Слов'янськ: Терористам наказали відступити | Новини на Gazeta.ua\nТерористам наказали відступити зі Слов'янська\nСереда, 16 квітня 2014 09:09\nТерористи отримали наказ відступити з Слов'янська.\nПро це з посиланням на свої джерела повідомляє керівник Центру військово-політичних досліджень Дмитро Тимчук.\n"Російським диверсантам у Слов'янську цієї ночі надійшов сигнал на відхід із міста. Українські силовики вживають заходів для блокування Слов'янська з метою захоплення російських військовослужбовців", - зазначив він.\nТимчук також додав, що в даний час в рамках антитерористичної операції проводяться "точкові" операції з нейтралізації окремих груп екстремістів.\nКрім того, за його інформацією, на Донбасі крім військовослужбовців 45-го окремого полку спеціального призначення ВДВ Росії діють диверсійно-розвідувальні групи (ДРГ) 2-ї окремої бригади спеціального призначення ГРУ ГШ ЗС РФ.\nНагадаємо, Антитерористична операція спрямована на стримування агресії, а не на вбивство людей, повідомив керівник Антитерористичного центру при СБУ Василь Крутов.\nЗараз ви читаєте новину «Терористам наказали відступити зі Слов'янська». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua


Що таке макулопатія?\nМакулопатія – це будь-яка хвороба макули, область в центрі сітківки, відповідальна за точне бачення. Сітківка – це світлочутлива тканина, яка вистилає внутрішню поверхню ока, а макула – жовта, овальна, площа діаметром близько п’яти міліметрів. Хоча пошкодження інших ділянок сітківки може призвести до втрати периферичного зору, який може залишатися непоміченим на деякий час, макулопатія спричиняє порушення центрального зору, яке пацієнт зазвичай помічає негайно.\nОдним з найпоширеніших захворювань макули є дегенерація макули, при якій втрата зору погіршується з часом. Макулярна дегенерація, як правило, пов’язана з віком, скорочено AMD або ARMD. Макулярне дегенерація починається тоді, коли на макулі утворюються дрібні жовті або білі відкладення, що називаються drusen. У більшості людей старше 40 років є невеликі друзі, які не впливають на їхнє бачення, ситуація, яка називається вікової макулопатією. Вікова макулопатія частіше розвивається в розвинену макулярну дегенерацію, якщо вологи великі та м’які, а не маленькі та важкі.\nМагнетична дегенерація спричиняє утворення макулярних дірок, що призводить до появи сліпих плям у центральному зору. Макулярні діри також можуть бути спричинені травмою, хоча захворюваність є низькою. Якщо сильний удар викликає пошкодження кровоносних судин, що приводять до макули, також може виникнути втрата зору. Malattia Leventinese, також називається стільниковою дистрофією сітківки Дойна, є тип спадкової макулярної дегенерації, в якому дріжки починають утворюватися в ранньому дорослому віці. Нарешті, дюзен утворює стільниковий візерунок на макулі, і, як і AMD, Малатія Левентіці призводить до незворотного втрати зору.\nМакулярний шов є ще однією відносно звичайною формою цього захворювання, особливо у похилого віку. Макулярний соус відбувається або через зміну склоподібного гумору, прозорого желе всередині очного яблука, або як симптом діабету. На відміну від макулярної дегенерації, макулярний шовк зазвичай повністю виліковний, якщо він не дуже просунутий.\nМакулатуру характеризується зближенням клітин у макулі, яка потім відтягується, викликаючи багато макулярних симптомів. Клітинний шар може затягнутись і викликати зморшку або шум, або це може спричинити макулярний набряк або набряк. Макулярний набряк – накопичення рідини та білка на макулі або під ним, що може призвести до затемнення центрального зору. Іншим можливим симптомом є целофанова макулопатія, в якій над сітківкою утворюється тонка, блискуча мембрана, яка затуманює вигляд пацієнта.\nPrevious Previous post: що таке плевральний руб\nNext Next post: Що таке внутрішньовенна голка?


Бра спрямованого світла: нова тенденція в освітленні інтер’єру | БУГ - bug.org.ua\nБра спрямованого світла: нова тенденція в освітленні інтер’єру\n11:15 | 27.11.2019 / Рубрика: Статті / Прокоментуй!\nДизайн інтер’єру – не тільки колір стін, стиль меблів, але і система освітлення. Правильно обрані освітлювальні пристрої здатні підкреслити переваги оформлення кімнати, приховати недоліки її планування. Сьогодні в інтер’єрі використовується не тільки традиційний світильник, а й бра спрямованого світла – більш функціональні та практичні.\nСвоїм зовнішнім виглядом вони нагадують звичні бра, в чому можна переконатися на сайті Supersvet.com.ua, але по своїй суті є більш досконалим варіантом.\nГоловні відмінності бра спрямованого світла\nСпоти, так іншими словами називають бра спрямованого світла, – освітлювальні прилади, вектор світіння яких користувач може регулювати самостійно. Звичайним настінним світильникам це не під силу, тому сьогодні все частіше для створення особливої атмосфери, як у житловому будинку, так і комерційному приміщенні вибирають саме поворотні варіанти. І це далеко не всі їхні відмінності.\nБра спрямованого світла ще й:\nУніверсальні, тому підійдуть для будь-якого типу приміщення. Їх використання актуально навіть в галереях мистецтв, музеях, торгових вітринах, а сьогодні й в квартирах, приватних будинках.\nМультифункціональні, оскільки бра спрямованого світла виконують завдання кількох видів світильників. Наприклад, якщо встановити їх в робочому кабінеті або дитячій кімнаті над письмовим столом, можна відмовитися від настільної лампи, що займає багато місця. Моделі в яких 5-6 ламп, здатні повністю освіти кожен куточок кімнати.\nМають відбивач – металевий непрозорий флакон, тому світло концентрується виключно в потрібній зоні.\nЛегко регулюються. Міняти кут світла в таких поворотних бра легко. Для цього не потрібно демонтувати світильник.\nКоштують недорого, тому створити практичне, стильне оформлення інтер’єру з бра спрямованого світла просто.\nАсортимент подібних освітлювальних приладів різноманітний. Існує кілька видів залежно від різних характеристик. За кількістю ламп споти діляться на: однолампові і багатолампові.\nТакож бра направленого світла можуть бути:\nшинними – розташовуватися на окремій шині, що кріпиться на стелі або стіні;\nповоротними або стаціонарними;\nпересувними і мобільними;\nнакладними і врізними.\nВсі вони виготовляються з алюмінію, міцні, надійні, не важать багато, тому безпечні в експлуатації.\nЇх можна встановити в будь-якому місці стіни чи стелі.\nЯкі лампи варто вибрати для спотів\nПри виборі споту потрібно пам’ятати про лампи. Для бра спрямованого світла підійде кілька варіантів:\n1. Галогенні. Вони дають яскраве освітлення, світять на повну потужність відразу після включення.\n2. Лампи розжарювання – найбільш економний варіант, але термін їх служби, в порівнянні з іншими, невеликий.\n3. Світлодіодні – ефективні, функціональні, компактні за розміром, мають необмежений ресурс.\n4. Люмінесцентні – споживають небагато енергії, не нагріваються.\nНа «зебрі» у Луцьку легковик Volkswagen збив пенсіонерку


У Нових Санжарах, де протестують проти розміщення евакуйованих з Уханя, почалися арешти - ЗНАЙ ЮА\n20 лютого 2020, 14:52\nУкраїнська поліція затримала протестувальників проти розміщення в Полтавській області евакуйованих з Китаю. Затриманим особам буде виписано адміністративні протоколи. Таку заяву зробив міністр внутрішніх справ Арсен Аваков.\nПовідомляється, що міністр внутрішніх справ Арсен Аваков особисто приїхав у Нові Санжари та став спілкуватися з жителями. Аваков взявся заспокоювати людей, що зібралися там. Міністр намагався довести, що ситуація знаходиться під контролем. Однак мешканці свою думку не змінили і далі виступають різко проти.\nСутичка у Полтавській області, фото: Украина сейчас\nУ Нових Санжарах, куди повинні привезти українців з охопленого коронавірусом Уханя досі тривають сутички місцевих жителів і поліції. Сутички почалися після того, як стало відомо, що українців, яких евакуювали з Уханя, де лютує смертельний коронавірус, повинні помістити на 14 денний карантин в один з місцевих госпіталів.\nОднак, влада зіткнулася з опором місцевих жителів. Щоб припинення заворушення серед місцевих жителів, МВС України направило до селища підрозділи Нацполіції і Нацгвардії.\nВоєнний стан в Україні: юрист Олександр Моргун пояснив, за яких умов його скасують Представник Великобританії на Євробаченні-2022 пішов стопами Олега Псюка з Kalush Orchestra: не вистачає тільки вишиванки ЗСУ показали росіянам, як використовують трофейну техніку проти окупантів: "Вже згодився" "Вже, на жаль, не з нами..." Настя Каменських з мамою змусила українців плакати


Гімнастичний ажіотаж: у Корюківці містяни віком за 60 років двічі на тиждень займаються гімнастичними вправами\n10 Лютого 2018 979\nВідбувається це у відділенні денного перебування ветеранів праці при районному територіальному центрі, повідомляє Українське радіо - Чернігівська хвиля.\nТакож там працюють медична сестра і фахівець з реабілітації, є кімната релаксації. Проте найбільшою популярністю серед відвідувачів користується саме гімнастика.\nПро це «Чернігівській хвилі» розповіла завідувачка відділення Наталія Колобашкіна, яка і проводить гімнастичні заняття.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: У ЧЕРНІГОВІ ПРОЙДЕ БЛАГОДІЙНИЙ КОНЦЕРТ ДО ВСЕСВІТНЬОГО ДНЯ ОНКОХВОРОЇ ДИТИНИ\n«Гімнастика у нас дуже великим попитом користується: на сьогоднішній день її відвідують до 70-ти людей. На зарядці удар іде на те, щоб розробити суглоби, щоб вони трошки зміцнились – треба м’язову систему укріпить. І дуже допомагає тим, у кого тиск. Ми «розбили» остеохондроз масажем і зарядкою. У багатьох і тиск нормалізувався. Люди схудли – значить, на кістки трошки полегшення йде, суглоби і спини перестали боліти. Вони це помітили – ходять із задоволенням тепер», - розповіла Наталія Колобашкіна.\nФото Володимира Онищук.


Ромны. Romny. Ромни. інфо Новости Справка Объявления - У Ромнах затримали злодія, який прикидався працівником комунальних служб\nРомни.інфо Новини міста Новини міста У Ромнах затримали злодія, який прикидався працівником комунальних служб\nУ Ромнах затримали злодія, який прикидався працівником комунальних служб\nВівторок, 13 жовтня 2009, 14:45\tРомни, Сумська область\nГромадянин К. на початку вересня звільнився з місць позбавлення волі. Але замість того, щоб спробувати пошукати чесний заробіток, він знову став на злочинну стежку. Чоловік вирішив просто пограбувати когось із роменців. Спочатку він обрав жертву – придивлявся до зовнішнього вигляду будинків і зупинився біля того, який виглядав убогіше за інші. З цього грабіжник зробив висновок, що там проживає людина похилого віку, яка навряд чи стане чинити опір.\nПостукавши до хати, він отримав підтвердження своїх припущень: двері відчинив старенький дідусь. Злочинець представився співробітником служби енергонагляду і сказав, що треба перевірити лічильник. Пенсіонер нічого не запідозрив і дозволив незнайомцю подивитися на лічильник. За цю послугу аферист попросив 2,80 грн. Сума незначна, але за допомогою цього простого прийому він довідався, де старенький зберігає свої скромні прибутки.\nОтже, дідусь нічого не підозрював і витягнув з-під матрацу 3 гривні. Крадій навіть 20 копійок здачі дав. А потім попросив господаря принести останню квитанцію за електроенергію. Папірці власник зберігав у сусідній кімнаті, і цих хвилин злочинцю вистачило, аби залізти у схованку під матрац і витягти 680 грн. – вся сума, яка була «надійно» захована.\nПенсіонер же, повернувшись до кімнати, виявив порожню кімнату з «випотрошеною» схованкою. Тільки після цього він зрозумів, що до нього приходив ніякий не співробітник комунального підприємства, а грабіжник.\nСлідству допомогло те, що потерпілий запам’ятав прикмети злочинця і зміг описати його співробітникам служби карного розшуку. Разом з експертною службою вони і затримали вже раніше судимого чоловіка. Наразі порушено кримінальну справу, ведеться досудове слідство. Більш за все, вже незабаром підозрюваний повернеться за грати, так і не встигнувши насолодитися свободою, – повідомляє СЗГ ГУМВС України у Сумській області.


Дітлахи і діти 28 липня 2021\t Перегляди: 161\nПодарунки - невід 'ємна частина життя кожної дитини. Хлопці люблять отримувати сюрпризи на Новий Рік, день народження, Різдво, а також, як майбутні захисники Вітчизни, на 23 лютого. Що ж подарувати хлопчикові 5-6 років, щоб гарантовано його порадувати?\nВід чого відштовхуватися при виборі подарунка дошкільняті\nНасправді, завдання вибору подарунка для хлопця 5-6 років тільки здається складним. До цього віку у нього, як правило, вже формується коло інтересів.\nЯкщо запитати батьків, чим захоплюється їхній син, вони докладно опишуть теми і заняття, які приваблюють хлопчика. Це можуть бути конструктори Лего, космічна тематика, дослідження або супергерої.\nІдеальний подарунок - це те, що входить до кола інтересів або перетинається з ним. Спортивний хлопчик зрадіє інвентарю та аксесуарам для рухомих ігор. Фанат Людини-Павука буде щасливий отримати маску і плеолог. Юний дослідник прийде в захват від набору для дослідів тощо.\nЩо краще не дарувати хлопчикові 5-6 років\nДеякі подарунки дарувати точно не варто - вони не будуть цікаві і не обрадують одержувача:\nречі, протилежні інтересам дитини - вони будуть просто пилитися на полицях і не викличуть бажання ними користуватися;\nодяг і взуття - на відміну від дівчаток, психіка хлопчиків така, що ці предмети він не сприймає як подарунок, тому занадто радіти їм не буде;\nзанадто складні подарунки, що не відповідають віку - вони будуть незрозумілі дошкільняті, а тому до пори нецікаві;\nзанадто дорогі речі - навіщо дарувати те, над чим треба буде трястися, побоюючись зламати або зіпсувати?\nТоп ідей для подарунків хлопчикам 5-6 років\nЗвичайно, якщо хлопчик колекціонує вертольоти або займається, наприклад, хокеєм, то найкращим подарунком буде предмет колекції або спортивний аксесуар. Ми розглянемо універсальні варіанти, які зацікавлять кожного хлопчика у віці 5-6 років:\nМашинки. Практично всі хлопці захоплюються машинками з раннього віку. Але варто враховувати, що очасті мультяшні автомобільники вже не будуть цікаві дошкільняті. Вибирайте реалістичні моделі, автопарки, машини з радіоуправлінням і незвичайними можливостями. Підійдуть також треки для гонок, гаражі, автосервіси, АЗС та інші аксесуари.\nСпорт. Якщо хлопчик не займається певним видом спорту, то залучити його в активний спосіб життя можна, подарувавши йому м 'яч, скейтборд, велосипед, ковзани, ватрушку, батут або надувний басейн. До місця припадуть ролики та екіпірування для катання.\nКонструктори. Сьогоднішній вибір конструкторів не обмежується наборами Лего. Це можуть бути магнітні і роботизовані набори, технічні центри. Багатьом хлопчикам цікаво збирати авіаційні моделі і кораблі з дрібних дерев 'яних деталей.\nЗброя. Всілякі луки і арбалети, мечі і шпаги, космічні бластери і нагани, а також тематичне спорядження жодне покоління хлопчаків не залишали байдужими.\nРозвиваючі іграшки. Телескопи, мурахові ферми, кристали для вирощування, вулканічні моделі і мікроскопи можуть стати першим кроком до знайомства хлопчика зі світом наук і досліджень.


Гострий, хронічний і кандидозний пієлоцистах у дітей і дорослих: причини, симптоми, лікування | Діагностика\nЗапальні патології сечовидільної системи завжди доставляють масу дискомфортних відчуттів і знижують якість життя пацієнтів. Але коли запалення вражає відразу декілька органів системи мочевыведения, то хвороба переноситься набагато важче. До таких хвороб відноситься і пієлоцистах, який звичайно формується на тлі нелікованого циститу.\nПієлоцистах – це запальне ураження сечового міхура і ниркових мисок. Якщо пацієнт вчасно не вилікує мочепузырное запалення, то патогенні мікроорганізми поширюються вище за сечовивідних каналів і вражають лоханочные структури нирок. Якщо ж патологія починається з ниркового ураження (її називають пієлітом), то при відсутності терапії бактерії проникають в сечовий і приєднується цистит.\nТермін пієлоцистах на практиці зустрічається досить рідко. Частіше патологію, що починається з мочепузырных структур, медики називають цистопиелонефритом. Недуга зустрічається у пацієнтів будь-яких вікових груп та статевої приналежності. У класифікації МКБ-10 конкретного коду у пієлоциститах немає, тому як він має кілька клінічних варіантів перебігу – цистопиелонефрит і пієліт (N10,N11,N12).\nНедуга охоплює відразу дві найважливіших сечовивідних структури, тому і факторів розвитку у нього значно більше:\nСпочатку розвиток такого полиорганного запального процесу починається при недолеченном або загостреному циститі. Інфекційний процес проникає в сечовидільну систему, якщо в організм хворого потрапили патогенні мікроорганізми, які з крово – або лимфотоком поширюються по сечовивідної системі, заражаючи сечової і нирки.\nСерйозно підвищується ризик розвитку цистопиелонефрита, коли вже має місце запальне ураження сечового, а в нирках утворилися конкременти.\nЯкщо урина довго застоюється в мочепузырных структурах, то запускаються запальні процеси, що провокують розвиток пієлоциститах.\nНайчастіше подібна патологія виявляється у немовлят, оскільки їх мискова система поки не настільки зміцніла. Щоб виштовхувати урину, тому і відбуваються мочезастои.\nУ жінок пієлоцистах зустрічається частіше, ніж у пацієнтів чоловічої статі, що обумовлюється особливостями будови жіночої сечостатевої системи. Коротка уретра частіше схильна проникновениям хвороботворних патогенів. Також у жінок причиною патології може стати зміна гормонального фону.\nЧасто цистопиелонефриты обумовлюються патологічно низьким імунітетом, загальним переохолодженням або травмами, психоемоційними переживаннями і стресовими станами.\nНавіть статеві стосунки без презерватива або недостатня інтимна гігієна здатні стати причинами патології. Провокують розвиток патології мікроорганізми, що проникли в організм, наприклад, гонококи і стафілококи, хламідії або віруси, мікоплазми, стрептококи та ін\nПроникнення відбувається низхідним, висхідним, лімфогенним або гомогенним шляхом:\nПри низхідному шляху ураження інфекційний процес спускається з ниркових структур. З-за невилікуваного пієлонефриту бактерії проникають в уретру, а потім і в сечовий, провокуючи в органі запальну інфекцію. Подібний шлях ураження зустрічається рідко.\nПри висхідному шляху на тлі наявного уретриту формується цистит, а потім при відсутності лікування інфекція піднімається вище до нирок, викликаючи розвиток пієлітах.\nЗ лімфо – чи кровотокоминфекционный процес поширюється з ураженого органу. В даному клінічному випадку будь-яке запалення, недоліковане або залишився без належної терапії, здатне стати джерелом проблем, наприклад, тонзиліт або простатический абсцес (у чоловіків), бронхіт, вагініт та ендометрит (у жінок) та ін.\nСечоміхуреві слизові оболонки можуть досить просто справитись з інфекційними атаками, а для поширення запального процесу на балії і міхур необхідні сприятливі умови зразок мочезастоев або затримки мочеоттока, порушень малотазового кровообігу, низького імунного статусу та переохолодження.\nПатологія протікає в трьох різних формах: гострої, хронічної і кандидозної:\nГострий перебіг патології відрізняється проявом симптоматики відразу, причому з яскравою виразністю. Найчастіше така форма зустрічається у дітей внаслідок недолеченного циститу або неправильної його терапії. В результаті запалення затихає, а потім, поширившись на нирки, проявляється з новою силою. При цьому хвороблива симптоматика відрізняється схильністю до посилення. У подібній ситуації необхідна терапія в стаціонарних умовах. Якщо лікування знову буде підібрано неправильно, то є ризики хронізації запального процесу.\nХронічні пієлоцистах відрізняється змащеній симптоматикою. Навіть при несуттєвому переохолодженні або застуді хвороба у дорослих нагадує про своє існування. Терапії хронічна форма піддається дуже важко, тому необхідна постійна профілактика. Потрібно строго стежити, щоб імунітет завжди був на належному рівні, правильно харчуватися і не нехтувати гигиеническиминормами, а також уникати важких навантажень фізичного характеру.\nКандидозна форма цистопиелонефрита розвивається внаслідок проникнення грибкового патогена в сечостатеві структури, а потім і в ниркові балії. Якщо патологію не лікувати вчасно або терапія проводиться неправильно, то запальні процеси посилюються. Зазвичай кандидозний пієлоцистах формується як загострення молочниці, яка зустрічається і у дівчат, і у пацієнтів чоловічої статі. У подібному стані пацієнтів турбує нездужання і общеорганическая слабкість, больовий синдром в сечовому і ниркової області, гіпертермія. Часом внаслідок кандидозного цистопиелонефрита відбувається активація гонококів, хламідій і кишкової палички, чому сприяє ослаблення імунітету.\nПри виявленні симптоматичних проявів пієлоциститах необхідно звернутися до уролога для проведення діагностики та отримання відповідних терапевтичних призначень. Важливо зробити це якомога швидше, щоб уникнути хронізації, бо як хронічна форма патології лікується досить складно і часто призводить до ускладнень.\nКлінічна картина цистопиелонефрита досить велика, адже запальний процес вражає відразу нирки і сечовий.\nВ цілому патологія супроводжується такими симптомами:\nВідраза до їжі або відсутність апетиту;\nЗміни запаху урини і її кольору;\nБольова симптоматика, що локалізується в поперековій ділянці, що іррадіює в промежину, може супроводжувати мочеиспускательные процеси.\nЛабораторні ознаки пієлоциститах зводяться до виявлення в сечі білка і лейкоцитів.\nЯкщо виникла підозра на цистопиелонефрит, лікар-уролог направляє на діагностику.\nЗазвичай для виявлення точного діагнозу фахівці призначають комплексне обстеження, перелік якого входить:\nУльтразвукова діагностика мочепузырных і ниркових структур, що допомагає оцінити розміри і зміни, що сталися в органах.\nЦистоскопическое дослідження, спрямоване на вивчення сечового допомогою запровадження інструментарію через сечовипускальний канал.\nМагнітно-резонансна томографія дозволяє вивчити внутріорганічні структури;\nУропиелография контрастним способом, коли в ниркові структури вводиться специфічне речовина, а також проводиться оцінка якості мочеоттока;\nЗагальна лабораторна діагностика сечі, при якій визначається рівень білка і лейкоцитів;\nБіопсія слизових оболонок – допомагає виявити запалення. Оцінити ступінь ураження тканин і виявити грибкові патогени, виключити онкопроцессы.\nТакі процедури допомагають фахівцю отримати повну картину патологічного процесу і підібрати найбільш результативну терапевтичну схему.\nТерапія цистопиелонефрита може проходити в стаціонарних або домашніх умовах. Призначається лікування лише після визначення провокуючого фактора патологічного процесу і спрямовується на усунення першопричини. Перед антибіотикотерапією обов’язково визначають тип збудника і його чутливість до антибактеріальних препаратів.\nТерапія має комплексний характер, бо, крім призначення медикаментів, передбачає ще і дієтотерапію. Полегшити стан допомагають і засоби народної медицини, але застосовувати їх краще після лікарської консультації.\nМедикаментозні препарати може призначити тільки лікар, самолікування протипоказано:\nДля усунення хворобливих відчуттів показаний прийом знеболюючих з групи спазмолітиків, наприклад. Дротаверину, Темпалгину або Кетонала, Але-шпи;\nУ комплексне лікування входять і протимікробні сульфаніламідні препарати на зразок Уросульфан або Сульфарена;\nПризначається антибіотикотерапія передбачає прийом препаратів начебто Норфлоксацину, Моксифлоксацину, Офлоксацину або Ломефлоксацина;\nДля нормалізації процесів сечовивідних і з протизапальною метою лікар може призначити препарати рослинного походження на кшталт Урохолума або Фитолизина.\nОбов’язково потрібно дотримуватися особистої гігієни, щоб запобігти проникненню в уретру і статеві органи інфекції. Також рекомендується уникати статевої близькості на час лікування, відмовитися від саун, гарячої ванни. Іноді пацієнтам рекомендується постільний режим і максимально можливе виключення фізичних навантажень.\nДодатково рекомендується використовувати народні засоби, наприклад, трав’яні настої, чаї або відвари, мають протизапальну та діуретичну дію. До таких засобів відносять пшоно, польовий хвощ і ведмежі вушка, ялівець і липовий цвіт, барбарис або укропные насіння, лляне насіння і мучниця.\nЗ цих рослин готують відвари або наполягають їх і п’ють замість чаю. Але такі кошти можуть застосовуватися лише в якості додаткової допомоги, оскільки без медикаментозної терапії вони марні.\nВажливе значення в терапії гострого та хронічного пієлоциститах має здорове харчування. Щоб бруньки краще функціонували, рекомендовано з раціону виключити сіль і будь-які солоності. Добовий об’єм рідини підвищують до 2,5 л, що допоможе швидше очистити нирки від інфекційних агентів. В якості пиття можна вживати різні морси, чай, свіжі соки, газовану мінералку.\nЇсти треба 4-6 р/д, по чуть-чуть. Вживання молочної продукції сприятливо позначається на терапевтичному процесі, сприяючи підвищенню його ефективності.\nЖирні та копчені продукти, солоності;\nПродукти з ефірними маслами начебто часнику, прянощів, редиски чи цибулі тощо;\nСубпродукти типу легень, нирок або печінки;\nСпиртне і шоколад;\nМіцний чай і какао.\nВ меню обов’язково має бути рослинна їжа, маложирний кефір або кисле молоко, сметана або ряжанка, сир з морквою або з яблуком.\nМіж їжею рекомендується пити слабозаваренний чай з лимоном або молоком, ягідно-фруктові соки або компоти, морси, соки з овочів.\nЩоб запобігти ймовірні ускладнення або рецидиви, рекомендується подбати про профілактичні заходи, до яких відносять:\nДотримання режиму та особистої гігієни;\nРаціональне та здорове харчування;\nНосіння нижньої білизни з бавовняних тканин.\nОсобливо потрібно стежити за статевий гігієною жінкам в період місячних. Треба міняти прокладки кожні 3 години, не рідше. А перед кожною зміною гігієнічного засобу в ідеалі бажано підмити геніталії.


Як захистити диких тварин |ЯкПросто\nНормальна чисельність диких тварин допомагає зберегти природний баланс біосфери в природі. Людина за час свого існування завдав величезної шкоди фауні. Тому багато біологічні види потребують захисту. Охорона диких тварин може здійснюватися кількома способами, але і їх виявляється недостатньо.\nЛіс, джунглі та інші місця зростання великої кількості дерев є природним місцем проживання багатьох тварин. Раціональна і поступова вирубка дерев дозволить не тільки з часом відновити ліси, але й уберегти гнізда, притулку, кормові угіддя, нори та інші житла звірів, птахів і рептилій.\nРеакліматизація і акліматизація допоможуть збагатити й урізноманітнити рослинний світ. Реакліматизація являє собою роботу над відновленням винищених тварин в різних регіонах. Акліматизацією є розселення тварин в абсолютно нові місця (біогеоценози) та їх пристосування до нових умов життя і проживання.\nЗа допомогою цих робіт можна набагато економніше і ширше користуватися біоресурсами. Запам’ятайте, охорона тварин ефективна лише в тому випадку, якщо плани щодо захисту створюються з урахуванням ландшафтно-екологічних умов. Деякі тварини живуть лише в певних місцях зі своїм кліматом і іншими природними факторами. Про це необхідно пам’ятати при будівництві будь-якої будівлі.\nТакож багато тварин в певну пору року мігрують на дуже великі відстані. Місце міграції, як і місце проживання, має певний клімат, ландшафт і природні умови. Це необхідно враховувати, щоб створювати сприятливі для проживання охоронні зони.\nЗверніть увагу, що до охоронюваним територій відносяться: заказники, національні парки і заповідники. У заказниках тимчасово захищається певний вид тварин, а природні ресурси використовуються в обмеженій кількості. У національних парках охороняється унікальний природний ландшафт, відвідувачі дозволені.\nЗаповідник знаходиться під захистом держави, цю територію не можна використовувати для господарських потреб. Велике значення для охорони диких тварин має заборону або обмеження на полювання. Також обмежується місце, спосіб і строк полювання. Ще однією умовою успішної охорони тварин є раціональне використання фауни.


В пошуках роботи – до служби зайнятості – Богородчанська селищна рада\nВ пошуках роботи – до…\nІнформують службиЦентр зайнятості\n«За сприяння служби зайнятості працевлаштовано 14,8 тис. осіб, зокрема, 12,2 тис. зареєстрованих безробітних. На нові робочі місця з компенсацією витрат роботодавцю на оплату єдиного внеску працевлаштовано 364 особи з числа безробітних. 661 особа була залучена до громадських та інших робіт тимчасового характеру», – зазначив директор Івано-Франківського обласного центру зайнятості Василь Цимбалюк.\nТакож 5,3 тис. безробітних проходили професійне навчання, ваучер на навчання та підвищення кваліфікації у січні-жовтні 2021 року отримали 23 особи.\nТакож вкотре нагадуємо про необхідність дотримання роботодавцями та найманими працівниками законодавства про працю та зайнятість населення та наголошуємо, що офіційне працевлаштування з виплатою легальної заробітної плати, з якої сплачено податки та внески до бюджету, має ряд беззаперечних переваг для найманих працівників та працедавців.


Торшер "Сльоза романтика". Майстер-Клас - Сад, дача та город без клопоту та турбот\nГоловна Майстрам на всі руки Торшер "Сльоза романтика". Майстер-Клас\nТоршер "Сльоза романтика". Майстер-Клас\nЯк приємно усамітнитися з кухлем чаю й цікавим новим романом. І обов'язково під затишним торшером! І нехай Вони не відриваються від газет і ділових журналів – Ми будемо читати тільки олюбви.\nоснова старого торшера старий парасоль тканина срібна аерозольна фарба великий стеклярус бусини скляні підвіски ювелірний тросик фіксатори гвинти гайки шайби\nдриль свердла по металі узкогубци\n1 Зніміть зі старої парасольки тканина. Зі шматка картону зробіть шаблон клина, що-би зшити нову "одяг" для парасоля. Викрийте з підходящої тканини необхідна кількість клинів, не забувши про припуски на шви. Тому що парасоль перетвориться в абажур, тканину можна вибрати будь-яку\n2 Зшийте клини між собою. Щоб шов вийшов правильним, складайте клини спочатку виворітними сторонами друг до друга. Сострочив деталі по краї, зріжте припуск близько до рядка, щоб залишилося приблизно 1-1,5 мм тканини. Потім складете деталі лицьовими сторонами друг до друга, отутюжьте й отстрочите згин по шві на відстані 2 мм від краю, ховаючи зрізи в шов. Вершини клинів не з'єднуйте між собою. Обробіть нижні зрізи клинів, двічі підігнувши й отстрочив на відстані 1 мм від краю. Готовий абажур натягніть на основу. Пришийте тканину до спиць. Закріпите "верхівку" абажура, зріжте при необхідності надлишки тканини. Щоб абажур виглядав закінченим, виріжте із тканини невеликий кружок. Обробіть його краю (можна над полум'ям свічі, якщо тканина синтетична). Про-Ріжте по центрі отвір і закріпите кружок, закривши стик зібраних клинів\n3 На ювелірний тросик нанизайте бусини, зібравши необхідну кількість ниток. Закріпите елементи на спицях\n4 Перевірте працездатність електричної частини торшера. Офарбіть стару основу срібною аерозольною фарбою. Прикладете ручку парасоля до стойкеторшера, намітьте місця для свердління. Просвердлите отвори в «нозі» торшера й ручці парасольки. З'єднаєте частини світильника за допомогою гвинтів і гайок, притягши ручку парасоля в стійці торшера у двох місцях\n5 Ваш торшер "Сльоза романтики" готів


Власники валют втратили більше $9 млрд за добу: крипторинок обвалився - новини світу\nПровідний аналітик 8848 Invest Віктор Першиков заявив, що обвал на крипторинку – наслідок комплексу чинників, пише "РБК Крипто". Серед причин експерт називає перебої з подачею електрики в Сіньцзяні, які перешкодили роботі майнерів і призвели до падіння хешрейту біткоїну, чутки про штрафи декількох фінансових установ із боку Мінфіну США за відмивання грошей за допомогою криптовалюти, а також відносний перегрів ринку.\nРаніше глава фракції "Слуга народу" Давид Арахамія заявив, що втратив 400 біткоїнів, а за нинішнім курсом це приблизно 710 млн грн. При цьому в деклараціях нардепа ніяких криптовалют вказано не було.\nНа угодах з біткоїном, Ethereum і XRP трейдери втратили більше ніж $1 млрд за добу. Найбільша ліквідація відбулася в парі з біткоїном і становила $10 млн.\nВ Україні держслужбовці задекларували 46 351 біткоїн – це майже 75 млрд грн. Декларації здали 791 872 чиновники, з яких 652 – зареєстрували криптовалюту.


Північноамериканська цивілізація - Всесвітня історія. Історія цивілізацій - Навчальні матеріали онлайн\nГоловна Історія Всесвітня історія. Історія цивілізацій\nУ всесвітній історії впродовж останніх півтора століть спостерігається піднесення північноамериканської цивілізації" основою якої є Сполучені Штати Америки з прилеглою Канадою. Деякі дослідники не вважають її за окрему, називаючи відгалуженням європейської або об'єднують обидві під назвою євроатлантичної цивілізації. Самі американці наполягають на існуванні відмінної культурно-історичної спільноти, хоча і визнають, що вона є дочірньою щодо європейської. Дійсно, ця культурно-історична спільнота відрізняється особливою історичною долею, особливою структурною і змістовою своєрідністю. Північноамериканська цивілізація є наймолодшою із нині існуючих цивілізацій світу. Вона перебуває на стадії підйому, хоча останнім часом побільшало аргументів різного рівня і спрямування з приводу того, що вона занепадає. До цієї цивілізації належать народи США і Канади, однак історія та вигляд її конституюються все ж таки Сполученими Штатами. Після закінчення холодної війни, у якій Радянський Союз програв, США залишилися єдиною супердержавою світу. Вона на теперішній час найбільше впливає на розвиток інших країн, які по-різному на це реагують.\nПівнічноамериканська цивілізація утворилася внаслідок складного процесу змішування різноманітних етнічних компонентів. Перші люди на американському континенті були вихідцями з північно-східної Азії, які прийшли сюди між 40 та 15 тис. рр. тому. Незабаром південні та західні частини континенту стали освоюватися вихідцями з Полінезії. Поступово утворилося багато індіанських племен (на Алясці мешкали ескімоси). Упродовж півтора тисячоліття Північна Америка значно відставала за своїм розвитком від Центральної і Південної Америки, де існували держави майя, ацтеків, інків з достатньо високою, як на той час, культурою. Як відомо, від кінця XV ст. відбувалася європейська колонізація Центральної та Південної Америки. Колонізація Північної Америки розпочалася у XVI ст. У ній брали участь іспанці, французи, англійці, голландці, шведи. Росіяни досягли Аляски в 1741 р., а у 1867 р. продали її США разом з Алеутськими островами. З усіх колоністів найбільший успіх у Північній Америці мали британці. У 1607 р. Джеймстаун став першим постійним британським поселенням й основою Вірджинської колонії. У1643 р. утворилася конфедерація "Сполучені колонії Нової Англії". До 1732 р. було засновано 13 колоній Великої Британії (Вірджинія, Нью-Хемпшир, Массачусетс, Род-Айленд, Коннектикут, Нью-Йорк, Нью-Джерсі, Пенсильванія, Делавер, Меріленд, Північна Кароліна, Південна Кароліна і Джорджія). Згодом британці витіснили своїх конкурентів, зокрема французів. Розвиток британських колоній супроводжувався війнами з місцевими племенами та їх масовим винищенням. У серпні 1619 р. у Новий світ прибув голландський корабель, який доставив до Америки перших африканців. Негри ставали рабами на все життя. Рабська праця була основою плантаційного господарства, де вирощували головним чином тютюн і бавовник.\nАмериканська нація "переплавила" в собі представників націй і народностей усіх континентів, тому інколи її називають "нацією іммігрантів". Проте основу складали вихідці з Європи. Після відкриття Нового світу Європа формувала нові суспільства за своїми моделями: Південь Америки - за католицькою, її Північ - за протестантською. Творення північноамериканської цивілізації можна розглядати як своєрідне втілення революційних настроїв, яким було тісно у старій Європі, що і виявилося у зіткненні протилежно спрямованих тенденцій. Це - протистояння свободи й обмежень, індивідуалізму та ієрархічних порядків, природних прав і монархізму, вільного підприємництва та меркантилізму, соціальної мобільності й корпоративної жорсткості, духу першопрохідців і намагань зберегти statue quo. Боротьба велася у природних умовах, що значно відрізнялися від європейських.\nПо-перше, це були величезні простори континенту, який омивався океанами. Водні простори захищали Америку від війн та династичних розбратів, що мало особливе значення на першому етапі її історичного становлення. По-друге, жодна інша країна не наділена такими природними ресурсами - родючими землями, лісами, енергією рік, мінеральними корисними копалинами. Коли перші переселенці з Європи висадилися на американському березі, природа вразила їх багатоманітністю фауни і флори. По-третє, згодом виявилося, що від Атлантичного узбережжя далеко і глиб континенту простяглися великі ліси, які змінювалися неосяжними рівнинами, вкритими високою травою преріями, потім йшла майже гола суха земля, гори, пустелі, що переходили в родючі долини Тихоокеанського узбережжя і новий масив великого лісу, що простягнувся вздовж узбережжя на північ. Усі кліматичні зони - від холодних районів Півночі до тропічних низин і боліт Флориди - живилися багатьма повноводними бурхливими річками. Це дійсно багата земля. Католики з Іспанії та Португалії їхали в Новий світ зі сподіванням знайти Ельдорадо - країну, де золото і дорогоцінне каміння буквально валяються під ногами - тільки бери, або забирай в індіанців. Північну Америку від початку освоювали англосакси - протестанти, переконані, що на їх чекає не чарівне Ельдорадо, а тяжка праця в незнайомих землях. Показовим є запис у щоденнику одного із засновників Вірджинії Дж. Сміта: "Нічого не можна тут чекати крім того, що можна здобути за допомогою праці".\nХоча американській цивілізації притаманний релігійний плюралізм, що свідчить про особливу цінність свободи вибору в усьому, у тому числі й у віросповіданні, протестантизм є визначальним фактором у формуванні її специфіки. Навіть у перше десятиріччя XXI ст. протестанти різних напрямів становили 61 % Населення США, а на початку її історії - 99 %. На підґрунті протестантизму формувався етос праці, що не могло не вплинути на прискорене складання капіталізму; політична культура, стрижньовим елементом якої став юридичний лібералізм; моральні засади, у яких цінувалася сила характеру. Упродовж двох століть, аж до другої половини XX ст. панувала традиційна протестантська мораль, найважливішими настановами якої були:\no шанування сім'ї, яку очолював чоловік-годувальник і яка виключала жінку зі сфери суспільної праці;\no норми особистої поведінки з опорою на власні сили, стриманість і самодисципліну;\no повага до економічного та політичного авторитету;\no беззастережний патріотизм;\no релігійна віра тощо.\nЗвичайно, останніми десятиліттями відбулися значні зміни в суспільній свідомості американців, проте протестантські підвалини міцно увійшли в ментальні структури. Це, насамперед, християнська моральна самодисципліна і визнання людських успіхів як благодатне свідчення Всевишнього.\nУ Сполучених Штатах Америки роль релігії дещо відрізняється від тієї, яку вона виконує деінде. Від початку історії Америки організована релігія виявилася втягненою до суспільно-політичного життя країни. Вона була активною силою, що лежала в основі більшості гуманітарних рухів. Чимало релігійних діячів брало участь в американській революції, церковні діячі перебували в перших лавах борців за скасування рабства, заборону спиртних напоїв, надання права голосу жінкам, взагалі, поширення дії закону про цивільні права. Американські церкви виявили активність у більшості масових рухів - від акцій на захист прав споживачів до виступів проти війни у В'єтнамі (1965-1973 рр.). Широких масштабів досягла благодійницька діяльність церков, які збирають і розподіляють між нужденними мільярдні пожертви. Таким чином, від початку церква давала людям перші уроки участі у громадському житті.\nРазом із тим релігія в США характеризується крайньою заземленістю. Працелюбність й успіх у бізнесі у протестантизмі вважаються засобами служіння Богу, успіх чи невдача в економічній діяльності розглядаються як ключ до розуміння духовного стану людини. Незабаром розвиток цієї настанови призвів до того, що різниця між служінням Богу та служінням самому собі поступово зникла. Матеріальний достаток трактується як схвалення Богом, як нагорода за працелюбність і мирські чесноти. Поступово сама релігійна дисципліна стала розглядатися як засіб досягнення успіху в мирських справах, й особливо в економічній діяльності. Відбулося одухотворення матеріального успіху та його найбільш наочного вираження - грошей. На підтвердження цьому можна згадати, що на доларах написано "In God we trust" ("У Бога ми віримо"). Прагматизм американців виразився в тому, що вони поставили Бога на службу досягненню своїх земних цілей. Починаючи з XIX ст., протестантська церква включилася до справи прославляння бізнесу, виступаючи із проповіддю "Євангелія бізнесу". Дехто навіть розглядає гроші як символ самого Бога. Таким чином, релігія в США набула прагматичного характеру: вона стала гарантією морального та матеріального успіху. Слід зазначити, що серед провідних рис північноамериканської цивілізації - прагматизм і націленість на успіх. Причому американці пішли далі: вони не дозволяють церкві накладати на них тягар, який важко нести, тому обмежуються, головним чином, формальним виконанням віри.\nРелігійність перших переселенців характеризувалася більшою суворістю, оскільки серед них нараховувалося багато пуритан. Атмосфера їх перших поселень була далеко не життєрадісною: суворі люди мовчки і безупинно очищали лани, будували шляхи, без радості і пісень зустрічали народження дітей, без пишних промов проводжали небіжчиків. У цьому середовищі формувалися принципи життєвої моралі -респектабельність, ощадливість, самообмеження, аскетизм, відданість професії як своєму покликанню. Проте повітря свободи від феодальних пут Європи здійснило свій вплив. У найкращих своїх проявах пуританізм служив обґрунтуванню винахідливості, активності, спрямованості в майбутнє. Окремий індивід почав розглядатися як самостійна економічна одиниця, власність - як природне право людини. Центральним інститутом економічної системи стає ринок, а її головними принципами - індивідуалізм, вільна конкуренція та вільне підприємництво. На провідну рису американського національного характеру перетворюється прагматизм. За визначенням відомого німецького соціолога К. Зігфріда, різниця між американською та європейською цивілізаціями полягає в тому, що першу робив homo faber - людина-творець, а іншу - homo sapiens - людина-мислитель. В Америці велике виробництво втягує індивідуум повністю, у Європі людина розглядається не тільки як засіб виробництва і прогресу, але і як незалежний дух, і як самоціль. Американський національний характер суперечливий, поєднує індивідуалізм й ідеалізм із конформізмом і грубим матеріалізмом; поряд з ідеєю рівності, дотриманням законів і моралізмом співіснують насильство, корупція й інші соціальні вади. Річ у тім, що людині було несила самотужки освоювати простір, технології і комунікації без контактів з іншими людьми. Весь процес історичного становлення північноамериканської цивілізації так чи інакше поєднував високу міру індивідуалізації людини з високою мірою ії соціалізації в малій групі - у парафії, у локальній спільноті, на виробництві, у широкому контексті громадянського суспільства. Наявний безперервний конфлікт цих двох взаємодоповнюючих ліній американського цивілізаційного розвитку - індивідуалізму і жорстких систем соціалізації-часто супроводжувався багатьма індивідуальними і груповими зривами, ексцесами, насильством, неврозами. З іншого боку, слід мати на увазі те, що люди шанували особливий юридичний етос й особливі процедури правової регуляції конфліктів. Однак разом із тим індивід завжди мав право кинути виклик усьому світу (дуже популярним в Америці є слово "challenge" - "виклик") і перемогти. Як у свій час була переможена колоніальна влада метрополії.\nМешканці американських колоній ще у середині XVIII ст. вважали себе відданими патріотами Британської імперії. Вони спілкувалися англійською мовою, сповідували європейські традиції та звичаї, були прихильні до британських літератури, мистецтва, архітектури. Велике значення мали військово-політичні й економічні узи. За англійським урядом зберігався контроль за політичним й економічним життям колоній. Прийняті в Англії наприкінці XVII - у першій половиш ХУІІІ ст. закони утискали економічні інтереси американських колоній і перетворювали їх на сировинний додаток метрополії та ринок збуту готової продукції. Дискримінаційна політика метрополії перешкоджала розвитку американської промисловості і сільського господарства. Наприклад, заборонялося поселення на захід від Аппалачів і встановлювалися норми оподаткування колоній. Серед колоністів зростало невдоволення. Це й зрозуміло, адже до Нового світу їхали найбільш активні, енергійні, волелюбні люди. Перед останньою третиною XVIII ст. склалися певні суттєві фактори, що зумовили формування американської нації зі специфічною національною свідомістю. Ними були:\no спільність економічних інтересів, що протистояли економічним інтересам Британської імперії;\no спільність території, де вони спільно мешкали впродовж тривалого часу;\no спільність мови;\no певні соціально-психологічні та духовні елементи. Зміцнювалася ідея виборювання незалежності від британського диктату.\nАктивними прибічниками і пропагандистами ідей американської незалежності були Б. Франклін, Т. Джефферсон, Т. Пейн. У вересні 1774 р. почав свою роботу І Континентальний конгрес. Він виробив Декларацію прав, що містила заяву про права американських колоній на "життя, свободу і власність". 19 квітня 1775 р. почалася війна за незалежність. Командувачем американськими військами став генерал Дж. Вашингтон. У травні 1776 р. П Континентальний конгрес ухвалив рішення про необхідність відокремлення колоній від Великої Британії і перетворення їх на незалежні республіки. 4 липня 1776 р. конгрес прийняв Декларацію про незалежність - основний документ американської революції (це була перша буржуазно-демократична революція в історії Америки). 13 колишніх англійських колоній об'єдналися і створили самостійну державу - Сполучені Штати Америки. Саме в той час з'явився сучасний прапор США, де 7 червоних і 6 білих смуг означають 13 штатів, які увійшли до складу єдиної держави. У лівому верхньому куті розташований синій прямокутник з білими зірками, кількість яких відповідає кількості штатів, що входять до федерації. На першому офіційному державному прапорі, прийнятому в 1777 p., нараховувалося 13 зірок. У наш час - 50. У 1777 р. були ухвалені Статті Конфедерації - тимчасова конституція країни. Останні бої Війни за незалежність мали місце восени 1782 р. Того ж року у Парижі було укладено мирний договір, за яким Велика Британія визнавала незалежність США. 4 липня 1788 р. набрала чинності Конституція США. Першим президентом став Дж. Вашингтон (1789- 1797 pp.). У 1791 p. були прийняті перші 10 поправок до Конституції (Білль про права), що проголосили основні демократичні свободи, проте тоді її положення не поширювалися на жінок, чорношкірих рабів й індіанців.\nФактично до кінця XIX ст. в економічному житті США домінуюче становище займало сільське господарство. Головною дійовою особою був фермер, який уважався втіленням простої, чесної, незалежної, здорової, щасливої людини. Фермер позиціонувався носієм чесності та щирості, недосяжних "зіпсованим мешканцям міст". Проте поступово дедалі більших темпів і масштабів набував промисловий розвиток, що призвело до економічної революції. Ті характер визначався такими факторами:\no наявність величезних природних багатств;\no ранній початок промислового розвитку;\no панування ідеї "рівних можливостей для всіх", що сприяло припливу робочої сили з-за кордону;\no використання результатів та досвіду технічного розвитку Європи, а також частини капіталів Старого світу;\no можливість заробляти більше, ніж у Європі;\no ставка на раціоналізм науки та швидке впровадження її винаходів у виробництво;\no розвиток зовнішньоторговельних зв'язків.\nУсе це також сприяло зміцненню позицій капіталізму в країні. Разом із тим неосяжні простори і природні багатства в поєднанні із духом свободи привели до формування "ковбойської економіки" - безоглядної експлуатації природних ресурсів, що мало велику шкоду для довкілля. Вирубування лісів, варварське використання земель, на яких рік у рік вирощувалася одна і та сама культура, насамперед бавовник і тютюн, призводило до ерозії ґрунтів, буревіїв, торнадо, псування водних артерій тощо. Зростання промисловості також посилювало екологічні проблеми. У наш час навантаження, яке здійснює кожен новонароджений американець, у сім разів перевищує аналогічний показник італійця і в тисячу разів - ефіопа. Будучи найголовнішим забруднювачем довкілля, США не приєднуються до міжнародних угод щодо його охорони, зокрема до Кіотського протоколу 1997 р. про зменшення викидів парникових газів в атмосферу. Щодо вичерпання природних ресурсів, то ця проблема турбує США, які стали поміркованішими у використанні власних запасів і намагаються встановити контроль над чужими. Відомо, що сучасна міжнародна політика зумовлюється насамперед фактором паливно-енергетичним. Якщо піти далі, то виникає питання про кризу домінуючого цивілізаційного архетипу на основі надлишкового споживання і моральне старіння політичної філософії та практики, які не здатні забезпечити розвиток без руйнівних впливів на планетарну природну систему.\nУ XVIII - першій половині XIX ст. йшов процес екстенсивного розвитку плантаційного сільського господарства південної й активної колонізації західної частин континенту. Політичні інтереси промислової Півночі, що розвивалася капіталістичним шляхом, і сільського рабовласницького Півдня, який зберігав феодальні відносини, часто призводили до зіткнень. Утворилися партії, орієнтовані на інтереси різних географічних регіонів і верств населення. Дж. Вашингтон, який завершив своє президентство в 1797 р., у прощальному посланні до нації застеріг співвітчизників від небезпечних партійних чвар і від "постійних союзів, тісних контактів із будь-якою частиною закордонного світу". Це було проявом наступного тривалого Ізоляціонізму Америки, тобто небажання втручатися в міжнародну політику, у якій активну роль тоді відігравала Європа. Другий президент Дж. Адамс (1797-1801 pp.) сприяв прийняттю законів, спрямованих як проти зовнішніх ворогів, так і проти політичної опозиції всередині країни. Після обрання президентом Т. Джефферсона (1801-1809 pp.) почався перегляд основних напрямів зовнішньої та внутрішньої політики. У 1803 р. США придбали французьку Луїзіану загальною площею понад 2,6 млн кв. км, внаслідок чого американська територія збільшилася майже вдвічі. У тому ж році у Європі почалася 12-річна англо-французька війна. Ворожнеча між європейськими державами поширилася І на їхні американські володіння і позначилася на зовнішній торгівлі та судноплавстві США. Обсяг американського експорту скоротився у п'ять разів. У США збільшувався обсяг нереалізованих продовольчих і промислових товарів, зростали безробіття І кількість банкрутств. Виникла небезпека розколу країни.\nАдміністрація наступного президента Дж. Медисона (1809-1817 рр.) зіштовхнулася із серйозними зовнішньополітичними, внутрішньополітичними й економічними проблемами. Зростаючі обсяги промислового виробництва, приплив переселенців з Європи вимагали розширення території СПІА. Країна розділилася на два табори. Південні і західні штати виявляли інтерес до територіальної експансії за рахунок англійської Канади й іспанської Флориди, а також за рахунок земель на Заході, які належали індіанським племенам. У червні 1812 р. розпочалася англо-американська війна. У серпні 1814 р. англійці зайняли столицю США - м. Вашингтон. До вересня 1814 р. в їх руках опинилася значна частина північного заходу США. У 1814 р. було підписано Гентський мирний договір, згідно з яким обидві сторони зберегли кордони, що існували до війни. Уряд США примусив індіанські племена поступитися значною частиною своїх земель. За договором 1819 р. Іспанія віддала США Флориду.\nДо кінця 1819 р. у складі США нараховувалося вже 22 штати (11 вільних і 11 рабовласницьких). У подальший період продовжувався процес капіталістичного розвитку країни, що супроводжувалося загостренням внутрішньополітичної боротьби між промисловою Північчю та рабовласницьким Півднем. У 1845 р. анексовано Техас, який став 28-м штатом. У 1846 р. США придбав у Великої Британії значну частину Орегону, а внаслідок американо-мексиканської війни 1846-1848 рр. анексував 1,36 млн кв. км мексиканської території. У1845 р. США проголосили концепцію "визначеної долі", що виправдовувала право домінувати над будь-якою частиною Нового світу від Атлантичного до Тихого океану. До складу держави приймалися нові штати.\nЦе загострювало відносини між Північчю та Півднем на предмет поширення рабства на нещодавно приєднані території. У країні зростав рух за скасування рабства. Виразником інтересів політичних, економічних та соціальних сил, які виступали проти рабства, став А. Лінкольн, обрання якого президентом США в 1860 р. стало приводом для розколу країни. 20 грудня 1860р. Південна Кароліна ухвалила рішення про відокремлення від Союзу, її приклад наслідували Міссісіпі, Флорида, Алабама, Джорджия, Луїзіана і Техас. 8 лютого 1861 р. штати, що відкололися, оголосили про створення Конфедеративних Штатів Америки. 12 квітня 1861 р. в країні розпочалася громадянська війна, яка тривала до травня 1865 р. (перший етап другої буржуазно-демократичної революції). Вона завершилася поразкою Півдня. Незадовго до її закінчення А. Лінкольна було вбито (під час відвідання театру в нього вистрілив актор Дж. Бут), Президентську посаду посів Б. Джонсон (1865-1869 рр.). При ньому поновилися права для штатів, що відкололися. Почалася Реконструкція - другий етап другої буржуазно-демократичної революції (1865- 1877 рр.), коли йшла боротьба за завершення буржуазно-демократичних перетворень у південних штатах. Вона не могла відразу стерти суперечності між Північчю та Півднем.\nГромадянська війна одним зі своїх наслідків мала сприяння розвитку американської економіки. Перетворення аграрної країни на індустріально розвинену державу особливо виявлялося в північно-східних і західних регіонах країни. Зростали міста, створювалися фабрики і заводи, закладалися копальні з видобування золота, срібла і залізної руди. Будувалися трансконтинентальні залізниці. Почали складатися і набувати економічної могутності, а потім і політичного впливу великі виробничі об'єднання в галузі металургійної, нафтової, хімічної, харчової і текстильної промисловості, а також у сферах транспорту і зв'язку. Швидкий розвиток промисловості і сільського господарства супроводжувався зростанням концентрації промисловості і централізації фінансового капіталу. Великий монополістичний капітал США вийшов на позиції лідера як у національному, так і в міжнародному масштабі. Так ознаменувалося настання ери державно-монополістичного капіталізму в країні й епохи імперіалізму у світи\nУже в 1895 р. Сполучені Штати Америки вийшли на перше місце у світі за обсягом промислового виробництва. Вартість промислової продукції держави на той рік складала 9 млрд 498 млн дол., тоді як Великої Британії - 4 млрд 263 млн дол., Німеччини - 3 млрд 357 млн дол., Франції - 2 млрд 900 млн дол. Отже, уже наприкінці XIX ст. за обсягами промислового виробництва США посідали домінуюче місце у світі1. Зрозуміло, що економічне посилення підштовхувало США до вступу в боротьбу за переділ світу.\nУ 1898 р. внаслідок іспано-американської війни США відвоювали в Іспанії острови Гуам, Пуерто-Ріко, Філіппіни. У цей же час сферою інтересів США стає Латинська Америка. Президент Рузвельт (1901-1909 рр.) проголосив політику "великого кийка" і визначив обов'язок США - виконання ролі міжнародного поліцейського на всій території Центральної та Південної Америки.\nПісля початку Першої світової війни адміністрація президента В. Вільсона (1913-1921 рр.) проголосила нейтралітет, а американський капітал узяв на себе роль постачальника і кредитора країн Антанти. 6 квітня 1917 р. США вступили у війну на боці Антанти, хоча у військових діях американські збройні сили участі майже не брали. Вони змогли зміцнити свій вплив на Тихому океані, військові поставки принесли величезний прибуток американським підприємцям, посилилася роль країни у світовому господарстві. Сполучені Штати перетворилися на кредитора багатьох країн. У червні 1919 р. у Версалі було підписано мирний договір, що поклав край війні. У підготовці цього документа та його складової - Статуту Ліги Націй - брав активну участь американський президент В. Вільсон. Хоча самі Штати до цієї організації не увійшли. У 1921-1922 рр. відбулася Вашингтонська конференція, результатом якої стала Версальсько-Вашингтонська система міжнародних відносин. Вона охоплювала увесь світ і будувалася насамперед на інтересах країн-переможниць, утискаючи інтереси переможених, а також новоутворених держав. її суперечливість і нестабільність стали однією з причин, що призвели до Другої світової війни.\nІсторія США знає два тяжких періоди. Перший - громадянська війна між Північчю та Півднем, коли загинуло 618 тис. осіб, тобто 2 % тодішнього населення (загальні втрати США у Другій світовій війні становили 450 тис). А другий розпочався 25 жовтня 1929р., у чергову "чорну п'ятницю" - так збіглося, щодо того два рази жорсткі фінансові кризи в цій країні розпочиналися саме у п'ятницю - 24 вересня 1869 р. і 19 вересня 1873 р. Проте 25 жовтня 1929 р. стало початком світової економічної кризи 1929 р., що тривала до 1933 р. Відтоді "чорна п'ятниця" започаткувала традицію називати "чорним" днем тижня той день, коли в тій або іншій країні починається фінансова криза.\nУ ту ж п'ятницю відбулося катастрофічне падіння курсу акцій, ціна яких була завищеною біржовими спекулянтами, що й викликало паніку на нью-йоркській біржі. Сума збитків складала 15 млрд дол. "Чорна п'ятниця" поклала край фінансовому й економічному піднесенню 1920-х рр. Розпочалася грандіозна криза, що охопила не тільки США. а й усі розвинені країни світу. Головна причина випливала з невідповідності величезного зростання виробничих потужностей купівельній спроможності населення. Надто багато коштів у попередні роки спрямовувалося на розширення виробництва, і надто повільно зростала заробітна плата. Це була типова криза перевиробництва. Хоча банки й намагалися запобігти коливанням біржового курсу шляхом випуску додаткової кількості акцій, однак це не відвернуло обвалу. У жодній країні тодішня криза не виявилася такою руйнівною, як в Америці. Обсяг промислового виробництва за період з 1929 р. до липня 1932 р. скоротився в 2 рази. Зазнали краху 135 тис. компаній, 900 тис. фермерських господарств, майже б тис. банків. У 47 із 48 штатів, що тоді існували, повністю припинилися ділові операції, закрилися банки. Загальне падіння економіки повернуло Сполучені Штати на рівень 1905 р. У значної частини населення виникли проблеми життєзабезпечення, оскільки кожен третій працездатний американець втратив засоби до існування. Заговорили про нову громадянську війну, революцію, розвал країни.\nАдміністрація президента Г. Гувера (1929-1933 рр.) не спромоглася подолати кризу та ЇЇ наслідки. На виборах 1932 р. перемогу над республіканцями одержала Демократична партія та її кандидат Ф. Рузвельт - каліка, прикутий до інвалідного візка. Проте він виявився здатним витягти свою країну із жахливої кризи і зробив не тільки це. Його президентство тривало 12 років (1933-1945 рр. - єдиний американський президент, який обирався на цю посаду 4 рази) й ознаменувалося великими історичними трансформаціями. Йому належать такі слова: "Історія людства розвивається за містичними циклами. Одним поколінням багато дається, з інших багато вимагається, нинішнє покоління американців зустрічається з долею". Для подолання кризи\nФ. Рузвельт разом із групою вчених-інтелектуалів - "мозковим трестом" - запропонували програму, що увійшла в історію під назвою "новий курс". Вони розуміли, що однією з важливих причин кризи стало ще зазначене К. Марксом протиріччя між капіталом і робітниками: адже працювали всі, а основний прибуток одержував приватний власник. Хоча американська економіка мала стрімкий розвиток у перші десятиріччя XX ст., проте це не вплинуло на поліпшення життя переважної більшості населення. Постала необхідність перебудовувати механізм виробництва і розподілу національного багатства США на користь тих, хто в іншому випадку міг стати могильщиком капіталізму. Такий підхід сприяв розв'язанню відразу кількох проблем. У соціальному аспекті це дозволяло зменшити класову нерівність у суспільстві, збільшити зарплати і гарантії для людей праці; в економічному - збільшити споживання товарів на внутрішньому ринку і в такий спосіб змусити економіку працювати; у політичному - забезпечити національну єдність країни. Попри всю складність ситуації Ф. Рузвельт залишився прихильником демократичного розвитку. Хоча він і виступав за сильну президентську владу, проте заперечував тоталітаризм - шлях виходу із кризи, обраний на той час Німеччиною і Радянським Союзом (СРСР не зазнав негараздів світової економічної кризи, проте в нього була своя).\nСенс політики Ф. Рузвельта полягав у переході від безмежного лібералізму, що заперечував будь-які рамки конкуренції, до посилення державного регулювання економіки у поєднанні із проведенням реформ у соціальній сфері. Головною вважалася боротьба з усевладдям монополій (тоді вся Америка належала 200 корпораціям), які сконцентрували у своїх руках понад половину національного багатства і встановили непомірно високі ціни на товари та послуги. Цінова політика монополій призвела до кризи надвиробництва, зупинок підприємств, безробіття. Були ухвалені закони, які суттєво обмежували прибутки монополістів, зокрема до 80 % відрахувань корпоративних прибутків спрямовувалося на зарплати та податки. Було ухвалено низку заходів зі стабілізації фінансової системи, наведення ладу в банківській сфері. У промисловість і сільське господарство впроваджувалися принципи планової економіки: планування виробництва відповідно до потреб ринку виявилося ефективним засобом подолання кризи, а також усунуло нечесну конкуренцію. Держава часів Ф. Рузвельта стала своєрідним гарантом чесних правил гри в економіці і захисту прав людей. Вважається, що успіх "нового курсу" забезпечувався розумінням проблем простих американців. Кредо Ф. Рузвельта - турбота про "забуту людину". Були здійснені заходи з підтримки безробітних, реорганізовувалося приватне підприємництво (скорочено робочий день, підвищено зарплати, обмежено конкуренцію), здійснювалися програми створення нових робочих місць, встановлювалася компенсація фермерам за зменшення виробництва сільськогосподарської продукції тощо. Дії, започатковані урядом Ф. Рузвельта, одержали розвиток у майбутньому, коли розвинені країни Заходу прийняли модель соціально орієнтованої держави (welfare state). Президент постійно пояснював сутність здійснюваних заходів, виступаючи по радіо, надихаючи своїх співвітчизників на подолання складнощів. Саме в цей найтяжчий час народилася "американська мрія" - упевненість, що шляхом наполегливої праці можна здійснити будь-який задум1. Провідним став тип "self-made man" - "людини, що створила себе сама", яка поєднує у своїй життєвій практиці силу релігійного самоусвідомлення з відносно високим рівнем життєвого успіху і зовнішнього визнання. Іншим важливим соціально-психологічним зрушенням у масовій свідомості виявилося те, що американці стали набагато швидше пристосовуватися як до вимог технічного прогресу, так і до змін ситуації на ринку праці. Отже, важливу роль відіграло прагнення більшості населення подолати складнощі, попри досить поширене переконання: США вийшли з кризи завдяки тому, що нажилися на Другій світовій війні. Насправді ж Велику депресію було подолано до 1939 р.\nДо Другої світової війни США утримувалися від прямої участі в європейських справах. Проте після її початку у вересні 1939р. стали надавати дедалі більшу підтримку жертвам агресії з боку гітлерівської Німеччини. У березні 1941р. ухвалюється закон про ленд-ліз, який передбачав надання їм допомоги зброєю і стратегічною сировиною. Після нападу Німеччини на СРСР дія цього закону поширюється і на Радянський Союз. Ф. Рузвельт уважав, що країна завжди має бути готовою до війни, але, по можливості, не брати в ній участь. Сполучені Штати вступили у Другу світову війну після нападу Японії на американську військово-морську базу Перл-Харбор 7 грудня 1941 р. Під час війни США увійшли до антигітлерівської коаліції разом із Великою Британією та Радянським Союзом. Основні військові дії за участю Сполучених Штатів та Британії розгорталися в Північній Африці, Італії та на о-ві Сицилія, а другий фронт проти Німеччини був відкритий у Нормандії (Франція) лише в червні 1944 р.\nУ квітні 1945 р. Ф. Рузвельт помер. І президентську посаду зайняв Г. Трумен (1945-1953 рр.), який переглянув курс на подальше співробітництво із СРСР. Під час останньої зустрічі "великої трійки" у Потсдамі виявилися розбіжності між СРСР та США з низки аспектів повоєнної політики. Боротьба за світове лідерства між Америкою та Росію увійшла в нову фазу. Атомні бомбардування Хіросіми та Нагасакі в серпні 1945 р. продемонстрували намір США скористатися монополією на ядерну зброю, хоча пізніше вони до цього не вдавалися. І ядерна зброя не завадила масштабному поширенню впливу СРСР на повоєнний світ, зокрема створенню світової соціалістичної системи. Почалася доба холодної війни і гонки озброєнь. Здійснюючи курс "стримування СРСР", США уклали протягом 1945-1949 рр. двосторонні оборонні пакти із 42 державами. Післявоєнним зовнішньополітичним інтересам США відповідали проголошені адміністрацією план Маршалла (5 червня 1947 р.), доктрина Трумена (теж 1947 р., надання допомоги Греції та Туреччині з метою недопущення перемоги там лівих сил і посилення впливу Радянського Союзу). За ініціативи США у квітні 1949 р. було підписано Північноатлантичний пакт, що передбачав створення НАТО. У 1950 р. розпочалася війна в Кореї, де по різні боки фронту брали активну участь збройні сили США і КНР. Війна закінчилася в 1953 р. - Корея досі розділена навпіл.\nЗа роки Другої світової війни Америка дуже посилилася в економічному та військовому аспектах. Після її закінчення вартість промислової продукції США становила 2/3 вартості промислової продукції всіх капіталістичних країн. На той час США зосередили 73 % світового золотого запасу. За роки війни чистий прибуток американських монополій склав 87 млрд дол. Збройні сили США в 1945 р. нараховували 12 млн осіб, розміщених на 2300 військових базах по всьому світу. Сформувався потужний військово-промисловий комплекс.\nУ внутрішній політиці головною проблемою вважалося повернення до мирного життя. Було здійснено конверсію воєнної промисловості, тобто переведення її на виробництво мирної продукції. Щоб уникнути соціальних потрясінь при демобілізації з армії, було видано спеціальний закон, названий Солдатським біллем про права. Він надавав демобілізованим пільги в одержанні освіти, кредиту на житло і при відкритті свого бізнесу. У 1948 р. Г. Трумен висунув програму "Справедливого курсу". Вона передбачала;\no підвищення мінімуму заробітної плати до 75 центів за годину (у 2009 р. - 7,25 дол.);\no розширення системи соціального забезпечення;\no запровадження медичного страхування;\no будівництво дешевого житла за рахунок федеральних коштів для сімей з низькими прибутками;\no забезпечення сталого прибутку фермерів;\no обмеження расової дискримінації тощо.\nНе всі окреслені заходи були втілені у життя. Однак прогрес у соціальній сфері став помітним. У повоєнний період в економічній та соціальній сферах тривали реформи, розпочаті програмою "Нового курсу" президента Ф. Рузвельта ще до війни.\nПолітичне життя США у другій половині XX - початку XXI ст. характеризувалося такими рисами:\no наявність двопартійної системи управління (партії демократична і республіканська);\no боротьба національних меншин (негри, індіанці та ін.) за громадянську рівноправність;\no рецидиви внутрішньополітичного насильства щодо радикальних рухів з боку держдепартаменту тощо.\nУ повоєнні роки в США, на відміну від більшості європейських країн, відбувся наступ правих і консервативних сил. Найвиразнішим у цьому сенсі був маккартизм - широкомасштабна антикомуністична й антирадянська кампанія 1950-1953 рр., яку розпочали в країні праві кола на чолі із сенатором Дж. Маккарті. Стверджувалося, що комуністи проникли в найвищі ешелони влади. Переслідувалися за переконання з тою чи іншою мірою лівизни громадські діячі, урядовці, представники творчої інтелігенції. Однак згодом правлячі кола переконалися, що діяльність сенатора та його прибічників шкодить престижу країни, яка завжди пишалася своїм демократизмом.\nВажливим етапом у повоєнній історії США стала перемога на президентських виборах 1960 р. президента від демократичної партії Дж. Кеннеді (1961-1963 рр.). За своїми політичними поглядами він наслідував позиції Ф. Рузвельта, зокрема висунув реформістський курс, який одержав назву "Нові рубежі" І спрямовувався на стабілізацію економіки та розширення програм соціальної допомоги. Передбачалася заборона підвищення цін в окремих галузях, наприклад електротехнічній і сталеливарній. Були ухвалені рішення проти дискримінації представників небілого населення у громадських місцях і при наймі на роботу. При Дж. Кеннеді створено "Корпус миру" - організацію волонтерів, І які виявили бажання працювати у відсталих країнах у галузі економіки, освіти, охорони здоров'я тощо. Цей корпус діє дотепер, у тому числі і в Україні. Мета його також полягає в тому, щоб поширювати вплив США в цих країнах.\nДж. Кеннеді також узяв на озброєння доктрину гнучкого реагування, сформульовану генералом М. Тейлором. її суть полягала в тому, щоб США реагували на будь-які можливі ситуації в міжнародних відносинах, здатні викликати світову або локальну війни. Відповідно до цієї доктрини в США посилилася гонка озброєнь. Гострим виявився період Карибської кризи 1962 р. Тоді у відповідь на розміщення американських ядерних ракет у Туреччині радянське керівництво вирішило розмістити свої на Кубі. Усе ж таки й у Дж. Кеннеді і в тодішнього радянського керівника М. Хрущова вистачило здорового глузду, аби забрати ракети і з Туреччини, і з Куби. У 1963 р. американці підписали з Москвою Договір про заборону ядерних випробувань в атмосфері, під водою й у космосі.\nНа початку 1960-х рр. мало місце запекле суперництво між СРСР та США на предмет того, хто першим вирядить у космос людину. М. Хрущов висловив бажання комуністичної влади довести, що "наші успіхи у космосі незаперечно свідчать про переваги соціалізму над капіталізмом". Першим став Радянський Союз, який 12 квітня 1961 р. запустив на орбіту Землі корабель, пілотований Ю. Гагаріним. Дж. Кеннеді, аби підсолодити своєму народові гірку пігулку - поразку в космічних перегонах, заявив, що американці зовсім і не прагнули першими потрапити в космос. Головною метою державної політики США оголошувалося забезпечення нації телевізорами, що й було зроблено. За часів Дж. Кеннеді телевізор з'явився в кожній американській домівці. Водночас у країні - батьківщині першого космонавта, телевізор вважався предметом розкоші для переважної частини населення ще дуже тривалий час. Цей епізод демонструє життєві пріоритети двох систем - розвинений капіталізм, виявляється, орієнтувався на добробут людей, а соціалізм - на безумовне верховенство інтересів держави. До того ж США стали впевненим лідером світового науково-технічного прогресу (значною мірою завдяки припливу інтелектуальних сил практично з усіх континентів). Слід підкреслити, що північноамериканська цивілізація є нетрадиційною, для якої інновація є найвищою цінністю, а Ті інноваційний досвід оновлюється безпрецедентно швидко порівняно з іншими культурно-історичними спільнотами. У цьому сенсі саме вона є колискою сучасних процесів інформатизації і пов'язаної з нею глобальної динаміки, що призвела до постіндустріалізму та постмодернізму. У наш час говорять про те, що названа цивілізація несе світу концентрований в американському досвіді універсальний виклик, сенс якого полягає в усвідомленій і безперервній динаміці саморозвитку, у розумінні того, що епоха соціокультурної статики залишилася позаду.\nВажливо звернути увагу на певні соціально-психологічні зрушення, які почалися в американському суспільстві саме у 60-х рр. минулого століття. Колись протестантизм заохочував неприйняття надмірного марнотратства, ощадливість, бережливість, уміння задовольнятися необхідним. Засновники фірм складали свої капітали, не витрачаючи їх на розкоші, а інвестуючи в бізнес, часом відмовляючи собі в необхідному. Люди були не готові поглинати великі обсяги споживчих товарів. У 1960-х рр. в американському суспільстві почали насаджуватися і розвиватися гедоністичні стереотипи форсованого споживання, внаслідок чого запанував новий соціокультурний стандарт - масове споживання. На життєвих прапорах мільйонів людей з'явилося гасло: "Задовольни свої бажання!" Найрізноманітніша продукція, що масово випускалася, асортимент якої блискавично змінювався, намагалася задовольнити будь-які смаки і потреби, навіть створені штучно. Саме тоді з'явилося суспільство масового споживання. Технологія масового випуску дешевої і зручної, якісної і прибуткової продукції для кінцевого споживача сприяла розвитку всієї економіки. Разом із тим створювалися нові матеріальні умови, необхідні для формування добробуту родини працівника. Підприємці, зайняті у цій сфері, були зацікавлені в масовому платоспроможному клієнті, у високих заробітках, які витрачатимуться на придбання виробленої продукції. Значний розвиток одержало споживче кредитування, коли практично всі товари тривалого користування, насамперед житло, купувалися в кредит, часом без думки про те, чи буде чим за нього сплачувати. Урешті-решт надмірне споживання і фінансова безвідповідальність призвели до фінансово-економічної кризи 2008 р., про що йтиметься далі. Під впливом моделі масового форсованого споживання змінилися відносини між людьми. Почав діяти закон зміни праці, одним із постулатів якого стала зміна місця роботи кожні 7-8 років. Чимало чоловіків стали думати, що і сім'ю також треба змінювати кожні 7 років. Внаслідок цього виросла не одна генерація хлопчиків, вихованих жінками. Через соціальні зміни, викликані індустріалізмом, урбанізацією, демократизацією, а також двома світовими війнами, відбулася значна емансипація американського жіноцтва. На виборах 2008 р. на президентську посаду претендувала дружина колишнього президента Б. Клінтона Хілларі, яка стала врешті-решт державним секретарем після таких жінок на цій посаді, як М. Олбрайт та К. Райз.\n22 листопада 1963 р. в Далласі (штат Техас) під час передвиборчої поїздки Дж. Кеннеді було застрелено. Це вбивство вразило сучасників як у самій Америці, так і в усьому світі (хоча американських президентів убивали і раніше). Обставини цього злочину і досі залишаються таємницею. Президентську посаду зайняв віце-президент Л. Джонсон, який виборов перемогу на наступних виборах 1964 р., теж демократ. Продовжуючи курс Дж. Кеннеді, Л. Джонсон (1964-1969 рр.) проголосив програму побудови "великого суспільства": "Велике суспільство базується на достатку і свободі для всіх. Його побудова передбачає, що ми покладаємо край бідності і расовій дискримінації. Однак це тільки початок. "Велике суспільство" дозволить кожній дитині знайти щось для збагачення свого духовного світу і всебічного розвитку своїх талантів". Іншими словами, комунізм, але з приватною власністю. Проте за умов поширення участі у в'єтнамській війні адміністрація Л. Джонсона була змушена скоротити або згорнути деякі найдорожчі соціальні програми. На цей період також припав час масових рухів протесту, насамперед негритянського за скасування расової дискримінації та сегрегації. Його лідером став М. Кінг (загинув у 1968 р.). У 1960-ті рр. в США ухвалили серію законів, спрямованих на розв'язання цієї проблеми (1965 р. - про виборчі права, 1968 р. - про заборону дискримінації під час продажу й оренди житла тощо). Ці заходи виявилися дуже своєчасними, бо ситуація починала виходити з-під контролю. У середовищі негритянської молоді зростав вплив екстремістських організацій ("Чорні пантери"), які закликали до збройної боротьби проти існуючого ладу. У1966-68 рр. по всіх найбільших містах Сполучених Штатів прокотилася хвиля заворушень у негритянських гетто. Владі знадобилося чимало зусиль аби стабілізувати ситуацію.\nВеликі проблеми для тогочасного американського суспільства створив "бунт молодих". У 60-ті рр. минулого століття молодь, насамперед студенти, надзвичайно активно включилися до суспільно-політичного життя під гаслом заперечення традиційних цінностей. Утворилася 100-тисячна організація "Студенти за демократичне суспільство". Студентський рух у своєму програмному документі - "Порт-Гуронському маніфесті" - рішуче засудив буржуазні цінності, що панували в суспільстві. На противагу їм студенти висунули гасло "демократії індивідуальної участі". Оту дентські активісти закликали до заміни "влади, яка спирається на власність", владою, що спирається на любов, думку, розум і творчість. Проповідувалася ідея створення всередині існуючого суспільства "антиобщин"" покликаних стати острівцями нової цивілізації в боротьбі зі старою. Як один із засобів боротьби пропонувалося розгортання антивоєнного руху, насамперед проти участі США у в'єтнамському конфлікті, що закінчилася згодом їхньою поразкою. В американському суспільстві внаслідок цього значно погіршився морально-психологічний стан. Його назвали "в'єтнамським синдромом". У 2000-х рр. ту війну часто згадували у зв'язку з американською агресією в Афганістані й Іраку. У 1970-71 рр. розширилася зона американського вторгнення в Індокитай за рахунок Лаосу і Камбоджі, велася підривна робота спецслужб проти урядів Болівії, Чилі, Перу, Аргентини, Індії та інших країн. Разом із тим президент Р. Ніксон (1969-1974 рр.) побачив можливість діалогу з Радянським Союзом. У травні 1972 р. відбувся його візит до Москви, під час якого було підписано низку угод про обмеження в гонці озброєнь. Президентство Р. Ніксона закінчилося "вотергейтським скандалом", коли у штаб-квартирі конкуруючої демократичної партії, що знаходилася в готелі "Вотергейт", 17 червня 1972 р. заарештували п'ять осіб у той момент, коли вони встановлювали підслуховуючі прилади. Під час слідства було встановлено, що ці люди були пов'язані з Білим домом і штабом Республіканської партії з перевиборів президента. Під час розслідування знайшли численні порушення законності (підкуп, погрози, шантаж, лжесвідоцтва, підслуховування телефонних розмов) з боку людей, пов'язаних із Р. Ніксоном. Цей скандал викликав у країні політичну кризу. У ніч із 7 на 8 серпня 1974 р. президент, виступаючи по радіо і телебаченню, сповістив про свою відставку.\nНаприкінці 1970-х рр. США разом з іншими розвиненими країнами світу відчули на собі дію потужної всебічної кризи. Вихід із неї забезпечила "рейганоміка" - політика, названа так на честь президента Р. Рейгана (1981-1989 рр.). Вона передбачала:\no обмеження втручання держави в економіку і стимулювання ринкових начал;\no скорочення темпів інфляції;\no збільшення заощаджень населення для наступного їх інвестування в економіку;\no скорочення витрат федерального уряду, насамперед за рахунок зменшення соціальних витрат.\nР. Рейган був представником неоконсерваторів, які на той час очолювали чимало розвинених країн світу (у Британії - М. Тетчер, у ФРН - Г. Коль та ін.). їм удалося перевести свої країни через важку світову кризу великої структурної перебудови, пов'язану не тільки з енергетичною кризою, а й із переходом на новий постіндустріальний щабель розвитку.\nОснову теоретико-доктринальної бази неоконсерваторів США становив неоглобалізм. Суть підходу Р. Рейгана полягала в зміні на користь США співвідношення військових сил у різних частинах земної кулі з метою витіснення світового соціалізму й остаточної перемоги у глобальному масштабі. У 1982 р. Рейган закликав країни Заходу розпочати "хрестовий похід" проти країн соціалізму, очолюваних "імперією зла" - Радянським Союзом. Як відомо, СРСР та його союзники холодну війну програли, що означало глобальну поразку комунізму. Наступний президент Дж. Буш (1989--1993 рр.) заявив, що залишилася тільки одна супердержава - Сполучені Штати Америки. З цього приводу відомий американський політолог З. Бжезинський зазначив: "Америка займає домінуючу позицію в чотирьох сферах світової влади вирішального значення: у військовій галузі вона володіє глобальними можливостями розгортання, що не мають собі рівних; в економіці залишається основною рушійною силою світового розвитку, навіть незважаючи на конкуренцію в окремих сферах з боку Японії та Німеччини; у технологічному аспекті вона зберігає абсолютне лідерство в передових напрямах науки і техніки; у сфері культури, незважаючи на певну її примітивність, Америка користується безпрецедентною привабливістю, особливо серед молоді всього світу... Саме поєднання усіх цих чотирьох факторів робить Америку єдиною світовою супердержавою в повному сенсі цього слова... Американська міць виявляється через глобальну систему американського покрою, що відображає внутрішній американський досвід".\nНаступним хазяїном Білого дому став представник Демократичної партії Б. Клінтон (1993-2001 рр.). Він зробив нахил у бік центристського курсу. Демократи загалом залишилися вірними традиціям Ф. Рузвельта - Дж. Кеннеді, які заклали основи системи державного втручання в соціальне й економічне життя країни. Адміністрації Б. Клінтона вдалося спочатку стабілізувати економіку, а потім забезпечити її зростання. У зовнішній політиці президент, відштовхуючись від європейських інтеграційних процесів, у 1994 р. став ініціатором створення "вільної економічної зони" - НАФТА, що об'єднала Канаду, США, Мексику, Викорінюючи стереотипи холодної війни, США встановили дипломатичні відносини з Китаєм, В'єтнамом й іншими країнами. Проте разом із тим американці не залишили своєї лінії на військове втручання: у 1993 р. ввели війська в ролі миротворчих сил до Сомалі, у 1994 р. - до Гаїті. У 1998 р. наносяться ракетно-бомбові удари по таборах міжнародних терористів, розташованих на територіях Афганістану і Судану, під час яких загинуло чимало мирних мешканців. 23 березня 1999 р. Б. Клінтон наказав бомбардувати Югославію з метою усунення від влади С. Мілошевича, якого звинуватили в утисках албанців у Косово. У підсумку, С. Мілошевича як військового злочинця судив Міжнародний суд у Гаазі, під час якого той помер. Назва Югославії зникла з політичної карти світу. Натомість утворилося сім нових дрібних держав . Незалежність Косово в наш час визнали далеко не всі держави. Однак усе це було попередженням Європі, яка всупереч Америці зміцнює свої позиції. Дестабілізація Європи є однією з передумов для претензій з боку США на домінування у світі.\nГлобальний підхід до гарантування національної безпеки Сполучених Штатів узяв на озброєння наступний президент - республіканець Дж. Буш-молодший (2001-2009 рр.). Період його президентства характеризувався крайньою нестабільністю всередині країни, що впливало на стан справ у світі. Найбільший резонанс мали події 11 вересня 2001 р., коли цивільні американські літаки були спрямовані на хмарочоси Всесвітнього торговельного центру в Нью-Йорку, на будівлю Пентагону. Оголосили, що терористичні акції здійснені Аль-Каїдою. Проте в офіційній версії подій - велика кількість суперечностей, на що звернули увагу деякі політики, громадські діячі, науковці. У США вони об'єдналися в групу "Учені за правду про подій 11 вересня". Головною ідеєю е те, що загалом спостерігалася несприятлива ситуація в Сполучених Штатах - наближалася криза, зумовлена надмірними очікуваннями від "нової економіки" та надмірностями віртуальної фінансової системи з безліччю зловживань. Також послабли позиції країни на міжнародній арені, особливо у зв'язку із посиленням ЄС, країни якого мали намір запровадити економічні санкції проти Сполучених Штатів. Виникла нагальна потреба в чомусь, що сприяло б консолідації і власного населення, і міжнародного співтовариства, яке б не ставило під сумнів гегемоністських претензій Америки. Масштабні терористичні акції були покликані зіграти роль величезної небезпеки і загрози, перед якою потрібно об'єднатися. Відразу було кинуто заклик: "З ким ви?", який передбачав союзництво і відмову від намірів запровадити будь-які санкції проти постраждало!' країни.\nУ жовтні 2001 р. президент Дж. Буш санкціонував операцію відплати, спрямовану проти режиму талібів, які, начебто, дали притулок терористу № 1 У самі бен Ладену. Уже кілька разів оголошувалося, що він загинув, проте в Інтернеті щоразу з'являються його загрозливі звернення. Існує думка, що це - віртуальний проект, потрібний, насамперед, борцям із міжнародним тероризмом, що став головною загрозою після того, як зник комунізм. Таліби зазнали поразки, але американці, які знаходяться в Афганістані, продовжують втрачати своїх людей. Розорений Афганістан нарощує експорт наркотиків, із чого й живе. А американцям нагадують радянську історію, що закінчилася через 12 років після введення обмеженого контингенту до цієї країни. 20 березня 2003 р., звинувативши режим Саддама Хусейна у приховуванні зброї масового знищення, США разом із союзниками розпочали війну проти Іраку. Офіційно вона закінчилася 1 травня 2003 р. Проте американський військовий контингент, що там залишився, продовжував втрачали тисячі солдатів, тоді як за час "офіційної війни" офіційні втрати становили трохи більше сотні. У червні 2004 р. Дж. Буш оголосив план Великого Близького Сходу - демократизація і благоденство від Марокко до Афганістану. Мета - зробити цей регіон більш зіставним із Заходом. У тому черговий раз виявилося прагнення уніфікувати весь світ під свою модель "добра". У цій моделі протестант (а президент Дж. Буш, як і всі інші президенти США, крім Дж. Кеннеді, був протестантом) е найкращим. Його сумління наказує виконувати свою місію у світі, нести "світоч демократії" навіть засобами "гуманітарної Інтервенції". Це посилює антиамериканські настрої у світі, оскільки інші народи бачать для себе загрозу не тільки в руйнуванні власних цивілізаційних підвалин, але й у відродженні нової колоніальної імперії. Конгрес США наприкінці 2006 р. зазначив хибність зовнішньополітичної лінії адміністрації Дж. Буша. Наприкінці його другої каденції в США розпочалася криза іпотечного кредитування, що не могло не вплинути на світову економіку. Фінансово-економічна криза проявилася в інших країнах восени 2008 р.\nСвітова криза засвідчила, що вільний ринок е вкрай нестабільною системою, тому в Америці перенесено акцент на посилення ролі держави в економіці. З іншого боку, намагання диктувати правила поведінки усьому світу призвело до колосального перенапруження сил навіть такої потужної держави, як США. Величезний бюджетний дефіцит, біржова "бульбашка", що лопнула, тягар армії в Іраку й Афганістані, неспроможність контролювати інші центри сили, такі як Росія і Китай, призвели не тільки до найгострішої економічної кризи, але й до політичної та соціальної. Достатньо сказати, що при населенні у 307,5 млн осіб, кожен десятий громадянин США восени 2008 р. користувався державною програмою "продуктової допомоги", бо не вистачало грошей на харчування. Попри загальну думку про високий середній рівень життя населення цієї країни, існує значний масив людей знедолених, тобто проблема бідності в Америці не подолана.\nБ. Обама - 44-й президент США був обраний у листопаді 2008 р. як утілення надії американців на подолання кризи, на "новий курс", як колись за часів Ф. Рузвельта. Слід брати до уваги ту обставину, що світ стає багатополярним і американській політиці треба готуватися до лідерства вже не як супердержави, а як першої серед рівних, тому в перші дні президентства Б. Обама посилив соціально-економічні функції держави з метою наздогнати розвинені країни за рівнем соціального розвитку. Річ у тім, що в Німеччині, Франції частка держави у ВВП зросла до 45-50 %. Тобто через держбюджет відбувається колосальний перерозподіл ВВП, що забезпечує високу якість життя при значному скороченні соціальної нерівності. В Америці ж частка державної участі у ВВП залишилася на рівні 30 %. З огляду на це в Європі на соціальні потреби йде 30 % ВВП, а в США - трохи більше 15 %. Не випадково в Америці, на відміну від інших розвинених країн, зберігається значний розрив між бідними і багатими. Головна причина полягає в тому, що США впродовж тривалого часу навіть не намагалися розв'язати зазначену проблему. Разом із тим військові витрати США становлять 5 % (у Європі - 2 %). І це робить теперішню кризу найбільш болючою для США, тому Б. Обама зважився на збільшення частки держави у ВВП до 40 %.\nПроте високі державні витрати вимагають більшої частки податків у ВВП. Стрибок державних витрат невідворотно призведе до різкого збільшення податків усередині США, оскільки світова система не буде вічно забезпечувати капіталом цю країну, яка е найбільшим у світі боржником. Основний її кредитор - Китай. Слід звернути увагу на те, що сучасну Америку інколи називають Химерикою. Одна з її відмінних рис - сплав американської економіки з китайською. Китай постачав дешеві товари в Штати, а потім виручку за продаж цих товарів дає їм же в борг (купуючи, насамперед, держоблігації казначейства США). Однак у 2009 р. вищі керівники Китаю заявили про те, що Америка має гарантувати виплату свого боргу. А китайський центробанк заявив про необхідність запровадження нової світової валюти.\nМіжнародна політика для Америки наприкінці першого десятиріччя XXI ст. є непростою справою, хоча за нею залишається провідна роль. Світові сподівання у зменшенні її агресивності виявилися у присудженні Б. Обамі 11 грудня 2009 р. Нобелівської премії миру як авансу. У відповідь у квітні 2010 р. американський президент оприлюднив нову ядерну стратегію, а також підписав договір із Росією про скорочення стратегічних наступальних озброєнь. Тепер, незважаючи на запеклий спротив Пентагона, американська зовнішньополітична доктрина чітко прописує: атомні бомби будуть використані тільки у війні з атомною державою і лише у відповідь. Нова стратегія передбачає відмову від завдання ядерних ударів по неядерних державах. Проте попри такі заяви у світі залишається напружене ставлення до всіх зовнішньополітичних рухів США, а також бажання кинути виклик тій моделі розвитку, яку вони нав'язують іншим.


Облік у зарубіжних країнах - Губачова О.М. -Повний цикл фінансового обліку\nОблік у зарубіжних країнах - Губачова О.М. - Повний цикл фінансового обліку\nДля знайомства з повним циклом опрацювання облікової інформації - від її отримання до складання фінансових звітів - обрано форму малого підприємства. З метою спрощення матеріалу наводиться лише 10 основних господарських операцій. Для прикладу дається аналіз першої операції:\nза рік, що закінчується 31 грудня 20ХХр.\nПервинний пробний баланс\nВідкоригований пробний баланс\nЗаключний пробний баланс\nАвансом сплачені витрати\nМ-р Адамс, капітал\nМ-р Адамс, вилучення капіталу\nВиручка віл реалізації\nЗведений рахунок фінансових результатів\nЧистий прибуток -1\nМАЙСТЕРНЯ З РЕМОНТУ АВТОМОБІЛІВ М-РА АДАМСА\nна 31 грудня 20ХХр.\nмінус: Накопичена амортизація\nВсього зобов'язання і капітал\nУ попередньому підрозділі ми з'ясували порядок побудови облікової системи на прикладі малого підприємства. Спрощений приклад полегшує розуміння і засвоєння навчального матеріалу. Але організація обліку дещо змінюється залежно від розмірів фірми. На великому підприємстві стає недоцільним реєструвати в одному Журналі весь безперервний потік інформації з додатковими персональними даними. Раціоналізація побудови облікової системи на великому підприємстві привела не тільки до виділення допоміжних реєстрів, а й до застосування спеціальних журналів для реєстрації однорідних операцій. Крім того, зростання обсягу бухгалтерської роботи приводить до збільшення штату і вимагає розподілу облікових функцій, що також вирішується введенням спеціальних журналів.\nВикористання спеціальних реєстрів не потребує залучення нових облікових принципів чи концепцій, воно лите спрямоване на вирішення проблем:\n1) перевантаження Головного журналу чи Головної книги;\n2) розподілу ведення бухгалтерського обліку між декількома працівниками.\nПрактика свідчить, що 90 % господарських операцій великих фірм пов'язано з придбанням та реалізацією товарно-матеріальних цінностей або послуг. Ці операції потребують організації обліку заборгованості кожного окремого клієнта та заборгованості фірми кожному окремому постачальнику, а також погашення цих боргів і їх залишків. Виходячи з цього, на практиці найчастіше застосовуються чотири типи спеціальних журналів:\no Журнал продажу;\no Журнал придбань;\no Журнал грошових надходжень;\no Журнал грошових виплат.\nЖурнал продажу (Sales journal) призначений тільки для реєстрації операцій продажу з відстрочкою платежу (в кредит). Операції продажу за готівку відображаються в Журналі грошових надходжень. Після підготовки товарів до відвантаження кожному покупцю виписується декілька примірників рахунка-фактури, з якого бухгалтер переносить у Журнал продажу дату, ім'я покупця, номер рахунка-фактури, суму (табл. 1.20).\nстор. № 10\nВсього до переносу\nУ цьому Журналі доцільно також використовувати колонку із зазначенням терміну кредиту, як показано в табл. 1.20, крім того, може вводитись колонка для відображення податку з продажу. Оскільки в Журналі продажу накопичуються лише операції з реалізації товарів (чи послуг), за які ще не надійшов платіж, то проводка до цієї сукупності операцій (цього типу журналу) буде одна;\nДебет рахунка (35) Рахунки до отримання (в розрізі покупців) Кредит рахунка (80) Виручка від реалізації Інколи ця проводка вказується в колонці "Сума" або у підсумку по колонці "Фоліо", але немає необхідності повторювати її після кожного запису, як це робиться у Головному журналі, де реєструються різноманітні операції. Колонка "Фоліо" (F) заповнюється після перенесення даних у допоміжний реєстр "Книга продажу" - на індивідуальні рахунки покупців (клієнтів). Записи на персональні рахунки повинні здійснюватися щоденно (табл. 1.21).\n(Покупець "А") № 351\nВедення персональних рахунків дозволяє контролювати процес погашення боргів, дотримання термінів наданого кредиту, дає можливість в будь-який момент надати клієнту довідку про залишок заборгованості. Поширеною є практика повідомлення клієнтів наприкінці кожного місяця про суму їх заборгованості фірмі. Кількість персональних рахунків Книги продажу відповідає кількості покупців. Включення цих рахунків до Головної книги перевантажило б її. За такою системою побудови обліку у Головній книзі ведеться один контрольний рахунок "Рахунки до отримання" для обліку загальної заборгованості всіх покупців. Записи на цей рахунок здійснюються, як правило, один раз на місяць (табл. 1.22).\nРахунки до отримання № 35\nСальдо контрольного рахунку у Головній книзі звіряється з підсумком залишків всіх покупців Журналу продажу.\nЖурнал придбань (Purchases journal) використовується тільки для відображення придбань з відстрочкою платежу. Придбання з негайною оплатою відображаються у Журналі обліку грошових виплат. Техніка ведення цього журналу майже аналогічна порядку заповнення Журналу продажу. Надходження товарів записуються у дебет "Придбання" або "Запаси" і кредит рахунка "Рахунки до сплати". Персональні рахунки на кожного постачальника відкриваються у Книзі придбань.\nЖурнал грошових надходжень (Cash receips journal) використовується для обліку надходжень грошових коштів. Форма цього журналу дещо складніша, ніж попередніх журналів (табл. 1.23), однак вона не є стандартною, кількість та назва рахунків, що дебетуються та кредитуються, залежить від характеру операцій конкретного підприємства.\nЯк правило, використовується розгорнута форма журналу - дебетова та кредитова частини поділяються на декілька необхідних колонок. Відображені у Журналі грошових надходжень операції мають різний характер і потребують пояснень, тому в ньому заповнюється колонка "Зміст".\nЗа дебетом у колонці "Грошові кошти" відображаються всі операції, що реєструються в цьому Журналі, оскільки всі вони пов'язані з надходженням грошових коштів. Підсумок по цій колонці, підрахований наприкінці місяця, переноситься до Головної книги в дебет рахунка "Грошові кошти". За негайну або дострокову оплату та в інших випадках покупцям можуть надаватися знижки, які відображаються в окремій дебетовій колонці.\nКредитова частина також містить колонки для відображення різних видів надходжень. Так, в колонці "Рахунки до отримання" реєструються надходження платежів від окремих покупців в погашення боргу. Ці суми будуть перенесені до персональних рахунків покупців в допоміжний реєстр "Книга продажу", а підсумок по колонці - до Головної книги на кредит контрольного рахунка "Рахунки до отримання". У колонці "Виручка від реалізації" відображається отримана виручка від реалізації з негайною оплатою. Підсумок по цій колонці в кінці місяця переноситься до відповідного рахунка Головної книги. У колонці "Інші рахунки" може відображатися отримана банківська позика, фінансовий результат від реалізації основних засобів тощо. Назви конкретних рахунків, що кредитуються, вказуються у відповідній колонці, а здійснення переносу даних на них - у колонці "Фоліо".\nЖурнал грошових виплат (Cash payments journal) призначений для реєстрації облікових записів, пов'язаних з виплатою грошей (табл. 1.24). Його ще називають реєстром чеків. Основною колонкою цього журналу є колонка "Кредит рахунка, Грошові кошти". В ній відображається кожна операція, яка реєструється в Журналі грошових виплат. В кінці місяця підсумок по цій колонці переноситься на кредит рахунка "Грошові кошти" Головної книги.\nЯкщо по операціях з придбань мали місце знижки, вони наводяться в окремій кредитовій колонці. Грошові виплати відображаються у Журналі в кореспонденції з дебетом рахунка "Рахунки до сплати". В окремій колонці вказуються назви конкретних постачальників чи кредиторів, яким сплачено борг. Перенесення сум на дебети індивідуальних рахунків Журналу придбань (погашення кредиторської заборгованості) позначається в колонці "Фоліо", а підсумок за місяць - записується в дебет контрольного рахунка "Рахунки до сплати" Головної книги. До колонки "Інші рахунки" записуються інші виплати. Назви рахунків, що дебетуються, вказуються у відповідній колонці. За необхідності рахунок, записи по дебету якого зустрічаються часто, може бути виділений в окрему колонку.\nЗастосування розглянутих спеціальних журналів систематизує записи, створює умови для розподілу пращ, суттєво посилює внутрішній контроль.\n2.1. Призначення та зміст фінансової звітності\n2.2. Зміст, структура та методика складання балансу