, 14-літній онучок тримав, а донька Галина розпилювала. Тоді вночі, аби легше було нести, частину рештків матері Галина кинула собакам, а все інше разом з синочком повантажили на візок і відвезли за 10 км за село до р.Тиса.\nНаступного ранку після вбивства бабці, мати з сином продовжували жити звичним побутом. На запитання сусідів, де бабця Ганна, обоє твердили, що поїхала до Києва перераховувати пенсію. Та недовго довелось брехати родичам та сусідам. Коли вода у Тисі спала, то рештки жінки знайшов перехожий, про що й повідомив до правоохоронних органів. А тут справа часу.\nЗа вчинений злочин – відповідне покарання\nРозслідувати криваве вбивство довелось досвідченій та професійній старшій слідчій слідчого управління підполковнику міліції УМВС України в Закарпатській області Оксані Данько. Як розповідає слідча, коли Галину з сином доставили до райвідділу у м.Виноградів, то спочатку жінка намагалась брехати, що мати в Києві. Та плутаючись у показах, щиросердно зізналась у скоєному.Зізнався і 14-літній підліток, хоча особливого жалю за вчинене, у його очах видно не було.\nВраховуючи важкість злочину та вік неповнолітнього, Виноградівський міськрайонний суд засудив Василя до 8 років позбавлення волі. А його матір, яка притягувалась до відповідальності за ст.135 Кримінального кодексу України «Залишення в небезпеці» своєї матері, якій за законом вона зобов`язана була надати допомогу, засуджено до 2 років позбавлення волі.\nЗакарпатського маніяка засудили на 15 років\nВийшовши з в'язниці, чоловік знайшов вдома мумію дружини


„Вулиці не освітлюються,” – такі слова можна почути на кожному кроці.\nСтосовно вулиці Вітрука на відрізку зупинок Корольова-Привокзальна. І не пересічний житомирянин, директор одного з місцевих заводів: „Телефонував і до заступників мера, і до управлінь – жодного результату. В одній із газет прочитав про Програму „Безпечне місто”.\nТам відповіли, що освітлення міста їх не стосується. У господарстві „Міськсвітло” по-хамськи відповіли: „Купите лампочки – тоді вкрутимо”. Хто ж тоді цим займається?!”\nВулиця Вітрука і справді є однією з найтемніших. Уже протягом шести місяців, за словами мешканців району, жодна тролейбусна зупинка не освітлюється. Для злодіїв найкраще місце „роботи” – темний закуток. Вітрука ж – Ельдорадо для крадіїв. Увечері люди просто бояться виходити з домівок.\nЯк пояснили у прес-службі міськради, Житомирське комунальне підприємство електричних мереж зовнішнього освітлення „Міськсвітло” – комунальне підприємство, тому заступники мера можуть керівництву лише рекомендувати щось, але не наказувати.\nПрограма „Безпечне місто” відповідає за те, щоб дороги були у належному стані. Наприклад, щоб працювали світлофори, щоб дорожні розмітки були чіткими.\nНачальник дільниці Корольовського району Володимир Зелінський пояснив неосвітленість Вітрука тим, що на ремонт обірваного кабелю в районі зупинки „Промавтоматика” потрібні гроші, а їх немає. Один метр кабелю коштує сім гривень, а необхідно близько 300 метрів.\nЗа словами заступника мера Євгена Костишина, у поточному році прогнозується, що бюджет розвитку міста буде не меншим, ніж 40 мільйонів гривень. За 2007 рік заплановано зробити Житомир світлим та чистим.\nТак, буде розпочато широкомасштабну реконструкцію системи освітлення, на що виділено шість мільйонів гривень. Та для того, щоб отримати ці кошти, підприємство „Міськсвітло” повинне виграти тендер, тому й курсує зараз машина з керівництвом між Житомир та Києвом.\nУ першу чергу планується реконструювати такі вулиці, як Велику Бердичвську, Шелушкова, Корольова та Баранова.\nНа Вітрука бригади працюватимуть від вулиці Селецької і аж до залізничного вокзалу. У „Міськсвітлі” сподіваються, що тендер отримають уже на днях і тоді розпочнуться роботи.


Кардинал Краєвський з Ватикану приїде в Сокільники освятити храм | Новини\nКардинал Краєвський з Ватикану приїде в Сокільники освятити храм\n09:02, 16 липня 2020 р.\n18 липня о 15:00 до Львова прибуде від імені Папи Франциска кардинал Конрад Краєвський, який відповідає за благодійне служіння. Представник римо-католицького духовенства освятить храм парафії і сімейного центру св. Йоана Павла ІІ, що розташований у Сокільниках на вул. Стрийській, 6 (зупинка після автовокзалу дорогою до "Ашану").\nЯк повідомив 032.ua отець Григорій Драус, кардинал Конрад відомий як опікун убогих Рима, відвідує вулиці і осередки біженців. Він особисто подбав про сім’ю, якій відключили світло через борги. Він також був близьким співпрацівником при житті св. Йоана Павла ІІ, супроводжував його під час літургій.\nПарафія св. Йоана Павла ІІ у Львові розвивалася у приміщеннях УКУ та відома насамперед організацією подій під назвою "Римське Різдво", а також вуличних концертів та активізаційних заходів для дітей. Настоятель парафії служить людям у в’язниці та інфекційній лікарні. Центр св. Йоана Павла ІІ, серцем якого є храм, розташований біля історичного місця візиту Папи Римського 2001 року, вважає своєю метою продовжувати стиль і навчання Святого.\nУ суботу, 18 липня 2020 року, до літургії долучиться римо- та греко- католицьке духовенство, а також представники Православної Церкви України. Служба відбудеться з дотриманням карантинних норм, переважна кількість учасників молитиметься зовні храму. Організатори просять приходити в масках та займати визначені сидячі місця.\nЗа даними Львівської міськради, перед початком літургії, об 11:00, кардинал також освятить територію на перехресті вулиць Хлібної-Пимоненка, де планують збудувати Дім для бездомних і самотніх жінок. Ними опікуватимуться Сестри Альбертинки РКЦ. Приїзд до Львова високопоставленого духовенства є символічним, адже цього року минає 100 років від Дня народження святого Папи Івана Павла ІІ. Митрополит і Архієпископ Львівський РКЦ Мечислав Мокшицький переконаний, що візит Кардинала Конрада Краєвського — особливий жест Папи Франциска, щоб показати близькість до нашого народу.\nновини Львова РКЦ


Алі Фуатьє Джебесой біографія, Дитинство і юність, Військова кар'єра, Тріполітанська і Балканські війни\nАлі Фуатьє Джебесой: біографія\nосманський і турецький політичний і військовий діяч\nАлі Фуатьє народився в 1882 році в знатній сім'ї Ісмаїла Фазіль-паші. Він також був онуком Мехмет Алі-паші, який був командувачем Дунайської армією під час російсько-турецької війни 1877-1878 рр.., Потім брав участь у роботі Берлінського конгресу в складі османської делегації. Алі Фуатьє закінчив військову школу в 1902 році, військовий коледж в 1905 році і в чині штабс-капітана поступив на службу в османську армію.\nВін був зарахований в 3-й батальйон 28-го кавалерійського полку (5-а армія), що базувався в Бейруті, потім служив у 15-му артилерійському полку (3-а армія) в Салоніках. Також Фуад вступив в партію «Єднання і прогрес» (партійний квиток № 191).\nПотім Фуатьє був переведений на посаду штабного офіцера при штабі 3-ї армії, після чого був підвищений у званні і призначений начальником області Караферье (нині Верія). 9 січня 1909 він був призначений військовим аташе Османської імперії в Італії. Після служби в Римі, 1 жовтня 1911 був направлений в Західну армію і призначений одночасно початковому штабів 1-го і 7-го корпусів. Брав участь у придушенні албанського повстання, брав участь у боях з повстанцями у ІПЕК і Якова.\nТріполітанська і Балканські війни\nПід час війни з Італією, Фуатьє займався доставкою зброї і боєприпасів до Лівії, де йшли бойові дії проти італійських військ. З початком Першої Балканської війни, Фуатьє був призначений начальником штабу корпусу, а 10 листопада 1912 був призначений командиром 23-ї піхотної дивізії. 12 грудня грецькі війська почали наступ. Фуатьє прийняв рішення організовано отсупать. Однак у лавах дивізії почалася паніка і вона була фактично розгромлена. Під час боїв у бізань, Фуатьє був поранений в стегно, однак продовжував керувати османськими військами. 6 березня 1913 командувач корпусом Есат-паша наказав військам Фуатьє здатися грецької армії. Після чого він був відправлений до лікарні грецького міста Кіфіссіі для надання медичної допомоги.\n15 січня 1914 Алі Фуатьє був призначений начальником штабу 8-го корпусу, а 19 вересня того ж року отримав звання підполковника і призначений командиром 25-ї піхотної дивізії.\nПісля вступу Османської імперії в Першу світову війну, у січні 1915 року Фуатьє брав участь у Суецької операції, його дивізія брала участь в боях проти британських військ у Беер-Шеви. Проте туркам захопити Суецький канал не вдалося і його дивізія з іншими османськими військами повернулася до Палестини.\nПісля початку Дарданелльська операції його дивізія була включена до складу 17-го корпусу (1-а армія) та брала участь у боях на Галліполі. 20 січня 1916 Фуатьє був призначений командиром 14-ї піхотної дивізії. Спочатку цю дивізію планувалося відправити в Єгипет для другого наступу на Суецький канал, проте через що почався наступу російської армії на Кавказькому фронті, 14-а дивізія була включена до складу 2-ї армії і спрямована на Кавказ.\nУ вересні 1916 року став командиром 5-ї піхотної дивізії, а потім начальником штабу 2-ї армії. 12 січня 1917 Фуатьє був знову переведений на Синайському-Палестинський фронт, 30 червня 1917 став командиром 20-го корпусу. Після підписання Мудросскому перемир'я і виходу Туреччини з війни продовжував командувати 20-м корпусом, а потім 7-ю армією.\nПісля початку війни за незалежність Фуатьє організував турецьке опір проти грецького вторгнення в Західній Туреччині. Фуатьє був командувачем турецькими силами в Західній Анатолії, пізніше Рада представників вибрав Фуатьє командувачем національними силами у війні за незалежність. Анкара де знаходився штаб Фуатьє став центром визвольної війни турецького народу. У цьому ж році був обраний депутатом першого парламенту. У 1921 році після сварки з Ісметом Іненю, Фуатьє був призначений послом Туреччини в Радянському Союзі. Фуатьє особисто вів переговори з Леніним і Сталіним і підписав Московський договір, за яким Радянський Союз надавав допомогу Туреччині у війні проти іноземних військ, за що Туреччина обязиваолась передати Батум до складу СРСР. Після закінчення місії у Москві був знову обраний членом парламенту.\nПісля закінчення війни Фуатьє продовжив роботу в парламенті Туреччини. Він вступив в опозиційну Прогресивну республіканську партію, а в 1924 році став її лідером. Під час курдського повстання в 1925 році Джебесой був звинувачений у спробі державного перевороту, проте в 1926 році був повністю виправданий.\nПісля цього Джебесой пішов з політики. Проте в 1931 році він знову був обраний до парламенту депутатом від Коньї. Потім обіймав посаду міністра громадських робіт (1939-1943), а в 1948 році став спікером парламенту. У 1950 році він був обраний до парламенту від Ескішехір. Джебесой працював у парламенті до 1960 року. Після державного перевороту у Туреччині в 1960 році, він був заарештований разом з іншими діячами Демократичної партії, однак незабаром був випущений на свободу. Після цього Алі Фуатьє назавжди залишив політику.\nПомер в 1968 році і був похований у дворі мечеті Гейвен, проте в 1980 році його останки були перенесені на кладовище в Анкарі.


Розірвалu РФ у небі! Грандіозний прорив ЗСУ у повітрі – двоє проти дюжини: неймовірно. Переможемо! — Новости\nРозірвалu РФ у небі! Грандіозний прорив ЗСУ у повітрі – двоє проти дюжини: неймовірно. Переможемо!\n2 наших літаки проти 12 російських: деталі важкого бою біля Києва, який стався 2 березня.\nУкраїнський льотчик-винищувач Володимир з 40 бригади тактичної авіації обіцяє помститися окупантам за загибель побратима та за всі звірства, що вони накоїли в Бучі.Про це повідомило Командування Повітряних сил ЗСУ.\nТоді вночі два українських МіГ-29 вилетіли на перехоплення російських винищувачів. Спершу пілоти ЗСУ думали, що поблизу всього лиш 4 російських літаки. Але їх несподівано було більше: з різних напрямків почали атакувати 12 ворожих винищувачів.\n“Ми думали, їх усього четверо! Та вони одночасно атакували з кількох напрямків 12-ма літаками! Усе відбувалось миттєво! У ближньому бою наші шанси дещо вирівнюються, хоча кількісна та й технологічна перевага все ж на їхньому боці”, – розповідає льотчик.\nТоді вдалося успішно відбитися від атаки росіян: українські пілоти знищили аж 3 ворожих літаки. Однак окупантам вдалося попасти у винищувач, в якому летів Олександр Бринжала. Побратим бачив, як його підбили, і до останнього вірив, що він встиг катапультуватися.\nВолодимир наголошує, що для росіян усі льотчики були Привидами! Після регулярних програних боїв окупанти вже не наважуються підлітати в зону дії ППО та входити у ближні повітряні бої. Вони цинічно обстрілюють ракетами “повітря-повітря” з далеких відстаней і одразу тікають.\nЗа словами Володимира, не варто вірити, що на війнах немає правил. Вони завжди є! Але росіяни чомусь взагалі на них не зважають. Один з цинічних випадків стався над Чорнобильською АЕС.\nДодамо, 8 березня майору Олександру Бринжалі також посмертно присвоїли орден Богдана Хмельницького ІІІ ступеня. Він був майстерним пілотом із великим досвідом: воював на сході в АТО/ООС, а також навчав молодих курсантів. Побратим Володимир обіцяє, що помститься окупантам за все.\n“Здавалося б, сильніше ненавидіти окупантів вже неможливо, та після загибелі Сашка, після того, що окупанти влаштували в Бучі та інших містах, ми просто мусимо їх винищити! Усіх до одного! Особливо, коли нам врешті зважаться передати сучасні винищувачі! І тоді впевнено прокричимо світу: “Розслабтеся! Ми перемогли!” – наголосив льотчик Володимир. Раніше повітряні сили збили шість повітряних цілей росіян. Зокрема, зенітні ракетні війська знищили дві крилаті ракети, один вертоліт, два літаки (Су-34 та Су-35) та уразили літак-ретранслятор Іл-22 (повітряний пункт управління).\n«Із перехопленого радіообміну окупантів стало відомо, що в літака пошкодження, розгерметизовано кабіну і пілоти запросили аварійну посадку на аеродромі Ростова», – повідомили у командуванні Повітряних сил ЗСУ.\nДва з цих літаків збили військовослужбовці угруповання Об’єднаних сил.\n«Сьогодні, 3 квітня, українські захисники знищили 2 одиниці броньованої техніки, 43 військові автомобілі та міномет противника з розрахунком. Підрозділи протиповітряної оборони збили два літаки, один безпілотний літальний апарат окупантів, а також підбили російський літак Іл-22», – повідомили на сторінці Операції об’єднаних сил.\nУкраїнські військові інформують, що загалом за минулий тиждень угруповання Об’єднаних сил відбило 51 ворожу атаку, знищило 46 танків, 92 одиниці броньованої та 87 автомобільної техніки, 27 артилерійських систем, 10 безпілотних літальних апаратів, 4 літаки та крилату ракету противника.


Навіщо платити більше: у мессенджері Viber з'явився новий сервіс «Місцевий Номер Viber» | Журнал «Financoff» (Финансофф)\nГлавная / Личный бюджет / Навіщо платити більше: у мессенджері Viber з'явився новий сервіс «Місцевий Номер Viber»\nНавіщо платити більше: у мессенджері Viber з’явився новий сервіс «Місцевий Номер Viber»\nУ мессенджері Viber з’явився новий сервіс «Місцевий Номер Viber» (Viber Local Number), який дозволяє оформити підписку на локальний номер телефону. У такому випадку навіть абоненти, у яких немає Viber, зможуть дзвонити і відправляти на нього SMS-повідомлення по «домашнім» тарифами з будь-якої точки світу.\nЗа допомогою даної послуги міжнародні компанії можуть надати клієнтам і партнерам місцевий бізнес-номер і залишатися на зв’язку, де б у світі вони не знаходилися. Мандрівники можуть «відчувати себе як вдома» в будь-якій країні, використовуючи місцевий номер для бронювання столиків в ресторанах, записи на екскурсії і безлічі інших послуг. Їдучи за кордон, експати можуть залишити номер своїм близьким, щоб продовжувати спілкуватися по локальним тарифами.\nСервісом зможуть скористатися абоненти по всьому світу. Можливість оформити підписку на локальний номер телефону вже доступна у Великобританії, США і Канаді, а в найближчому майбутньому з’явиться і в інших країнах. На місцевий номер Viber можна отримати необмежену кількість дзвінків і SMS-повідомлень.\nВідповідно, українці вже зараз можуть замовити собі «місцевий» номер в США, Канаді або Великобританії, вибравши місто та вільний номер.\nНа честь запуску нової функції Viber пропонує першим 10 тис. передплатників спеціальний безстроковий тариф за $ 1,99 (54,99 грн) на місяць. Стандартна ціна користування послугою складе $ 4,99 (139,99 грн) на місяць. Передплату можна безкоштовно скасувати в будь-який момент.\nЩоб скористатися сервісом, користувач повинен відкрити меню «Ще» в додатку Viber і вибрати «Місцевий номер Viber».\nЧитайте також: ДОСЛІДНИКИ ВИЯВИЛИ, ЩО ШКІДЛИВИМ ПЗ МОЖНА ЗАРАЗИТИ ЛЮБЕ ДІАГНОСТИЧНЕ ОБЛАДНАННЯ


церква | Телеканал ІНТБ | Page 2\nВи знаходитесь: Головна / Теги: церква (page 2)\nЩорічно, дев’ятого листопада, Архієпископа Тернопільського, Кременецького і Бучацького Нестора вітають із його тезоіменинами, днем його духовного покровителя. Ім’я, на честь преподобного Нестора Літописця Печерського, Владика отримав у 2000-му, коли був пострижений у чернецтво. Владика НЕСТОР, Архієпископ Тернопільський, Кременецький і Бучацький УПЦ КП «Нічого у церкві, як і у житті, не буває випадково. Господь мене покликав до архієрейського служіння на Тернопільській ...\tДетальніше »\nСвятійший Патріарх Київський і всієї Руси-України Філарет цієї неділі перебував у Тернополі. Владика освятив новозбудований храм та заклав перший камінь під будівництво кафедрального собору Української православної церкви Київського патріархату. З офіційним візитом минулої неділі у Тернополі перебував Глава Української Православної Церкви Київського патріархату Святійший Патріарх Філарет. Востаннє у нашому місті Предстоятель був у 2012-му. СВЯТІЙШИЙ ПАТРІАРХ ФІЛАРЕТ, Глава Української Православної ...\tДетальніше »\nРозпочався новий церковний рік. Згідно з Юліанським календарем саме 14-те вересня є його початком. Осінь – час збору урожаю, а за старими церковними традиціями, вона асоціюється зі створенням світу. о. ВАСИЛЬ ШАФРАН, референт з питань екології Тернопільсько-Зборівської архиєпархії УГКЦ: «Церква крім календарного року, який є пов’язаний з народженням Ісуса Христа, також святкує початок церковного року. Цей початок церковного року, в ...\tДетальніше »\nСьогодні християни східного обряду відзначають Преображення Господнє – одне із великих народно-релігійних свят, що входить до числа дванадцяти. У народі його здебільшого називають Яблучним Спасом. У Тернополі, попри робочий день, городяни традиційно йшли до церкви. Сьогодні віряни освячували сезонні фрукти та польове різнотрав’я, що є символом подяки Господу за те, що врожай успішно дозрів. Та просять у Бога щедрих дарів ...\tДетальніше »


Без українців економічне зростання Польщі було б нижчим - прем'єр-міністр Польщі / Новини / Finance.ua\n05.05.2020, 13:40 - 330 0\nБез українців економічне зростання Польщі було б нижчим - прем'єр-міністр Польщі\nЗафіксоване в Польщі протягом декількох років динамічне економічне зростання було б нижчим без працевлаштованих у цій країні громадян України, зазначив прем’єр-міністр Польщі Матеуш Моравецький.\n“Ми пам’ятаємо також про громадян України, які проживають і працюють у Польщі. Вони є важливим суб’єктом, без якого зафіксоване у нас протягом декількох років динамічне економічне зростання було б нижчим. Сьогодні українці, які перебувають у Польщі, не повинні хвилюватися про легальність свого перебування. Документи, термін дії яких закінчився в період стану епідемічної загрози або стану епідемії, були продовжені до 30 днів після його закінчення в Польщі”, – сказав Моравецький в статті “Солідарність і амбіція”, опублікованій на сайті “ZN” у вівторок.\nВін зазначив, що зараз у Польщі проживає близько мільйона громадян України, а, за українськими даними, у зв’язку з пандемією 175 тис. українців вирішили повернутися на батьківщину.\n“Українці, які залишилися в Польщі, часто продовжують працювати і передають фінансову підтримку своїм сім’ям в Україні. За даними Світового банку, перекази в Україну в 2019 році досягли $16 млрд. Значна частина цієї суми надійшла з Польщі. У зв’язку з цим мій уряд видав розпорядження консульствам Польщі в Україні відновити прийом заяв на отримання робочої візи. Тисячі громадян України зможуть відновити роботу в Польщі”, – підкреслив прем’єр.\nПольща відновила внутрішні авіаперевезення 5 хв. тому\nГетманцев розповів про амністію капіталів: справа добровільна Вчора, 21:00 617\nНова шахрайська схема набрала обертів в Україні: її порівняли з B2B Jewelry Вчора, 18:25 2402\nДепутати пропонують витратити 35 мільярдів Covid-фонду на дороги Вчора, 16:35 413 1\n"Листи щастя": де встановлені камери відеофіксації в Київській області (карта) Вчора, 16:00 3907 2\nГроші на депозит або в ОВДП: як в Україні можуть провести загальне декларування Вчора, 14:15 3124 5


Обстріл автомобіля Шефіра – не замах на вбивство | Новини на Gazeta.ua\nЗеленський вже зізнавався, що ...\nЗеленський концентрує владу – ...\nЗеленський опинився в кишені ...\nЄ три запитання\nГоловна новина – замах на Сергія Шефіра – друга й помічника президента України. Чи не першим на цю подію відгукнувся сам Володимир Зеленський: він певен, що це спроба залякати його особисто. Шефір, який залишився живий і неушкоджений, розповів тільки про перебіг інциденту. Медії поширили чимало версій. Але всі вони, звісно, вкрай гіпотетичні.\nУ мене немає версій. У мене є лише запитання, відповіді на які, переконаний, вкрай важливі для суспільства.\nПерше: які кулі і яку зброю було використано? З отворів на корпусі автомобіля складається враження – хоча я, звісно, можу й помилятися, – що стрілок скористався автоматичною зброєю дрібного калібру. Якщо це так, то вибір зброї та набоїв доволі нелогічний.\nДруге: як можна досягти таких попадань по рухомій цілі? Кулі влучили в капот, передній бампер, півколом в нижню і задню частину дверцят водія, середню стійку, задній бампер і заднє колесо. При цьому жодна куля не влучила у скло.\nТретє: чи проводитиметься слідчий експеримент? З якої спроби стрілок досягне такої конфігурації попадань? І коли громадськості будуть представлені результати слідчого експерименту?\nЧи проводитиметься слідчий експеримент? З якої спроби стрілок досягне такої конфігурації попадань?\nПерше враження: стрілок намагався не вбити Шефіра – бо, маючи таку мету, стріляв би по вітровому склу та бокових вікнах, – а навпаки, старався зробити все можливе, щоб жодна куля не влучила ані у водія, ані в пасажира. Те, що йому це майже вдалося, бо водій, однак, зазнав поранення, яке йому, втім, не завадило далі вести автівку, свідчить про високу кваліфікацію стрілка.\nАби з'ясувати це й потрібний слідчий експеримент, параметри якого – час, видимість, встановлена відстань, позиція стрілка, тип зброї та набоїв, швидкість автомобіля. Мені дуже цікаво, які будуть результати.\nІнсценування провели б із більшим розмахом\nВ мережі обговорюється тема інсценування. Щодо цього у мене сумніви. Чому? Бо інсценування провели б із більшим розмахом. Наразі ж, як здається, отримано саме той результат, який і був потрібен.\nВолодимир Зеленський певен, що це акт залякування. По суті, теракт. Думаю, президент не помиляється. Про мету теракту ми ще матимемо змогу поговорити й не раз.


ГоловнаНовини Здоров'яШафран ефективніше бореться з депресією, аніж багато ліків\nВідомим природним антидепресантом є шафран. Він не поступається по ефективності багатьом лікарським антидепресантам, при цьому не має таких побічних ефектів, які їм притаманні.\nШафран як антидепресант\nЗ кожним роком збільшується кількість людей, які страждають від депресії. Передбачається, що до 2020 року депресія буде однією з головних причин непрацездатності населення земної кулі. Побічні ефекти та ризики прийому психотропних ліків — основні недоліки офіційних лікувальних програм. Фактично 90% пацієнтів випробували на собі побічні дії цих препаратів. Відбувається постійний пошук безпечних методів боротьби з перепадами настрою.\nПротягом більше 4000 років ця дивовижна пряність використовується в лікуванні понад 90 хвороб. Шафран – сама дорога пряність у світі. Ціна коливається від $1000 до $5000 за фунт (приблизно 450 г). Така висока вартість пояснюється тим, що виробництво шафрану дуже трудомісткий. В якості приправи використовуються тільки висушені рильця квітів посівного шафрану. Необхідно 80 тис квіток і чверть мільйона рилець, щоб отримати 1 фунт шафрану. До того ж їх не так просто збирати. Це робиться вручну протягом одного — трьох тижнів в році.\nВ традиційній арабській медицині шафран використовують при депресіях. Він полегшує багато симптомів психіатричних захворювань. Дві речовини, що входять до складу шафрану (сафранал і кроцин), мають здатність покращувати і стабілізувати настрій шляхом досягнення балансу рівнів дофаміну, норадреналіну та серотоніну.\nЧитайте також: Найнебезпечніші дії на повний шлунок\nВ одному науковому звіті за 2014 рік наводяться результати 14 досліджень використання шафрану як антидепресанту. Його успішно застосовували як при тривожності, так і при депресії. Причому, як виявилося, він має більш виражений антидепресивний ефект, ніж відомі лікарські антидепресанти.\nТакож в результаті досліджень встановлено, що шафран володіє терапевтичним ефектом при таких проблемах зі здоров’ям, як:\nСексуальна дисфункція (ефективний при еректильної дисфункції)\nМакулодистрофія (допомагає при віковій макулодистрофії, покращує зір)\nРак підшлункової залози (знищує ракові клітини ракової пухлини підшлункової залози)\nХвороба Альцгеймера Метаболічний синдром (нормалізує обмінні процеси в організмі)\nПередменструальний синдром (зменшує вираженість симптомів)\nМенструальні болі (значне зменшення ступеня інтенсивності болю)\nБезпліддя (50 мг шафрану щодня протягом 3 місяців, результат: збільшення кількості сперматозоїдів нормальної форми на 21%),\nТривожність і безсоння\nПогіршення і втрата пам’яті\nОнкологія (ефективний при деяких видах раку)\nЗайва вага (знижує апетит – зменшується кількість перекусів)\nВживання шафрану у великих кількостях небезпечне!\nДля лікування легкої і помірно вираженої депресії, а також передменструального синдрому денну дозу 30мг необхідно розділити на 2 прийоми. Доза до 1,5 г шафрану в день безпечна. Симптоми отруєння шафраном виявляються при вживанні більше 5 г за один прийом. Летальний результат наступає при прийомі за раз 10-20 г шафрану.\nПам’ятайте, що, незважаючи на весь благотворний вплив шафрану на організм, високі дози небезпечні. На одне блюдо досить 3-4 висушених рилець. Не вживайте порошкоподібний шафран. Через дорожнечу шафран часто підробляють, підмішуючи рослини, схожі з ним за кольором, найчастіше куркуму. Справжній шафран – це переплутані між собою нитки-рильця червоно-коричневого або темно-червоного кольору з сильним характерним запахом.\nЧитайте також: Лікарі з'ясували, що призводить до появ жовчних каменів


Короп в духовці у фользі - рецепти, як смачно приготувати\nЗапікання каропа в духовці у фользі – ціла наука! Коропи в духовці у фользі, фаршировані, за класичними рецептами\nРибу можна запікати цілісної тушкою, закладаючи в черевце апельсини або фаршируя квасолею.\nКотлети з рибного фаршу сподобаються дітям, якщо проявити трохи фантазії при сервіровці.\nБлюда, запечені в духовці у фользі, готуються у власному соку і виходять набагато соковитіше і м’якше, ніж ті ж, приготовані на сковороді.\nТакі страви по праву можна вважати дієтичними, так як вони готуються без додавання олії або тваринних жирів.\nКороп в духовці у фользі – основні принципи приготування\n• Коропа краще брати не замороженим, а свіжим. У свіжого коропа завжди щільне, пружне м’ясо. Зябра яскраво-червоного кольору і опуклі прозорі очі.\n• Вибираючи рибу, зверніть увагу на ширину спинки відразу за зябровими кришками, чим вона більше, тим жирніша риба зазвичай.\n• Багато намагаються вибрати дзеркального коропа, насправді за смаком риба нічим не відрізняється, якщо ціна помітно вище, переплачувати не варто.\n• З обраної риби зчищають луску, дуже зручно для цього використовувати столову ложку, проводячи нею по рибині, опуклою стороною догори. Знята луска не буде розлітатися на всі боки. З голови виймають зябра, ретельно промивають під проточною водою, видаляючи при цьому залишки плівок, а далі надходять згідно описаної рецептурою: ділять рибу на філе, ріжуть на шматки або перекручують через м’ясорубку.\n• Фольгу краще всього брати товсту, щоб уникнути випадкового пошкодження. Порушена цілісність упаковки з фольги може призвести до витікання соку, внаслідок чого зміниться смак страви, його необхідна консистенція, а сам карпо вийде жорстким і сухим.\n• Якщо не знайдете щільну фольгу, скористайтесь подвійною упаковкою.\n• Фольгу вистилати на форму найкраще блискучою стороною вгору, так як матова сторона притягує тепло, а блискуча його зберігає.\n• Особливий аромат і смак карпу в духовці у фользі додадуть приправи, ідеально поєднуються з рибними стравами: базилік, гвоздика, естрагон, розмарин, чабер, шафран.\nКороп в духовці у фользі запечений з апельсинами\n• тушка великого коропа;\n• дев’ять столових ложок меду без гірки;\n• два середніх апельсина.\n1. На зовнішній поверхні виснаженою, очищеної і промитої під водою тушки карпа зробіть ножем хрестоподібні надрізи на відстані не менше трьох сантиметрів один від одного. Добре натріть зі всіх сторін рибку спеціями з сіллю.\n2. Обсмажте на сковороді у вершковому маслі порізаний дрібними шматочками цибулю до рум’яності. Додайте мед, олію та, ретельно перемішавши, продовжуйте тушкувати ще чотири хвилини.\n4. Наріжте Тонкими кільцями вимиті апельсини і закладіть їх в черевце випотрошеного карпа. Не забудьте заздалегідь відкласти кілька апельсинових колечок, для прикраси.\n5. У вистелену харчовою фольгою форму викладіть начинену апельсинами тушку риби, обмажте з усіх боків цибулевої сумішшю і, накривши зверху фольгою, поставте запікати півгодини в духовці з температурою повітря 180 градусів.\n7. Остиглу запечену рибку прикрасьте відкладеними кільцями апельсина і подавайте до столу.\nКороп в духовці у фользі запечений з квасолею\n• 400 грамів червоної квасолі;\n• чотири тушки карпов середнього розміру;\n• 250 грамів «Російського», або такого твердого сиру.\n1. Замочіть на ніч квасолю у холодній воді.\n3. Цибулину очистіть від лушпиння, наріжте дрібними шматочками, перемішайте з остиглої вареною квасолею і начиніть сумішшю підготовлені заздалегідь натерті крупною сіллю, тушки риби.\n4. Викладіть начинені квасолею карпов на фольгу, заздалегідь змастивши її олією, посипте крупно натертим сиром і поставте запікати на півгодини в духовку з підігрівом низу і верху від 160 до 180 градусів.\n• два коропа, вагою менше кілограма кожен;\n• одне куряче сире яйце;\n• суміш з солі і меленого чорного перцю.\n3. Філе риби умочіть в яйце, обваляйте в просіяної борошні, скрутіть рулетом і щільно обгорніть харчовою фольгою.\n4. Викладіть обгорнуті фольгою рибні рулети у форму або на деко і поставте в духовку з температурою повітря 200 градусів на сорок хвилин.\n• тушка коропа вагою не менш одного кілограма;\n• дві перчины болгарського солодкого перцю різного кольору;\n• три головки ріпчастої цибулі салатного лука;\n• 600 грамів свіжих печериць, можна заморожених;\n• лимон невеликого розміру;\n• пучок молодої, свіжого кропу.\n1. Візьміть цілісну очищену і випатрану рибу, натерти всередині і зовні спеціями, підібраними за смаком, і сіллю. З одного боку, на поверхні зробіть кілька поперечних надрізів. Роблячи надрізи, ніж тримайте не перпендикулярно, а під кутом близько 45 градусів.\nЩе смачненьке: Заливне з курки з желатином\n2. Лимон обдайте окропом, розріжте поперек на дві частини і одну з них тонко наріжте півкільцями. Потім вставте півкільця лимона в розрізи на рибі, а в її черевце закладіть пару гілочок кропу.\n3. У невелику каструлю, залийте воду, додайте порізану на маленькі шматочки частину лимона і поставте кип’ятити. У гарячу воду, викладіть порізані шматочками гриби, доведіть до кипіння і проваріть на середньому вогні п’ять хвилин. Злийте воду і відкиньте сварившиеся гриби на друшляк.\n4. Підготуйте овочі: моркву тонко наріжте кружальцями, болгарський перець нашаткуйте дрібно соломкою, а цибулю розріжте на кільця.\n5. У сковорідці з товстим дном добре прогрійте топлене масло, викладіть цибулю і обсмажте до прозорості, додати моркву і продовжуйте смажити ще п’ять хвилин, всипте нашатковану соломкою перець, гриби і смажте до готовності овочів, приблизно сім хвилин.\n6. Розстеліть на дно форми для запікання фольгу, змастіть її маслом, а на середину викладіть залишився кріп. По обидва боки розкладіть смажені гриби з овочами, а на кріп викладіть рибу стороною догори нашпигованной лимоном.\n7. Верх риби змастіть сметаною або рослинним або оливковою олією, загорніть фольгу, добре защипнувши краю, і приберіть форму з рибою в духовку, підігріту до 180 градусів.\n8. Коли мине двадцять хвилин зменшіть температуру в духовій шафі до 200 градусів і доведіть рибу до готовності, запікаючи ще п’ятнадцять хвилин.\nДитячі котлетки з коропа в духовці у фользі – «Чупа-чупс»\n• тушка коропа вагою – 1,800 кг;\n• одна великого розміру морква;\n• два невеликих шматочка черствого батона;\n2. З випотрошеного очищеного карпа зніміть шкіру, видаліть голову, відокремте філе від кісток і подрібніть разом з вимоченим в молоці батоном на м’ясорубці. Перед тим як подрібнювати хліб, добре відіжміть його руками.\n3. У сковороду залийте трохи рослинного масла, викладіть подрібнений ножем на маленькі шматочки цибулю, терту теркою моркву і пасеруйте на середньому вогні до готовності.\nЩе смачненьке: Котлети з карася\n8. Розігрів духовку до 200 градусів поставте в неї сковороду з рибними котлетами і запікайте півгодини.\n• півтора кілограма карпа;\n• сім помідорів черрі;\n• чверть склянки кураги;\n• половинка склянки ядер волоського горіха;\n• половина склянки мигдалю, чищенного;\n• півтори столових ложки рафінованої олії з соняшнику;\n• суміш, приготована з білого і чорного меленого перців, карі, паприки і солі.\n1. У очищеної від луски карпа відокремте голову і, не розрізаючи черевця, випатрайте тушку. Промийте під проточною водою, видаляючи залишки плівок і обрізаючи плавці.\n2. Розріжте коропа на невеликі порційні шматки, окропивши свіжовичавленим соком лимона і, обвалявши в пряної суміші, обсмажте рибу в сковороді з розігрітим рослинним маслом, на сильному вогні до напівготовності.\n4. Постигла фруктовою сумішшю нафаршируйте шматки риби і викладіть їх на вистелений фольгою деко. Перед тим як викладати фаршированого коропа змастіть фольгу рослинним або оливковою олією.\n7. Проколіть В декількох місцях помідори і обсмажте на сковороді в прожареному олії.\nКороп в духовці у фользі – хитрості і корисні поради\n• Зняти з луску коропа буде набагато легше, якщо перед чищенням добре натерти його сіллю.\n• При запіканні риба не стане скручуватися, якщо на її шкірі зробити кілька невеликих надрізів.\n• Особливий аромат котлет, приготованим з рибного фаршу, додасть пасеровану цибулю.\n• Якщо в рибні котлети, запечені в духовці додати охолоджену варену рибу, котлети вийдуть більш пишними. Також у фарш можна додати трохи сала, вершкового масла або маргарину.\n• Щоб не пошкодити фольгу, обробляючи рибу, слід прибрати всі плавці.\n• Якщо немає товстої фольги, можна загорнути коропа у кілька шарів тонкої, але при цьому слід дотримуватися наступного правила: не накладайте листи один на інший, завертайте по черзі.\n• Якщо при чищення й патрання риби випадково розчавили жовчний міхур, і жовч розлилася, рибу слід ретельно промити під краном, а пошкоджені місця присипати сіллю, дати рибі постояти п’ятнадцять хвилин і знову промити.


Білорусь не пропускає до країни українців на оплачені операції з трансплантації\nNovember 2, 2020, 9:19 PM 2020-11-03T11:03:54\nБілоруські прикордонники не пропускають на територію Білорусі громадян України, в яких заплановані та оплачені операції з пересадки нирки в Мінську та Бресті.\nПро це повідомляє «Радыё Свабода», посилаючись на розповіді українців.\n«30 жовтня о шостій годині ранку ми з дружиною були на кордоні. Наші прикордонники пропустили нас, але попередили, що з білоруської сторони можуть бути проблеми. Ми поїхали до білоруського пункту пропуску, передали документи для перевірки, які підтверджували, що ми їдемо до лікарні здавати аналізи крові, що моя дружина перебуває на гемодіалізі, а я її чоловік. Але після з’ясування ситуації з Мінськом білоруські прикордонники повернули нам документи і відмовили у вʼїзді», — зазначив львів’янин Назар Вус.\nЗа словами чоловіка, його дружина рік чекала на операцію, МОЗ України вже заплатив за пересадку нирки. Жінка, в якої немає обох нирок, 10 років перебуває на гемодіалізі. Через відмову Білорусі їй знову доведеться стояти в черзі, поки знайдеться донор.\nЯк зазначає видання, пацієнти наразі можуть потрапити до Білорусі лише літаком, оскільки аеропорт Мінська ще не закрили для іноземців, але не всі можуть витримати таку дорогу.\nМіністр закордонних справ України Дмитро Кулеба заявив, що вже доручив українському посольству в Білорусі зʼясувати всі обставини ситуації та максимально сприяти її вирішенню.\n«Ми докладемо всіх зусиль, аби розв’язати вашу проблему», — написав він у Twitter.\nНагадаємо, що з 1 листопада державний прикордонний комітет Білорусі тимчасово ввів заборону на в’їзд для іноземних громадян і осіб без громадянства. Рішення пояснюють пандемією коронавірусу.


Суспільство все одно карає популістів. Приходить час і їх притягують до відповідальності, – Віктор Пинзеник\nЕспресо Захід Економіка Суспільство все одно карає популістів. Приходить час і їх притягують до відповідальності, – Віктор Пинзеник\nРозмова з відомим економістом, доктором економічних наук, міністром фінансів і віце-прем'єром кількох українських урядів про державні борги, кредити, МВФ, Китай, популізм і… обтяжливість політики.\nВіктор Пинзеник свого часу був автором багатьох структурних реформ, які мали на меті докорінно змінити пострадянську економіку України і перелаштувати її на ринкові засади. З його іменем пов'язують перші кроки приватизації, грошову реформу і чимало інших кардинально важливих змін у підходах до управління господаркою незалежної держави. У програмі "Вечір з Миколою Княжицьким" на Еспресо.tv Пинзеник більше говорив про актуальні проблеми вітчизної макроекономіки, – повідомляє "Еспресо.Захід".\nПане Вікторе, ви справді один з кращих економістів в Україні, який доклався до дуже багатьох структурних реформ, які, може, багато вже хто забув. Але ми б точно жили у іншій країні, якби ці реформи не відбулися. Але сьогодні хочу поговорити з вами як з експертом з економічних і політичних питань про сьогоднішню економічну і політичну ситуацію. Незрозуміло, що відбувається в економіці. З одного боку, ініціюється велика кількість законопроектів, які стають законами, якими збільшують податки. Разом з тим, ми відмовляємося від коштів МВФ. Тобто не відмовляємося, але принаймні їх не отримуємо. Говоримо про додаткове фінансування з китайцями. Дехто каже, що ринки так ростуть, - і світова металургія, і продукти харчування, - що там взагалі ніхто не потрібен, ні МВФ, ні китайці… В якому стані сьогодні українська економіка?\n…Поки що в нульовому. Економічна динаміка нульова, але я думаю, що за підсумками року ми вийдемо на позитивне значення. Після спаду минулого року в 4%, економіка відновлюється.\nЦе пандемія далася взнаки чи є інші причини?\nБезумовно, пандемія вплинула дуже сильно на ці процеси. Але що важливо розуміти, бо це важливо для майбутнього відновлення, - є речі, які не пов’язані з пандемією. Якщо подивитись на перший квартал минулого року – тоді ще не було локдауну – українська економіка впала вже тоді. Не набагато, більше одного відсотка…\nОсобливо промислове виробництво тоді падало…\nВоно починало падати з червня 2019 року, коли слова "коронавірус" ще в світі ніхто не чув. Чому на цьому важливо наголосити, бо є внутрішні чинники, які ніде не ділись. І країна має усунути ці чинники, бо вони перешкоджатимуть подальшому економічному зростанню.\nБюджет цього року має дефіцит 246 мільярдів гривень. І хоча він буде трохи менший, може, й навіть значно менший, - це велика дуже цифра – виникає проблема, чим її фінансувати? Продуктом цього дефіциту є борг. У нас 2,5 мільярди боргу. І 246 мільярдів – це боргове фінансування. І от коли, наприклад, в частині курсу, в нас збалансовані поточні потоки валюти, приходи і відтоки, по торгівлі… А якщо рахувати, що наші заробітчани дають мільярд доларів в місяць, - тут баланс. Але є борги. І от виникає питання – ми їх рефінансуємо? Тобто, отримаємо нове додаткове фінансування чи не отримаємо? І тут, як у гадалки, – буде чи не буде? Так не може бути в країні, де такі існують такі ризики. Тому якщо ми хочемо усунути ці ризики, країна, по-перше, не повинна жити з таким дефіцитом. Ми не маємо права жити з того, чого нема, і жити в борг. І, по-друге, – припинити нарощування боргу.\nПрипинити нарощування – це означає і кошти від Міжнародного Валютного Фонду не брати?\nЯ цього не говорив. Припинити нарощування – це не означає, що ми не беремо борги. Борг завершується, треба його погашати. Якщо ви його перекриєте новим боргом, то борг не зростає. Я говорю про це явище. Але є проблема погашення старих – її називають рефінансуванням старих боргів. І тут ми не можемо обійтись без Валютного Фонду, оскільки в нас є брак не гривні, в нас є проблеми з гривнею, і є проблеми з браком валюти. Валюту ми не можемо надрукувати, вона не з’явиться в нас нізвідки. Валюта приходить від експорту. Експорт не забезпечує всіх потреб, пов’язаних із обслуговуванням боргів. Тому є потреба мати базове фінансування Валютного Фонду, бо він не закриває всі питання, але він - певний якір, певний сигнал, який дає поштовх для Європейського Союзу, для Світового Банку, для приватного розміщення коштів.\nАле попри те, вони вимагають певних кроків, які називають реформами. Я так розумію, український уряд, яким би він не був, не завжди готовий до цих кроків. І це причина того, що зараз у нас нема співпраці з Міжнародним Валютним Фондом.\nЯ б не сказав, що немає. Співпраця є, але немає грошей. У нас є програма, але немає виділень чергових грошей. Ну, це явище, на жаль, не вперше, у нас часто таке буває. Включаючи період, коли я працював... Валютний Фонд не просто дає гроші, він дає під певну політику, під певні дії, які дозволяють країні вийти з ситуації. Бо був період, коли в Україні ми не користувались послугами Міжнародного Валютного Фонду. Просто, у цьому не було потреби. Тому зараз така передишка, яка досить довго затягнулась, яка потребує рішення, бо не проблема цей рік прожити. Так, я спокійний за цей рік, і те, що говорить уряд, має підстави. Але ми не маємо права не зазирати трохи далі. А там проблема. Ми мусимо мати того партнера, бо цей партнер виникає тоді, коли країна сама не здатна забезпечити позичання грошей.\nА Китай може бути таким партнером? Зараз говорять, і українське керівництво теж, про співпрацю з Китаєм не лише в безвізовому режимі (для мене виглядає певною мірою сумнівно, коли я собі це уявляю), але в багатьох інших питаннях – в отриманні коштів як альтернативі МВФ.\nМожливо, я чогось не знаю. Але поки що я чув про кредити, які насправді не дають відповіді на питання, які ми обговорюємо. Бо це так звані експортні кредити. Часто я чув про надання кредитів, за рахунок яких ми можемо купувати продукцію цієї країни. Це насправді просування експорту тієї країни. Я, можливо, помиляюсь, можливо, є якісь нові варіанти, але ці кредити не вирішують проблему, про яку ми говоримо. Бо нам треба долари чи іншу валюту, якою ми можемо обслуговувати наявні в Україні зобов’язання.\nКажуть, що не лише запозичення від МВФ чи Європейського Банку, чи Світового Банку не йдуть в Україну. Багато приватних інвестицій не йдуть в Україну через слабу судову систему і через те, що інвестори не можуть отримати гарантій для безпеки своїх грошей і свого бізнесу. Наскільки це стримує інвестиції?\nВсе правильно. Є проблеми і в судовій системі, і багато інших речей в регуляторному середовищі, і корумповане середовище. І я не заперечую цього. Але я наголошую і постійно наголошуватиму, що є фундаментальна причина. Як фундамент будинку. Стіни важливі, і треба робити добротні стіни, але якщо фундаментальна основа не вирішена, то інвестор обійде нас стороною.\nСтабільність. Ну от приклад наведу… Ви проголосуєте за скорочення бюджетних видатків?\nЯ в опозиції. Звичайно, я проголосую за скорочення бюджетних видатків, попри те, що я працюю в опозиції, якщо ми беремо велике будівництво або якісь інші великі видатки, які, з моєї точки зору, проводити заради піару зараз не доцільно. Але, мабуть, є якісь інші видатки, за які я не проголосую.\nЯ назвав вам цифру дефіциту бюджету цього року - 246 мільярдів. Це пряма дорога до нестабільності.\nНі, дивіться, ми в опозиції не отримуємо коштів з бюджету…\nЯ зараз не ділю: опозиція – не опозиція. Ми говоримо про країну.\nЯ був в минулому парламенті не в опозиції. Яка ймовірність була, що фракція, в якій я перебував, проголосувала б за це рішення? Нульова.\nПриват би проголосував. Був такий монетарист відомий...\nЯ не про монетаризм. Я про прагматичні речі. Ми хочемо витратити те, чого немає. І ми це робимо не один рік. Очевидно, що треба приймати рішення: або в податковій сфері, або в скороченні видатків.\nВони приймають ресурсний закон, як вони кажуть, про підвищення податків.\nЯ вам назвав проблему в 246 мільярдів. Її треба вирішити? Яким чином? Є три способи. Ми говоримо про податки, ми говоримо про видатки, або комбінуємо. Шанси скоротити видатки є? Великі?\nПолітичні, може, ні, але логічні є.\nЯ в тому болоті варився тривалий час. І я стверджую, що ні. Тому що домінуюча ідеологія, яка панує в парламенті, – популізм. І всі хочуть білими рукавичками вирішити проблему.\nАле не тільки в парламенті. Особливо зараз. Зараз є уряд, парламент і президент…\nВистачає всім. Але в тому місці, де постійно екран світиться, популізм домінує. І коли мова заходить про рішення, які зачіпають скорочення видатків, прийняти їх практично неможливо. Але так не буває.\nА популізм для того й робиться, щоб люди при владі весь час при владі й залишалися. Це так завжди й буде? Будуть нові й нові борги, нові зобов’язання, новий і новий популізм? Чи може настати колапс популізму з економічної точки зору?\nЯ пам’ятаю, що країну припирало так, що популісти мусили заткнути рота і виходити з ситуації. Чому мене дратує нинішня ситуація? Ми насправді у кризі з 2009 року. Ми з неї не вийшли. Єдине, що було кілька рецидивів. Був рецидив 14-го року, і зараз під час коронавірусу теж було загострення. Бо причини, які призвели до такої ситуації, - не світова фінансова криза. Вона тільки була збудником внутрішніх проблем. Але на нього не зреагували і потягнули країну дорогою блуду – дорогою боргу, якого в Україні не було, але були два попередні періоди. Гіперінфляція і 2000-й рік, – вийшли з ситуації. В 2000 році в Україні був вперше прийнятий бездефіцитний бюджет – слово, якого не хочуть чути. Чому? Приперло. Насправді, суспільство все одно карає популістів. Приходить час і їх притягують до відповідальності.\nБагато хто каже, що зараз ці зовнішні ринки ростуть, – руда, метал, зерно… І що популісти ще дуже довго зможуть протриматися на цій зовнішній кон’юнктурі… Чи ні?\nНа чому? Це ж не доходи бюджету, це доходи бізнесу, це доходи економіки.\nВони підвищують податки, рентну плату, ще якісь додаткові кошти…\nПоки що нічого не підвищили, зате проголосований бюджет з діркою, яку треба вирішувати. А те, що йде кон’юнктура… Так, є сьогодні кон’юнктура по металу, по руді і по аграрній продукції. Ну, але це тимчасове явище, на нього не можна орієнтуватись. Країна повинна мати стабільне економічне зростання, яке повинно вимірюватись не 4-ма відсотками. В нас вже було кілька серйозних провалів, економічні спади в 2009 році, потім в 14-15 роках. Вони забрали в нас чверть валового внутрішнього продукту, який треба відновлювати. Тому країна має виходити на зовсім інші темпи економічного розвитку.\nЗ 2000 по 2008 рік включно українська економіка розвивалась щороку на 7%. Щорічний темп. Українська економіка, не чиясь чужа. Я вам скажу, що цього мало, але 7% був би зараз для нас прекрасним показником. Але хотів би нагадати, що тоді інвестиції були від 25 до 30% масштабів економіки, валового внутрішнього продукту.\nЗа підсумками минулого року, - 12%. Якщо збудували завод, звідки у вас продукція з’явиться, якщо не інвестувати? А інвестор, – і це парадокс, – в Україні повно грошей, в світі повно грошей, які шукають притулку. Парадокс в тому, що в Україні можна заробити більше, ніж будь-де.\nАле вони сюди не йдуть.\nБо є причини для цього. Ми можемо говорити про що завгодно, але не про причину… Я починаю рахувати: вкладаю стільки-то, стільки-то зароблю. Я не можу порахувати, ви дайте мені стабільність, бо це фундаментальна цінність, якою повинен володіти інвестор.\nУ вас немає бажання в політику повернутись?\nЧому? Ви все так чудово розумієте…\nДля мене політика завжди була покаранням. Я займався економікою. А політика… досить обтяжлива для мене.\nДякую вам за цю розмову. Шкода, що обтяжлива, але все змінюється, і ніхто не знає, що буде завтра. Стабільності нема, як ви кажете…