<<< "В - К" - Туристичний пішохідний маршрут на Чорногору\nТуристичний пішохідний маршрут на Чорногору\nМаршрут веде через смерекові праліси й альпійські луки на найвищу гору України - Говерлу. Через протяжність 14 кілометрів в один бік і перепад висот 1320 метрів. Найкращий час відвідування - з червня по вересень. Маршрут розпочинається із села Луги, яким ми йдемо вздовж річки Говерли і через 4 кілометри підходимо до контрольно-пропускного пункту Карпатського біосферного заповідника. Тут розташовані щити із інформацією про біосферний заповідник, особливості маршруту і правила поведінки для відвідувачів. Зліва за вхідною аркою ставок, де навесні нерестяться карпатські і альпійські тритони. Через кількасот метрів справа можна побачити рештки дерев’яної водопідйомної греблі. Ця шлюзова споруда, що мала висоту понад 10 метрів із об’ємом резервуару 94000 кубічних метрів, була споруджена у 1892-94 роках і слугувала для регулювання рівня води при сплаві деревини. (нижче фото-порівняння даної греблі у давнину і у наш час)\nНижче місця впадання потоку Бребенескул в річку Говерлу можна оглянути штучне водосховище, яке в народі називають "гать". У даний час, як видно, гребля і водоспуск водосховища зруйновані, а його басейн в значній мірі замулений і продовжує інтенсивно заростати вербою, вільхою та болотною рослинністю. В минулому площа водного дзеркала водосховища при повному його заповненні досягало 5 гектар. Тут були прекрасні умови для багатьох біляводних птахів, а також видри і європейської норки. Є ідея відновити греблю і водойму у її первинному стані, але як завжди у нас, до реалізації цієї ідеї дуже далеко.\nУ лісах в районі водосховища домінують штучні середньовікові насадження смереки, які з’явилися на місці мішаних природних лісів з бука, ялиці і смереки. Від водосховища стежка веде по правому березі річки Говерла вглиб заповідного масиву. На річці видніються як природні, так і штучні перепади - ідеальні умови для життя струмкової форелі. Місцями пінисті води прориваються вниз серед величезних кам’яних брил і валунів. В багатьох місцях над річкою височать обривисті скелі, на якій зростають цікаві види лишайників, мохів, трав і чагарників. Особливо гарні скелі влітку, коли вони прикрашені звисаючими гірляндами квітучої атрагени альпійської і різними видами папоротеподібними. Вздовж річки можна спостерігати цікавого птаха оляпку, яка акробатично пірнає у воду за їжею, де може знаходитись тривалий час.\nМи підійшли до обладнаного місця відпочинку. У гарному будиночку є стіл, що запрошує до перепочинку. На іншому березі знаходиться фенологічний пункт, де ведуться спостереження за сезонними явищами в житті рослин: поява на смереці молодої хвої, цвітіння різних видів рослин і останнє пожовтіння листя бука. Міст, що знаходиться неподалік місця відпочинку, веде на інший бік річки Говерли. По її зволожених берегах навесні масово цвіте кремена біла і гібридна, а також калюжниця болотна, яка утворює суцільні золотисто-жовті острівці. Влітку прирічкові тераси вкриті буйно квітучими рослинами, серед яких виділяються гадючник оголений, мох буфтальмум і сідач конопляний. на лівому березі річки поширені 90-100-річні чисті смерекові деревостани, посаджені ще за часів Австро-Угорщини. Вони дуже добре ростуть і на окремих ділянках запас деревини становить понад 1200 м³/га. У цих лісах, що зараз вільно розвиваються, перебуваючи під охороною заповідника, місцями можна спостерігати підріст бука і ялиці та розвиток у напрямку до відновлення корінних мішаних деревостанів. За мостом стежка веде круто вгору через унікальні праліси. На висоті 1000-1050 метрів в кінці квітня - на початку травня можна милуватися цвітінням підсніжника, чемерника червонуватого, медунки темної, вовчого лика та інших чудових рослин. Далі відразу за мостом знаходиться розвилка. Стежка ліворуч - вузенька і відразу веде різко вгору до моніторингової дослідної ділянки, на якій цілорічно проводяться комплексні екологічні дослідження. Дана стежка короча, але підйом нею дуже крутий, вона перетинається із дорогою, яка пішла вправо на згаданій нижче розвилці. А в кінці крута стежка зливається із тією ж дорогою. На перехресті вправо повертає добре виражена лісова дорога, із грубими слідами від колісних тракторів і вантажних машин. Вона веляє в різні сторони, одночасно стаючи довгою і маючи не великий кут підйому. Дорогою можна спостерігати за красою тутешнього пралісу - це справжнє царство недоторканої природи. Вражають велетенські ялиці, смереки, буки і явори. На окремих стовбурах видніються дупла - сліди наполегливої праці дятлів. До висоти 1200-1300 метрів спостерігається значна строкатість і мозаїчність складу та структури пралісових деревостанів. Своєрідною особливістю чорногірських лісів є те, що на висоті 1300-1350 м. н. р. м.серед них пролягає по горизонталі невеличка смуга мішаних деревостанів із перевагою явора.\nЗ полонини Брескул відкривається чудова панорама з видом на гору Петрос. Ця полонина утворилася внаслідок вирубування лісів. до організації заповідника тут випасалась свійська худоба, про що свідчить тутешня рослинність. Ранньою весною на фоні залишків старого снігу чудово виділяються великі площі квітучих заростей шафрану весняного, цибулинами якого полюбляють ласувати дикі свині. Стежка перетинає потік Говерлу, який із гуркотом падає в долину через каскад природних перепадів. Долина потоку устелена заростями сосни гірської і вільхи зеленої. Влітку береги потоку покриті яскраво-бузковими і голубувато-бузковими квітами герані альпійської і ціцербіти альпійської. Біля урочища Перемичка ми виходимо на високогірну дорогу, яка веде вліво до гори Петрос, а вправо до гори Говерла. В цьому місці відкривається рівна площадка де можна помітити будівництво будинку Карпатського біосферного заповідника, який буде використовуватися як наукова, природоохоронна і екологоосвітня база. На даний момент там можна побачити лише фундамент і ніби стіни, а будівництво не продовжується. Доречи це не погане місце для відпочинку. Колись у 2001 році тут був контрольний пункт заповідника і постійно чергували два лісника. Якщо бути кмітливим, то можна знайти джерело - вирита ямка де знаходиться чиста гірська вода. Як знайти? Це просто. Стаєте на стежці по якій Ви вийшли на дане місце обличчям до будівлі, позаду буде джерело трохи нижче дороги за чагарником. Якщо не знайшли, тоді шукайте біля стежки два-три метри вниз. А ночівлю проводити краще всього можна на схилі, який видно відразу коли заходиш на дану галявину. Там рідко ростуть хвойні дерева, серед яких можна розмістити намети. І іще, на даній розвилці можна побачити рятувальний підрозділ, а в літку і інших людей вистачає. Отже не забудьте повернути на право, якщо ви хочете піднятися на гору Говерлу, переведіть подих і вперед до останнього кроку. Далі по стежці ви минаєте межу лісу і перед Вами відкриється прекрасна картина найвищої гори України. Залишилась тільки дрібничка - її підкорити! А на ній відкривається панорама Карпатського високогір’я. На західному обрії видніються Мармароські гори або Гуцульські Альпи, на північному заході виступає гряда Свидовецьких гір, а на північному сході - пасмо Горган. З Говерли видно всі 6 вершин-двотисячників Українських Карпат.


– Та не натякати потрібно, а говорити прямо. Мужики, вони такі. Натяків можуть не зрозуміти! – Життя\nВероніці 27 років. Вона успішна сучасна дівчина і для щастя у неї є все: улюблена робота, кар’єра, своя двокімнатна квартира і річний абонемент в модний фітнес-клуб. Нещодавно дівчина купила собі хорошу іномарку, часто подорожує по різних країнах, читає, фотографує, спілкується з друзями.\nПів року тому на весіллі подруги, Вероніка познайомилася з Олександром – і, здається, серйозно закохалася. Олександру тридцять п’ять, він серйозний, начитаний, добрий. З ним цікаво і спокійно. У нього теж є своє житло, хороша робота, пристойний дохід, автомобіль, так що з дівчиною він не з матеріальних міркувань. Просто був в житті Вероніки три роки тому чоловік без роботи й житла. Бррр …\nНі до чого хорошого це не призвело. З того часу Ніка пообіцяла собі, що з «малозабезпеченими» більше зв’язуватися не буде ніколи. Для відносин треба шукати людей свого кола, забезпечених і успішних, як Олександр.\nОднак, в цих відносинах її останнім часом теж стала напружувати матеріальна сторона, попри те, що обоє отримують хорошу дуже хорошу зарплату і купити шматок м’яса для вечері не проблема ні йому, ні їй.\n– Знаєш, поки одна жила, я взагалі витрат на їжу не помічала, – зітхає Вероніка. – Мені досить було каші на сніданок і фрукта якогось або йогурту на вечерю. А його годувати доводиться як слід! Він і снідає ситно і вечеряє добре … Загалом, я сіла, підрахувала витрати за місяць – це якийсь кошмар, якщо чесно. Вперше подумала, що на їжі треба якось економити, шкода витрачати на унітаз … Я жадібна, так?\n– Так, приблизно десь так. Навіть більше вже …\n– А коли з’їжджалися, розмовляли про щось? Зазвичай люди домовляються відразу – з приводу готування, прибирання, бюджету та іншого …\n– Та ти знаєш, у нас якось сумбурно все вийшло … Ні про що не домовлялися, нічого не планували. Ми працюємо поруч і моя квартира набагато ближче до роботи, ніж його … Один раз увечері поїхали до мене, другий, третій. Зрозуміло, він залишався до ранку … А тепер уже фактично просто живемо у мене …\nВідносини Вероніку цілком влаштовують – Олександр турботливий, уважний, не ледачий. Вранці встає перший, готує сніданок – варить каву, смажить яйця з беконом. Увечері після роботи він заїжджає за нею, вдома вони разом готують, потім їдять, дивлячись фільми, багато розмовляють. Порядок у квартирі наводить хатня робітниця, вона ж стежить за доставкою їжі за списком. Основні продукти вдома є завжди.\n– Так ти скажи йому з приводу продуктів! – каже Вероніці подруга. – Чому ти мовчиш-то?\n– Та я нібито натякала вже. Про ту ж каву сказала – поїхав і привіз пачку кави. Я навіть не знала, сміятися вже чи плакати …\n– Незручно якось, прямо говорити. Наче мені макаронів для нього шкода! .. Розумієш, були б у нас зарплати мінімальні і кожна копійка на рахунку – я б, звичайно, сказала вже давно … А так начебто ця сума для мене не так вже істотна і ставити людину в негарне становище не хочеться зовсім … Я дивуюся, невже він сам не розуміє? Як можна день за днем приходити в дім, в якому ти живеш і харчуєшся, з порожніми руками? ..\n– Дарував спочатку, але квіти, ти ж знаєш, я не люблю. Сказала, що мені їх дарувати не потрібно. З того часу не дарує. Може, він вирішив, що їжі мені тоді теж не потрібно? Безглузда ситуація, якась…\n– А може бути, хлопець щиро не розуміє, що треба вкладатися? Ти ж нічого не говориш. Ось попросила каву – він привіз. Попросиш туалетний папір – привезе його. Чоловікам треба ставити конкретні завдання.\nАбо все він прекрасно розуміє, просто скупердяй? А може, це якраз вона – жадібна? Отримуючи величезну, як для більшості людей, зарплату, про яку багато і мріяти не сміють, страждати через шматок бекону, який з’їв коханий чоловік – теж якось неправильно.\nАбо любов любов’ю, а гроші окремо?


Батьки повстали проти нових підручників | Видавнича Група «Основа»\nБатьки повстали проти нових підручників\n14.10.2013 414 3\n«Це не ми придумали, це є за програмою. Коли я аналізувала, я теж питала. Як можна в 5 класі вивчати ребра об’ємних фігур. У нас життя поновилося. У нас життя інтенсивне. Уявляєте, як легко їм буде далі вчитися…», — пояснила Любов Оляницька, автор підручника з математики.\nКаже, тут клопіт навіть не в складнощах, в допотопності та абсурдності світу українських підручників. Курочка Ряба в них, приміром, може, всупереч фізіології, запросто знести за раз 36 золотих яєць та 19 срібних.\nРезультат – діти розуміють, нащо вони все це вчать. І вчаться з задоволенням.\nя вчитель математики. працюю у сільській школі на Одещині. Третій рік наші десятикласники вчаться по підручникам з геометрії та алгебри 1992,2000,2002 років видання.Купити наші батьки не можуть їх своїм дітям, бо вони не продаються, та і таких грошей не мають, бо більшість з них безробітні. Інтернет теж є не у всіх. А нові підручники для 5-го класу мало чим відрізняються від попередніх, а гроші пішли на них немалі. Прийдеться чекати ще років 5-6, доки надрукують за "новими програмами" "нові підручники" для тих учнів, що зараз вчаться у 5-му класі. Де гарантія, що вони дойдуть до нас? Добре хоч вміють "моніторити" учнів та рапортувати на всю країну про повну забезпеченість новими підручниками всіх учнів.Брехуни!!!\nУ нашому місті було проведено "шмон" щодо виявлення у школах контрафактної продукції. Вигортались підручники з портфелів учнів - чи немає старих (бо дехто з учителів дав дітям покористуватись старими, більш зрозумілими, підручниками). Отакі реалії нашого життя...\nА я з жахом думаю про той час, коли в 7 клас підуть теперішні п'ятикласники та отримають нові підручники. В 7-8 класах ми вивчаємо хімію по дуже хорощих підручниках Попеля, (на жаль 9-11 класи - інші автори, набагато гірші)ц на мою дуику найкращі з усіх, які мені довелося бачити за 20 років роботи, але скоро їх змінять на нові, по новій програмі і ми знову вишукуватимемо інформацію по різних джерелах. НЕ міняйте справді хороші підручники, діти мають навчатися, а не вивчати незрозумілі науки.


Підозрілий пакет надіслали акторові Роберту де Ніро – поліція США - МОСТОВА\nПідозрілий пакет надіслали акторові Роберту де Ніро – поліція США\n25/10/2018 MostWorld Світ\nПоліція Нью-Йорка заявляє, що виявила підозрілий пакет, надісланий на ім’я режисера Роберта де Ніро.\nЯк повідомляють західні агенції новин, пакунок, схожий на ті, які раніше висилали відомим демократам, критикам президента США Дональда Трампа, а також на той, що надійшов в офіс телеканалу CNN у Нью-Йорку. У попередніх пакунках виявляли і знешкоджували саморобні вибухові пристрої.\nПакет направили на адресу продюсерської студії де Ніро в Нью-Йорку. У прямому ефірі телеканалу CNN показали, як спеціальний автомобіль відвозить посилку зі ймовірним вибуховим пристроєм всередині.\nВсіх цих людей об’єднує з де Ніро те, що вони є політичними опонентами або різкими критиками Республіканської партії і президента Дональда Трампа. Ніяких версій того, що відбувається, офіційно не висували.\nПрезидент США заявив, що політичному насильству немає місця в Сполучених Штатах. Дональд Трамп зазначив, що в країні розпочато федеральне розслідування інцидентів.\nВодночас він закликав засоби інформації припинити «нескінченну ворожість», а також «постійні негативні, а часто й брехливі напади й повідомлення».\nТуреччина почне встановлювати російські системи С-400 у жовтні 2019 року


Плаксій Борис – Бібліотека українського мистецтва\nМаляр, дизайнер інтер’єрів, скульптор. Народився 21 серпня 1937 року в місті Сміла на Черкащині. Навчався у Художньому училищі в Дніпропетровську та закінчив Державний художній інститут в Києві (1965).\nУ 1960-х роках створював фрески для різних будівель у Києві разом з А. Горською та В. Зарецьким. Через неконформістичні зображення та підписання політичної заяви його позбавили членства у Спілці Художників. Плаксій виживав завдяки прихованій праці для офіційно визнаних авторів, а також малюючи портрети на приватні замовлення.\nЙого дерев’яні скульптури знаходяться у Музеї Михайла Коцюбинського в Чернігові. Перша персональна виставка відбулася в Торонто у 1991 році, наступна – 1996 року.


Унія як результат кризи Церкви - Архиєпископ Борис Ґудзяк\nУнія як результат кризи Церкви\nНаприкінці минулого року Інститут Історії церкви Львівської богословської академії Української греко-католицької церкви видав книгу ректора академії отця доктора Бориса Ґудзяка «Криза I реформа: Київська митрополія, Царгородський патріархат і генеза Берестейської унії». У передмові автор пише, що в своїх наукових дослідженнях він «хотів збагнути, чим була Берестейська унія для свого часу й середовища та як і чому стало можливим її укладення». Його спонукало й те, що, на його думку, існує «чимало схожих рис у життєвій атмосфері тодішньої і сьогоднішньої церкви в Україні». Поява книги молодого науковця «Криза і реформа» — то, без перебільшення, видатна подія в науковому житті країни, оптимістичне свідчення того, що гряде нове покоління українських істориків, озброєних не тільки «інтелектуальним зацікавленням» (слова автора), але й широкою науковою ерудицією, неупередженістю висновків та неабиякою здатністю «обживатися, як удома», в реаліях минулих часів (а не переносити на них сучасні виміри та оцінки).\nДуже непросте завдання — писати газетний матеріал про цікаву об’ємну (понад 400 сторінок) наукову книгу, присвячену релігійному життю XVI ст. Книгу, наповнену подіями, людьми, яскравими контрастами. З однієї сторони — католицький та протестантський Захід, який тоді вирував церковними реформами, лихоманкою книгодруку, переглядом усталених норм життя. З іншої сторони — аморфне неструктуроване нерухоме православне буття, занепад грецької та церковнослов’янської освіти. Грецькі церкви — в османській неволі; Київська митрополія — у повному підкорені світській владі Речі Посполитої. З точки зору автора, цей контраст став одним із імпульсів, який привів до Берестейської унії.\nКнига «Криза і реформи» надзвичайно інформативна — історія, статистика, видатні особистості, книги, що тоді видавалися, деталі повсякденного життя, версії — все це буквально переливається через її краї. Воно й недивно — список використаної автором літератури займає понад 50 сторінок і включає твори на багатьох мовах. Автор зібрав стільки свідоцтв тієї епохи, що не зміг їх втиснути в основний текст книги і багато чого виніс у примітки. Примітки, від яких, читаючи, неможливо відірватися. Нижче торкнемося — на жаль, дуже поверхово — кількох тем нової книги.\nДоктор Ґудзяк починає книгу «Криза і реформа» з історичних свідоцтв того, що ідея унії з Римом не була в Русі XVI ст. новою чи несподіваною. Відданість царгородським патріархам київських митрополитів не завадила їм спілкуватися із західною церквою. Київські єпископи брали, зокрема, участь у трьох західних соборах — у Ліоні (1245 р.), Констанці (1418) та Флоренції (1439). На останньому соборі Київський митрополит Ісидор підписав унію з Римом, в якій підкреслювалася рівноправність східного і західного обрядів. Повернувшись з Італії, митрополит Ісідор урочисто проголосив унію в київському соборі Святої Софії (1441 рік). Це трапилося за 150 років до прийняття Берестейської унії. У ті часи київські ієрархи трималися, що «немає різниці в Христі між греками й римлянами — всі єдино суть, а кожний, хрещений у Христі, має жити згідно із своєю традицією.\nТрапилося так, що після падіння Візантійської імперії (1453 рік) православна грецька наука, освіта, богослов’я там не те що розвивалися, але стрімко занепадали. Один грек того часу гірко написав: «З тих пір, як ми втратили царство, ми втратили і вченість. Довго живучи серед варварів, ми і самі варварами стали.» Під владою Османської імперії «не було ні академій, ні професорів, ні книг». Церкви, східні патріархати стали іграшками в руках мусульманської влади, втратили весь свій вплив і престиж.\nКриза у православному світі співпала з бурхливим розвитком католицької та протестантської церков — християнська Європа ступила на шлях радикальних реформ, йдучи назустріч проблемам і вимогам епохи. У світовому ж православ’ї не знайшлося ні належного розгону, ні лідерів, аби започаткувати рух оновлення церкви. Про це красномовно свідчить, зокрема, видавницька справа. Так, впродовж 350 років, починаючи з XV ст., було видано близько 5 тисяч грецькомовних книг. А в німецьких землях тільки в XVI ст. вийшло понад 150 тисяч книг; у Венеції, де діяло 500 друкарень, за половину того самого століття побачило світ близько восьми мільйонів томів. Наведене порівняння, безумовно, віддзеркалює інтенсивність інтелектуального життя, грамотності, загалом, культури на Сході й Заході.\nXV — XVI століття — то також не найяскравіші сторінки в історії Київської митрополії. Отець Борис Ґудзяк змальовує похмуру картину кризи в Київській митрополії, яка співпала за часом з Люблінською унією: тоді розпочався масовий перехід литовської й української шляхт в католицизм. У XVI столітті в Києві, старовинному центрі православ’я, не резидував жоден з київських митрополитів (вони жили в Литві). Один із мандрівників написав 1595 року: «Худоба, шкапи, пси і свинарники опоганили колись золотоверху Софію Київську, дощова вода, протікаючи крізь дірявий дах, знищила багаті оздоби».\nУкраїнська («руська») ієрархія стала тоді фактично бездіяльною; духовні посади продавалися і навіть передавалися у спадщину, в церквах служили вдівці. Занепадала культура та освіта духовенства, а значить, і народу. «Гонитва за церковними маєтностями, нездатність до співпраці й компромісів довели руське вище духовенство до того, що стало звичним запрошувати польсько-литовських чиновників до втручання у внутрішні справи церкви. Це підривало авторитет митрополита та єпископів». У Речі Посполитій Православна церква займала принижене становище, мала другорядний статус, була об’єктом глузування. «І якщо здобутки середньовічної Русі в мистецтві й літературі були чи не вищими, ніж у Польщі того часу, то у XV — XVI століттях літературна, історична, богословська думка та творчість поляків сягають такого розмаїття й глибини, які різко контрастують із «затишшям» тогочасної руської культури», пише автор.\nДеякі західні тогочасні мислителі намагалися знайти причину занепаду православних. Так, Петро Скарга, вільненський єзуїт, прихильник приєднання православ’я до Римської церкви, вважав, що розвиток національної літературної мови русинів унеможливила їхня церковна мова: «Дуже ошукали тебе греки, руський народе, давши церковну слов’янську мову, — з цієї мови ніхто ніколи не буде вченим. Адже тепер її ніхто добре не розуміє. Бо немає (й не було) на світі нації, яка б нею говорила». А на латинському заході (у Польщі теж) саме завдяки друкованій народними мовами літературі тоді швидко поширювалися реформаційні ідеї, які міняли обличчя старого світу. Ідеї, яких в широкому руському мовному та культурному обігу не було. Найбільш освічені православні, такі як князь Костянтин Острозький, намагаються сприяти православній просвіті, самотужки реформувати церковне життя. Але то були незначні острівці в морі загального невігластва.\nНаприкінці XV ст., в якому зійшли з історичної сцени як Київське князівство, так і Візантія, зв’язки Київської митрополії з Царгородським патріархатом дуже ослабли, хоча вони й раніше не відзначалися жвавістю. Царгородські патріархи практично не мали впливу на інституції руського православ’я, на життя церкви, на дисципліну духовенства. А Київській митрополії потрібно було від патріархів тільки одне — формальне підтвердження чергового обраного митрополита. Спілкування між Києвом і Царгородом занепадало, бо ні одна сторона не бачила в ньому потреби. Це відчуження призвело до того, що певна частина православних, зокрема князь Костянтин Острозький, почала шукати підтримки більш твердої вертикалі церковного управління в іншому місці — в Римській церкві.\nУ 90-ті роки XVI ст. руські ієрархи почали, зрештою, усвідомлювати богословську, інтелектуальну, культурну, ідеологічну, адміністративну слабкість Київської церкви. Соборові документи того часу показують, що єпископи почали «думати про школи, науку, шпиталі та інші добрі справи». Обговорювали проблеми управління церквою, літургійну практику, видавничу справу, освіту. Серед них зажевріла думка, що «оскільки патріархи перебувають в неволі! поган, хоч би і бажали, — не можуть нічого зробити» для церкви, то треба єднатися з Римом, аби не стати жертвою «незгод і схизм».\nУ книзі «Криза і реформа» зроблено ретельний аналіз унійних документів, зокрема «33-х артикулів, що належать до з’єднання з Римською церквою», укладених ієрархами Київської митрополії. Показано драматичні обставини формування, підписування та остаточного прийняття Берестейської унії. О. Борис пише, що на тлі «без’язикості» руських ієрархів XVI століття «Артикули» є видатним історичним документом. Не будемо, однак, торкатися тут «Артикулів», зважаючи на той потік матеріалів, які не так давно були оприлюднені у зв’язку із 400-літнім ювілеєм унії.\nДуже цікавою історичною обставиною є те, що в численних історичних документах того часу, пов’язаних з підготовкою та підписанням унії, немає жодної згадки про Московську церкву. Д-р Ґудзяк пише, що «на тлі політично- релігійних чвар Речі Посполитої Московщина цікавила руських єпископів щонайменше». ЇЇ не вважали ні загрозою, ні джерелом якоїсь підтримки. Більше того, виглядає так, ніби для київських людей церкви Москва була тоді чи не terra incognita.\nЩе більш вартий уваги той факт, що на час підписання Берестейської унії ні царські власті, ні Московський патріархат не мали й не заявили хоч якихось претензій на Київську митрополію. І не реагували на факт підписання” унії — схоже, що вони її просто не помітили. Релігійна полеміка, спрямована проти унії, почалася в Росії після Великої Смути, після польсько-католицької інвазії за часів лжедимитріїв. Тільки 1620 року московський собор недвозначно засудив унію русинів з Римом. (Пізніше Московський патріархат спов-на надолужив це запізнення та упущення.)\nВище викладено — дуже неповно — головний науковий сюжет книги «Криза і реформа». Але там ще стільки всього! Насамперед, людей тієї епохи. Ось, наприклад, яскравий портрет князя Костянтина Острозького, одного з останніх великих панів Речі Посполитої, які не полишили православну віру своїх пращурів. Походження князя (він вважав себе нащадком Рюриковичей), його престиж, влада і багатство (Острозький був найбільшим після короля землевласником Польщі) дозволяли Костянтину Острозькому не рахуватися навіть з офіційною зовнішньою політикою Речі Посполитої — він сам пактував з ким хотів. Гуманіст, просвітитель, людина, що відзначалася неабиякою інтелектуальною цікавістю, а ще — терпимістю. Для нього «обидві релігії — католицька та його власна — були однаково добрими». Але скільки драматизму в його житті! Так, приналежність до церкви «схизматиків» нівелювала його політичний вплив, зокрема позбавила князя можливості претендувати на королівський трон. Два його сини перейшли до католицької церкви, обидві дочки вийшли заміж за протестантських магнатів. Закладені князем школа та друкарня так і не набули бажаного розмаху та впливу. Унія з Римом здійснилася не так, як хотів князь — він мріяв про щось екуменічне (в сучасних термінах). Для нас найбільш важливою спадщиною князя Костянтина Острозького є, безумовно, видана в його друкарні (4000 примірників), за його активною участю і підтримкою перша повна церковнослов’янська Біблія — Острозька Біблія.\nТоркнемося ще однієї «бокової» лінії. Книга о. Бориса розвіює одну поширену сучасну церковно-політичну легенду про те, що нібито Московська, митрополія в період між її утворенням 1448 року та проголошенням Московського патріархату 1589 року була невизнаною православною спільнотою, тобто — неканонічною. Зовсім навпаки, Москва залишилася тоді єдиною православною державою, до якої східні патріархи постійно посилали своїх ченців за милостинею, або навіть їздили самі, як це зробили патріархи Йоаким та Єремія якраз напередодні прийняття Берестейської унії. Між Царгородською та Московською церквами підтримувалися постійні стосунки та обміни послами. Так, 1561 року патріарх царгородський Йоасаф визнав — за великі грошові «милості» — титул царя, який 1547 року надав собі князь Іван Грозний. Вбивши свого сина, цар негайно відправив послів (звичайно, з великими милостями) до східних патріархатів з проханням молитися за його душу. Все це мало місце ще до утворення Московського патріархату за царя Федора, під час правління Бориса Годунова (1589).\nНа закінчення дозволю собі висловити досить похмуру думку. О. Борис Ґудзяк переконливо, документально показав, що однією з причин унії з Римом став занепад культури церковного життя Київської митрополії та загальний застій православ’я на фоні бурхливого розвитку західних церков після реформ, започаткованих Мартіном Лютером. Але чи унія дійсно вилікувала ці хвороби в Україні? Чи ввійшли — за 400 років — українська унійна церква та її вірні у західну християнську спільноту як рівні? Чи зробили власний помітний внесок у розвиток тієї спільноти? Здається, на жаль, лише частково.\nДжерело: «День» №31. 16 лютого 2001\nДесять достойників, які, на думку “Газети”, у 2005 році найбільше зробили для добра громади, честі Львова та слави…\nСлово вдячності під час святкування 50-ліття\n13 грудня 2010 року на філософсько богословському факультеті УКУ відбулися урочистості з нагоди 50-ліття о. Бориса Ґудзяка. Літургію…


Команда Смілянського зуміла напрацювати більше півмільярда збитків - Всеукраїнський незалежний медійний простір "Сіверщина"\nДержавне товариство «Укрпошта» з січня по вересень 2018 року зазнало 514 млн грн збитків. Про це повідомляє «РБК-Україна» з посиланням на фінансовий звіт компанії. Зазначається, що сума збитків за січень-вересень 2018 року виявилася на 24% (на 99 млн грн) більше, ніж за аналогічний період 2017 року.\nПри цьому компанія отримала чистий прибуток від продажу товарів, робіт і послуг за вказаний період у розмірі 4780 млн грн - на 28% (на 1037 млн грн) більше, ніж за такий самий період попереднього року.\nНагадаємо, «Укрпошта» з 1 січня 2019 року не доставлятиме пенсії. Раніше генеральний директор «Укрпошти» Ігор Смілянський припускав, що «Укрпошта» вимушена буде припинити доставку пенсій, оскільки тариф на цю послугу не переглядався з 2004 року. Натомість прем’єр-міністр Володимир Гройсман запропонував керівництву «Укрпошти» звільнитися. "Главком"\nТеги:Гройсман, доставка пенсій, Смілянський, Укрпошта


Дніпро | Вісник Кременчука - Page 9\nГлобальне потепління, фосфор і ГЕС, – науковець розповів, чому “цвіте” Дніпро\nУ появі великої кількості синьо-зелених водоростей є як глобальні, так і регіональні проблеми.\nДніпро перетворюється на болото?\nСмердючі рештки водоростей й мертва риба, жаби і навіть раки – так наразі виглядають береги Дніпра. У Кременчуцьке водосховище не можна увійти через кількасантиметровий шар зелених водоростей. Цього року найбільша прісна водойма України зацвіла майже на місяць раніше. Лабораторні дослідження показують: у воді мало кисню, а багато марганцю. Кременчужани переймаються тим, що через погіршення якості води у Кременчуці може спалахнути епідемія масового отруєння, як було цього літа в Ізмаїлі. Що коїться з Дніпром – з’ясовував цього тижня «Вісник».\nУ Дніпрі купатися небезпечно!\nСанепідслужба при проведенні щотижневого моніторингу води відкритих водойм в місті виявила перевищення вмісту лактозо-позитивної кишкової палички. Відбір води проводиться в 2-х точках на Центральному пляжі (початок пляжу в районі кафе «Ахтамар» та наприкінці), та 2-х точках на пляжі в районі парку «Воїнів Інтернаціоналістів», р.Сухий Кагамлик (початок пляжу та біля мостового переходу). В р.Дніпро в районі кафе «Ахтамар» відмічається перевищення допустимих показників по індексу лактозо-позитивної кишкової палички в 7 разів, наприкінці пляжу – в 2 рази. В р. Сухий Кагамлик мікробіологічна забрудненість ще більше. Відмічається перевищення нормативних показників в 10 разів на початку пляжу та в 48 разів – біля мостового…\nУ Дніпрі на території Кременчука з’явились дохла риба, жаби і раки (ФОТО)\nКременчужани скаржаться, що вода в Дніпрі не лише «цвіте», а смердить і вкривається якоюсь біло-блакитною плівкою.\nФК «Дніпро» припиняє своє існування!\n«Дніпро» припиняє своє існування. Власник команди Ігор Коломойський вирішив не виплачувати борги, що накопичилися і закриває клуб. Разом з тим, «Дніпро-Арена» не обов’язково спорожніє: розглядаються варіанти перебазування в місто іншої команди, яка причетна до системи Приват: чи то «Волині», чи то «Нафтовика» або взагалі організація нового клубу. Крім того, цього може не статися: «Дніпро» просто зникне, а його місце в Прем’єр-лізі займе інший «Дніпро» – але тільки черкаський. Також ініціативні особи з системи нинішнього ФК «Дніпро» шукають інвестора для відновлення команди в другій лізі, мова йде про відомих в місті політиків. Джерело – Фан-сайт ФК Дніпро\nКременчужан заспокоюють: каналізація не потрапила в річки\nНештатна ситуація на КП «Кременчуводоканал» не несе негативного впливу на р. Дніпро та р. Псел. КП «Кременчукводоканал» повідомляє, що в ніч з 27 на 28 квітня 2016 року на четвертому біологічному ставку другого технологічного каскаду Лівобережних каналізаційних очисних споруд (КОС) в районі с. Дзержинка сталася нештатна ситуація, а саме відбувся промив піщаної насипної дамби. Внаслідок цього повністю очищені стічні води з цього біологічного ставка, які пройшли всі етапи очищення та знезараження на основних спорудах, було скинуто у водовідвідний канал поза штатним випуском. Наразі біологічні ставки зупинено, з 28 квітня 2016 року ведуться термінові ремонтно-відновлювальні роботи. На сьогоднішній день повністю очищені стічні…\nБіля острова Шаламай знайшли тіло жінки (ФОТО)\nЗагиблій на вигляд 30-40 років.


Лячко Давід | Kozyavkin International Rehabilitation Center\nДобрий день, мене звати Владлена Лячко. Це мій син Давид. Нам три з половиною роки.\nНа сьогоднішній день ми маємо діагноз спастичний тетрапарез. Дитина самостійно не сидить, не ходить, тільки розмовляє. Ми проходимо 7-ий курс в реабілітаційному центрі імені Козявкіна. Це наш сьомий курс за рахунком.\nХочу сказати, що відразу після декількох днів після початку лікування, ми побачили покращення в стані дитини. У нас знизився тонус в ручках і ніжках, покращився психоемоційний стан, дитина стала більш активною, більш рухливою, покращилася дрібна моторика.\nНаші заняття починаються о 8:00 ранку і тривають до 11:45. Далі ми маємо обід і час на сон. Після обіду у нас є ще одна година занять ЛФК.\nВід себе особисто, від всіх діток, які їдуть на лікування в Міжнародний центр імені Козявкіна, хочемо сказати величезне спасибі всьому персоналу за професіоналізм, за віддачу своїй роботі, побажати всім успіху, здоров'я вам і вашим рідним!\n3 роки і 7 місяців\nКурс: 31.08 - 11.09.2020\nНомер курсу лікування


На вихідних в дендропарку Олександрія відкриють експозицію лілійників » Новини Білої Церкви. Головні події в Україні. Найцікавіше у світі.\nНа вихідних в дендропарку Олександрія відкриють експозицію лілійників\n10 та 11 липня в Білій Церкві в дендропарку Олександрія відкриють експозицію лілійників.\nЯк повідомляє прес-служба дендрологічного парку Олександрія, експозиція працюватиме з 11:00 до 17:00 протягом двох днів і буде розташована на території кафе "Олександрія", біля Китайського містка.\nБілоцерківці та гості міста зможуть не лише познайомитися з красенями лілійниками, неповторними і унікальними у своєму нескінченному різноманітті форм і забарвлень, а й придбати рослини.\nЗокрема, під час експозиції будуть представлені рослини види роду Hemerocallis природно поширені на Далекому Сході, Китаї, Кореї, Японії. Також відвідувачі експозиції побачать колекцію видових та сортових лілійників, отримають фахову пораду стосовно питань вирощування, догляду та боротьби з шкідниками і хворобами.\nЦікаво, що лілійник має ще одну назву «Красоднев», тому що тривалість цвітіння його квітки лише 1-2 дні, а загальна тривалість цвітіння дорослої рослини близько 25 днів. Перший сортовий лілійник «Apricot» створив у 1893 році Джордж Ельдо, а сьогодні зареєстровано вже понад 40 тисяч сортів.\nТеги: Біла Церква Експозиція Дендропарк Олександрія\n» На вихідних білоцерківці побачать у небі "вогняне кільце"


Спотворює конкуренцію на ринку: АМКУ закликали не погоджувати підвищення тарифів на залізничні вантажні перевезення — УНІАН\nТранспорт 4 хв. 3531\nФРУПЕК стверджує, що цей вид перевезень в УЗ є рентабельним.\nІніціатива щодо підвищення тарифів на вантажні перевезення державного монополіста УЗ, яку оприлюднило Міністерство інфраструктури, є необгрунтованим, адже цей вид перевезень в УЗ є рентабельним. До того ж, згідно з попередніми висновками, тарифоутворення відбувається непрозоро, не має достатнього обгрунтування, та спотворює конкуренцію на ринку. Тому АМКУ має втрутитися і рекомендувати монополісту відкликати це рішення.\nДо цього у відкритому листі закликає Антимонопольний комітет Федерація роботодавців паливно-енергетичного комплексу України (ФРУПЕК).\nЯк сказано у листі, ще у 2018 році АМКУ оприлюднив свій звіт, згідно з яким УЗ було визначено як єдиний суб’єкт господарювання, який діє на ринку перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України, і займає на цьому ринку монопольне (домінуюче) становище. Також УЗ займає монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг магістральних вантажних локомотивів у межах України із часткою 100 %.\nТакож, згідно зі звітом АМКУ, комплексність та багатофакторність системи розрахунку ставки плати за використання вагонів перевізника для відповідного типу не дозволяє зробити однозначних висновків щодо економічної обґрунтованості зазначеної ставки без більш глибокого та деталізованого аналізу. Водночас, збільшення ставок плати за використання власних вагонів АТ "Укрзалізниця" жодним чином не позначилося на покращенні залізничних послуг. Проблема незадоволення попиту клієнтів на рухомий склад залишається критичною.\n"Антимонопольний комітет України зазначив, що одною з проблем АТ "Укрзалізниця" є недосконалість, непрозорість та неконтрольованість тарифної політики АТ "Укрзалізниця", що дає змогу безсистемно підвищувати вартість послуг та виводити окремі складові залізничних тарифів з-під державного регулювання. Постійне підвищення тарифів на перевезення та плати за користування вагонами АТ "Укрзалізниця", нестабільна тарифна політика, необґрунтоване підвищення тарифів декілька разів на рік", - наголошується у листі.\nФРУПЕК підкреслюють: підвищення тарифів може призвести до спотворення конкуренції на ринках, що є залежними від діяльності АТ "Укрзалізниця" при перевезення вантажів, і зниження конкурентоздатності споживачів послуг АТ "Укрзалізниця". Це матиме негативний вплив на діяльність споживачів монопольних послуг АТ "Укрзалізниця", а також призведе до сповільнення зростання економіки України.\n"Просимо при розгляді проекту наказу звернути увагу на наявність негативного впливу на різні галузі економіки, в тому числі на зростання частки транспортних витрат у кінцевій ціні продукції, а отже - скорочення виробництва окремої продукції. Також слід зважати, що у разі підвищення тарифів частина вантажів (зокрема щебінь, пісок, шлаки, будівельні вантажі, зерно) переорієнтуються на автотранспорт. Це не дозволить УЗ отримати очікуваний рівень надходжень, а з іншого - істотно збільшить навантаження на автодороги, погіршить якість дорожнього полотна по всій території України та зведе нанівець усі досягнення стратегічного проекту Президента України "Велике будівництво", - наголосили у ФРУПЕК.\nСаме тому у Федерації закликали АМКУ витребувати у УЗ економічне обґрунтування проекту наказу, та рекомендувати УЗ замість підвищення тарифів припинити практику перехресного субсидіювання різних видів діяльності АТ "Укрзалізниця".\nНатомість металурги заявили, що таке підвищення є категорично неприйнятним, адже промисловість України досі оговтується від наслідків спалаху коронавірусу у 2020 році.\nДо того ж, цифри свідчать, що зростання тарифів відразу призводить до зниження об’ємів перевезень Укрзалізницею, а отже, від цього рішення не виграє ні бізнес, ні УЗ.\nУ свою чергу в ICC Ukraine заявили, що підвищення тарифів неприйнятне, оскільки наразі цей вид перевезень є для УЗ рентабельним, і не представлено жодного економічного обгрунтування цього підвищення, та його впливу на економіку України.


Великі авіалайнери складно зробити екологічно чистими, тому інженери Airbus сконцентрувалися на більш компактних версіях — літаках, які будуть виконувати регіональні рейси. Однак, керівник авіабудівника повідомила, що вони зможуть вдосконалити й великі літаки. Наприклад, на авіалайнері Airbus A350 планують впровадити нові технології, які також допоможуть скоротити шкідливі викиди.\nАвіакомпанії та авіабудівники уважно вивчають вплив галузі на глобальне потепління. На жаль, впровадження безвуглецевих технологій сильно обмежене циклами розробки, що тривають десятиліття. Але Airbus, поряд з Boeing та іншими великими авіабудівельними компаніями, хочуть скоротити викиди у два рази до 2050 року.\n«Сьогодні не існує єдиного рішення для виконання зобов'язань до 2050-го року, але є ряд технологій, які запрацюють, якщо ми об'єднаємо наші зусилля», заявила Шеффер.\nІніціатива компанії збігся з пропозицією влади відразу декількох країн Європейського союзу про введення нового екологічного податку для авіаперевізників. Офіційні особи впевнені, що це дозволить зробити авіапарк більш екологічним.\n#транспорт #авіація #вуглецева нейтральність #Airbus #2030


MSI GV62 8RC-017XPL i5-8300H/16GB/120+1TB/Win10 GTX1050: продажа, цена в Львове. от "Labro - дешево та якісно! " - 734375139\nMSI GV62 8RC-017XPL i5-8300H/16GB/120+1TB/Win10 GTX1050\nПід замовленняКод: 8RC-017XPL\nІдеальна гра з GeForce GTX 1050\nІдеальна синхронізація зображення, захоплюючих ефектів, феноменальною чіткістю зображення і колірного дозволу підтримка 4K і HDR. Це все є в останніх, найскладніших ігор, завдяки потужній відеокарти GeForce 1050 GTX харчується від системної архітектури NVIDIA Паскаля, пакет ігрових технологій і підтримкою DirectX 12. 1050 GTX також захоплюючий світ VR 360 °, без уповільнень і відображається затримки.\nШвидкість гри визначається графічною картою, тому дуже важливо вибрати ефективний чип високої потужності. Графічна карта GeForce GTX 1050, встановлена на вашому ноутбуці, забезпечує на 63% вищу продуктивність в порівнянні з іншими популярними графічними чіпами. Вибирайте графічну карту свідомо і грайте, як вам подобається.


Таня Малярчук: «Говорити» чи перестати? - Сумно?Ком\n2007(+), молоді письменники(+), сучасна українська проза(+)\n20 лютого 2009 Анастасія Петрук література, ...\n«Контрабас» Зюскінда, або Стрьомний монолог +10 нових коментарів\n1 грудня 2009 Наталя Полянчук література, ...\n«БАРДО online»: Мара Примари. No action +4 нові коментарі\n"Мертві авта": вірш із коментарем\nЧак Паланік: Хроніки приватного пекла\n23 жовтня 2007 Остап Сливинський\nТаня Малярчук: «Говорити» чи перестати?\nтеґи: Говорити, Таня Малярчук, Фоліо\n«…це книга, яка виникла не з потреби писати, а з потреби говорити. Говорити по-іншому і до іншого». Так сказано в анотації до найновішої книжки Тані Малярчук. А анотації, як відомо, пишуться для тих, хто звик їм не довіряти. Так що будемо прискіпливі і спробуємо ці фрази вивірити «на зуб».\nЗараз, через три роки після блискучого прозового дебюту Малярчук можна казати з певністю, що вона в українській літературі належить до тих, хто інтригує. Ну, з блискучими дебютантами таке трапляється, але досить двох-трьох наступних невдалих книжок, як напруга очікування спадає, аж поки не згасне остаточно, затягуючи автора в підземелля димного сублітературного чистилища. Бо у всьому, як пам’ятаємо зі шкільних уроків естетики (якщо в кого такі були), важливе чуття міри й ритму. В одному з не дуже давніх інтерв’ю Таня Малярчук зізналася, що не певна, чи взагалі ще коли-небудь щось напише, аж ні – пише регулярно, по книжці на рік. Після дебютного «Ендшпілю Адольфо…», від якого всі аж захлинулися суперлятивами (заслуженими, що там казати), була трохи слабша «Згори вниз» – доволі прозора історія усамітнення і смерті, з добрячими домішками горору і психоаналізу. Найбільше було шкода, що цілком втратилося письмо, чудне і стихійне, завдяки якому «Ендшпіль Адольфо» досягав мало не гіпнотичного ефекту. Але нічого. Наступна книжка – «Як я стала святою» – знов спричинила запаморочення, але поєднане вже не так з гіпнотичним похитуванням у такт нерівної пульсації тексту, як із шквалом (літературних і інших) ремінісценцій, ураганом уяви і кількома ніби переписаними навспак «вічними» сюжетами. Тому я геть не знав, чого чекати далі.\n«Говорити» подобається вже самою обкладинкою приємного шоколадного кольору, з репродукцією старої пожовклої фотографії, такою ж зажовклою алюмінієвою ложкою і окрайцем хліба (нетиповий для видавництва «Фоліо» зразок доброго смаку в оформленні). Подобається початок першого оповідання («Хвіст») – принаймні мені він страшенно заімпонував і нагадав грайливий ґротеск попередньої книжки, якийсь спалах на кордоні між інфантильністю і шаленством: «Я хотіла би мати хвіст. Але не такий, як у відьом, а такий – справжній. Справжнісінький хвіст. Як то є у коней. Я би хотіла мати конячий хвіст. Великий, пухнастий, розкішний (…) Головне – щоб я могла ним рухати так, як це роблять коні. Так, як я рухаю своїми чотирма людськими кінцівками». Хвіст – як метафора карнавального існування, така собі раблезіанська топіка, новий орган письма на противагу всіляким ідеологічно вимученим фалічним концепціям, які вже давно нагадують інтелектуальні почварки напівзабутого призначення. Чому б і ні?\nАле ні. Шкода – текст не пускається в сподіваний чвал, карнавал відмінено, і пишно розпушений на початку хвіст безсило повисає. Натомість маємо декілька розказаних від першої особи історій «просто з життя»: 1) про загибель дівчини, 2) про складні стосунки в сім’ї, 3) про загибель дівчини на тлі складних стосунків у сім’ї, 4) про куріння і обгризання нігтів, 5) про зраду і нещасливу любов, 6) про конфлікт села і міста, 7) про бабу, яка без кінця переповідає своє тяжке життя, не лишаючи онуці шансу на хоч якийсь власний сюжет. Це і є розділ «Голоси» – нарочито різнобійні сповіді, які, хоч іноді переплітаються, але ніяк не складаються в злагоджену поліфонію. Хтозна, може, в тому і є пафос книжки: таке собі пересідання з одного купе до іншого, слухання все нових і нових історій, своїх і чужих, які лише тимчасово змінюють господаря? І може бути шкода, що карнавальну метафору поступово замінює інша – родимка, знак невідворотного, печать, яку ставлять любов і смерть: велика («якась неприродна»!) брунатна родимка на шиї у дівчини, що потрапила під колеса авта; хлопець, виснажений тяжкою любов’ю, стає родимкою на шиї своєї коханої.\nНа цьому, власне, «голоси» затихають, і дві інші частини є ніби додатком до цього «титульного» розділу. У блоці під назвою «Замаґурка» – кілька історій з життя повоєнного галицького села, які витворюють досить виразний наскрізний сюжет, розбудований довкола двох героїв – Леська й Ваньки, чоловіка й дружини, надламаних щойно відгримілою війною. Замаґурка – це замкнений світ, Макондо і Острів Пінгвінів у якійсь гуцульській топографії. «Через два роки після того, як повернулася Ванька, у Замаґурці стало остаточно відомо, що чужини не існує (…) Виявилося, що за селом є ще одне село, а за тим – ще одне, таке ж саме, і люди там такі ж самі, і їхні діти, і їхні подвір’я». Чиї б тіні не мелькали у цьому фрагменті тексту – Маркеса, Анатоля Франса чи, наприклад, Леся Мартовича – все лишається якимось розхристаним і незавершеним, схожим на начерки майбутнього роману.\nІ я загалом не проти, щоб із цього коли-небудь вийшов роман, але поки що замість розв’язки маємо третю частину під назвою «Батарея Муравйова» (чи то пак «Муравьова», як стараннями видавництва «Фоліо» написано на титульній сторінці). Виявляється, що на честь цієї батареї називалася вулиця, на якій в дитинстві жила оповідачка (спочатку подумалося, що це той самий Муравйов, який воював проти українських студентів під Крутами, але ні, ні). Так чи інакше, в розділі йдеться не про те. Всі десять коротких текстів, які тут зібрані – це історії дозрівання, густо інкрустовані реаліями пізнього «совка» і ранніх дев’яностих. Уже на самому початку маємо їх потужний перелік, такий собі пострадянський коан: холодильник «Донбас», пральна машинка «Золушка» (така була й у нас), телевізор «Рубін» (у нас – «Кварц»), пилосос «Вітязь», міксер «Богатирь», магнітофон «Карпати». До цього можна додати: дитячий універмаг «Барвінок», романи Оксани Іваненко, велосипед «Зайчик», загальні зошити в чорній обкладинці, «Пупсік дєцкій с адьожкамі» (хто знає, той знає), перші відеокасети і саморобний оцет. Ось тобі прямий шлях «до серця читача». Я хоч і не мив у ванній пляшки з-під пива на потреби домашнього оцтового виробництва, так само, як, ясна річ, не грав у ґумку, але також вчився плавати у шкільному басейні з перехлорованою водою і вічно крижаним душем. Опа! – кажу я. – Це ж про мене. І миттєво стаю «зразковим читачем». От тільки я, певно, все-таки не зразковий читач, бо мене щось дедалі більше турбує цей смак до мемуаристики в наймолодшій українській літературі. Якось воно дивно. Може, дійсно, ці гіркі пострадянські деньки – то такий баласт пам’яті, який треба якомога швидше скинути (бо про ностальгію тут навряд чи може йтися)? Про те, що все це через брак свіжих ідей, якось не хочеться думати. Хоча цілком можливо, що так воно і є.\nТут би годилося якось підсумувати, але не знаю навіть, що й сказати. Ніби стояв в одній із уже призабутих нами всіма черг за оцтом, зошитами чи «пупсіками в адьожках» і слухав, хто що розповідає. І щось, ясна річ, зачепило, але більшість почутого – влетіла та й вилетіла. А може, так і має бути з книжкою, яка виникла «не з потреби писати»? Їй-бо, не знаю. Але прочитати її, думаю, все-таки варто. Хоча б заради одного оповідання – «Смерть, якої нема»:\n«Тато мовчки стояв біля дверей у своїй чорній куртці, яка завжди пахла нафтою і нафтопродуктами. Похмурий і невдоволений, як хижак, якого примушують відчувати вину за роздерту антилопу.\nВін ніколи нічого не вмів «по-людському».\nОсобливо – плакати, коли хтось вмирає, і любити, коли хтось ще живе».\nПостійна адреса сторінки: http://sumno.com/article/tanya-malyarchuk-govoryty-chy-perestaty/\nВірочка (анонімно) 8 сiчня 2009 #\nКласно, певно все ж таки прочитаю. хоча...давно вже пора\nАнонім 19 сiчня 2009 #\nРодимка.Історія справжнього кохання.Оце шедевр.Історія настільки геніальна, на скільки і буденна...\nВАСИЛІЙ 13 серпня 2009 #\nДочитую цю книжку і подумки розумію, що вона написана з якихось уламків життя авторки.Сама оця новелічна побудова книжки наштовхує на думку про небезперервність композиційної основи та самог8о внутрішнього задуму авторки. І ці уламки авторка складає у мініатюрні вирізки з життя своїх героїв, використовуючи при цьому цікавий прийом:окремі події, окремі персонажі імплантовуються в інші події та в інші обставини ніби перегукуючись(ВЕТЕРИНАР+СІМ"Я). РОДИМКА – теж непогана та зовсім сумна річ. В ній я до речі побачив, що чоловік не будучи вольвою і мудрою людиною просто може собі розчинитися в своєму почутті до жінки і стати її рабом, нікчемою об якого можна витирати ноги(ось тому цей чоловік не стає для цієї жінки цілим світом, людиною яку заново можна відкривати, насолоджуватись духовним єднанням), тому він нінащо більше не спромагається як стати просто черговою родимкою на її тілі. Загалом нічого в цій книжці не зачіпає, нічого не дає хліба для розмірковувань...\nАнна (анонімно) 26 лютого 2010 #\n"Родимка" – прочитала цю історію якраз після того, як по приїзді з Польщі сказала свому коханому, що люблю іншого.\nНевже моя історія не єдина? І вже хтось переживав точно таку ж історію?\nЧи автор просто придумала такий сюжет?\nДивно, але зійшлось все, навіть до нюансів.\nДякую Тані Малярчук за цю книгу.\nКоментар для «Таня Малярчук: «Говорити» чи перестати?»


Контрольні тести на COVID-19 виявляють хиби решти виробів | Coronafakes - по той бік пандемії\nКонтрольні тести на COVID-19 виявляють хиби решти виробів\n12 Квітня, 2021 20 Травня, 2021 Маніпуляція / Фейки\nКонтрольні зразки тестів на коронавірус додають до кожної партії, аби допомогти виявити будь-які несправності в решті виробів.\nУ соцмережах масово шириться фото пакунків зі швидкими тестами на коронавірус SARS-CoV-2. На зображенні обведено напис «positive control» та «negative control» (позитивний та негативний контроль).\n🚫Це змусило деяких людей (тих, кого ми називаємо “конспірологами” і тих, хто досі не вірить в існування коронавірусу) хибно припустити, що тести на коронавірус мають наперед визначений результат. Або навіть заражені! Який саме вам випаде, буцімто залежить від вашого соціяльного статусу або чи сподобалися ви медперсоналу🤦 Це брехня.\n✔Зображені тести цілком справжні, але в них немає і дрібки шахрайства. Їх додають до кожної партії, щоб ті, хто їх використовуватиме, могли визначити можливі несправності решти виробів. Тобто завдяки цим зразкам можна переконатися, що інші тести працюють коректно.\n➖ Щоб переконатися, що тест не виявляє захворювання у людей, які не були інфіковані (так звані помилково позитивні) — використовується негативний контроль.\nДо його складу входять клітини, які не виробили антитіла або не були інфіковані. Медичні працівники знають, що ці клітини не інфіковані, тому, якщо тест виявиться позитивним, вони зрозуміють, що з тестом щось пішло не так, і його не слід використовувати.\n➕ І навпаки, якщо тест не виявляє вірус SARS-CoV-2 у заражених людей, нема сенсу його використовувати. Щоб це перевірити використовують позитивний контроль.\nЦе мазок, який був оброблений таким чином, що він давав позитивний результат під час проходження тесту, щоб медичні працівники знали, що вони все роблять правильно.\nКонтрольні зразки застосовують перед тим, як почати використовувати тести з кожної партії, а також через певні проміжки часу. Це може бути прописано в інструкції до виробу або в рекомендаціях міністерства.\n✔Як влаштовані контрольні тести, на пальцях роз’яснюють в науково-популярній статті сайту Як працює наука https://bit.ly/3uv7uh4\nЦей фейк також спростували незалежні фактчекери різних країн: https://bit.ly/2RkMdZk, https://reut.rs/3rXxPTq\nПідтримати нас можна тут https://www.patreon.com/behindthenews\nА ще – лайкнути, поширити цей пост і розповісти про нас друзям.\nДякуємо, що ви з нами. Нагадуємо, що також є й в інших соцмережах:\n⚪ Тelegram: https://t.me/behindtheukrainiannews\nTagged : контроль / негативні / пакування / позитивні / тести\nФейки про квантові татуювання і походження назви COVID-19


Найкращі пісні і цитати Кузьми Скрябіна | СЬОГОДНІ\nСайт "Сегодня" вирішив згадати цитати і пісні легендарного українського музиканта\n"Світло раптово зникло. Тиша думки колише. Може, за краєм ночі, Ти ще відкриєш очі..." – так звучать слова з пісні Руслани Лижичко і Олександра Ксенофонтова, яку вони присвятили українському співакові, продюсеру, письменнику Андрію Кузьменку (Кузьма Скрябін).\nЛідер групи "Скрябін" Андрій Кузьменко загинув в ДТП 2 лютого 2015 року. Ця трагічна подія сколихнула Україну, адже Кузьма був кумиром мільйонів, волонтером для тисяч, другом, порадником, актором, продюсером для багатьох і багатьох українців. Ми вирішили пригадати, яким він був в своїх висловах про Україну і війну, в його піснях, в спогадах друзів, колег по сцені і близьких.\nСвою пісню-присвяту Кузьмі друг і колега Руслана написала разом зі своїм чоловіком Олександром Ксенофонтовим. Буквально через день пісня розлетілася по мережі, слова стали цитувати по всій Україні.\nБуквально за кілька днів до смерті співака його група "Скрябін" випустила в світ пісню під назвою "Кінець фільму". Пісню планували включити до попереднього альбому групи, але цього не сталося, і вона залишилася чекати свого часу. Як виявилося, слова пісні були пророчими для Кузьми.\nПОстанні інтерв'ю Кузьми Скрябіна: про війну на Донбасі, ситуацію в країні і оцінку чинної влади\nВсього за один день до загибелі Кузьма "Скрябін" представив новий відеокліп на пісню "Дельфіни". Пісня в стилі "Скрябіна" – з глибоким сенсом і простими словами.\nПісню "Мамо" співак присвятив найближчій людині – мамі.\nУ текстах Кузьми почала з'являтися соціальна тематика. Наприклад, пісня "Люди як кораблі" адресована Юлії Тимошенко. "Ти не сестра моя", співає в ній Кузьма.\nІснує думка, що пісня "Спи собі сама" присвячена дружині Андрія, Світлані. Сам же Кузьма говорив, що її можна сприймати по-різному: "Сенс пісні можна розцінювати так, що дядько просто пішов від своєї жінки на рибу, або там пити пиво, ось і "спи собі сама, коли біля тебе мене нема". А можна згадати фільм "Привид", де була ситуація набагато серйозніше, коли чоловік загинув, але залишився біля своєї дружини в образі духу, і виходило те саме".\n2003 року Кузьма записав кліп з Іриною Білик на пісню "Мовчати". В цьому кліпі глядачеві відкрилася нова сторона Андрія, лірична, романтична, ніжна і чуттєва. У пісні є своя історія. Якось вночі Кузьмі приснилася фраза " Давай виключим світло і будем мовчати".\nЦитати Андрія Кузьменкі "Скрябін":\nЛюдина субкультури, якщо вона підходить до того філософські, вона буде жити там вічно. Якщо вона підходить одноденно – "а, напишу-ка я пісню з матюками", то вона собі два дні там проживе і перестане бути цікава. Яскравий приклад Іггі Поп, який творить продукт, що живе роками і десятиліттями.\nХотіти в цьому світі – взагалі велике щастя. Треба дякувати Боженьку, що ти ходиш на двох ногах і що в тебе нічого не болить. Не розумію тих, хто каже: "О, голова болить" чи "Не знаю в яких туфлях в театр іти". Брав би мухобойку із другого боку по чолі. Сходіть в "Охматдит" і подивіться на тих діток, які ще не прийшли у світ, а вони вже із тих списків викреслені.\nБіда в тому, що політики ніколи не відповідали за свої вчинки. Вони писали закони для нас, а для них законів не було, у них була недоторканість.\nНагадаємо, легендарний музикант Кузьма "Скрябін" залишив свій відбиток в українському шоу-бізнесі. Мільйони людей пам'ятають Кузьму як життєрадісного, доброго і веселого музиканта, для якого не існувало заборонених тем. Поховали Андрія на Брюховицькому цвинтарі поблизу Львова.\nГурт "Скрябін" випустив невидану пісню з голосом Кузьми Батько Кузьми Скрябіна розповів, як пережила втрату тата дочка музиканта В Киеве на "Площади звезд" появились звезды Кузьме Скрябину и группе «Друга Ріка»


Аналіз вірша "В дорозі" Тургенєва\nАналіз вірша “В дорозі” Тургенєва\nВірш Тургенєва «В дорозі» розповідає про найкрасивіше пору року осінь. І тут описується вся її краса. Крім цього йому потрібно було як раз вирушати в подорож і з цього приводу він дуже сильно переживає і хвилюється і все це він висловлює у творі.\nУ нього в голові рояться думки, які, то з’являються, а потім раптом втрачаються і їм на зміну приходять інші. Тут він згадує найважливіші і трепетні моменти, які відбулося в його житті, а також і інші, про яких навіть не хочеться згадувати. Він прекрасно розуміє, що, не дивлячись на всі ці спогади, їх повернути вже неможливо і залишається тільки зберігати в душі і згадувати про них якомога частіше. Як же все це швидко закінчилося, але ж могло б хоча б на трохи і затриматися.\nАле це ще не все почуття, які він згадує. Також він згадує своє перше кохання. Але ж любов є найсвітлішим почуттям, яке тільки є у людини. Звичайно, цю любов теж не повернути, але згадувати про неї можна. Якщо раніше при згадці починає дуже сильно битися пульс або підскакує тиск, то тепер при згадці виникають зовсім інші відчуття.\nКожен рядок з цього твору все більше і більше підштовхує головного героя до тих відчуттів, які він відчував раніше і змушує серце знову завмирати і переживати все це заново. Вірш трохи пізніше було покладено на спеціально підібрану музику, саме тому здається ще більш романтичним і проникливим.\nДля того щоб образи героїв стали набагато яскравіше, ніж раніше автор намагається описати їх за допомогою епітетів. І коли читачі читають його твір, то стають самі творцем цих рядків і раптом представляють себе ліричним героєм.\nНитка між природою і людиною протягнута дуже тонко. І коли природа починає змінюватися, то і людина стає іншою людиною і вся його життя змінюється і з’являється в ній щось нове і незвичайне, чого раніше не спостерігалося.\nЦей твір нікого не зможе залишити байдужим. Кожне його слово врізається в пам’ять, а природа залишається в думках кожного читача. І він починає представляти її перед очима. І відразу ж стає зрозуміло, що саме цими словами хотів розповісти або донести до нас автор. Не потрібно ні в якому разі жити спогадами і чіплятися за них. Завжди потрібно йти далі і думати, що ж чекає нас попереду, а попереду нас чекає тільки все найцікавіше.\nТвір відноситься до ліричного поетичної творчості письменника і в якості основної теми розглядає спогади про минуле, безповоротно пішов у небуття, в тому числі і згаслі почуття любові.\nРозповідь у вірші ведеться від імені ліричного героя, що перебуває в дорозі, зануреного в атмосферу філософської заглибленості в власне душевний стан, в якому з глибини пам’яті виникають різні епізоди з минулого життя.\nКомпозиційна структура вірша являє собою своєрідну рамкову систему, в якій основне оповідної зміст обрамляють фонові картини. При цьому текстові строфи розділяються не в традиційному побудові кордонів, а між першими і третіми строфами, тим самим текстом надається плавна безперервність, об’єднана спогадами у вигляді постійного повтору дієслова «згадаєш».\nВикористання дієслова форми другої особи дозволяє налаштувати читача на діалог з ліричним героєм, створюючи враження причетності до особистих, інтимних переживань автора з боку читацької аудиторії. При цьому, згадуючи про минулі романтичні почуття, не відчувається жаль і біль втрати, а відчувається лише швидкоплинна смуток в спотвореному посмішки, яка поступово прояснюється з ранковим проясненням в природі, з настанням туманного світанку.\nВірш відрізняється легким відчуттям втрати і гіркоти розставання, налаштовують ліричного героя на поетичне пам’ятне настрій про згаслої минулу любові, але при цьому автор висловлює свої душевні почуття про померлого минулого з легкою нотою відчуття щасливих романтичних миттєвостей.\nСеред засобів художньої виразності у вірші присутні численні епітети і уособлення, що дозволяють чітко позначити кожні деталі, спливаючі в пам’яті ліричного героя, що посилюються з кожним рядком.\nВідмінною і своєрідною особливістю вірші є його музикальність і ритмічність, що підкреслюють сіро-білої квіткової гамою і описом природних пейзажів у вигляді туманного ранку, дороги, сумних нив, покритих снігом.\nАвтор використовує художні прийоми, які надають віршу відчуття повільного плину життя, приглушеного стану замерзлої природи, в якому виникає реальність живих обрисів у вигляді основної експресії. Оповідної зміст насичене емоційними рясними пристрасними промовами, інтимно-приглушеним тихим голосом, контрастом перших і останніх зустрічей.\nВіддаленість від того, що відбувається, якою наповнені спогади ліричного героя, дозволяє зрозуміти мудрість і цінність кожного життєвого миті. При цьому образ природи пов’язується незримою ниткою з чуттєвим розумовим станом людини. Автор ілюструє видозміна природи, що допомагає впорядкувати завершення і цілісні людські почуття, що виникають в душі ліричного героя.\nАналіз вірша “В дорозі” Тургенєва Посилання на основну публікацію


Експерти Третьяковської галереї оприлюднили результати своїх досліджень. Виявилося, що знаменитий "Чорний квадрат" Малевича приховує кольорове зображення. Це відкриття стало справжньою сенсацією, особливо якщо врахувати, що в цьому році легендарній картині виповнюється вже 100 років.\nВідео: Під "чорним квадратом" Малевича експерти розгледіли кілька картин\nУ рентгенівських променях в тріщинах барвистого шару вдалося розгледіти навіть не одну, а відразу дві інших композиції. Крім того, фахівці вже майже розшифрували напис на "чорному квадраті", Яку вважають авторської.\nВідео: Що приховує «Чорний квадрат»?\nПоки суперечки викликають три букви. Але вся фраза, на думку музейників, звучить як "Битва негрів в темній печері". Таким чином, картину Малевича можна вважати своєрідною відповіддю на роботу Альфонса Алле "Битва негрів в темній печері пізно вночі", Написану в 1882 році.\nAnimalUkr.ru » Різне » Під "чорним квадратом" малевича експерти розгледіли кілька картин


Сервіс прокату автомобілів Avis призупинив роботу в Росії - Автоновости\nМіжнародна компанія Avis, що надає послуги прокату автомобілів у 165 країнах світу, призупинила свою діяльність у Росії. Відповідне повідомлення з’явилося на офіційному веб-сайті сервісу.\n«Avis змушений призупинити всі види оренди автомобілів у Росії. Тимчасове призупинення означає, що бронювання автомобілів у Росії неможливе. Діяльність призупинена на невизначений термін», — йдеться в оголошенні.\nУ Росії пункти прокату Avis працювали в 33 містах, включаючи Москву, Санкт-Петербург, Мурманськ, Калінінград, Новосибірськ, Красноярськ, Хабаровськ та Владивосток. В автопарку компанії вважалися різні моделі, від бюджетних седанів Hyundai Solaris до представницьких Porsche Cayenne, Mercedes-Benz GLS і BMW X7.\nЧитайте также: Глава Audi потребовал прекратить добывать ископаемое топливо!


Кедрові ванночки для рук, ніг та нігтів | Манікюр і все для краси\nКедрове масло і настої з кедра здавна розглядалися нашими предками як найцінніший джерело краси та здоров’я. Кедр завжди сприймався як символ лісу, природи, уособлення її багатства, щедрості і краси. Тому це цілюща рослина знайшло широке поширення в фармакології та медицині.\nОлія, яка має жовтуватий відтінок і бальзамическое по консистенції рекомендується використовувати у складі інших масел для пом’якшення кутикули, шкіри рук і ніг. Воно має яскраво виражені заспокійливі, дезінфікуючі, зміцнювальні властивості.\nЯкі основні способи використання кедра в манікюрі і педикюрі? Потрібно вибрати найбільш підходящий для вас спосіб застосування кедрової олії.\n1.Змішують з кремом для рук, який ви зазвичай використовуєте, додавши буквально одну крапельку у звичний для процедури обсяг крему.\n2.З’єднують з іншими маслами, такими як лавандова або розмаринове, додають суміш у більшу за обсягом масло виноградних кісточок або мигдальне і втирають в кутикулу, сухі ділянки шкіри або розтираючими рухами наносять на всю поверхню рук.\n3.Додають у ванну для рук, попередньо підготовлену на настої цілющих трав, наприклад, ромашки.\n4.Кедрове масло використовують у сумішах з оливковою олією або маслом паростків пшениці, суміш застосовують не тільки для шкіри рук, але і голови, так як вона володіє найсильнішою регенеруючої функцією.\n5.Для заспокійливої і дезодорирующей ванночки для ніг можна додати 4-6 крапель олії.\n6.Багате вітамінами А і Е масло можна втирати в нігтьову пластину, сприяючи її зміцненню.\nЯк робити масляні спа-процедури з кедровим маслом\nВосени особливо корисні олійні спа-процедури для нігтів, що сприяють комплексному збагачення нігтів і шкіри рук і стоп корисними речовинами. На всю процедуру слід виділити 20-30 хвилин.\nПриготуйте масло кедрового горіха;\nдодайте масло кедрового горіха в масло-основу: мигдальне, виноградних кісточок, паростків пшениці;\nза бажанням змішайте з крапельками ароматного масла на ваш смак (лаванди, пачулі, троянди і ін);\nмасляну суміш за допомогою пензлика нанесіть на нігті (руки, стопи), залиште на 15-20 хвилин. Можна занурити кінчики пальців в масляну ванну на 10 хвилин;\nзалишки маски необхідно втерти у волосся, розподілити по шкірі;\nдля посилення ефекту можна надіти спеціальні рукавички для рук і шкарпетки для ніг (тканина таких рукавичок вже збагачена маслами).\nЧим корисні кедрові настої?\nЯкщо ми використовуємо вже готовий настій на кедрових горіхах, то така ванночка також надає цілющу дію, так як володіє поживними і заспокійливими властивостями. Настій містить масу корисних речовин, включаючи калій, магній, амінокислоти.\nРезультатом прийому такої ванночки для рук, так і для ніг є:\nДезодорацію. Приємний аромат вбирається шкірою, освіжає.\nПом’якшення. Живильні властивості кедра проявляються в насиченні шкіри корисними речовинами, що візуально перетворює, як ніби зміцнює зсередини.\nАроматерапія. Деревний аромат обволікає і зігріває, налаштовує на дружню бесіду, діалог, відкриває серце, заспокоює. Крім чудового манікюру забезпечено прекрасний настрій і зняття стресу та напруги.\nВикористання природної сили кедра наповнює енергією і бадьорістю. Після кедрової ванночки рекомендується використовувати живильний крем з натуральними компонентами рослинного походження. Ви обов’язково відчуєте цілющу і силу природи.\nЯк зробити манікюр з кристалами пікс\nНазад Предыдущая запись: Інструменти для ідеального манікюру і його дизайн\nДалее Следующая запись: Як вибрати майстра манікюру


Netflix розпочав роботу над серіалом про Конана-варвара\nСтрім-сервіс Netflix випустить шоу, засноване на циклі романів Роберта I. Говарда про Конана-варвара. Компанія отримала права на твори в рамках угоди з Conan Properties International і може створювати з персонажем фільми та серіали — як ігрові, так і анімаційні. Зараз проходять пошуки автора, який напише сценарій адаптації.\nКонан — головний герой циклу повістей про Хайборійську еру Роберта Говарда, що видавалися в журналі Weird Tales. Могутній воїн з Кіммерії став надзвичайно популярним і згодом з'являвся на сторінках коміксів, у відеоіграх, мультфільмах, серіалах і декількох повнометражних фільмах.\nУ 1982-му вийшов фільм «Конан-варвар», де головну роль зіграв Арнольд Шварценеггер. А у 1984 році було випущене продовження — стрічка «Конан-руйнівник».\nУ 2018-му над серіалом про Конана почав працювати Amazon. Проєкт розробляли Раян Кондао (співавтор «Колонії»), Мігель Сапочник (режисер «Гри престолів» і «Модифікованого карбону») і Воррен Літтлфілд, який працював над «Фарго» й «Розповіддю служниці».


Свобода і эвропейські націоналісти. Спроба порівняння | Народные блоги\nВО Свобода Франція Національний фронт націоналізм\nСвобода і эвропейські націоналісти. Спроба порівняння\nVladimir | 8.11.2012 00:46\nПрограма ВО Свобода мало схожа на європейські націоналістичні програми. Натомість багато її положення перегукуються з програмами опонентів националістів – соціалістів. І скрізь всю програму проходятть радянські штампи та уявлення\nВисокий результат партії "Свобода" на виборах до ВР викликав цікавість до їх ідейних підвалин. Самі свободівці рекламують своє членство у європейскій спільноті правих партій, а, наприклад, Національний Фронт Лє Пена у Франції звуть "своїми побрптимами".\nЩоб зрозуміти, чи є насправді "Свобода" європейською правою націоналістичною партією, було зроблене порівняння програм. В якості програми французьких правих був взятий російський переклад програми НФ до виборів у законодавчі збори Франції 1997р. Чинна програма ВО "Свобода" є на її сайті.\nЕкономічні програми цих двох партій повністю протилежні. Економічні погляди європейських правих значно ліберальніші, навіть за програми та дії європейських урядів. Економічну програму ВОС писали люди з радянськими шаблонами урядування.\nЩо пропонує ВОС?\n60 пунктів економічної програми можна сформулювати коротко – Держава має займатися всім.\nЗначно коротшу економічну програму НФ можна сформулювати інакше – Держава має піти з економіки.\nВОС вимагає від держави:\n- провести повну інвентаризацію видобутку та виробництва енергоносіїв (вона вже є)\n- ухвалити державну програму енергетичної незалежності України (їх вже є кілька)\n- міняти карбамід на скраплений газ (це нічого, що всі карбамідні заводи – приватні)\n- запровадити жорсткий державний контроль над ціноутворенням у нафтогазовій сфері\n- заборонити приватизацію стратегічних підприємств і повернути у державну власність раніше приватизовані\n- заборонити в Україні торгівлю землею сільськогосподарського призначення\n- створити Єдиний державний реєстр прав на нерухомість та землю (він вже є)\n- Ухвалити державні програми\n– розвитку селекції,\n– виробництва посівного матеріалу,\n– засобів захисту рослин,\n– племінного тваринництва,\n– виробництва сільськогосподарської техніки\n(всі ці програми приймали майже всі українські уряди за 20 років – кожний новий уряд приймав свою. Щоправда. розвитку всіх цих галузей не помітно, але грошей поділили на ці програми чимало)\n- Розвивати конкурентоспроможні галузі української економіки: харчопереробну, авіа-, судно-, верстато- та машинобудування, ВПК та космічну галузь. Спрямовувати державну підтримку на високотехнологічні, наукоємні, інноваційні, імпортозамінні та вертикально інтегровані галузі\n(тобто державні програми розвитку 7 галузей, а розвивати за рахунок держави 6 інших галузей та ще підтримувати невизначену кількість)\n- державні банки мають становити щонайменше 30% банківського капіталу країни. Обмежити законом %% за банківськими кредитами. Заборонити іноземцям володіти контрольними пакетами банків.\n- Ввести кримінальну відповідальність за антисоціальну монетарну та іншу політику НБУ\n- Забезпечити безвідсоткові цільові державні кредити на відкриття власної справи\n- Запровадити широкомасштабні галузеві програми прямих дотацій\n- Створити мережі збуту української сільськогосподарської продукції.\n- Встановити паритет закупівельних та відпускних цін на сільськогосподарську продукцію.\n- Забезпечити сільгоспвиробників державним замовленням. Розбудувати державну систему зберігання сільськогосподарських продуктів.\n- Експорт невідновлювальної сировини та похідних товарів лише за ліцензіями\n- Зобов'язати будівельні компанії зводити соціальне житло за доступними цінами.\n- встановити п'ятикратне співвідношення між максимальною і мінімальною погодинною заробітною платою у працівників бюджетної сфери.\n- Повернути у державну власність санаторно-курортні комплекси\nУ програмі не сказано, хто і як буде встановлювати паритетні ціни, розвивати майже всі галузі економіки та міняти скраплений газ на карбамід. В СРСР для цього були Держплан, Держснаб та інші подібні інститути. А як буде у нас ВОС не каже.\nНа фоні цих та інших обіцянок (наприклад, зміцнення армії та ВПК, запровадження повного ядерного циклу), що потребують великих витрат, цікаво дізнатися, звідки ВОС планує взяти гроші, щоб все це розвивати, контролювати та кредитувати без відсотків?\nАдже програма обіцяє скасувати ПДВ, залишити єдиний соціальний податок з доходів громадян з прогресивною шкалою та базовою ставкою 20%. Не оподатковувати доходи громадян у розмірі мінімальної заробітної плати. А 30% з податку на розкіш обіцяють направити на здешевлення товарів першої необхідності. Оскільки сьогодні ПДВ – основний податок нашої економіки, звідки гроші залишилося невідомо. Але намір влізти всюди і все покращити на основі професіоналізму пройшов скрізь всю програму.\nДесь ми вже це все читали. І зовсім не в програмі європейських націоналістів.\nБо французькі праві записали в своїй програмі протилежне.\n"Надо ликвидировать участие государства в управлении хозяйством"\n"Французская экономика несвободна. Зажатая в тисках между мировой свободной торговлей и социалистическим участием государства в управлении хозяйством, она терпит ущерб от совмещения этих двух идеологий"\n"Национальный Фронт будет стремиться к сокращению бюджета государства"\n"Цель общественной политики будет состоять не в умножении бесполезных пособий. Французы должны жить достойно на доходы от своей работы. Минимальная зарплата повысится".\n"Ремесленники, коммерсанты и мелкие и средние предприятия будут первыми освобождаться от тягот налогового бремени и заменяться профессиональной пошлиной".\n"Отменить подоходный налог, налог на наследование".\n"Сокращения налоговых платежей компенсируются сокращением общественных расходов и восстановлением таможенной пошлины".\nТобто, французькі праві зменшують податки, зменшуючи бюджет, державні витрати, втручання держави. Вони пропонують протилежне українськім "побратимам".\nФранцузьким правим не прийде в голову заборонити продавати землю. Навпаки, вони пропонують заходи, які б зробили власниками мільйони селян, у т.ч. сільськогосподарських робітників, дали можливість передати цю землю у спадщину.\nФранцузькі праві не здогадуються втручатись у роботу галузей своєї економіки, вони лише дбають про її захищеність на світових ринках.\nФранцузькі праві не тільки не підтримують "повернення у власність держави підприємств", вони критикують за це соціалістів.\nФранцузькі праві не регулюють відсотки банків, не дбають про держзамовлення, взагалі не знають про рудименти радянської планової економіки та радянського економічного менталітету, який проступає скрізь кожне речення програми "націоналістів".\nТак, вони за зменшення податків, але за рахунок зменшення витрат. Вони за підтримку малого та середнього бізнесу, але за рахунок зменшення соціальних виплат мігрантам. В Україні майже немає соціальних виплат мігрантам. то в нас немає тих проблем.\n2. Митна політика\nФранцузькі праві виступають за матні перешкоди імпорту. але вони пояснюють це високим соціальнім рівнем життя французів, високою заробітною платою, податками, які здорожують французьку продукцію. України це жодним чином не стосується.\nВ Україні необхідність імпортних мит наголошує Народна партія Костенка, яка й є звичайною європейською правою. ВО "Свобода" такою не є. У програмі Свободи про мита майже нічого.\n3. Національна ідентичність "Свободи" і солідарність французьких правих.\nВО "Свобода" люблять не за економіку. "Вони за українців" кажуть їх прихильники. Але радянський менталітет проступає скрізь, не тільки в економіці.\nТермін "етнічні українці" проходить по всій програмі. Хто це? Пояснюється "Встановити в паспорті та свідоцтві про народження графу "національність". Визначати національність за Свідоцтвом про народження або Свідоцтвом про народження батьків".\nТобто етнічність встановлюється державою на основі радянських документів. В залежності від цієї "національності" люди будуть мати своє представництво в органах державної влади, бо програма обіцяє Закон "про пропорційне представництво в органах виконавчої влади українців та представників національних меншин". Тобто, люди будуть обирати не соціаліста чи ліберала, в залежності від своїх поглядів, не свого місцевого, не того, хто добре говорить чи відомий своїми справами, вони будуть обирати від своєї "національності"... Етничність буде враховуватись і в інших місцях, наприклад, в роботі ЗМІ, при наданні громадянства та т.ін.\nТе, що це копія СРСР, кожна людина, що жила в той час, відразу помітить. але як з цим у французьких правих?\nВ пунктах програми про братерство, громадянську націю та солідарність мова йде про допомогу в скрутних випадках, про захист французів від небезпек. Українські націоналісти про це не згадують, бо в СРСР про це мало піклувались.\nВ програмі НФ французами звуться всі французькі громадяни, а меншинами – імігранти. В програмі багато про обмеження економічних прав іміграитів та сприяння поверненню на Батьківщину. Але французьких громадян ділити – до такого вони й додуматися не могли. Навпаки, в програмі кандидата від партії на президентських виборах у 2012р. сказано:\n- Борьба с сегментацией общества на национальные и религиозные общины, утверждение светского начала.\n- Принцип позитивной дискриминации должен быть отменен.\nТобто, французькі праві проти розділу французів по етнічним чи релігійним ознакам. Наші "націоналісти" – за.\n4. Медична реформа.\nПро що піклуються французькі націоналісти? "Медицина не может думать о проблемах государства. Врачи должны оставаться свободными в принятии решений, в выборе методов лечения, медицинская тайна должна быть гарантирована. Мы отменим официальное назначение главврачей районными администрациями. Должна развиваться госпитализация на дому.". Тобто – як вивільнити лікаря з лещат чиновника.\nПро що піклуються українські "націоналісти"?\n- Запровадити довгострокову державну програму культивування в суспільстві здорового способу життя.\n- Заборонити переривання вагітності.\n- Забезпечити суворий державний контроль за якістю та цінами на лікарські препарати.\n- Організувати належний державний контроль за охороною здоров'я працівників\nДержавний контроль за всім, що рухається.\nВ контексті теми. Боротьба з алкоголізмом, наркоманією.\nФранцузькі націоналісти: "Мы усилим информационные кампании по предупреждению недугов через пропаганду против алкоголизма, табакокурения".\nСвободівці: "Заборонити рекламу тютюнових виробів та алкогольних напоїв у будь-якій формі на всій території України. Встановити кримінальну відповідальність за пропаганду наркоманії та сексуальних збочень".\nХто помітив різницю між "пропагувати" та "заборонити та карати"?\n5. Інші пункти\nВ програмах є чимало подібних тем. І НФ, і ВОС дбають про мову, національну культуру, оборону, ВПК, протидію міграції. Питання лише – як дбають.\nНФ протидіє міграції прибираючи соціальні пільги для мігрантів, він пропонує надавати роботу спочатку французам, а вже потім мігрантам, депортувати безробітних мігрантів, працювати з країнами їх походження, щоб створювати робочі місця в них на Батьківщині. НФ розуміє – масова міграція викликана високим рівнем життя та соціальних пільг і пропонує припинити їх надавати мігрантам. В Україні немає ані високого рівня ані пільг. У програмі ВОС – заборонити, депортувати, карати. ВОС ще дбає про повернення трудових мігрантів-українців з-за кордону. Дуже цікавий спосіб для цього придумали – "забезпечити конституційне право на житло кожній українській сім'ї.".\nМіжнародні відносини. Вони різні, бо перед Україною та Францією різні проблеми.\nНФ – проти інтеграції у ЄС за збереження національного суверенітету.\nВОС висловлюється по багатьох пунктах.\nЗокрема пропонується вимагати від НАТО чітких термінів, гарантій та вигідних умов вступу до блоку і "перевірити" реальну готовність до співпраці. Але відомо, що до цих пір НАТО не вважає Україну готово. до вступу. І якісь вимоги заміст підготовки – це саботаж.\nПро вступ до ЄС ані слова.\nІнтеграція пропонується з країнами "балто-чорноморської геополітичної осі" та ГУАМу.\nВідносно Росії пропонується встановити кордони в односторонньому порядку, ввести візовий режим, не купляти більше 30% енергоносіїв у однієї країни-постачальника (у кого купляти ще – не кажуть), пов'язати ціни на газ з ціною транспортуванн (а росіяни згодні? чи в них не питали), виявляти московську агентуру. Добрі гасла, але нереальні. а от як планується вести реальну політику – неясно.\nВраження таке – євроатлантична політика буде замінена гучними заявами, а фактично – з місця не зрушить.\nІ останнє – про націоналізм.\nНФ Франції – націоналістична організація. В умовах Франці – це сінонім терміну патріотизм. Патрія – Батьківщина. Націоналіст, патріот дбає про свою батьківщину. Мабуть панове з НФ роблять це не дуже зграбно. Місцева преса над ними часто глузує, інші політики відносяться не серйозно. Але вони роблять те, що і всі націоналісти – піклуються про країну, її перспективи, міжнародне становище, економіку. І, в першу чергу, про людей, співгромадян – французів.\nВО "Свобода" багато розповідає про захист українців. Але жодного разу не вказало – від кого буде захищати, в чому і як. Які загрози, як їх блокувати.\nУ ВОС твердий тон, багато заборон і кар. але незрозуміло, як ці заборони допоможуть українцям.\nНаприклад, "кримінальну відповідальність за будь-які прояви українофобії" Як відрізнити українофобію в програмі не сказано. мабуть, вони самі будуть вирішувати на свій розсуд. Хто не знає за віком що таке "антисоветская пропаганда", "клевета на советский государственный строй" той побачить це все в українському перекладі.\nНа відміну від них у французів чітко сказано, в чому вони вбачають загроз країні та громадянам і так само чітко визначені цивілізовані механізми протидії.\nЄвропейські націоналісти ніколи не протестували проти видобування енергоносіїв – це прерогатива їх опонентів – зелених. Навпаки, вони за енергетичну могутність своїх країн. Українські націоналісти всіляко заважають видобуванню сланцевого газу.\nЦікавий підхід "побратимів" до проблем освіти.\nФранцузи вимагають розвивати професійну освіту, давати корисні для майбутнього навички. Вони пропонують виділяти батькам гроші, щоб вони платили школам за своїм вибором – це підвищить якість освіти.\nВОС про освіту – контролювати вживання державної мови та відмовитись від участі у болонському процесі. Все, більше освіті, на їх думку, нічого не потрібно.\nАле є пункти, до яких не могли додуматись європейські націоналісти.\n"Створити конкурентоспроможну українську операційну систему для комп'ютерів на базі наявних вільних систем з якісним перекладом, великою кількістю українських шрифтів, запровадити службу підтримки та безпеки. 3апровадити українську операційну систему в усіх державних органах та установах.\nНалагодити вітчизняне виробництво україномовного програмного забезпечення (передусім – спеціалізованого: бухгалтерського, складського, навчального, для діловодства тощо) для державних установ, навчальних закладів та для вільного продажу. Зобов'язати бюджетні установи користуватися винятково українським програмним продуктом".\nВони ж не жартують!\nЗагалом програма ВО "Свобода" рясніє радянськими шаблонами, пропозиціями, підходами. "Заборонити" та "карна відповідальність" найпоширеніші слова в програмі.\nТаке враження, що це КПУ для молодших та україномовних.\nВласне, в нас вже були соціалістичні та ліберальні партії, що копіювали ключові слова у аналогічних європейських партій, залишаючись суто пострадянськими. Схоже, прийшла черга націоналістів.\nДля интересующихся – я продолжил идеологические изыски и сравнил программы КПУ и ВОС\nТе, що ВОС – крайньо праві з лівопопулістською риторикою, ніхто особливо й не заперечував.\nА наскільки вони реалісти – побачимо.\nСчитаю крайне некорректными сравнения экономических и социальных программ украинских партий, и партий европейских, даже при декларациях об идеологической близости.\nЭкономические и социальные вопросы, которые необходимо решать Украине, имеют очень мало общего с теперешними европейскими вызовами, и европейские кризисы это не наши кризисы – нам до этих кризисов еще семь верст, и все лесом.\nПрограммы Свободы просто популистские и, похоже, не очень грамотные, ну так не все же знают, как Владимир, точные рецепты решения всех вопросов:)\nА впрочем, рецепты Владимира тоже страдают недостатком – они рассчитаны на немножко другой народ, который, очевидно, когда-то придет на смену нынешнему\nА будут ли за него голосовать дальше зависит в 1.=ю очередь от того, будут ли его по-прежнему постояно показывать по ТВ в самых рейтинговых шустер-шоу да еще в паре с такими же экстремистами другого цвета.\nВыйдет Симоненко против Тягнибока – Симоненко будет кричать – запретить нацистскую партию Свобда, Тягнибок – запретить коммунистическую партию – 1 – Вы убийцы мирных жителей, 2-й – Вы убийцы уркаинцев и так постоянно. Сови 10% и тот и другой сохранят.\nМеня, кк Вы могли заметить, интересуют не Витренко с Тягнибоком, а тизбиратели, т.е. наши с Вмаи соотечественники. Из реакция, их шаблоны поведения.\nТак вот в Харькове м.ь. 5% всерьез хотят присоединиться к России, А за Витренко голосовало в лучшие е времена до 20%, большинство которых вовсе этого не желало. Когда их спрашивал – как онимогут за говорящее такое человека голосовать, ответ был – Она ИМ покажет, она ИМ не продастся, а реализовать всю ту ересь, что она несет ОНИ ей все равно не дадут.\nКогад я сегодня спрашиваю харьковчан поддержавших Свободу, хотят ли они запрет абортов, национальность в паспорт и национализацию санаториев они отвечают слово в слово также


Атаман підкорює Чорногору. - Мої мандрівки <!--if(Мої мандрівки)-->- Мої мандрівки<!--endif--> - Каталог статей - мандрівний альбом stepa\nГоловна » Статті » Мої мандрівки » Мої мандрівки\nАтаман підкорює Чорногору.\nНа своєму подвір'ї одні газди давно збирались викопати криницю. День для цього вже вибрали і запросили майстра. Богдан Атаман відомий в окрУзі. Викопати нову криницю чи почистити стару - його фах.\nРобота увійшла в звичний ритм, Богдан копає землю і видає на гора відро за відром, все глибше та глибше. Вже два бетонні кільця ввійшли по край землі. Третє акуратно встановили на своє місце і Богдан знову спускається у вириту шахту. Раз за разом інструмент вгризається в грунт, поволі опускається вежа з бетонних кілець вглиб землі. Удар і раптом земля поповзла зпід ніг! Пливун! Ніхто не встиг нічого зробити як бетонна вежа з криком Богдана пішла вглиб. Його затягнуло під бетонні кільця і склало у неймовірній позі. Притиснутий бетонними кільцями самотужки вибратись Богдан неможе. Вода прибуває, треба швидко витягувати його звідти. Богдан обв'язався линвою і пересилюючи існуючий біль та приготувавшись до ще більшого скомандував, - Тягніть! Чоловіки рвонули линву догори... Богдана витягли, врятувавши йому життя ціною переламаного тазу і пошкодженого хребта...\nДовгі місяці Богдан не міг ходити, а як почав, то наче знову вчився, як новонароджений. Тільки завдяки своїй силі волі та впертості Богдан повернувся до нормального життя. А життя триває далі. Ушкоджені місця інколи тупим болем нагадують ту страхітливу подію. Та життєрадісний Богдан не сумував ніколи. Ми з ним сплавились по Дністру і радості від такої мандрівки не було меж.\nВсе було б нічого, якби в місці, колись пошкодженого хребта, не оселилась найжахливіша хвороба, поволі розпускаючи свої чорні щупальця. Диспансер. Хіміотерапія. Одна, друга... Людина розчиняється буквально на очах. Ми до Богдана часто навідуємось. Він мене розпитує про мої мандрівки Карпатами, роздивляється фото, а його очі спалахують дивними вогниками. Він мріє, він вірить що піде у гори. І я вірю в нього.\nЯкось при зустрічі і при розмові про всіляке і ні про що, Богдан сказав фразу від якої я на хвилину заціпенів. Несподівано швидко вона пролунала:\n- Стьопка, давай сходимо по твій ліхтарик.\nМовчу і пильно дивлюсь на Богдана, намагаюсь переконатись чи не жартує він.\n- Ти впевнений у своїх силах?\nСходити по ліхтарик значило вийти на Чорногору, найвищий хребет Українських Карпат. Чому ліхтарик на Чорногорі ? А забув я його там в районі Бребенескула, під час травневої соломандрівки.\nНаші приготування до мандрівки мали б проходити в тайні від Богданових домашніх та кола наших спільних знайомих, аби не вислуховувати негатив типу "Та ви шо здуріли! Куди Бодька преться!?" Але зрозуміло що все в секркті не можливо втримати, тому для всіх ми збираємось в Карпати по гриби, з ночівлею. Як проходили приготування то окрема історія зі своїм екстримом. Взяти хоча б як Богдан тушонку зі скляної банки на пательні трохи просмажував для видалення зайвої вологи. Повна хата диму і жменька чорного шлаку на пательні.\nНа Верховинській автостанції чекаєм автобуса до Шибеного. На цей самий рейс ждуть ще три групи туристів і повно місцевих з тлумками не меншими ніж рюкзаки членів тих груп. Чому не згадую і про наші рюкзаки? А тому що у нас рюкзаки невеликі, сорок літрів об'єм, а у них вдвічі більші. І що там можна стільки на собі нести? Хіба якщо днів на двадцять, але маю сумнів що хтось із них йде довше ніж на 3-4 дні.\nПідрулює пазік і одразу утворилась люта тиснява вздовж його борта. Відчиняються двері і можна знімати кадри масовки - паніка на "Титаніку", або як отара пхається у стайню. Лемент дикий. Поки автобус ще світиться крізь вікна, всі пруть з надією зайняти сидячі місця, потім з надією щоб влізти всередину, а задні тиснуть від страху що не влізуть.\n- Ото ті туристи! І ходєт і ходєт! Рупцаки понапіхали, не мож в спокої додому добутисі. Най си доб'ют аби їм єнчий автобус дали або сей більший! Де туво так сі тиснути! Боже!\n- Так то через туристів і пустили автобус. Якби не туристи то і сего автобуса не було.\n- Люди! Пустіт жінку вагітну!\n- Сюда! Най туво на мотор сєде!\n- Ту сі напхало, ніхто не поступітсі анітроха! Най йде через шофера двері!\nНароду так наладовано в автобусі що мені здається ніби верхня частина мого тіла відділилась від нижньої. Затиснувши всередину дупи крайніх пасажирів, водій затягнув руками стулки дверей, завів мотор і автобус порипуючи почав втрясати до оптимального положення напханий у нього люд. Виписувати відчайдушні віражі по гірській дорозі, як то було під час моєї травневої мандрівки, водій вже не наважувався, або цього не можливо було витиснути з того набитого пазіка. Перед одним крутим підйомом більшість пасажирів мусіли вийти і метрів триста пройти пішки вверх.\nДорогою я думав як буде краще - стартувати з Шибеного, чи вийти раніше, в Дземброні. Все ж таки Богнданові легше буде підійматись на Чорногору з Шибеного.\nВ Шибеному стандартна процедура реєстрації на прикордонній заставі. Прикордонник позбирав паспорти і пішов у постову. Через чималенький стос документів, відпустять нас очевидно що не скоро. Члени однієї з груп тут же розпили пляшечку горілки. Ото молодь!\nТільки но ми звернули з добре наїздженої дороги на підйом, як почав накрапати дощ. У цьому плані початок мандрівки став точною копією мого травневого соло. Ми вже на полонині Веснарка, а дощ не перестає. Далеко попереду, крізь мряку дрібного дощу, вгадується людська постать. Наче з велосипедом. Думаєм що то місцевий пастух тягне припаси до колиби. Наздогнали. Ні не пастух! Мандрівник! Сам мандрує. На рамі відсвічує гордий напис "Україна".\nПознайомились. Григорій з Черкас, професійний фотограф та затятий мандрівник. Де він тільки не бував, колеса його "України" лишили слід навіть на березі Льодовитого океану. Випереджаючи думки, як занадто ейфоричні тих кого пройматиме гордість за вітчизняну техніку, так негативні тих у чиїх головах вже вималювався совєтський дорожній велосипед з педальним гальмом, скажу що від "України" лише рама і то добре зміцнена, решта комплектуючих відомих світових велобрендів. Та все одно, за Україну приємно. Григорій залишився біля колиби пастухів, а ми рушили далі по маршруту.\nВиходимо до стоянки біля озера Марічейка, кілька наметів тут вже стоїть і народ ще прибуває. Оперативно встановили свій, на газовому пальнику приготували вечерю і без зволікань по спальниках. Молода компанія поряд ще довго гульбасила під горілочку, поки їхнє вариво "доходило" на вогнищі. Потім ще до півночі голосно і з матюками наміщувались в наметі - він у них чотиримісний а їх п'ятеро.\nЛікбез: Готуйтесь до походу відповідально, не тільки романтично (маю на увазі асоціацію походу з романтичним сидінням біля вогнища), беріть пальник - газовий чи мультипаливний або спиртівку, продумайте "правильний" набір продуктів для забезпечення швидкого приготування. Не паліть вогнищ, у більшості випадків ми стаємо у заповідниках, де палити вогнища заборонено. І взагалі є ризик спалити все довкола.\nХимерними клаптями стелиться по водяній гладі туман, діамантами виблискують у перших променях сонця краплини чистої роси. Птаство вже зрання влаштувало конкурс на найголосніше цвірінчання, а я сиджу собі в траві над випорпаною ямкою та милуюсь тією красою. Крутий виходок. Загорнув земельку й сліду не лишилось. Якби ж то всі ховали свої сліди, чи то посліди, а то я виглядаю придурком на довколишньому фоні - засрали береги озера аж гидко. Віддаляючись на кілька десятків метрів від стоянки, слід пильнувати аби не вступити у щось. А величезна купа сміття? Ні, я розумію що пляшка, з якої випили горілку, вже нікому не потрібна, але ж майте силу волі забрати її з гір і викинути у смітник. Майте совість панове. Куди приходитимуть наші з вами нащадки у своїх походах? Чи вам на це насрати? На своїх дітей-онуків насрати?\nЛікбез: щоб не срати як попало, брати з собою совочок - ямку вирив, насрав туди і прикрив землею. Підтирайтесь по можливості листям.\nАбстрагувавшись від того неподобства, ми любувались чистим плесом Марічейки, у дзеркало якого задивлялись стрункі смерічки. Богданові озеро припало до душі, сказав що мусить ще не раз побувати тут. (Ги-ги. Оце контраст стилів)\nЗ-за чергового горба нарешті виринає велика споруда на вершині гори. Обсерваторія. Вірніше її залишки. Збудована поляками у 1936 році. Великих відкриттів їй не судилось зробити, невдовзі Гітлер напав на Польщу.\nВ Україні це найвище розташована над рівнем моря споруда. Популярне місце для ходячих круглий рік, відповідно і срач всередині будівлі неймовірний. Взимку обсерваторія обростає товстим шаром снігу та криги і стає схожою на якогось білого велетня. Через це вона отримала назву Білий слон. А може і не через це. Дуже детально про гору та Білого слона на ній описано на сайті туристичного журналу КАРПАТИ. Шкода що вже не видається, цікаве та корисне видання було. Щоб проілюструвати вислів Білий слон використав фотку з carpathian-photo.com , своєї такої поки що немаю.\nОбходимо обсерваторію і кого ми тут зустрічаємо? Григорій! Все ж таки витягнув "Україну" на Попа Івана, бо спочатку планував обійти гору. Тут, вже на вершині, робимо спільне фото на згадку про зустріч та знайомство.\nДОВГА ДОРОГА В ДЮНАХ ЧОРНОГОРИ\nПісля обіднього перекусу на літній веранді ресторану "Під жовтим знаком" з чарівним видом на Смотрич та Вухатий камінь, вирушаємо в довгу дорогу Чорногірським хребтом. Вервечку лисих, схожих на пустельні дюни, чорногірських вершин, видно далеко на захід. Стежка тоненькою ниткою в'ється по хребті, і ми, нікуди не звертаючи, толочимо її своїми ногами. Для нас з Богданом мандрівка верхами є найбільшим задоволенням. Краєвиди - гори доки око сягає. Краса. А ще кажуть що на вершинах зконцентровані сили добра, отже заряджаємось позитивною енергією на повну.\nГора Дземброня (1877), гора Менчул (1998м) , штурмуємо гору Бребенескул (2032м), другу за висотою вершину українських Карпат. На вершині з півтора десятка любителів помандрувати вже клацали на всі боки фотоапаратами. Емоції переповнюють Богдана, він у цю мить і не думає про свою недугу. Витяг телефона і зв'язується з своїм другом, Олегом Якубовичем:\n- Олег! Я тебе вітаю з другої за висотою гори України!\nКрасоти краєвидів, чи як Богдан каже - дивоглядів, важко передати тицянням пальця в кнопки клавіатури, краще глянути фото.\nЗ долини однойменного з горою озера Бребенескул тягнуться вгору тоненькі цівки диму. Кілька наметів вже стоять по березі озера. Година близько четвертої , ми вирушаємо в напрямку оз. Несамовите. Якраз під західним схилом г.Бребенескул я стояв наметом у травні, і коли серед ночі, лютий вітрисько поклав на мене мого намета, я перетягнув під скелю всі свої речі і там пакувався при світлі ліхтаря. Там же я і забув свою Тікку ХР. Шкодував звичайно, надто після того як побачив теперішню ціну на той ліхтар, але надія що він ще там лежить жевріла.\nТрави високі повиростали на тому місці. Рачки ми з Богданом облазили кожен квадратний дециметр в радіусі метрів 5 того місця. Нема Тікки. Хтось мене випередив і прихватизував. Тепер вже зрозуміло що ліхтар я не забув, я його просрав.\nЙдемо гострим гребенем понад долиною озера Несамовите. Наметів! Наче на фестивалі якому, а в долину з Туркула і з Ребер продовжували сипатись туристи. Хтось блукав по схилах, дзьобаючи чорниці, хтось рубав для вогнища жереп (сцука), а дехто з розгону і з криком скакав у Несамовите. Зухвало, якщо зважити на легенду пов'язану з озером. Сонечко вже хилиться до заходу. Ми трохи поспостерігали зверху на ту всю метушню і заходились собі шукати місце для ночівлі. Для Богдана важливою була економія сил та часу. Отже спуск до озера та вранішній підйом знову на хребет, для нас був даремною тратою як сил так і часу. Для наметика місця багато не треба, запросто могли б стати під Туркулом на "ножі", але Богдан прагне пройти якомога більше цього дня і ми виходимо на північний траверс Туркула. Гора позаду, виходимо на рівне плато хребта, можна ставати на ночівлю. Проте Богдан знову висловлює бажання йти далі.\nПроходимо траверсною стежкою під горою Данціж. Там є невеличке кам'яне поле з великих каменюк. Я раз попри раз озираюсь як там Богдан. Він, зціпивши посинілі губи, поволі проходить те каміння. Бачу що кожен його крок потребує титанічних зусиль. Переживаю за нього, але не перечу. Моя жалість більшої завдатсть шкоди а ніж потурання його впертості. Йому потрібно щоб я вірив у нього, що він це зробить... Я вірив а він зробив.\nСонце лиш краєчком ще виглядало з-за гір, коли ми встромили останнього кілка. На ночівлю стали посередині між гг. Данціж та Пожижевська. Вечеряємо і одночасно насолоджуємось багряними барвами західного небокраю. По кілька ковтків гарячого кагору і спати.\nНу що ж? Мабудь на цьому можна завершити розповідь про мандрівку Атамана Чорногорою. Хоча наступного дня ми пройшли чимало кілометрів і для Богдана цей день виявився найважчим у всій мандрівці, але він пройшов. Можна тільки позаздрити його мужності та твердості у прийнятті рішень. Детально розповідати про це я не буду... І Богдан теж не хотів би щоб я про це розповідав...\nМоже просто подивитесь фотки?\nКатегорія: Мої мандрівки | Додав: step (24.04.2013)