Книга як неможливий діалог. Бібліотека Юрія Іздрика | Українська правда _Життя\nОдин із творців "станіславського феномена" в українській літературі, засновник концептуального журнального проекту "Четвер", автор романів "Воццек", "Подвійний Леон" та низки збірок поезії Юрій Іздрик народився в Калуші. Тут письменник живе й пише до сьогодні.\nПри вході до помешкання помічаю, що номер квартири не відповідає поверху. "Це я так шифруюся", – віджартовується Іздрик.\nУ невеликому, скромному помешканні затишно. Письменник зізнається, що багато книг роздав у бібліотеки та близьким людям, залишивши собі найцінніше. На полицях – Гемінґвей, Ремарк, перекладений англійською, у кількох примірниках "Воццек" та акуратно складені випуски "Четверга".\nУ кімнаті, де письменник працює за комп’ютером, на стелажах помічаю словники. "Ось це те, чим я і досі активно користуюся", – відповідає письменник, уважно вивчаючи вміст книжкових шаф.\nУ певні моменти зауважую, як Іздрик близько підносить книгу, щоб прочитати її назву. За останні роки зір у письменника різко погіршився. Більша частина коштів іде на лікування. "Окрім втрати зору, я ще й не дочуваю на одне вухо. Але інше залишив собі, щоб вас чути", – не втрачаючи оптимізму, жартує письменник.\nПан Юрій пригощає кавою, несміливо запалює цигарку, щоб не створювати дискомфорту гостям, і розповідає про сприйняття книг, представників "магічного реалізму", які значним чином вплинули на його письмо, і про те, чому вже багато років нічого не читає.\nЯ навчився читати десь у чотири роки. І навіть не можу уявити, яку першу книгу прочитав. Але пам’ятаю, що в шкільному віці найбільше любив татові енциклопедії.\nЮрій Іздрик зберігає в домашній книгозбірні лише найцінніші видання, решту роздає друзям і в бібліотеки\nУ нас була Велика радянська і Українська (цінна тим, що вийшла в період хрущовської "відлиги") енциклопедії. Мені, вочевидь, подобалося те, що історії там короткі, багато ілюстрацій – гарно виданих дитячих книжок тоді було дуже мало.\nОкрім того, репродукції класичного живопису були єдиним джерелом легітимної еротики – історія світового мистецтва по-радянськи закінчувалася на імпресіонізмі.\nВ юнацькі роки першим культовим автором, як сьогодні сказали б, був Ремарк. "Чорний обеліск", "Три товариші" – книга, можливо, слабша в літературному сенсі, але атракційніша в сенсі екзистенційному: ті три товариші постійно пиячили, і це якось принаджувало нашу підліткову компанію до літератури. Цитуючи книжку, ми намагалися пити в таких же кількостях і в такому ж ритмі, як і її герої.\nВ юнацькі роки культовими авторами для Іздрика стали Ремарк, Гемінґвей і представники "магічного реалізму"\nУ сімнадцять я прочитав чотиритомник Гемінґвея. Завдяки прекрасним перекладам, саме Гему завдячую першим по-справжньому важливим уроком української мови. Саме тоді – вже в доволі осмисленому віці – я відчув, що мова ця придатна не лише для комсомольських зборів і газетних передовиць, а й для висловлювання почуттів, писання віршів, слів кохання.\nМ'який, але неуникний диктат російської був такий, що навіть у моїй цілком україноцентричній галицькій родині розмовлялося не так справжньою українською, як тодішнім радянським "новоязом".\nДругим улюбленим автором, після Гемінґвея, був Кортасар. І взагалі весь латиноамериканський "магічний реалізм", що тоді якось обійшов цензурну стіну і почав достатньо активно друкуватися – Маркес, Борхес, Фуентес, Біой Касарес.\nЮрій Іздрик: "Саме Гемінґвею завдячую першим по-справжньому важливим уроком української мови"\nПотім був Селінджер, який вийшов українською, коли на російську публікацію ще була накладена заборона. Книга "Над прірвою в житі" так вразила мене, що, коли я писав за нею інсценізацію для Чернігівського молодіжного театру, це мені завадило.\nЯ надто любив цей текст і мені шкода було викидати із нього будь-які фрази. Тобто я не мислив категоріями сценічної доречності. Бідний актор, який грав Голдена Колфілда, мав такі довжелезні монологи, що, цілком імовірно, в душі проклинав і мене, і Селінджера, і выкопомних качок у Центральному парку.\nУсім була відома система цінностей радянського інженера: "Ми делаем вид, что работаем – они делают вид, что нам платят". Тому, коли я працював у науково-дослідному інституті в Калуші, то, сховавшись за кульманом, читав усе, що можна було дістати.\nСвітову класику Іздрик перечитав, коли працював у науково-дослідному інституті в Калуші\nНа ту пору вже почалася перебудова, лібералізація, тож мало не щодня з'являлися якісь нові книжки з раніше заборонених. Саме там, у затінку креслярської дошки, я прочитав майже всю доступну світову класику.\nКоли вийшла друком книга Маркеса "Стро років самотності", мені довелося здобувати її хитрими обмінами. Навпроти мого будинку в Калуші колись був великий книжковий магазин, і туди раз на місяць завозили новинки чи, як це називалося, "викидали товар".\nЗбиралася велика юрба книголюбів, вривалася у цей магазин і змітала всі – передовсім зарубіжні – новинки. Найбільшим попитом, як і зараз, користувалася жанрова література, проте, маючи в запасі яку-небудь фантастику, детектив чи історичний роман, можна було шляхом непростих обмінів, здобути Маркеса, Кафку чи Пруста.\nНайбільшим попитом в радянський час, зі слів Іздрика, користувалася жанрова література\nЦе був просто вал літератури (здебільшого західний модернізм і заборонені раніше вітчизняні автори), що впав на зголоднілих за вільним словом мешканців СРСР – опиратися спокусі читання було неможливо.\n"НАЙВАЖЛИВІШИМ Є ТЕ, ПРО ЩО НЕ ГОВОРИТЬСЯ"\nЄ різні типи сприйняття книг, різні конвенції читання. Талант читача не менш важливий, ніж талант письменника, – адже саме у свідомості читача відбувається інтерпретація авторського тексту, виникають образи, емоції та генеруються сенси.\nАвторський текст – це лише матриця, за якою кожен читач самостійно відтворює авторський задум. І тому слух читача – так само рідкісний, як і музичний слух – дуже важливий аспект художньої комунікації.\nЮрій Іздрик: "Є різні типи сприйняття книг, різні конвенції читання"\nЛюдина, позбавлена слуху до мови, до її фонетичного, ритмічного, графічного, врешті, синестетичного потенціалу, сприйматиме текст щонайбільше як переказ якоїсь історії, тобто відчитає лише сюжетну канву книжки, всі стилістичні особливості залишаючи зігнорованими.\nЦе, до речі, пояснює популярність жанрової літератури: пересічний читач, у масі своїй позбавлений відчуття художнього слова, цікавиться переважно історіями й афоризмами. Структурно і стилістично складні, сюжетно неочевидні тексти здатні дарувати насолоду небагатьом.\nЩоправда, трапляються рідкісні зразки успішного поєднання жанровості й літературної вартості. Як от, скажімо, в улюбленого мого Станіслава Лема. Я почав читати його українською, а потім перечитав усе в оригіналі. У науковій бібліотеці згаданого вже інституту я натрапив на його докторат з історії науки Summa Technologiae. Фантастична — в якісному, а не жанровому сенсі – річ.\nОдним із найулюбленіших письменників для Іздрика лишається Станіслав Лем\nБлизько півроку я тримав її вдома, читаючи, перечитуючи. Усвідомлюючи, як послідовно й уперто письменник – книжка за книжкою – реалізує викладені в Summa Technologiae ідеї, в той же час залишаючись абсолютно вільним митцем, трактуючи письмо насамперед як гру, я переконувався, що Лем – не просто фантаст. Це виразно постмодерна література, про що рідко хто згадує.\nЦікаво й те, що, втілюючи в романах свої наукові й футуристичні ідеї із Summa Technologiae, завдяки художньому таланту й винахідливості письменник вдало уникає дидактичності. Його романи – це не переказ ідей (як це часто трапляється з письменниками-інтелектуалами), а повнокровні художні твори, з живими персонажами, переконливими емоціями, з виразними та яскравими деталями.\nЛем до того ж – віртуоз мовних ігор. Коротше кажучи – на всі руки майстер, і кожен читач, незалежно від ступеня читацької обдарованості, знайде щось для себе.\nТекст, повторюся, – це лише матриця. І якщо це правильна матриця, що відповідає твоїм нейролінгвістичним особливостям, то ти включаєшся, живеш у ній, комунікуєш у ній і з нею. І самостійно добудовуєш те, що можна там добудувати.\nЧитачі в Україні змінюються. Я це радше помічаю на лекціях, аніж на творчих виступах. Для двадцятирічних, тридцятирічних моя інтертекстуальна компетентність уже не актуальна. Якщо я посилатимусь на тих таки ж Кортасара чи Борхеса, це можуть виявитися, по-перше, прізвища, які нічого не говорять, а по-друге, цитати, які абсолютно не прочитуються.\nЮрій Іздрик: "Для двадцятирічних, тридцятирічних моя інтертекстуальна компетентність уже не актуальна"\nУ моєї генерації свій набір базових, "сакральних" у певному сенсі текстів, у молодої генерації – свій. Не кращий, не гірший, а просто інший. Отже, у спілкуванні з юними читачами доводиться потрохи позбуватися постмодерної звички прикривати відсутність власних думок цитатами.\nПригадую, як хтось із слухачів сприйняв рядок із мого вірша "живи повільно, не вмирай молодим" як певний діалог із Жаданом, саме йому приписавши авторство відомого слогана Live fast, die young. Щоб спростувати помилку, довелося б читати лекцію з історії рок-музики та породжених нею мемів. Навіть Біблію доводиться цитувати обережно.\nКНИГА ЯК ТАКТИЛЬНИЙ КАЙФ\nЕлектронна книга ніколи не витіснить повністю паперову. Хоча б тому, що паперова книга – це матеріальне, намацальне, видиме. Настрій після прочитання залежить не тільки від тексту, а й від видання чи оформлення: формат, кольорова гама, шрифт, фактура, запах паперу – все це має значення.\nУ мене є прекрасний збірник латиноамериканської прози із чудесною назвою "Книга піщинок". Але виданий він у такий спосіб, що ти його відкриваєш і відразу ж закриваєш – фізичне враження, ніби провалюєшся в сипучі піски. Саме видання згубило текст. Я навіть не знаю, що там поганого – формат, папір, чи ілюстрації, чи, може, все одразу.\nЕлектронна книга ніколи не витіснить повністю паперову, переконаний письменник\nЗ моїми книжками те саме. От збірка AB OUT вийшла класна, а "Календар любові" тактильно й візуально мені неприємний – попри те, що вірші в обидвох збірках приблизно однакової якості. В чому секрет — невідомо. Проте AB OUT я гортаю із задоволенням, а "Календар..." розгортаю і, як "Книгу піщинок", тут же закриваю. Таких супутніх ефектів електронна книга позбавлена – це щоразу просто набір друкарських символів у обрамленні одного й того ж девайса.\nА як може електронна книга, скажімо, витіснити паперову книгу, яка, в принципі, існує лише в одному примірнику? Моє писання віршів розпочалося з того, що я закохався. І це було так круто, що для коханої жінки я власноруч зверстав і зшив книжку. З її фотками і з віршами про неї ж. І ця книжка, попри те, що її і в інтернеті можна знайти, фізично існує в одному-єдиному примірнику. Хіба це не кайф? І цей кайф ніяк не оцифруєш.\nЯ віддавна вже не читаю нічого нового, зате перечитую. Улюблених Пєлєвіна з Набоковим. Чехова. Іноді – книжки друзів (ті, які вже знаю, нових читати не беруся – боюся розчарувань, а друзі для мене важливіші, ніж їхні тексти).\nРосійські письменники Чехов, Набоков і Пєлєвін – теж у списку улюблених авторів Юрія Іздрика\nАле це дуже дозоване, дуже специфічне читання. Два-три абзаци Набокова – цього достатньо і для читацької насолоди, і для рефлексії. Сторінка Чехова – це вже забагато: я не вміщаю стільки образів і емоцій. Я споживаю улюблені твори гомеопатичними порціями. Мабуть, аби передчасно не вмерти від передозу краси.\nА нових історій я не потребую. Я ситий по горло чужими історіями. Своїми, зрештою, теж. Можу, звісно, щось почитати із професійного, так би мовити, інтересу, та зазвичай мені вистачає кількох абзаців, аби знати, читатиму я текст далі чи ні. І найчастіше я його таки не читаю.\n"Я ПЕРЕДОВСІМ ЛЮДИНА, А НЕ ПИСЬМЕННИК"\nБоже збав перечитувати власні твори. Але от нещодавно, коли я впорядковував для "Видавництва Старого Лева" повну збірку своєї прози, то з’ясувалося, що я не зберіг жодного свого тексту у вордівських файлах. Тому довелося стягувати всі свої романи з інтернету, по ходу виправляючи порушену авторську графіку чи втрачені діакритичні знаки.\nЮрій Іздрик: "Я ситий по горло чужими історіями"\nЛише через це мені довелося все це перечитати. Я був вражений. У сенсі – дуже прикро вражений. Подумалося: "Хто і коли вирішив, що я нормальний письменник і мене варто видавати, купувати, читати?"\nПотім згадав, що це я сам перший так вирішив, для чого й був заснований журнал "Четвер" – аби друкувати там свої шедеври. Так от, окрім кількох юнацьких оповідань, "Острова КРК" і, можливо, "Воццека", весь мій творчий доробок видався мені пісним, пласким і нецікавим.\nЮрій Іздрик заснував часопис "тексту і візії" "Четвер" 1989 року\nУ кожному разі як читач я себе-автора в улюблені не записав би. І гадаю, добре, що це прозріння сталося зараз, а не десь перед самою смертю. Бо, якби на старість з’ясувалося, що письменник я ніякий, то, мабуть, це могло би стати поважною травмою. А так, подумалося, нема чим особливо перейматися. Ще купа всього попереду.\nЗрештою, я – передовсім людина. А письменник чи не письменник – це другорядне. Ну, з’ясувалося, що такий собі письменник. Ну то й фіг з ним!\nЮлія Кушнір, Чілла Палош, спеціально для УП.Культура


Тренування плечей масу в тренажерному залі і вдома - Sportbox\nДодому Бодібілдинг Тренування плечей масу в тренажерному залі і вдома\nЗдрастуйте, шанувальники спорту, красивого тіла та здорового способу життя. Ось ми і знову зустрілися на sportivs.com. Ми разом вже тренували руки, качали шию, займалися з гантелями, на турніку. Звичайно, всі ці заняття задіяли плечі. Однак так, щоб цілеспрямовано опрацьовувати цю групу м’язів – про це ми ще не говорили. Так що пропоную сьогодні зайнятися саме цим. Переодягайтесь, розминайтеся – нас чекає тренування плечей масу.\nСкажу зразу: багато вправи Ви зможете виконувати самостійно, в домашніх умовах. Але спеціалізований спортивний інвентар, якого удосталь в тренажерному залі, нам сьогодні також стати в нагоді. Але давайте все по порядку.\nРобота над плечима, повірте, далеко не проста. Для їх прокачування, як правило, застосовують два комплекси вправ: базовий і ізолюючий. Перший необхідний для тренувань на масу. Другий, у свою чергу, для рельєфу. Природно, що ми будемо починати з першого набору. Тому я сподіваюся, що Ви вже достатньо розігрілися і готові до заняття. Отже, приступимо: базова тренування на плечі.\nЯк набрати об’єм\nЩо ж, пропоную почати тренування з підтягувань на турніку. Щоб зробити акцент на плечі, на дельтоподібний м’яз, на перекладині необхідно виконувати вправи широким хватом. Спробуйте підтягнутися, дотягнувшись підборіддям до турніка. Виходить? Відмінно! А тепер спробуйте тим же хватом підтягнутися за голову. Ну як? Відчуваєте, як розтікається тепло по м’язам? Значить, робите все правильно. Тут, як завжди, виконувати вправи слід без ривків, не кидаючи себе вниз при спуску – тільки плавно. Зробіть кілька підходів і переходимо до штанги.\nБазова тренування зі штангою досить різноманітна. Але це зовсім не означає, що треба виконувати все і відразу. Як раз навпаки: виберіть декілька підходящих для себе вправ і працюйте над ними. Але пам’ятайте, що бажано періодично щось виключати, щось додавати, так як м’язи плеча мають властивість адаптуватися до одноманітним навантажень, а нам цього не треба. До речі про навантаження: не варто гнатися за великою вагою – вибирайте оптимальний і збільшуйте його поступово, не поспішаючи. Отже, що ж нам робити зі штангою?\nТакож при тренуванні м’язів на обсяг приділяйте особливу увагу на збалансоване білкове харчування. Щоб в цьому сильно не заморочуватися я здобуваю якісні протеїни і завжди забезпечую м’язи необхідною кількістю білка.\nОдним з найпопулярніших базових тренінгів з цим інструментом є так званий «армійський жим». Як це? Та це просто звичайний жим штанги над головою в положенні стоячи. Дивіться: ставимо ноги на ширині плечей, беремо штангу трохи ширше плечового пояса, кладемо на груди і штовхаємо суворо вертикально вгору. Цей режим можна також виконувати з положення сидячи, проте це вже дещо інша вправа, але також підходить для нашої мети.\nЩе один базовий тренінг полягає в жимі штанги з-за голови. Я думаю, в чому різниця виконання, Вам пояснювати не треба. Точно так само, як і в попередньому жимі, цей виконується як з положення стоячи, так і сидячи.\nТакож є базові вправи з гантелями. Запропоную Вам спробувати жим гантелей сидячи. Виконується воно наступним чином: сідаємо на лавку. Спина пряма, плечі рівні. Беремо наш інвентар і піднімаємо від плеча по черзі лівою-правою рукою. Можете працювати таким чином одночасно обома руками. Постарайтеся задіяти виключно м’язи плечового пояса і рук – не виштовхує всім тілом вага вгору. Якщо інакше не виходить, візьміть вагу поменше. Рекомендую таке заняття з гантелями і для дівчат, з тією лише різницею, що вибирайте вага відповідний.\nДля досягнення результату необхідно, намагайтеся виконувати від 4 до 7 підходів кожної вправи. Як бачите, половину тренування Ви можете виконати в домашніх умовах. Але для кращого ефекту, чергуйте самостійні заняття з тренуваннями в тренажерному залі. Я зазвичай треную плечі в день тренування м’язів спини з такими базовими вправами, як станова тяга.\nБодібілдинг передбачає не тільки збільшення м’язової маси, але також і рельєфність мускулатури. Тому, щоб підкреслити красу своїх м’язистих плечей, необхідно проводити ізолюючу тренування. Більшість з цих вправ, по-перше, можна виконувати самостійно, не відвідуючи зал, так як тут нам знадобляться, в основному, гантелі, а по-друге, рекомендую цей тренінг також для дівчат, охочих мати струнку фігуру і спортивне підтягнуте тіло. Приступимо?\nВиходить? Впевнений, що так! Головне, працюйте плавно, розводите руки тільки за допомогою м’язів плечового пояса і, в основному, трицепса. Різко руки не опускаємо, тримаємо вагу. Виконуючи це важлива умова, досягнення потрібного результату, повірте, набагато обозримее.\nПовторюватися не будемо – Ви самі добре знаєте, як правильно займатися. Зробите це, і переходьте до наступного заняття.\nПригадуєте? Щось подібне ми робили, коли тренували силу удару і витривалість рук. Дане вправу Ви можете урізноманітнити махами руками перед собою. Чергуйте: п’ять разів вліво-вправо, п’ять разів вгору-вниз. Загалом, Ви пам’ятаєте.\nЧудовим, потрібним для нас сьогодні вправою є також тяга штанги до підборіддя. Робите так: стоїте, ноги як завжди, на ширині плечей. Тримаємо штангу на рівні пояса. Тепер повільно, одними руками і плечима, тягнемо її до підборіддя. Потім повільно опускаємо. Повірте, після нього дельта – казка!\nВ принципі, ось і вся тренування на сьогодні. Ізолюючі навантаження також робіть по 4 – 7 підходів і, звичайно ж, не забувайте правильно дихати. І уявіть собі, як, вже добре опрацювавши всі групи м’язів, Ви виходите на пляж (адже на дворі літо в самому розпалі) і ловите на собі захоплені, часом навіть заздрісні погляди загоряють. Загалом, саме цього Вам бажаю в найближчі пару місяців. Ну і здоров’я, зрозуміло. Тренуйтеся – все вийде!\nнаступна статтяЯк швидко прибрати пузо чоловікові і дівчині


Корпоративне шахрайство в українських компаніях: розпізнати і запобігти - Ігор Шевцов / ЛІГА.Блоги - LIGA\nКорпоративне шахрайство в українських компаніях: розпізнати і запобігти\nОстанніми роками у світі складається ситуація, коли боротьба з корпоративним шахрайством стає важливою умовою економічної стійкості не тільки для суб’єктів господарювання, а й для держави загалом.\nУ важкі часи менеджери значно більше схильні до спокуси вдатися до шахрайських дій. На превеликий жаль, на практиці лише частина економічних злочинів може бути розкрита. З метою забезпечення успішної роботи суб’єкти господарювання мусять запроваджувати різні системи контролю для боротьби з корпоративним шахрайством і його усунення.\nУ чому суть корпоративного шахрайства?\nКорпоративне шахрайство — це свідомі дії найманих працівників, менеджменту чи власників компанії, пов’язані зі зловживанням наданою їм довірою в особистих цілях і на шкоду інтересам компанії. Пропоную до вашої уваги схему корпоративного шахрайства.\nЩо може призвести до вчинення корпоративного шахрайства?\nПричин багато. Але найчастіше шахрайство може бути зумовлене:\n• відсутністю або недостатністю заходів контролю, які дають можливість попередити та виявити шахрайство;\n• необмеженими повноваженнями;\n• неможливістю або неспроможністю оцінити якість виконаної роботи;\n• порушенням принципу невідворотності покарання;\n• відсутністю виробничої дисципліни;\n• наявністю доступу до інформації в обмеженого кола осіб;\n• можливістю надання перекрученої або недостатньої інформації;\n• круговою порукою в трудовому колективі;\n• байдужістю до подій з боку керівництва та колег;\n• некомпетентністю посадових осіб або клієнтів;\n• відсутністю ревізій та аудиторських перевірок.\nЯкий стан справ в українських компаніях щодо боротьби з корпоративним шахрайством?\nБагаторічна практика виявлення причин і умов корпоративного шахрайства в українських компаніях показала, що більше половини топ-менеджерів і власників бізнесу переконані, що ризик вчинення шахрайських дій стосовно їхньої компанії невеликий. До того ж вони переконані, що витрати на організацію превентивних заходів коштуватимуть бізнесу більше, ніж можливі втрати від шахрайських дій. Проте, як говорить народна мудрість, скупий платить двічі. Здебільшого втрати від корпоративного шахрайства бувають у десятки разів більшими, аніж, наприклад, бюджет служби безпеки за кілька років.\nХотів би звернути увагу на ситуацію, коли топ-менеджера, що попався на шахрайських/корупційних схемах, залишають працювати в компанії, пояснюючи це його цінністю як фахівця у своїй сфері або необхідністю не допустити розголошення ним конфіденційної інформації. Розумію, бізнес має працювати, але хочу наголосити на одному важливому моменті: безкарність породжує вседозволеність.\nЦе підтверджує і теорія розбитих вікон, сформульована американськими соціологами Джеймсом Вілсоном і Джорджем Келлінгом у 1982 році. Якщо хтось розбив шибку в будинку, і ніхто не вставив нову, то незабаром жодної цілої шибки в цьому будинку не залишиться, а потім почнеться мародерство. Шість експериментів, проведених нідерландськими вченими, показали, що люди частіше порушують звичні норми поведінки, коли бачать, що інші теж так роблять. Водночас поганий приклад трактується розширено: бачачи, що порушується одне зі звичних правил, люди дозволяють собі порушувати й інші норми. І якщо проводити аналогію з корпоративними шахраями, то один непокараний/відпущений шахрай — це одна «розбита шибка» в компанії, що є ґрунтом для появи нових шахраїв, нових схем і мародерства щодо активів компанії.\nШахрайство, скоєне керівниками вищої ланки, створює компаніям серйозні проблеми. Такі економічні злочини важко виявити, вони руйнують корпоративну культуру і задають негативний тон зверху.\nУспіх у протистоянні такому явищу, як корпоративне шахрайство, багато в чому залежить від «політичної» волі топ-менеджерів та власників бізнесу.\nОчевидно, що ризик шахрайства з операційної проблеми перетворився на стратегічний виклик бізнесу, який потребує активного підходу до управління на найвищому керівному рівні компанії.\nЯкими типовими видами корпоративного шахрайства можуть скористатися працівники компанії?\nНайбільш поширені види шахрайства з боку працівників компанії такі:\n• підробка або фальсифікація документів;\n• проведення операцій з підконтрольними компаніями;\n• змова з клієнтами або з постачальниками;\n• штучне завищення цін;\n• використання системи відкатів;\n• використання підставних постачальників або посередників;\n• виставлення рахунків за невиконані роботи або непоставлені товари;\n• незаконне списання майна;\n• використання працівників, обладнання, матеріалів або ресурсів компанії в особистих цілях;\n• застосування технологій комп’ютерних злочинів;\n• використання готівки не за призначенням;\n• порушення щодо виплати заробітної плати;\n• передача клієнтів іншим компаніям.\nЧи можна за зовнішніми ознаками визначити, що на підприємстві має місце корпоративне шахрайство?\nДеякі ознаки шахрайства легко можна визначити з організаційної структури компанії. Це:\n• надмірно ускладнена або нелогічна організаційна структура;\n• багаторазові зміни в рядах вищої ланки управління і директорів;\n• робота в галузях, пов’язаних з високим ризиком, і прихильність до високоризикованих операцій;\n• значні правочини з партнерами, що мають родинні зв’язки з цією компанією;\n• специфічні умови договорів, що укладаються;\n• часта зміна основних контрагентів;\n• відсутність підрозділу внутрішньокорпоративного аудиту або його ефективної роботи.\nЗ-поміж найтиповіших ознак шахрайства, пов’язаних зі слабкостями внутрішньокорпоративного контролю, можу назвати відсутність розподілу обов’язків, відповідних повноважень, документів і записів, незалежних перевірок, фізичної охорони, а також нехтування наявними на підприємстві правилами.\nНе варто також забувати про мотивацію менеджменту, оскільки у разі відсутності або її недостатньо високого рівня підвищується ймовірність шахрайства зі звітністю для приховування недоліків.\nЯкі процедури контролю потрібно запроваджувати, аби запобігти корпоративному шахрайству?\nІснує п’ять типів методів і процедур контролю з метою запобігти внутрішньому шахрайству: 1) система незалежних перевірок, 2) документальний контроль, 3) фізичні способи охорони і контролю, 4) система підтверджень і повноважень, 5) розподіл обов’язків або подвійний контроль.\nЯкі структури підприємства можуть запобігти створенню шахрайських схем?\nВ українських компаніях протидією корпоративному шахрайству зазвичай опікуються такі підрозділи, як служба безпеки, внутрішній аудит, внутрішній контроль, фінансова дирекція, юридичний відділ, комплаєнс-офіцер, HR-служба. Іноді в штат компанії запрошують поліграфолога.\nЗ чого топ-менеджерам та власникам бізнесу варто почати боротьбу з корпоративним шахрайством?\nУ першу чергу вони мають зрозуміти, що боротьба з корпоративним шахрайством повинна мати постійний і системний характер. Якщо у вашій компанії немає спеціалізованих підрозділів із запобігання корпоративному шахрайству, або ви не задоволені результатом їхньої роботи, важливо з’ясувати, на якому рівні зрілості перебуває вся система корпоративної безпеки. В цьому допоможе зовнішній аудит системи корпоративної безпеки компанії.\nЩо собою являє аудит корпоративної безпеки?\nУ межах аудиту проводиться робота з аналізу корпоративної структури бізнесу, структури корпоративного управління і корпоративної безпеки. Також вивчається зовнішнє середовище підприємства, політичний і кримінальний вплив на нього. До того ж досліджується конкурентне середовище, аналізується карта ризиків, організаційно-розпорядча документація. Проводяться опитування і співбесіди як з топ-менеджментом, керівниками окремих напрямів і структур, керівниками окремих департаментів у штаб-квартирі і на місцях, так і з власником бізнесу.\nОкремо хочу наголосити на використанні при аудиті системи корпоративної безпеки програмного аналітичного комплексу GSA (Global Security Assessment). Вона заснована на check-list із понад 1600 питань за основними підсистемами корпоративної безпеки, серед яких:\n• інформаційно-аналітична робота;\n• фінансово-економічна безпека;\n• кадрова та внутрішня безпека;\n• правова безпека;\n• інформаційна та комп’ютерна безпека;\n• технічна безпека;\n• безпека власників (топ-менеджменту) і членів їхніх сімей;\n• фізична безпека офісу, виробництва, складів, розподільних центрів;\n• безпека перевезень вантажів і осіб;\n• безпека рекламних, культурних, масових заходів, ділових зустрічей і переговорів;\n• інші підсистеми.\nЗовнішній аудит системи корпоративної безпеки компанії унеможливить або значною мірою мінімізує негативні ризики, яких зазнає більшість компаній, у структурі яких навіть є власна служба безпеки.


ЗМІ: Кейт Міддлтон вагітна третьою дитиною\nВидання Ace Showbiz повідомляє, що герцогиню госпіталізували у зв’язку зі складною вагітністю\nНе так давно Кейт Міддлтон жартома натякала, що не проти народити втретє. Схоже, в жарті таки була доля правди – принаймні, в цьому впевнене видання Ace Showbiz. Посилаючись на коментарі інсайдера, сайт стверджує, що не так давно герцогиню госпіталізували до королівської лікарні в Мерілебоні із сильним токсикозом. Також друг інформатор додав: «Кейт та Вільям не можуть дочекатись, коли повідомлять новину своїм дітям. Вони вважають, що Шарлотта надто маленька, щоб усвідомити це, але Джордж буде дуже щасливим».\nВільям та Кейт в липні під час візиту до Бельгії\nЛюдина, на коментарі котрої посилається сайт Ace Showbiz розповіла, що монархи навіть визначились з іменами: якщо буде хлопчик, то Едвард чи Джеймс, а якщо дівчинка – то Ізабелла або Олівія.\nВагітна Кейт у 2015 році\nНагадаємо, що понад місяць Кейт Міддлтон не з’являлась на публіці. Офіційна причина – це королівська відпустка в Шотландії, куди Кейт та Вільям відправились разом з королевою Єлизаветою та принцом Філіпом, а також з принцом Чарльзом, Каміллою Паркер Боулз, принцом Ендрю, принцом Едвардом, Зарою Філліпс та її чоловіком Майком Тіндаллом. Проте вчора герцоги Кембриджські відвідали Білий сад в Кенсінгтонському палаці.\nКакую еду запрещено есть Кейт Миддлтон и Принцу Уилльяму...\nМодное разоблачение: Кейт Миддлтон на самом деле никогда...\nПервые слезы: принцесса Шарлотта устроила истерику в...\nКейт, Вільям та Гаррі у саду Кенсінгтонського палацу


Шість порад, які збережуть здоров'я жінки / Центральний\nШість порад, які збережуть здоров'я жінки\nПісля настання 40-річчя жінкам слід уважніше ставитися до свого здоров'я, наголошують лікарі.\nЗа словами фахівців, 40 років – важлива віха в житті жінки. В її організмі починається підготовка до менопаузи, зменшується концентрація жіночих гормонів, які впливають на регуляторні механізми, що підтримують здоров'я.\nВодночас, дотримання певних правил дозволяє створити в цьому віці великий запас міцності на майбутні роки, кажуть лікарі. Ось що вони радять жінкам, котрим уже виповнилося 40 років.\nПити воду. Всі знають, що потрібно пити воду. Знають, але не роблять цього. Після 40 пиття води повинно стати обов'язковим ритуалом. У цьому віці поступово сповільнюється метаболізм і слабшають функції нирок – організму фізіологічно потрібно більше води для підтримки здорового обміну речовин.\nВживати більше білка. За словами лікарів, до 40 років жіноче тіло може втратити до 10% м'язів. Щоб уповільнити цей процес, з яким асоціюється старіння, фахівці рекомендують регулярно вживати білок. Просто додайте до раціону яйця, горіхи, курятину, різноманітну молочку.\nДбати про своє серце. Жінкам часто складно уявити, що у них може боліти серце. Але в міру зниження рівня жіночих гормонів ризик серцевих патологій зростає. Медики радять жінкам вміти ідентифікувати ознаки серцевого нападу. За їх словами, після 40 років потрібно щорічно робити ЕКГ і УЗД серця.\nКинути курити. Відмовитися від сигарет ніколи не пізно – це в будь-якому випадку дасть ефект оздоровлення тою чи іншою мірою. У жінок, які кидають курити, це сприяє оздоровленню не тільки легень, але і нирок, сечового міхура, судин.\nКонтролювати основні показники роботи організму. Лікарі рекомендують щороку проводити скринінг рівня холестерину. Не менш важливо стежити за артеріальним тиском, рівнем цукру в крові.\nПеревіряти зір. Після 40 років дуже багато жінок стикаються з проблемами зору. Тим, хто працює за комп'ютером, експерти рекомендують кожні 20 хвилин відриватися від монітора і протягом 20 секунд дивитися на який-небудь предмет на відстані приблизно п'яти метрів. Крім цього, раз на рік корисно проходити повний огляд органів зору – при такому огляді лікар може помітити не тільки ознаки очних порушень, але і діабету або інсульту.\n13 серпня 2019, 12:45 539


Самий актуальні і проблемне питання при придбанні нерухомості – це мабуть, вся діяльність з документацією. Якщо ви вирішили провести оформлення самостійно, то будьте готові до тяганини і бюрократії.\nПри необхідності такого сервісу, як судове представництво онлайн можна звернутися до фахівців, які допоможуть знайти вишукані правові рішення. Адже досить багато часу йде, і навіть очікування в черзі. Навіть досвідчені агенти, які займаються часто переоформленням угод ні з першого разу здають весь пакет документів для реєстрації. А все через те, що список вимог до документів часто змінюється.\nДо нерухомості прийнято відносити дачі, ділянки, квартири, будинки і офіси.\n. Залежно від того, який вид нерухомості придбаний, і вибирається відповідний список документів необхідний для реєстрації.\nДля того щоб зареєструвати придбання дачного будинку потрібно заповнити встановленого зразка декларацію, сплатити всі необхідні і передбачені державного мита, підготувати і здати пакет документів, а також отримати розписку про здачу пакета і отримати зареєстровані документи в реєстраційному пункті.\nДля реєстрації покупки житлового будинку потрібно також викликати БТІ, виготовити технічний і кадастровий паспорт, отримати постанову про присвоєння адреси житловому приміщенню , його будинок тільки побудований і його ще не має. Далі процедура схожа з оформленням дачного будинку.\nЯкщо нерухомість подарована, то передбачені інші умови приватизації. Наприклад, договір дарчим повинен в обов’язковому порядку, зареєстрований нотаріально.


Полтавські діти все активніше долучаються до участі у конкурсах / Центральний\nПолтавські діти все активніше долучаються до участі у конкурсах\nПолтавські діти все активніше долучаються до участі у конкурсах. В міському центрі позашкільної освіти цього тижня школярі змагалися своїми виробами у 6 номінаціях з тематики «Україна – єдина країна». Що створили діти, бачили Інна Безугла та Антон Старишко.\nСтародавні техніки мистецтва відновлюють популярність серед дітей.\n/Анастасія Овсій, учасниця конкурсу «Дивосвіт»\nЯ просто бачила дуже багато красивих робіт, і взагалі наша Опішня – це центр гончарства, і тому я вирішила зайнятися цією справою/\nАнастасія лише рік ходить на гурток в Опішному. До Полтави вона приїхала взяти участь у відкритому конкурсі «Дивосвіт».\nЯ зробила соняшник, в якому зібрані всі області, об'єднані в одну країну. А на конкурсі нам було завдання зробити символ наступаючого року – козу. І я зайняла 3 місце/\nДехто надає перевагу роботі з папером.\n/Аделіна Ляшенко, учасниця конкурсу «Дивосвіт»\nМені більше подобається створювати квіткові композиції – вони мене більше приваблюють. Моя робота називається «Молюсь за Україну». В ній поєднано колорити українського народу та поезія, яку я написала власноруч/\nКонкурс, що у Полтавському міському центрі позашкільної освіти проводять з 2007 року, традиційно складається з двох частин.\n/Лариса Семеняка, директор Полтавського міського центру позашкільної освіти\nПерший етап – захист домашніх робіт. Другий – виконання практичних робіт. В цьому році тема нашого конкурсу - була актуальна нашому сьогоденню це «Україна – єдина країна»/\nВсі 96-тьом учасникам, які представили роботи у 6 номінаціях, вдалося розкрити тему, говорить директор Центру позашкільної освіти. Особливо, говорить Лариса Семеняка, порадували роботи в нових техніках\nВразило мене бачення людей сьогодення. Неординарно зроблені роботи. Наша учениця Піскова Ліза виконала роботу «Україна – країна єдина». Ви побачите розпущені коси і об'єднані в них різні регіони – об'єднана карта Україна. Тобто, жінка мати-Україна об'єднала всю країну/\nСвої роботи у Полтаві представили учні позашкільних закладів Миргорода, Семенівки, Диканьки та Нових Санжар\n5 листопада 2014, 17:44 602


Як схуднути після народження дитини »думка кожного важливо\nЗ народженням малюка в життя молодої мами з`являється безліч турбот і хвилювань, пов`язаних з новими обов`язками і повною зміною способу життя. Але жінка завжди хоче залишатися привабливою, а власне відображення в дзеркалі після пологів майже завжди не радує, особливо якщо жінка звикла пред`являти серйозні вимоги до власної зовнішності.\nВідео: ЯК схуднути ПІСЛЯ ПОЛОГІВ?\nЯк ні парадоксально, питанням "Як схуднути після пологів?" задаються часто навіть жінки, ще й не вагітні, а тільки планують народження дитини. Адже у свідомості багатьох вкоренилася думка, що жінка, яка народила дитину, обов`язково стає товстої і непривабливою, шкіра її покривається розтяжками, а груди обвисає. Дорогі дівчата і жінки, це далеко не так! Повернутися в колишню форму, а то і знайти ще кращу - цілком реальне завдання, головне - діяти послідовно і не вимагати від свого організму неможливого.\nНорма збільшення у вазі при вагітності\nУ нормі за 9 місяців вагітності жінка додає у вазі 10-12 кг. Кілограми цієї надбавки розподіляються наступним чином:\nВідео: Як схуднути після родов.Сінді Кроуфорд\nКожен день на сторінках модних журналів і на екрані телевізора ми бачимо красивих, струнких дівчат. І навіть не підозрюємо, що деякі з них - молоді мами, зовсім недавно народили дитину, часто - не перші.\nЯкщо є така можливість, присвятіть, хоча б півдня 2-3 рази в тиждень собі, коханій! Прогуляйтеся по парку, сходіть в басейн, спортзал, косметичний салон, та в магазин білизни, нарешті! Виберіть собі карколомне білизна, прикинувши, як ви будете виглядати в ньому через кілька місяців, коли не треба буде використовувати вбираючі надлишки молока прокладки.\nНавіть, якщо у вас немає мамок-няньок, домовтеся з подругою, у якої такий же малюк, і по черзі сидите з двома, звільняючи час для однієї з мам!\nНе зациклюйтеся на своєму малюку, особливо на ідеальному догляді за ним! Нехай якась пелюшка залишиться невиглаженой з двох сторін, а пляшечка непрокіпячёной! Краще зайвий раз потискати свою крихітку, пустувати і покувиркаться з ним! Заряд позитивних емоцій і веселий сміх ваш і вашого малюка - найкращі ліки від хандри! І бонус - додаткова фізичне навантаження!\nОтже, з чого почнемо? позитивні мотивації (Я красива, успішна, молода мама, у мене люблячий чоловік, чудовий здорова дитина і так далі - ви ж до цього прагнули, мріючи про сім`ю, про дітей?) Плюс чітко сформульована мета, написана в позитиві із зазначенням точної дати.\nЩо ж стосується православного поста, то з огляду на стан свого здоров`я, він підходив мені найбільше. Відлучення дочки від грудей, яку я годувала трохи більше року, припало якраз на час Різдвяного посту. Це не такий строгий пост як Великий, та й основною метою дотримання посту було схуднення після пологів швидко, тому я керувалася основним принципом православних постів - не вживати продукти тваринного походження: м`ясо, тваринні жири, молоко і молочні продукти, яйця і т.п. До цього я додала ще одне правило - один день в тиждень зробити розвантажувальним, вживаючи тільки невелика кількість води. Такий спосіб дозволив мені в короткі терміни добитися припинення вироблення молока. І так я витримала пост близько місяця, не дочекавшись його закінчення, так як воно припадало на початок січня, тобто і в новорічні свята я не повинна була їсти м`яса та іншого. Але спокуса була занадто великий, так як готувати святкові страви без продуктів тваринного походження було нереальним, та й результатом до Нового року ми з чоловіком були вже задоволені, тому і припинила постити трохи раніше, ніж треба. А саме з 75 кг я схудла до 64 (це ще менше мого колишнього ваги на 3 кг) і виглядала зовсім вже стрункою! Я повернулася до колишнього харчування без обмежень, за винятком того, що стала трохи менше їсти, і поступово набрала вагу до своїх 67 кг, який тримався протягом року без будь-яких зусиль.\nОсь приблизний список продуктів, які я вживала під час свого схуднення після пологів:\n- овочі і фрукти, салати з овочів, заправлені олією. У стравах присутні цілком доступні в листопаді овочі: капуста свіжа, капуста квашена, морква, буряк, редька, огірки, помідори, зелень, зелений горошок, кукурудза, болгарський перець, стручкова квасоля.\n- перші страви з овочів, наприклад, борщі і щі зі свіжої і квашеної капусти, супи з крупами і овочами, і раз в тиждень можна приготувати юшку з нежирної риби. Щоб посилити смак супів, використовуйте улюблені приправи, але головне - не зловживати ними, а в кінці варіння в блюдо додавайте дрібно нарізаний часник і пару роздавлених горошин чорного перцю;\nЧим швидше обмін речовин, тим краще. Це важливо, щоб калорії не встигали перетворюватися в жирові відкладення. Прискорити його допомагає клітковина, якої насичені багато овочів, салати, а також темний хліб. Я не розумію людей, які вважають, що здорове харчування - це щось важке. Відмовитися від шкідливих продуктів набагато легше, ніж потім боротися з наслідками їх вживання.\nЯ кажу вам правду, мені немає сенсу обманювати, я скинула більше 30 кілограм зайвої ваги без дієт. Просто я привела в порядок свій раціон. Я їм солодке! Але моя вага зараз нижче, ніж до вагітності. Зараз я важу 57 кілограм при зрості 168 сантиметрів і відчуваю себе чудово. Мої обсяги практично досконалі і я починаю забувати про те, що не так давно, півтора роки тому, мені було соромно носити джинси в обтяжку і дивитися на себе в дзеркало. Я поступово змінила свій гардероб на речі менші на два розміри. Мій чоловік щасливий, що у нього така дружина, а нові знайомі округлюють очі, коли я говорю, що у мене двоє дітей.\nНе варто відразу намагатися зробити все те, що ви могли раніше робити у фітнес-клубі. У перший час просто довше гуляйте з малюком на свіжому повітрі. Починайте з 20 хвилин в день, потім збільшуйте час прогулянок і темп ходьби. Двадцять хвилин бадьорою прогулянки з коляскою спалюють близько 150 ккал.\nЧерез 4-6 тижнів після вагінальних пологів можете сідати на дієту і починати щадні тренування. Якщо ви народжували з допомогою кесаревого розтину, доведеться чекати довше - 6-8 тижнів: шви на животі повинні повністю зростися.\nПочинати повноцінно тренуватися можна на 4-5 місяць після пологів - підійдуть йога, пілатес, легкий біг. Після закінчення годування можливі більш інтенсивні вправи - танці, аквааеробіка. У багатьох фітнес-клубах є спеціальні програми для мам і малюків.\nДихальні вправи допомагають прибирати жир локально, тобто в найбільш проблемних місцях - на животі та стегнах. Методика бодіфлекс заснована на глибокому диханні і затримці повітря в поєднанні з вправами на різні групи м`язів. Секрет криється в диафрагмальном диханні і силових навантаженнях. Під час затримки дихання з організмі накопичується вуглекислий газ, в результаті чого розширюються артерії і клітини починають краще засвоювати кисень. Відомо, що жир горить тільки під дією кисню.\nНайприємніше, що вправам в системі бодіфлекс потрібно приділяти 15-20 хвилин в день. Заняття потрібно проводити вранці натщесерце. Снідати можна вже через півгодини після тренування. Автори методу стверджують, що за тиждень регулярних занять може піти до 7-10 см в талії і при цьому не потрібно дотримуватися ніяких дієт. Завдяки глибокому діафрагмальному диханню поступово зменшується обсяг шлунка, приходить в норму апетит, поліпшується сон, пропадають головні болі.\nУ бодіфлекс ключовим моментом є техніка дихання. Від правильності її виконання залежить результат. Перший крок - повільно видихнути все повітря з легенів, стуливши губи трубочкою. Другий етап - зробити різкий вдих носом, максимально надуваючи при цьому живіт. Третій крок - різкий видих з характерним звуком «паф». Останній видих повинен бути сильним, щоб в легенях не залишилося повітря зовсім. Після цього потрібно втягнути живіт і не дихати 8-10 секунд.\nВідео: Як схуднути після пологів в домашніх умовах, коли годуєш малюка\nПісля того, як буде освоєна техніка дихання, слід підключати різні вправи і опрацьовувати кожну групу м`язів. Бодіфлексом можна займатися вже через 2 тижні після пологів, витрачаючи при цьому мінімум зусиль. Важливо, щоб заняття були регулярними. У бодібілдингу вправу на втягування живота називається «вакуум» і також рекомендується для формування преса.\nТак як схуднути після пологів - завдання не з простих, використовуйте всі можливості, в тому числі бодіфлекс. Займайтеся поки малюк спить в окремій кімнаті.\nКрім того, гарною гімнастикою для мами є носіння дитини в кенгуру. Подібна вправа сприяє гарній поставі, а так само зміцненню спинних і черевних м`язів. Періодично змінюючи положення малюка (спереду або ззаду) ви будете забезпечувати навантаження на різні групи м`язів. До того ж малюк постійно набирає вагу і, отже, навантаження для вас збільшується не різко, а поступово. Коли моїй дитині виповнилося шість місяців я, таким чином, без всяких дієт скинула рівно стільки кілограмів, скільки набрав він за цей час.\nВідео: ЯК схуднути ПІСЛЯ ПОЛОГІВ | МІЙ ДОСВІД\nАліна 22 роки, синові 11 місяців\nЗа час вагітності я набрала всього 9 кілограм. Всі говорили, що після пологів я досить швидко знайду колишню форму. Але, на жаль, цього не сталося. Я практично не схудла. Було таке враження, що живіт просто розповзся по боках і стегнах. Кілька разів намагалася почати робити зарядку, але завжди не було вільного часу. Коли мій син почав вчитися повзати, я із заздрістю дивилася на його м`язисті ноги і попу. А потім вирішила спробувати повторювати всі рухи за ним. Напевно, з боку це виглядало дуже смішно. Ми разом лягали на підлогу і по 2-3 години в день повзали один за одним. Я намагалася копіювати всі рухи сина. Уже три місяці ми щодня так плазуємо. По-перше, син просто в захваті. А по-друге, у мене практично зник целюліт, а ноги і стегна стали на здивування пружні, без зайвого жиру. Зараз я подумую, що пора починати качати прес.\nЖінці, яка хоче схуднути після пологів, обов`язково потрібно включити в раціон білок тваринного походження. А якщо є схильність до залізодефіцитної анемії, то, як мінімум, 2-3 рази в тиждень в меню повинно бути присутнім червоне м`ясо.\nНекрахмалістие овочі і достатню кількість зелені (в сукупності - не менше 500 г на добу) забезпечують хорошу перистальтику кишечника, мають негативну калорійність і сприяють зниженню ваги. Також листові овочі і овочі з низьким вмістом крохмалю містять достатню кількість кальцію, вітамінів і мікроелементів, важливих для швидкого відновлення після пологів.\nСвіжі кисломолочні продукти - розкішні пробіотики! Вони забезпечують формування гарного імунної відповіді, що важливо для відновного періоду, коли організм вразливий.\nКрупи і чорний хліб грубого помелу рекомендується вживати в першій половині дня. Вони містять безліч вітамінів групи В, які стимулюють вуглеводний і білковий обмін, нормалізують стан нервової системи.\nНесолодкі фрукти або ягоди (1-2 порції в день) - прекрасне джерело вітамінів, антиоксидантів і пектинів, також допомагають стабільній роботі кишечника. Не забувайте про 1 столову ложку рослинної оливкового масла, який додається в салати, а також про маленьку жменю горішків і сухофруктів в якості перекусів.\nЯк ні парадоксально, «вузькі» фахівці - психологи, дієтологи, імунологи - до сих пір не дуже затребувані серед російських пацієнтів. Особливості менталітету, нічого не вдієш. Але варто знайти в собі сили і звернутися до грамотного дієтолога, який допоможе, не чекаючи припинення грудного вигодовування, почати роботу над зниженням ваги.\nОптимальною нормою втрати ваги вважається 250-500 гр в тиждень. Худнути, як підкреслюють фахівці, теж потрібно правильно. Надмірно різка втрата ваги так само чревата проблемами зі здоров`ям, як і ожиріння. Схуднення після пологів не повинно статися різко. Це тривала планомірна робота з турботою про грудне вигодовування і власне здоров`я.\nЯк після пологів прибрати живіт і боки


Запрошуємо на майстер-клас з української вишивки! | Факультет української філології\nГоловна / Новини факультету / Запрошуємо на майстер-клас з української вишивки!\nУ межах роботи науково-методичного центру «Дослідження народної вишивки Східного Поділля» проводиться набір до майстер-класу з української вишивки.\nУкраїнська традиційна вишивка – це не промисел і не вишиванка, це високе мистецтво, яке має глибоке коріння в символах. Вагомим внеском у відродження матеріальної культури є декодування і відтворення зразків традиційної вишивки зі збереженим автохтонним орнаментом. Така робота дає нове життя старовинним рукотворам і максимально наближує молодь до витоків національної культури.\nЗнайомство з традиційною українською вишивкою, її історією, сферою побутування.\nТехнологія народного вишивання.\nОрнамент старовинних рушників як сакральний текст. Вишивання власного рушника.\nОсобливості крою та орнаментації традиційної жіночої (чоловічої) вишиваної сорочки.\nНабуті знання, вміння та навички з українського вишивкарства стануть своєрідною терапією зцілення душі та тіла. Це можливість показати себе як особистість, яка не буде позбавлена духовного виснаження.\nЗаняття будуть проводитись у новому корпусі УДПУ, ауд. 313. об 15.40 год. один раз на два тижні по вівторках. Керівник майстер-класу – Наталія Сергіївна Мамчур. Обов’язковий попередній запис за телефоном +380 (98) 442 44 00.\n« Уманські поетичні лабіринти\nУ зустрічах із науковцями черпаємо нові ідеї »


Протест 31 січня: в Москві влаштують блокаду - Олексій Навальний\nУ Москві влаштують "блокаду" в день протестів 31 січня, почали затримувати журналістів\nУ Москві 31 січня, в день протесту в підтримку затриманого опозиціонера Олексія Навального, закриють центральні станції метро, магазини, заклади громадського харчування, а також обмежать продаж алкоголю (під забороною – напої в скляній тарі).\nПро це повідомила "Медуза". Крім того, напередодні анонсованої акції в російській столиці затримали головного редактора "Медіазони" Сергія Смірнова. Силовики чекали чоловіка під під'їздом, коду він вийшов гуляти з дитиною.\nЖурналіста затримали за перекриття доріг під час мітингу на підтримку Навального 23 січня, хоча він заявив, що на акції не був. Згодом протокол підписали за іншою статтею (повторне порушення правил проведення масових заходів). Чоловіка цілий день протримали в поліції, але ввечері звільнили під зобов'язання про явку в суд.\nЯк пишуть ЗМІ, влада блокує центр Москви, щоб перешкодити проведенню протесту. Так, із восьмої години ранку неділі на вхід та вихід будуть зачинені сім станцій метро: Олександрівський сад, Мисливський ряд, Театральна, Площа Революції, Кузнецький міст, Луб'янка, Китай-місто.\nОбмеження діятимуть до особливого розпорядження поліції.\nРосійське МВС також проводило інформаційну кампанію в соцмережах, сподіваючись відрадити користувачів йти на мітинг.\nАкції 31 січня прихильники Навального анонсували в більш ніж у 60 містах. Люди вимагатимуть відпустити політика на свободу.\nНа попередній акції на підтримку Навального (23 січня) силовики провели масові затримання. Як наслідок, поліцейські встановили рекорд для РФ, затримавши більше чотирьох тисяч громадян під час одного мітингу.\n"Частина центру міста, вся територія навколо Кремля, набережні, Великий Кам'яний міст, сім станцій метро": Що і де перекриють у неділю в Москві pic.twitter.com/w1UihW6YAT\n- Дмитро Смирнов (@ dimsmirnov175) January 30, 2021\nЯк повідомляв OBOZREVATEL, міністри закордонних справ Канади, Франції, Німеччини, Італії, Японії, Великобританії, США, а також верховний представник Європейського Союзу виступили зі спільною заявою про засудження арешту Навального. Також вони висловилися проти затримання його прихильників і журналістів на мітингах.\nРосіяМосквазатримання журналістапротести у МосквіНовини РосіїОлексій Навальний


В ДЕНЬ ВЕСІЛЛЯ СТЕПАНА МАРІЯ ПРИЇХАЛА В РАЙОННИЙ БУДИНОК КУЛЬТУРИ, ДЕ ПРОХОДИЛА РЕЄСТРАЦІЯ, АЛЕ В ЗАЛ ЇЇ НЕ ПУСТИЛИ. ВОНА ПЛАКАЛА В КОРИДОРІ, А КОЛИ МОЛОДІ ВИХОДИЛИ З ЗАЛУ, КРИКНУЛА ПРЯМО ПРИ ГОСТЯХ: – СТЕПАНЕ, СХАМЕНИСЯ, ЦЕ Ж ТВІЙ СИН! ДАЛІ НЕ ПАМ’ЯТАЄ, ЯК БІГЛА ЗА МОЛОДЯТАМИ, БО ВІРИЛА, ЩО КОХАНИЙ ОДУМАЄТЬСЯ. ТА СИНА МАРІЯ ВИРОСТИЛА САМА, БО СТЕПАН НЕ МАВ БАЖАННЯ З НИМ СПІЛКУВАТИСЯ — NEXT INFO\nВ ДЕНЬ ВЕСІЛЛЯ СТЕПАНА МАРІЯ ПРИЇХАЛА В РАЙОННИЙ БУДИНОК КУЛЬТУРИ, ДЕ ПРОХОДИЛА РЕЄСТРАЦІЯ, АЛЕ В ЗАЛ ЇЇ НЕ ПУСТИЛИ. ВОНА ПЛАКАЛА В КОРИДОРІ, А КОЛИ МОЛОДІ ВИХОДИЛИ З ЗАЛУ, КРИКНУЛА ПРЯМО ПРИ ГОСТЯХ: – СТЕПАНЕ, СХАМЕНИСЯ, ЦЕ Ж ТВІЙ СИН! ДАЛІ НЕ ПАМ’ЯТАЄ, ЯК БІГЛА ЗА МОЛОДЯТАМИ, БО ВІРИЛА, ЩО КОХАНИЙ ОДУМАЄТЬСЯ. ТА СИНА МАРІЯ ВИРОСТИЛА САМА, БО СТЕПАН НЕ МАВ БАЖАННЯ З НИМ СПІЛКУВАТИСЯ\nВперше Марія зустріла Степана на танцях. Їм тоді було по по вісімнадцять років. Сподобалися один одному відразу. Так все літо і проходили, а восени Степана в армію покликали. Хлопець листи обіцяв писати, бо в той час служили по два роки. Марія щодня заглядала в поштову скриньку, все вісточки від коханого чекала. А через рік приїхав Степан у відпустку. Вдень Степан у себе в селі батькам допомагає, а Марія – у себе вдома, бо вона з іншого села. А ввечері сідав Степан на мотоцикл і мчав до Марії.\nІнколи так пізно приїжджав, що батьки вже спали, так Марія прислуховувалася до скрипу хвіртки і лише почує цей ледь вловимий звук, зараз же до коханого через вікно. Степан обіцяв, що як через рік повернеться, так вони відразу і весілля зіграють. Степан повернувся служити, а через дев’ять місяців Марія народила сина. Дівчина написала про це в листі коханому. Джерело\nЧерез місяць в гості приїхали батьки Степана – «подивитися на внука». Свекор ніби зрадів дитині, але свекруха заявила, що син на їхнього Степана зовсім не схожий. Більше батьки Степана не навідували ні Марію, ні свого онука. Всі ніби забули про них зовсім. До неї дійшла чутка, що Степан вже повернувся з армії, але і він не спішив на сина дивитися. Тоді Марія зібрала дитину і сама до нього в село поїхала. У воріт її зустріла свекруха і ошелешила, що Степан скоро одружується.\nВ день весілля Степана Марія приїхала в районний будинок культури, де проходила реєстрація, але в зал її не пустили. Вона плакала в коридорі, а коли молоді виходили з залу, крикнула прямо при гостях: – Степане, схаменися, це ж твій син! Далі не пам’ятає, як бігла за молодятами і несамовито кричала крізь натовп гостей: – Я завжди буду тебе чекати і прислухатися до хвіртки. Вона і сама не знала, навіщо крикнула про хвіртку, просто вирвалося. Але відтоді Марія чекала, ночами вона чула не тільки плач свого малюка, але і кожен звук на вулиці. Все вірила, що коханий одумається.\nМинали найкращі роки Марії, син підростав, а жінка ні на кого з чоловіків навіть не глянула, вірила, що наступить день, рипне хвіртка і Степан повернеться до неї. До неї кілька разів сватався хороший сусідський хлопець Михайло, але отримавши від неї низку відмов, одружився з приїжджою вчителькою. Люди в селі дивувалися Марії: деякі, засуджували, що заміж не виходить. А інші з розумінням ставилися: «Чекає свою любов…».\nЛЮДМИЛА І СЕРГІЙ ПІСЛЯ ВЕСІЛЛЯ ОСЕЛИЛИСЯ З БАТЬКАМИ ЧОЛОВІКА. СВЕКРУХА ВИГЛЯДАЛА ДОСИТЬ МОЛОДОЮ І СИМПАТИЧНОЮ ЖІНКОЮ, ЧОГО НЕ СКАЖЕШ ПРО СВЕКРА, ВІН, НАВПАКИ, ЗОВНІ ВИГЛЯДАВ НАБАГАТО СТАРШИМ СВОГО ВІКУ. ЯКОСЬ ЇХ ЗАПРОСИВ СУСІД У ГОСТІ. ВСІ СИДІЛИ, ВЕСЕЛИЛИСЯ. СВЕКОР ПЕРШИМ ПІШОВ СПАТИ. А ВРАНЦІ, КОЛИ ВСІ ПРОКИНУЛИСЯ, СЕРГІЙ НЕ МІГ ЗНАЙТИ СВІЙ ТЕЛЕФОН. ВІН ЗНОВУ ПІШОВ ДО СУСІДА, І ЗНАЙШОВ ТАМ СУКНЮ СВОЄЇ ДРУЖИНИ\nУ МОЄЇ ДОНЬКИ ДВОЄ МАЛЕНЬКИХ ДІТЕЙ, АЛЕ МІЙ ЗЯТЬ ЇЙ ЗОВСІМ НЕ ДОПОМАГАЄ. Я СЬОГОДНІ ЇЙ ПОДЗВОНИЛА І КАЖУ: – НЕХАЙ ТВІЙ ЧОЛОВІК ДО МЕНЕ ЗАЇДЕ ПІСЛЯ РОБОТИ, Я КОТЛЕТ НАРОБИЛА, ПИРОГІВ НАПЕКЛА І ВАМ ПЕРЕДАМ, ЩОБ ТОБІ НЕ ГОТУВАТИ ХОЧА Б. А ВОНА МЕНІ ВІДПОВІДАЄ: – А МИКОЛА СЬОГОДНІ ВВЕЧЕРІ ДОДОМУ НЕ ЇДЕ. ПІСЛЯ РОБОТИ ВІН ЇДЕ НА ДАЧУ ДО СВОЄЇ МАМИ! ВОНА ПРОСИЛА ДОПОМОГТИ ПРИБРАТИ ВСЕ ТАМ ПІСЛЯ ЗИМИ. ОСЬ ЯК ТАК? У МЕНЕ ЦЕ ПРОСТО В ГОЛОВІ НЕ ВКЛАДАЄТЬСЯ


17 жовтня, з благословення Високопреосвященнішого Іоасафа, архієпископа Кіровоградського і Новомиргородського, з ініціативи керівника єпархіального відділу Благодійності і Соціального служіння протоієрея Андрія Бобрика, відбувся благодійний проект «Доторкнутись серцем» для нечуючих людей з Кіровоградського Товариства глухих (УТОГ), при матеріальній підтримці Артема Олеговича Стрижакова. Суть даного проекту полягала у паломницькій поїздці людей з вадами слуху до Києво-Печерської лаври, де адміністрацією Київської духовної академії і семінарії була організована у Воскресенському храмі Божественна літургія із сурдоперекладом, Сповідь та перше Причастя нечуючих людей із Кіровограду. Після богослужіння на паломників чекала гостинна трапеза у семінарській столовій.\nПоїздка розпочалася молебнем перед подорожжю. Далі паломники сіли в автобус і вирушили до столиці. Київ зустрів гостей сонячною і привітною погодою, ранковою прохолодою, яка анітрохи не заважала хорошому проведені часу і отримання нових вражень від побаченого. В першу чергу, гості з Кіровограда звершили молитовне поклоніння преподобним і богоносним отцям в печерах та іншим святиням Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври. Священик Андрій Бобрик розповів паломникам про історію заснування, про святих подвижників, які жили в печерах, про храми і дзвіниці, які є на території Лаври, а також про чудо нетління мощів. Далі, о 9:00 у храмі Воскресіння Христового відбулася Літургія, яку перекладали на мову жестів викладач Київської Духовної Семінарії Блощинська Анна Андріївна та студент семінарії Тарас. Вперше для паломників з вадами слуху був духовний досвід Таїнства Сповіді, яку звершував священик Андрій Бобрик, та прийняття Святих Христових Таїн. Після гостинної трапези паломники продовжили споглядати велич і красу храмів Свято-Успенської Києво-Печерської лаври. Особливо цікавими стали відвідини музею мініатюр, де можна було побачити через мікроскопи підковану блоху, троянду у людській волосині та інші неймовірні роботи Миколи Сядристого. Також особливою красою вразив гостей Національний художній музей декоративного мистецтва.\nНа завершення поїздки паломники придбали пам’ятні лаврські сувеніри та, сівши в автобус, з молитвою вирушили додому в Кіровоград. Поїздка вийшла дуже гарною, насиченою і незабутньою.


10 приємних покупок до 1000 рублів для осіннього затишку\n2018-10-27 09:35 27 Oct 9:35\nКажуть, що оновлення душа вимагає виключно навесні. Але восени нападає нестримне бажання звити гніздо тепліше. І це не так дорого, як здається.\nОсінь – пора легкої меланхолії і пристрасних набігів у магазини за затишними дрібницями для дому – фортеці, що відокремлює нас від холодного світу. Ми склали добірку найбільш потрібних дрібниць, які врятують вас від нудьги і розфарбують осінь в яскраві фарби.\nРоблячи ремонт, ви задумалися про установці підлоги з підігрівом? Тоді ходити восени босоніж по квартирі зовсім не радісно. Виберіть лаконічні плюшеві або забавні пухнасті капці-морди. Вони врятують вас від застуди і піднімуть настрій дурним виглядом.\nВи і в тапках мерзнете? Чим нижче температура за вікном, тим більше нам хочеться одягнутися, особливо якщо комунальники халтурять і топлять абияк. Давайте робити це красиво, ми ж дівчатка! Виберіть кілька симпатичних комплектів теплих вовняних або мохерових шкарпеток і тримайте ваші дорогоцінні ніжки в теплі, тим більше, що від цього залежить наше жіноче здоров'я.\nПридбайте пластикові формочки у формі різноманітних листя. Скориставшись ними, ви з легкістю прикрасите пиріг або спечете дуже смачне печиво. Адже осінніми вечорами, млосними так приємно пити какао з ще теплими печенюшками, загорнувшись у затишний плед. А ще з допомогою цих формочок можна прикрасити салати або холодець, надавши їм незвичайну форму.\nВелика гуртка: від 200 руб.\nТак, печиво є, залишилося налити какао з маршмеллоу або смачний чай з обліпихою і імбиром у велику кружку. А може, навіть глінтвейн? Неважливо, лише б було смачно. І щоб гуртка була спеціальна – велика, навіть величезна, в затишних осінніх тонах.\nНемає нічого більш заспокійливого, ніж теплий вогник свічки, мерехтливий в кімнаті, коли за вікном ллє дощ і останні листя липнуть до мокрому склу. Ще один варіант – вінтажна настільна лампа у вигляді корабельного ліхтаря. Виглядає дуже затишно з її м'яким розсіяним світлом. «Елементи з дерева, приглушене освітлення допомагають створити затишок. Можна навіть додати квартирі атмосферу таємничості і далеких мандрівок: органічно будуть виглядати мідні або латунні світильники, картини і фотографії із зображенням великої води, морські атласи та карти», – радить стиліст компанії «Леруа Мерлен» Олена Подмаско.\nА якщо врахувати, що у нас вже є домашнє печиво і смачний чай у спеціальній осінньої гуртку, то шансів у хандри практично немає.\nЗгадайте, коли ви останній раз ніжилися в хмарі пухнастої піни, дивлячись на мерехтливі свічки, і насолоджуючись тишею? От то-то ж. Саме час згадати, що це таке – справжній релакс. Виберіть день, який будете присвячувати своїм задоволень, нехай навіть таким простим і коротким.\nПрийшовши додому з холодної вулиці, так приємно забратися під гарячий душ. Задоволення не буде повним без гелю для душу з ароматом осінніх ягід. Закінчили лазневі процедури? Скористайтеся кремом з тим же ароматом, а ще краще олією – вона відмінно живить шкіру в холодну пору року.\nЯкщо у вас немає живої грілки, тобто кота або хоча б чоловіки, подбайте про придбання сурогату – штучної моделі. Грілка не дасть озябнуть, так і постіль зігріє. Відчуваєте, що простываете? Кладіть грілку в ноги. Набагато приємніше гірчичників і не менш ефективно.\nКолірний акцент пожвавить інтер'єр і нагадає про літо, адже воно не за горами. До того ж яскраві принти з морськими, наприклад, мотивами будуть нагадувати про чудову відпустку – і про минуле, і про те, що ще тільки буде.\nДайте своїй фантазії розгулятися! Нехай вибраний елемент домашнього гардеробу буде весь у ведмедиків або овечках. А може, душа бажає клітини або плюшу? Ще один варіант – піжама-кигуруми у вигляді дракончика або єнота, наприклад. Піжама або халат не тільки зігріють після холодної вулиці, але і допоможуть налаштуватися на розслаблення.\nВін теплий і м'який. Йому нічого не варто зігріти вас холодним осіннім вечором, надати комфорту і затишку кімнаті. У вас вже є? Неважливо, пледів багато не буває. Тим більше що зараз самим модним вважається плед ну дуже крупної в'язки – здається, ніби в кімнаті оселився шматочок шарфика велетня.


Війна за Нагірний Карабах - чи будуть конфлікти між діаспорами в Україні | СЬОГОДНІ\nКонфлікт між Вірменією та Азербайджаном: чи боятися напруги між діаспорами в Україні\n5 жовтня 2020, 00:03\nОчільники діаспор запевняють, що конфлікт залишиться в межах історичних територій\nВ Україні, за даними перепису 2001 року, проживає 45 000 азербайджанців і 100 000 вірмен. Зараз очільники діаспор дають інші цифри: і тих, і тих уже по 400 000. Хтось – з українським громадянством, хтось – ні. В Україні азербайджанська і вірменська діаспори досі співіснували більш-менш спокійно. Чи є ризики ворожнечі через загострення ситуації в Нагірному Карабасі, з'ясовував Станіслав Фещенко в програмі "Сьогодні.Підсумки".\n17 липня, попереднє загострення в Карабасі. Масова бійка спалахнула між вірменами та азербайджанцями в Лондоні. У Москві в той час масштаб зіткнень був меншим, але були поранені. Відлуння війни за Нагірний Карабах докотилося навіть до Лос-Анджелеса.\nЧитайте також: Вірменія очікує чіткої позиції Євросоюзу щодо Нагірного Карабаху\nНа Київщині діаспора запустила в небо гасло "Карабах – це Азербайджан" на повітряній кулі. Глава діаспори Хікмет Джавадов не впевнений, що емоції десятків тисяч українських азербайджанців вдасться стримати. Особливо після новин із фронту.\n"Окуповані, крім території Нагірного Карабаху, ще сім районів Азербайджану. Де б я не жив або де б не жив представник вірменської національності, який думає, що моя батьківщина – це його територія, я цих людей вважаю своїм ворогом. Природно, я з цим не погоджуся і не зможу з ним дружити", – каже Джавадов. Однак запевняє, що зробить все, щоб не допустити конфліктів.\nХікмет щодня на зв'язку з родичами в Баку. На душі тривожно, каже, але в країні – патріотичне піднесення. Всі йдуть до військкоматів записуватися в добровольці.\nУ Союзі вірмен не проти запусків повітряних куль з проазербайджанськими гаслами, якщо вони в рамках українського закону, а ось офіційна позиція України їх засмучує, говорить виконавчий директор Союзу вірмен Овакім Арутюнян.\nЧитайте також: Припиніть війну в Нагірному Карабасі: Меркель підтримала Трампа, Макрона і Путіна\nТітка Овакіма живе в Гюмрі, далеко від бойових дій, але і там люди йдуть записуватися в "армію" Карабаху. Втім, у союзі прекрасно розуміють, що в Україні – своя війна. І 400 000 місцевих вірмен знають – не варто підливати масла у вогонь.\n"Як мінімум, відповідати тими ж методами і способами точно не будемо. І ніколи не відповідали. Це потрібно доводити або на полі бою, або у себе на історичній батьківщині", – впевнений Арутюнян.\nВідомий художник Борис Єгіазарян дуже переживає, що вірменські сини теж гинуть. Але заради другої батьківщини – України – закликає до порозуміння і нерозпалення конфлікту за межами історичного протистояння.\n"Якщо навіть вдарять, якщо навіть будуть стріляти – що завгодно. Не відповідати. Ми живемо в державі, де є закон і є влада. І є служби безпеки і поліція. У разі провокації – відразу ж телефонуйте в поліцію", – закликає співвітчизників в Україні Єгіазарян.\nКілька провокацій таки було. Винуватців поліція не знайшла. У липні, після першого загострення в Карабасі, відбулися конфлікти в Києві. На вулиці Коновальця невідомий підстрелив двох азербайджанських студентів. Поблизу начебто бачили автомобіль з вірменськими номерами. Потім дійшли висновку, що це не міжетнічні чвари, а дрібна вулична сварка. А на бульварі Гавела намагалися спалити вірменське кафе. Причому друге за місяць. Зловмисник знімав відео і коментував, що нібито робить це саме через конфлікт у Карабаху. Азербайджанці припускають: такі спектаклі могла поставити третя ворожа сторона.\n"Я дуже добре знаю азербайджанський акцент, коли російською мовою говорять. Там не говорив азербайджанець", – впевнений голова Об'єднаної діаспори азербайджанців України.\nХірург Мамед Багіров щороку рятує абсолютно безнадійних хворих всіх національностей. В Азербайджані у професора три сестри, брат і племінники. Лікар упевнений: в Україні не буде ні московських, ні лондонських, ні американських вакханалій. Тому що наші азербайджанці і вірмени – інші.\nЧитайте також: Вірменія заявила, що готова до російських миротворців у Карабаху. У Росії відповіли\nПрофесор Андрій Гірник тридцять років досліджує конфлікти. І не пам'ятає жодного жорстокого саме між цими національностями.\n"Вони, насамперед, спалахують там, де є конфлікт інтересів. Де інтереси азербайджанської та вірменської діаспори перетинаються. Вони є конкурентами на певному ринку. Обидві громади займаються успішним бізнесом в Україні. А бізнес любить тишу. Ось такі конфлікти малоймовірні. Але виключити не можна", – говорить президент Товариства конфліктологів України Андрій Гірник.\nДивіться фоторепортаж "Сьогодні" з обстріляного Гянджа:


Лист Юрію Луценку №7. Про «учасників української політики» - Главком\nЛист Юрію Луценку №7. Про «учасників української політики»\n17 Травня, 2013, 20:05\nПривіт, Юро! Уважно прочитав твоє останнє за часом інтерв’ю «Високому замку». З чим і вітаю – як тебе, так і всіх, хто мав час і натхнення з тим текстом ознайомитися.\nВітаю також і себе: і 20 років не минуло від того часу, як одну із озвучених тобою тез сформулював твій візаві. Теза проста, як прямий кут: неможливо побудувати правову державу на заскорузлому від крові фундаменті комуністичної держави якою була союзниця нацистської Німеччини – УРСР. Саме такою країною – країною без надії, без яких небудь позитивних перспектив залишається її правонаступниця – сучасна Україна.\nСкажу відразу: мій особистий досвід (тут перефразую одну з твоїх думок) недвозначно говорить – ніякий документ НЕ може перетворити народ з глядача в учасника політики. Це так тому, що народу, тобто вільних, відповідальних громадян немає. Тобто людей все ще багато живе, етнос такий-сякий якось функціонує. А от ГРОМАДЯН, тобто людей які ясно усвідомлюють що свобода – це, насамперед, право чинити або не чинити щось згідно власної волі, це система добровільних обмежень та неодмінних обов'язків перед Богом, перед собою, перед родиною, Отчиною – таких, скажу правду, небагато бачу на вулицях українських міст.\nІнакше і бути не може. Адже останні 200 років в історії нашого народу – це життя в умовах окупації. Розрізаний Австро-Угорщино та Росією народ впродовж перших 130 років окупації (а це – життя 4-5 поколінь) розвивався в цілком відмінних обставинах. Українці підавстрійські жили, розвивалися в умовах, що сприяли формуванню руського етносу в український народ. Натомість їх брати і сестри, яких з вільних громадян Республіки переробляли на невільних підданих російської деспотії, досьогодні в більшості своїй почуваються не народом, а населенням.\nНаселення це в умовах окупації комуністичної, радянської зазнало нечуваних та небачених в тисячолітній історії Європи людських втрат. Сьогодні колеги-українознавці називають цифру в 20 і більше мільйонів. Це означає: 7 з 10 мешканців сучасної України, які жили тут 1917 р., комуністи закопали в землю. Це означає також, що ми є єдиним європейським народом, кати якого не покарані, а їх діти – фізичні та духовні є складовою частиною існуючої політичної системи. Це також означає – ті які дивом вижили, не мали іншого вибору, окрім як в той чи інший спосіб співпрацювати з людоїдами. Висновок простий: історичний досвід нашого народу – це досвід співпраці з окупантами, а не боротьби з ними. Ті, які боролися, загинули в лісах, ярах та комуністичних кацетах.\nЩе декілька простих висновків: не може стати «учасником української політики» народ, 90% якого ні про що інше, як про матеріальне збагачення не думає. Не може стати «учасником української політики» народ, який є рабом своєї землі – уяви скільки сотень тисяч українців витратили Великодні свята на саджання картоплі. Не може стати «учасником української політики» народ, який нічого іншого не робіть, як ото чекає на чергового месію, який одним помахом руки його, народ, облагодєтєльствуєт. Не може стати «учасником української політики» народ, який вважає, що працювати в публічних вбиральнях інших країн – це якщо не вершки соціальної кар’єри, то, як мінімум, золотий квиток у щасливе майбутнє. Не може стати «учасником української політики» народ, обрані представники якого, тобто державний провід, з ранку і до ночі сумлінно працює над створенням такого механізму визиску цього народу і цієї країни, порівняно з яким окупаційний нацистський режим в Райхскомісаріаті «Україна» за керівництва Еріха Коха, це якщо не Феофанія, то Конча-Заспа.\nОчевидно, що кожен з нас може назвати ще не одну причину, яка не дозволяє народові стати «учасником української політики». Натомість я назву лише одну, яка змусить стати «учасником української політики» якщо не більшість арифметичну, то меншість активну. Причина ця проста: це невідворотній технологічний крах держави Україна. В момент коли перша ощадкаса припинить виплату пенсій та інших соціальних подачок, колі вулиці міст (подекуди це вже сталося) перетворяться на вигрібні ями, в момент коли люди отримають нові платівки із новими цінами на електрику, тепло та воду, от тоді і почнеться національна революція – а страшніше та гірше їх нічого, мабуть, не буває.\nСаме тому і саме сьогодні, вільні та відповідальні громадяни – на УГ нашої опозиції я надій не покладав і не покладаю – повинні, зобов’язані розробити “План нової третьої української республіки” (© Ю. Луценко). Сьогодні наважуся сформулювати для подальшого обговорення – нашого з тобою та всіх охочих професіоналів (а не професійних ботів) – декілька важливих точок такого плану.\nНеодмінною умовою його створення є ментальній розрив з поточною українською політикою та іі штучною дебільною парадигмою «сили світла проти сил темряви», «демократична опозиція проти окупаційного режиму», «Юля проти Віті» і так далі, і тому подібне.\nНеодмінними умовами створення такого плану є визнання того, що:\n- існуючі політична система вичерпала себе,\n- головна проблема держави і суспільства – відсутність, нехтування моральними імперативами,\n- будь-який владний режим, який існував на території більшої частини сучасної України не може бути ніяким іншим як окупаційним,\n- основна мета «Третьої української республіки» – захист і примноження прав громадян, головними з яких є право на життя, особисту свободу, приватну власність,\n- моральним обов’язком цієї Республіки є надання без будь-яких попередніх умов прав громадянства українцям та їх нащадкам, які в той чи інший спосіб (головним чином насильницький) були змушені емігрувати,\n- розробка механізму реституції, нехай і символічної,\n- розробка нового Основного закону Республіки - федерації самоврядних територіальних громад,\n- радикальне обмеження функцій та обсягу повноважень центральної влади,\n- автономія університетів,\n- визнання української мови як єдиної державної, діловодства, навчання й т.п.,\n- розпуск комуністичних партій та організацій, кримінальне переслідування за пропаганду комуністичних ідей, ліквідація всіх символів радянської влади,\n- люстрація для всіх осіб, які обираються (призначаються) на будь-які державні посади.\nНаразі зичу тобі якнайскорішого одужання, бадьорості духу, насолоди цінностями тихого сімейного життя.\nЛюбов переможе, кохайтеся!


VitaminClub випустив новий шампунь для жирного волосся | Новини Рівне\n10:00, 27 липня 2019 р.\nАну ж бо зізнавайтесь, хто з Вас не мріє мати здорові, шовковисті та сяючі локони? Напевно, охочих знайдеться дуже багато. Адже кожна жінка хоче бути власницею не тільки привабливого зовні, але і здорового, легкого, об'ємного та красивого волосся, щоб в повній мірі завжди відчувати себе справжньою красунею.\nДля того щоб все це стало реальністю, особливо якщо Ваше волосся схильне до жирності, потрібно обзавестися спеціальним хорошим шампунем для жирного волосся склад якого відрізняється ідеально збалансованою формулою з рослинними екстрактами.\nОдним з таких продуктів правдиво вважається шампунь для жирного волосся з гелем алоє вера від популярного українського косметичного бренду VitaminClub.\nА що ж такого корисного в цьому шампуні?\nДо складу цього інноваційного продукту входить безліч корисних речовин. Ось, наприклад, деякі активні інгредієнти:\n1. Завдяки фуллереновій воді, яка входить до складу шампуню, відбувається підтримка природного балансу (гідроліпідного) шкіри голови, а також активізується ріст волосся. Варто також відзначити, що вода дуже добре допомагає відновлювати пошкоджену структуру локонів, а також запобігає посіченню та ламкості кінчиків.\n2. Одним з основних складових компонентів шампуню для жирного волосся є гель алоє вера, головне призначення якого - живлення волосся та власне шкіри голови. Саме завдяки алоє вера нормалізується робота сальних залоз, відбувається ретельне очищення шкіри голови, що в свою чергу є відмінною профілактикою появи лупи. Після застосування продукту волосся стає міцними та еластичним. Більш детально з цими та іншими компонентами, а також замовити будь-який продукт від іменитого бренду можна перейшовши за посиланням https://vitaminclub.ua/ru/\n3. Ефірні масла лимона та лаванди - допомагають істотно посилити кровообіг в шкірі голови та покращують живлення волосяних цибулин.\n4. Молочна кислота - запобігає появі посічених кінчиків волосся, а також надає їм блиску.\n5. Комплекс вітамінів В5 (D-пантенол), Е, РР (ніацин) і F - відновлює та живить волосся зсередини, при цьому роблячи його більш м'яким та блискучим.\n6. Комплекс м'яких ПАР на основі кокосового масла - відповідає за утворення м'якої піни, яка не дратує шкіри голови. Вона також володіє хорошими миючими властивостями.\n7. Комплекс рослинних екстрактів лопуха, кропиви та шавлії - регулює роботу сальних залоз та зміцнює волосся.\nЩо буде якщо використовувати шампунь регулярно?\nЯкщо регулярно використовувати шампунь з маслом алоє для жирного волосся:\n· нормалізується обмін речовин шкірного покриву голови;\n· локони стануть більш пружними та сильними;\n· волосся набуде шовковистого та блискучого забарвлення.\nЗгаданий засіб від VitaminClub має легкий та натуральний аромат, а також підходить для регулярного застосування. Для того щоб його нанести досить спінити засіб в долонях та легкими масажними рухами нанести на всю довжину волосся. Потім гарненько змити і при потребі провести повторне нанесення.\nКосметика від торгової марки VitaminClub - це натуральні засоби, які створювали чоловіки для щоденної турботи про природну красу та молодість улюблених жінок.


суверенітету та територіальної цілісносц всіх країн;\n3) визнання рівноправності всіх рас і націй, великих і малих;\n4) утримання від Інтервенції й втручання у внутрішні справи Інших країн;\n5) повага до права кожної країни на індивідуальну чи колективну оборону згідно зі Статутом ООН;\n6) утримання від використання угод щодо колективної оборони в інтересах якоїсь із великих держав і від тиску на інші країни;\n7) утримання від агресії проти територіальної цілісності або політичної незалежності будь-якої країни;\n8) врегулювання всіх міжнародних спорів мирним шляхом;\n9) сприяння взаємним інтересам і ствробітництву;\n10) повага до справедливості й дотримання міжнародних зобов'язань.\nБандунзька конференція мала велике міжнародне значення. По-перше, вона свідчила про зміцнення незалежного зовнішньополітичного курсу країн, що визволилися. По-друге, її рішення сприяли як подальшому розвиткові національно-визвольного руху, так і утвердженню в між-народних відносинах принципу мирного співіснуваїшя. Нарешті, кошреренція заклала засади Руху неприєднання - нового напряму у світовій політиці.\nПодальші міжнародні конференції 50-х років за участю країн, що визволилися, (Конференція солідарності народів Азії й Африки в Каїрі 1957 р.; Конференція незалежних країн Африки в Аккрі 1958 р.; Конференція народів Африки в Тунісі 1958 р. та Ін.) доповнили, розширили й уточнили принципи мирного співіснування, зробивши їх важливим елементом міжнародного спілкування.\nКонфлікт між великими державами, а також їхні спроби втягнути в глобальне протистояння країни Азії, Африки й Латинської Америки підштовхнули велику групу видатних діячів держав, у тому числі тих, які нещодавно визволилися від колоніальної залежності, зайняти позицію неучасті у військово-політичних блоках, відсторонитися від конфліктів провідних держав світу.\nВперше термін "Рух неприєднання" було використано в документах ІІІ-ої конференції країн, що не приєдналися (Лусака, 1970 р.). Формуванню Руху неприєднання передувало зародження доктрини неприєднання на межі 40-х і 50-х років та вибір політики неприєднання більшістю країн, що визволилися, наприкінці 50-х - на початку 60-х років. Започаткував ідеологію Руху неприєднання Д Неру.\nЗ ініціативи прем'єр-міністра Індії Д. Перу, президента Югославії Й. Броз Тіто, президента Єгипту Г. А. Насера, керівників Індонезії й Гани та інших держав у вересні 1961 р. в Белграді відбулася конференція 25 глав урядів, що поклала початок Рухові неприєднання. Її організаторами стали Югославія, Єгипет, Індія, Індонезія та Афганістан. Учасники Руху, більшість яких вважала, що СІІІА і СРСР нєсуть ріпну відповідальність за міжнародну напруженість і гонку озброєнь, проголосили неприєднання до військово-політичних блоків, підтримали боротьбу народів проти колоніалізму, за незалежність, за ліквідацію економічної нерівності у світі, за мирне співіснування.\nСвоєрідність організаційного боку діяльності Руху неприєднання полягає в тому, що пін функціонує без Статуту, тобто немає основоположного документа, який визначав би його мету, завдання та структуру, регламентував функції його органів.\nГоловні програмні документи Руху неприєднання приймаються на конференціях глав держав та урядів, що проводяться регулярно (Белград - 1961 р., Каїр - 1964 р,, Лусака - 1970 р., Алжир - 1973 р., Коломбо - 1976 р., Гавана - 1979 р..). Країна, в якій проводиться конференція у верхах, стає країною-координатором, а її керівник - головою руху. Країна-координатор і керівник Руху неприєднання забезпечують підготовку його форумів та документів. Для обговорення актуальних проблем проводяться конфереіщії міністрів закордонних справ.\nДокументи Руху неприєднання ухвалюються на основі консенсусу й мають рекомендаційний характер.\nОтже, цілі та принципи Руху неприєднання зафіксовані в програмних документах його форумів. Це - боротьба проти імперіалізму, колоніалізму й неоколоніалізму, апартеїду, расизму та всіх форм гегемонізму іі експансіонізму, за мирне співіснування держав, розрядку міжнародної напруженості, припинення гонки озброєнь, за перебудову світових економічних відносин, за новий міжнародний інформаційний порядок.\nЗавершальним "акордом" деколонізації стало визволення від колоніальної залежності решти народів тропічної Африки наприкінці 60 - 70 років ХХ століття. На руїнах колоніальних імперій Великобританії, Франції, Бельгії і Португалії виникло близько 40 незалежних держав. Метрополії передали владу еліті цих країн, зберігши з ними політичні і економічні зв'язки.\nВ 70-80 роки зазнала краху остання португальська колоніальна імперія. Визволилися Ангола й Мозамбік, після цього припинили своє існування колоніальні режими на більшості островів Атлантичного, Індійського та Тихого океанів. Здобуття незалежності Намібією в березні 1990р. завершило цей глобальний процес ліквідації колоніалізму.\nБуло ліквідовано режим апартеїду в ПАР, в 1994 р. там була прийнята тимчасова Конституція. На початку 90-х рр. у країнах Африки прийнято більше 30 нових конституцій, що передбачають поділ влади, існування декількох партій, юридичні гарантії прав людини.\nОднак ситуація в багатьох країнах продовжує залишатися нестабільною, нові інститути не можуть зміцнитися, діють найчастіше неефективно. У меншому масштабі зазначені зміни торкнулися країни Азії, хоча в деяких з них були ліквідовані авторитарні режими (Філіппіни, Південна Корея й ін.).\n"Третій світ". Становлення руху афро-азіатської солідарності.\nНові самостійні держави, що постали на територіях колишніх колоніальних імперій, разом з іншими економічно малорозвинутими країнами Азії, Африки та Південної Америки утворили "третій світ".\nЦілісність та специфіку країн "третього світу" визначав цілий комплекс чинників. Вони мали багато спільного: низький рівень економічного розвитку; особливе місце в системі світового господарства; багатоукладну економіку; наявність гострих економічних, демографічних, соціокультурних проблем, шляхи рішення яких ще не були знайдені. Водночас існували й чинники, що роз'єднували ці країни: нерівномірність соціально-економічного розвитку, поляризація орієнтацій у міждержавних відносинах тощо.\nНаціонально-визвольний рух у цей час вирізнявся розвитком та зміцненням внутрішньої


Якою була аспірантура в СРСР: з архіву в архів - Колизей приколів\nдодому Різне Це цікаво Якою була аспірантура в СРСР: з архіву в архів\nМій шеф, професор Медведєв Олексій Іванович, порекомендував мені тему «Партійне керівництво науково-технічною творчістю студентів у XI п’ятирічці (на прикладі вузів Пензи, Куйбишева та Ульяновська)». Не треба плекати ілюзій щодо науковості таких робіт. По суті, будь-яка гуманітарна дисертація, хоч завтра, хоч докторська, — це кваліфікаційна робота, що показує вміння її автора працювати з архівними документами, робити на їх підставу якісь висновки, аргументувати їх посиланнями на авторитети… Ось, власне, і все. Ну, так, в науковий обіг було потрібно ще ввести якусь кількість джерел, раніше невідомих, і дати їм оцінку. І, зрозуміло, з оглядкою на К. Маркса, Ф. Енгельса, В. Леніна і чергового генсека, яким в цей час став Горбачов. Тобто це була свого роду гра, але за правилами. «Чорне з білим не дарувати, так і ні не говорити» — ось щось на зразок цього.\nУ Куйбишеві в 1985-1988 рр. функціонував парк, в якому була влаштована виставка всілякого зброї – гармати, танки, літаки… Цей знімок під час прогулянки в парку. Автор стоїть біля КС-19.\nТим, хто рано встає, сам Господь подає!\nНезабаром всі наші аспіранти з інших кімнат з’їхалися разом, і я запропонував економії заради харчуватися спільно. Мовляв, буду готувати на всіх через… гастриту нервової на пошті (недешево дісталося мені все ж надходження), ну а хтось картоплю чистити або сміття прибирати, ну і щодня розрахунок витрат і грошова «знижка» порівну. Хтось погодився, хтось ні, і пішла у нас «колективна життя». Вранці я завжди вставав дуже рано, варив манну або рисову кашу (на одного добре її не звариш!), але всякий раз по-різному: сьогодні з курагою (з ринку), завтра з родзинками (те ж саме), потім з чорносливом, потім з сиропом від малинового варення (внесок одного з моїх колег), потім підйом 8.00 всіх інших, процедури, сніданок (причому зрозуміло, що була там не одна тільки каша…), і ми всі дружно виїжджали в партархів. А там нас вже чекали справи за зазначені роки, і ми їх переглядали на предмет пошуку інформації, і тут же замовляли нові. Спочатку ОК КПРС Куйбишева і РК КПРС, потім парторганізацій вузів.\nЩодо посилань на центральні архіви – а мати їх слід було жодної дисертації того часу, мій шеф дав мені мудре повчання: «А ви візьміть поки цитати і посилання на їх джерела) з інших, близьких вам дисертацій. А потім вже коли будете працювати там самі, ви може бути щось інше знайдете, а поки у вас буде хоч щось! Дуже мудра порада для початківця, чи не так?!\nПро що аспіранти говорили за чаєм?\nВ годину в архіві починався перерва на обід, і ми їхали в «общагу». На обід був дієтичний суп з курки (з ринку) з вермішеллю, рисом, галушками або просто «суп картопляний», щі з свіжої капусти, молочна локшина. Відповідно досить дієтичними були і другі страви, а потім – чай.\nПісля обіду «за законом Архімеда» ми всі валилися спати і спали до 3-4 годин. Потім слідувала побудка, чай, і ми бралися за писанину. Чомусь так вийшло, що у нас у всіх з собою виявилися біло-помаранчеві друкарські машинки югославського виробництва «Тревеллер де-люкс», і ми всі бойко приймалися на них стукати. В сім годин у нас був легкий вечеря, слідом за яким ішли розмови «за життя». Адже всі ми були люди одного кола, достатньо дорослі, у всіх сім’ї, вдома залишилися у кого-то чоловіки і діти, у кого-то дружини і діти, і всім було що розповісти про себе і… своєму шляху в науку.\nАспірантка з Астраханського інституту рибництва розповідала, наприклад, як у неї там навчаються в’єтнамці та корейці (північні) і як вони відвозять із собою наші велосипеди, холодильники і пральні машини: «Залізо, однак, лагодити можна!»\nАспірант з нашого ПВАИУ теж розповідав багато цікавого про курсантів з країн Африки, Індії та інших екзотичних країн. Але, основна частина розмов, звичайно, крутилася про те, де краще знайти матеріал, на яких архівних фондах що є, коли і в яку відрядження найкраще просити. Розмови ці іноді затягувалися до години ночі, а вранці ми все одно вставали по будильнику і… знову починалася круговерть – архів, будинок, стіл, друкарська машинка.\nА це автор сидить за друкарською машинкою «Тревеллер», але не у своїй кімнаті, а в кімнаті аспіранта-першокурсника А. Жаркова. У нього було хобі – фотографія, тому наклеєні на стіні фото. За спілкуванням і робота йде веселіше.\nНаукова організація праці!\nУ кожного була своя «методу» роботи і своє «оформлення» кімнати. У наших аспіранток – квіти на вікнах, фіранки, серветки. У одного аспіранта кімната була аскетична до жаху: ліжко, стіл з машинкою, вішалка і відро з водою в кутку біля батареї, щоб випаровування насичували повітря вологою! Вранці він займався йогою, стояв на голові і ходив з голим торсом в одних спортивних штанях. Мені, навпаки, чомусь там завжди було холодно й поверх светра я одягав ще жилетку з козячого хутра, а зверху ще і шкіряний піджак. Загалом, парочка ще та… Студенти на нас оглядалися.\nНу і робота… у мене була своя НОТ – вздовж стін були натягнуті мотузки, на яких скріпками кріпилися аркуші паперу з архівними виписками. І я їх рухав у міру потреби, а потім, використавши, складав у папку «Використані». Всякий раз, коли відчинялися двері до мене в кімнату, потік повітря їх піднімав і вони голосно шелестіли… але зате і робота йшла швидко.\nНагадаю, що нам доводилося одночасно і лекції по заводам читати, і вести заняття, заміщаючи «старших товаришів», і брати участь у засіданнях кафедри та у партійних зборах, і все це вимагало часу. А ще треба було купувати їжу!\nПроблема «гречаної каші»\nУ Куйбишеві як раз в цей час ввели талони на продукти харчування. Які саме, зараз я точно вже не скажу, але точно пам’ятаю, що нас найбільше цікавили талони на ковбасу! Їх нам приносив зав. гуртожитком і давалися вони рівно на півмісяця і тільки в магазини свого району. Тобто виходиш з партархива, заходиш в магазин, а там ковбаса і черги немає! Але… фіг тобі її продадуть – не твій район! Приїжджаєш в свій – ковбаси немає! Ранок йдеш – є ковбаса, але черга… а в тебе через двадцять хвилин або заняття, або лекція, або партзбори. А завтра вже 16-е число і… невитрачені талони твої «накриваються мідним тазом». Зате на ринку було все, що душі завгодно, тим і харчувалися. Правда, хтось ходив і в студентську їдальню, але… там траплялося в супі траплялися таргани, та й все інше було… на такому ж рівні, і ми намагалися туди не ходити.\nВдавалося нам, аспірантам, поїсти навіть… гречаної каші, але це історія особлива і дуже кумедна. Справа в тому, що крім нас, аспірантів, викладачів, при кафедрі були і аспіранти – випускники цього вишу, і серед них одна молода і дуже симпатична дівчина, батько якої був, ну скажімо так – дуже відповідальний партійний працівник. Її чоловік проходив службу в моїй Пензі і зі мною йому було передавалися посилки, так що довелося побувати у неї в гостях, і не тільки мені, але і всім моїм друзям аспірантам, оскільки колектив у нас був тісний, розваг мало, і ходити в гості один до одного було, мабуть, головною розвагою. Наприклад, приходять люди до мене, а я готую чергову ТВ-передачу і на столі у мене стоїть дивовижний всюдихід з банок з-під сиру «Янтар». Ну і до неї ми, траплялося, заглядали, і вона нас завжди (спасибі їй від всієї душі!) пригощали гречаною кашею. Ну, ми її «гречаною кашею» про себе і прозвали і… уговаривались по-черзі, коли кому з нас йти до неї в гості!\nПартійна принциповість в дії!\nІ, до речі, було так, що на обговоренні готової роботи ніхто з «старших товаришів» не став підігравати «обкомівській дочці» і зауважень накидали їй стільки, що їй, сердешній, довелося потім мало не три місяці їх виправляти. Точно так само «зарубали» і нашу «астраханку», яка на один день приїхала на обговорення перед виходом на захист, а з-за зроблених зауважень була змушена залишитися в Куйбишеві більше ніж на місяць. Одягу вона, природно, з собою ніякої не взяла і ходила весь час або в своєму парадному плаття або… в махровому халаті. Повернулася вона з нами в «общагу» і почалася у неї істерика: «Я не дружина своєму чоловікові! Я не мати своїй дитині! Я цю сволоту… я… Ах, вони…» Довелося дати їй півсклянки коньяку, щоб хоч трохи заспокоїти!\nТак що, як я вже підкреслював, поганого в епоху СРСР було предостатньо, але ось…принциповість у питаннях ставлення до науки, нехай навіть такий, як історія КПРС, була. Хоча… ми самі багато разів цю науку обсмеивали, говорили, що цілком можна написати дисертацію на тему: «Партійне керівництво Бабою-Ягою», з головами – «Баба-Яга і ступа: питання історіографії та першоджерела»; «К. Безсмертний і роль партії в підборі і розстановці кадрів», ну і так далі…\n«Бордо» — саме те!\nПотім, правда, коли всі зауваження були виправлені, все подальше пішло як по маслу. Хоча, треба було враховувати «дрібниці». Наприклад, готову роботу потрібно було друкувати не просто на папері, а на дуже гарному папері, а набирати у «хорошій друкарки», а не самому, з помилками… Палітурка замовлявся в єдиній на весь Куйбишев майстерні, причому для дисертацій з історії КПРС він не міг бути червоного кольору, але не міг бути і чорним, зеленим і синім. Пристойним вважалися різні відтінки бордового, а… «Блакитний не в тон. Сюди бордо і сірий тут під тон!»\nДо переплетеним томів дисертації (3 штуки), потрібна особлива папка для паперів у ВАК, з кишенями і гніздами для трьох ручок різного кольору – опонентам. «Чорний» – найстрашніший опонент, писав зауваження своєю! І все це треба було знати, знаходити, купувати, витрачати на це гроші. Правда, тут вже зазначалося, що працювали аспірантам платили досить велику стипендію – 90 р., але все одно без допомоги з дому осилити всі ці витрати було складно. Чи доводилося заробляти лекціями, ТВ-передачами, статтями в газетах і журналах.\nМиші, кішки і кислі щі…\nКрім партійного архіву доводилося ходити в архіви вузів, що було справою воістину мерзенним. Усі вони у той час були буквально переповнені пилом і пахли або кішками, або мишами, або щами з квашеної капусти, якими харчувалися з баночок бабусі-берегині. Що в медінституті, що в політехнічних, як у Куйбишеві, так і в моєму пензенському, а також і у всіх інших «порядок» був один. Виняток становив КУАИ, де архів знаходився у світлій і чистій кімнаті, але працювати там було дуже вже складно – і це не можна, і то таємно, словом «секрети на кожному кроці».\nПро те, як нас, аспірантів, посилали «на картоплю», я як-то тут вже писав («Особливості науки в СРСР або аспіранти на картоплі»,11 липня 2017), але слід підкреслити, що мій шеф, наприклад, не прийняв цю обставину до уваги, а дав завдання до 25 травня написати введення і першу главу, і додав: «Треба встигнути!» І довелося вести з собою машинку, і там в їдальні колгоспу все це писати. Начебто це добре – поєднання фізичної і розумової праці, однак такий ось «комунізм» мені тоді дуже не сподобався…\nпопередня статтяХто кого перехитрить: Патрушев і Болтон вирішують долю Ірану\nнаступна статтяПамять підвела\nНаболіло. В Інтернеті поширився новий флешмоб: люди капсом пишуть про ті речі, які їх дістали. Він почався з того, що дівчина-промоутер написала пост про дражливому...


Яким має бути кандидат у священики? Яка роль батьків у розпізнанні покликання власного чада? Відповіді на конкретні запитання від віце-ректора Вищої Духовної Семінарії Святого Духа, яка знаходиться у місті Городок, Хмельницької області.\nШанує Христа той, хто шанує священика! Зневажає Христа той, хто зневажає священика! - святий Йоан Злотоустий. Кожне покликання родиться з молитви! - наголошує священик.\n"Здоров'я жінки в її спосібі життя та режимі дня", - Лариса Захурдаєва\nГостею програми "Між нами дівчатами" була Захурдаєва Лариса Дем'янівна, лікарка акушер-гінекологиня вищої категорії, кандидатка медичних наук, асистентка кафедри акушерства, гінекології та медицини плоду. Відповідаючи на запитання слухачів, спілкувалися на теми: менопауза та препарати, які можуть підтримати жінку у цьому періоді; варикоз та як з ним жити, щоб бути щасливою; планування дитини, відповідальність подружжя перед продовження роду.\nЧому святий Костянтин прийняв Хрещення лише перед смертю?\nУ прем'єрній історичній катехизі з отцем-оріоністом, головним редактором журналу "Скинія", Юрієм Блажиєвським, говорили про зародження християнства та правління святого Костянтина.\nНастоятель парафії Святого Духа у Чернігові, отець Петро Врублевський, продовжив коментувати адгортацію Папи Франциска "Christus Vivit" (Христос живе!), яка присвячена молоді. У програмі священник із згромадження Отців Місіонерів Облатів Непорочної Марії, називав імена святих, які є прикладом для молоді в церкві, та розповідав про їхню вірність Богу до останнього подиху.\n"Любов і воля. Як, працюючи над одним, можемо розвивати у собі інше?" - тема чергової програми з отцем-кармелітом Віталієм Козаком. В цій програмі продовжили читати книгу святого Йоана від Хреста "Сходження на гору Кармель", а саме шістнадцяту главу.


Знання хоча б якоїсь іноземної мови - одна з вимог сучасного світу, в якому ми живемо. Але для цього мало вивчення граматики в школі. Щоб ідеально знати мову, необхідно зануритися в мовне і культурне середовище, познайомитися і пожити деякий час пліч-о-пліч з носіями мови, зрозуміти їхній спосіб мислення і життя. Сьогодні для цього не потрібно назавжди переїжджати в іншу країну. Досить просто скористатися новою популярною послугою - програмою молодіжного обміну. Таких програм існує багато. Вони відрізняються як вимогами до кандидатів на обмін, так і вартістю послуг.\nЧесний обмін. Один з найпростіших варіантів - зайнятися пошуком осіб для обміну самостійно. При цьому ви самі знаходите школу за кордоном, списується з нею і дізнаєтеся, чи є бажання помінятися учнями. Зазвичай спочатку вони приїжджають до вас, а потім ви до них, або навпаки. Хто може поїхати в іншу країну по обміну? Як правило, це особи старше 12-ти років, які вміють ввічливо поводитися, можуть подбати про себе (попрати, попрасувати, приготувати їжу), а також бути корисні «приймальній» школі - можуть співати, танцювати, проводити майстер-класи і т. д.\nПрийняти - значить надати чужiй дитині місце проживання, триразове харчування, турботу про здоров'я та проведення вільного часу. Батьки повинні бути готові до деяких підлітковим проблемам, що властиві дітям у цьому віці, і поставитися до них з розумінням. Такий варіант відносно дешевий, але мінус його - у великій кількості паперової тяганини.\nОсвіта в Європі. Дітей з 15-ти років можна відправити на рік навчатися в Америці чи Європі. Для цього достатньо скористатися програмою міжнародного шкільного обміну. Знайти таку можна через інтернет або через великі турагентства. Якщо дитина вже закінчила середню школу і бажає не тільки вчити мову, але ще й працювати за кордоном, їй ідеально підійде програма «Au Pair».\nВона для людей з 18-ти до 25-ти років, у яких є закінчена середня освіта, первинні мовні навички та досвід спілкування з дітьми. Вже 50 років ця програма користується популярністю в багатьох європейських країнах. Програма Au Pair пропонує поїздку в країну мови, де людина буде не тільки покращувати свої мовні знання, а й працювати. Робота оплачується за узгодженим тарифом. Людина, яка погодилася на умови програми, отримує окрему кімнату для проживання, харчування та кишенькові гроші. Натомість допомагає родині в роботі по дому, доглядає за дітьми. Заняття з дітьми і робота по дому складають приблизно 5-6 годин на день, максимум 30 годин на тиждень.\nПоліпшення мовних навичок. Як правило, Au Pair (людина, яка займається, називається так само, як і програма) відвідує мовні курси 4-5 разів на тиждень, по 3-4 академічні години. Це не тільки вивчення правил мови, а й спілкування з однолітками з різних країн світу. У таких умовах знання здобуваються дуже швидко, а головне - на все життя. Au Pair також має можливість об'їздити всю Європу протягом відпустки або вихідних, адже в шенгенській зоні немає меж.\nУчасть в програмі Au Pair дає багатьом людям унікальний шанс вступити до університету в обраній країні. При цьому, маючи роботу, студент сам оплачуватиме своє навчання. А після закінчення університету кожен може пошукати собі роботу за профілем. Якщо вас зацікавило навчання по обміну Au Pair, просто знайдіть фірму, яка організовує таку поїздку, і з'ясуйте всі необхідні умови.


Інфолист на «Карпатський трамвайчик + музей Бойківщини»\nДля учасників екскурсії «Карпатський трамвайчик + музей Бойківщини» 01 травня, неділя\nГрафік виїзду приблизний, автобус може запізнитись на декілька хвилин, однак вкрай важливо зрозуміти, що автобус не чекатиме тих хто запізнюється. Дуже просимо бути на посадці вчасно. Повернення до Львова приблизно о 21:00.\nАвтобус великий, червоного кольору, держномер ВС0093НХ (на фото).\nНе телефонуйте гіду раніше 07:30, оскільки ні його, ні автобуса не буде на місці посадки раніше цього часу\nна посадці скажіть гіду прізвище на яке здійснена бронь і він вкаже вам місця в автобусі\nВхідні квитки (дорослий\_дитячий): Карпатський трамвайчик - 200\_100 грн. Музей Бойківщини - 40\_20 грн. Комплексний обід - 150 грн (за бажанням).\nЄ можливість замовити смачний обід у кафе на одній зупинок трамвайчика, гід оголосить меню та прийме замовлення. Замість обіду або додатково можете брати із собою перекус: солодощі, печиво, горішки\_сухофрукти, канапки тощо. Снідаємо і вечеряємо вдома.\nПодивіться прогноз погоди на смт. Вигода та вдягайтесь згідно прогнозу. ДОДАТКОВО незалежно від пронозу візьміть із собою: теплу кофту або светр, змінну пару взуття та шкарпетки, дощовик. Вагончики трамвайчику з дахом, але відкриті, тож в дорозі буде прохолодно. Беріть із собою будь-який необхідний одяг і взуття, в автобусі буде місце для його зберігання, можливість перевдягнутись у вас буде.