Дика панї і иньші оповіданя/Дядько Улян — Вікіджерела\nДика панї і иньші оповіданя/Дядько Улян\n< Дика панї і иньші оповіданя(Перенаправлено з Дика панї/Дядько Улян)\n←Місячна ніч Дика панї і иньші оповіданя (1899)\nҐю де Мопасан, переклад — М. Кордуба\nДядько Улян Ординанс→\nДика панї і иньші оповіданя — Дядько Улян Ґю де Мопасан\nСтарий сивобородий дїдусь просив в нас милостинї. Мій товариш Осип Давранш кинув йому пятку. Се мене счудовало, але товариш сказав:\nСей нещасний пригадує менї одну подїю, яку тобі розкажу, і якої нїколи не забуду.\n— Моя рідня, що була поселилась в Гаврі, не визначувала ся заможностю. Нераз бракло її на найпотребнїйше. Батько працював в урядї аж до пізної ночи, але його майно стояло в відворотнім відношеню до працї. Крім мене було ще дві дївчинї.\nМати відчувала дуже сильно тягар обставин і часто густо доводило ся батькови наслухатись від неї гірких слів і менш або більш неприємних докорів. Тогди робив бідолаха рух, що сильно вражував моє серце; не відповідаючи нї словечка тер простертою долонею по чолї, немов хотїв би стерти піт, котрого там не було. Я чув, що його прошибав безсильний біль. Ощадности заведено під кождим зглядом. Ми не принимали нїяких запросин, щоб не потрібували у себе давати принять; ми купували товари по знижених цїнах і останки. Мої сестри шили свої сукнї самі і довго торгували ся за цїну материї, якої метер стояв около 12 кр. У нас на обід давали звичайно зупу і мясо з всякими можливими сосами. Се мала бути їда здорова і поживна, але я волїв би иньшу. А вже як я згубив ґузик, або прийшов з дїрою на колїнах! Мав же ся я, мав!\nОдначе, що недїлї відбували ми урочистий прохід по надбережній греблї. Мій батько в чорнїм сурдутї, цилїндрі і рукавичках подавав рамя матери, що навішала на себе платя мов трипарусний корабель. Сестри, що все найскорше причепурились, чекали на знак до виходу. Але в останнїй хвилї все находила ся якась доси незамічена пляма на одїню голови родини і треба було радити собі на борзї миткою напущеною бензиною.\nБатько чекав з цилїндром на голові і в камізолї кінця операциї, яку виконувала мати беручи свою льорнету в одну руку і скинувши обережно рукавички.\nВідтак починав ся урочистий похід. Сестри йшли за підруки на передї. Вони вже були на відданю, і для того треба їх було показати сьвітови. Я держав ся лївого боку матери, а батько йшов коло неї з правого. Досї ще докладно уявляю собі той бундючний вигляд, якого старали ся собі надати мої бідні родичі при тих недїльних прогульках, їх суворі черти лиця, їх маєстатичний хід. Ішли випрямившись, мов попроковтували палицї, витягаючи ноги як струни, немов би то від їх постави Бог-зна що залежало!\nІ що недїлї, коли ми видїли великі судна торговельні в пристани, що припливали з далеких країв, батько повтаряв все ті самі слова:\n„Що то булаби за несподїванка, колиб там був Улян!“\nДядько Улян, брат батька, був одинокою надїєю родини, так як перше був її пострахом. Я чув про нього вже від дитинних лїт і менї все здавало ся, що пізнав-бим його від першого погляду, так часто моя уява ним занимала ся. Цїле його житє, аж до дня від'їзду до Америки було менї докладно знане, хоча про ту епоху його буття оповідали собі на ухо.\nВін мабуть лихо провадив ся, себ-то коштував троха гроший — найбільший проступок, який істнує у вбогих людий. У панів кажуть про молодця, що лиш розривки шукає, що він дурницї стріляє і називають його з усьмішкою простаком; між бідними син, через котрого мусять нарушити своє маленьке майно, називає ся лихим чоловіком, волоцюгою, шаленим.\nІ ся ріжниця оправдана мимо того самого поступованя, бо лише наслїдки рішають про вагу дїла.\nОстаточно дядько, протративши свою часть спадщини до останнього шелюга, забрав і ту частку, на яку батько числив.\nПісля звичаю вислали його на торговельнім суднї, яке з Гавру відпливало до Ню Йорку, до Америки.\nТам взяв ся дядько за дїло, не знаю вже якого рода, і незабаром надійшов від нього лист, що йому добре поводить ся і що сподїє ся батькови нагородити кривду, яку заподїяв. Се письмо викликало в родинї малий переворот. Улян, про котрого досї говорило ся, що він не варт і фунта клоча, вийшов нечайно на чесну людину, зі щирим серцем, на правдивого Давранша, бездоганного, як всї Давранші.\nКрім сього ми дізнали ся від одного капітана, що він має величавий склеп і веде велику торговлю.\nВ другім листї, що прийшов в два роки опісля, писав: Мій любий Пилипе! Пишу до тебе, щоб ти не турбував ся мною: я здоров. А й дїло йде менї добре. Завтра вибираю ся в довгу дорогу до полудневої Америки. Може минуть лїта, заки одержиш нову звістку від мене. Проте не бануй, коли не писати-му. Скоро дібю ся щастя, верну до Гавру. Сподїю ся, що не так довго на се ждати треба і ми відтак жити-мемо у купі…\nСей лист став євангелиєм родини; його відчитували при кождій нагодї і показували всїм знакомим.\nІ дїйсно, дядько Улян не подавав шість лїт нїякої звістки про себе. Але надїя батька більшала, чим довше чекав; а й мати часто говорила:\n„Нехай-но лиш наш Улян приїде, наше житє змінить ся. Прецї найшов ся один, що вийшов на людий!“\nА батько повтаряв що недїлї, коли узрів на виднокрузі темні велити-судна, що бухали димом до неба, з точностю годинника слова:\n„Що за несподїванка була би, коли би Улян там находив ся!“\nА нам здавало ся майже, що бачимо його, як киває хусточкою і чуємо його голос:\n„Гоп, гоп! Пилипе!“\nТисячні пляни укладали ся в безсумнївнім ожиданю його повороту; навіть маленька вілля близько берега належала до добродїйств, якими дядькові скарби мали нас обсипати. Я не присяг би, що батько не завязав вже під тим зглядом переговорів.\nСестрам минав тогди, одній двайцять осьмий, другій двайцять шестий рік. Здавало ся, що жадна не вийде вже замуж, що немалу грижу наводило на родину.\nВкінци з'явив ся жених до молодшої, не богатий, але порядний урядник. Я не можу позбути ся переконаня, що як раз лист дядька, який йому показали одного вечера, усунув його сумнїви і спонукав до рішучого кроку.\nЙого старанє о руку панночки приняли з одушевленєм і рішено по весїлю урядити родинну прогульку до Джерсі.\nДжерсі — се ідеал подорожи для людий, що лиш не много мають в кишенї. Не лежить се далеко, їде ся звичайно судном через море і небавом припливає ся до чужої землї, бо остров сей належить до Анґлїї. Так може Француз позволити собі по двогодинній їздї побачити сусїдний народ в його вітчинї і придивляти ся варварським, по його думцї, обичаям мешканцїв острова, що належать під бритийську хоругов.\nДо тої подорожі на Джерсі відносили ся від тепер всї наші думки і сни.\nОстаточно надійшла хвиля від'їзду. Я ще бачу, немов би то було вчера, як пара бухає з корабля, як батько з несупокоєм наглядає за перевозом наших трьох клунків, як мати в найбільшім несупокою взяла за руку мою незамужну сестру, що відлучила ся від решти і показала ся так безрадна мов пискля опущене, як молода пара сопругів все оставала ся позаду, і я мусїв часто обертати ся за ними.\nСвиставка засвистала. Ми на помостї, а корабель випливає на море, що таке гладке перед нами лежить, немов стіл з зеленого мармору. З чуством гордого щастя, якого дізнають всї, що трохи гуляють, бачили ми, як зникали береги.\nБатько витягнув ся з повагою і вдоволенєм під своїм сурдутом, з якого того рана усунено всї плями, так що він видїлював сю бензинову воню, яку я знав вже з наших прогульок і яка наводила на мене недїльний настрій.\nНечайно замітив він дві елєґантні панї, котрим два панове подавали устрицї. Старий обдертий моряк отвирав мушлї ножом і подавав їх панам, а сї паням. Дами споживали се апетитно; брали шкаралупу на тононьку хусточку, витягали уста на перед, щоб не помурати одїня, одним коротким порушенєм втягали острицю, а шкаралупу кидали в море.\nМабуть сей зручний спосіб споживаня устриць подїлав на мого батька. Він приступив до матери і сестер та поспитав:\n„Чи можу вам служити устрицями?“\nСестри сейчас кивнули головами згоджуючись, але мати маючи на думцї видаток відказала:\n„Бою ся попсувати собі жолудок. Дай лише дїтям, але не много, щоб не захорували.“\nОпісля звернула ся до мене і сказала:\n„Для Осипа сього не треба, хлопцїв не годить ся розпускати.“\nТак остав я коло матери, хоч серце моє обрушувало ся на таку несправедливість. Лише очима поводив я за батьком, як сей вів вельми поважно обі дочки і зятя до старого і обдертого моряка.\nОбі дами відійшли і батько показав сестрам, як треба обходити ся при їдї устриць, щоб нїчо не пішло марно. Сам хотів їм дати примір і взяв устрицю до руки. Але коли хотїв наслїдувати дами, вилляв усе на свій сурдут і я почув як мати заворкотїла:\n„Було лучше тихо сидїти.“\nАле нечайно видалось менї, що батько став несупокійний. Поступив ся кілька кроків в зад і звернув незвичайно острий погляд на моряка загорненого в старий напущений дехтем лахман і нагло приступив до нас. Менї видало ся, що він зблїд а лице його приняло якийсь особливий вигляд. Пів шепотом сказав до матери:\n„Се дивно, як той чоловік з устрицями сильно подобає на Уляна!“\nМати поспитала з серцем: „Якого Уляна?“\nБатько пояснив: „Ну… мого брата… Колиб я не знав, що він в Америцї живе серед добрих відносин, думав-би, що се він.“\nМати подражнена розсипала ся: „Ти дурак! Як можеш такі небелицї плести, коли знаєш, що се не він.“\nАле батько був упертий: „Ану, поглянь но ти, Клярисо; я волїв би, щоб ти власними очима пересьвідчила ся.“\nВона встала і підійшла до дочок. Я також приглядав ся пильно сьому чоловікови. Він був старий, огидливий, поморщений як печене яблоко і не відвертав очий від своєї роботи.\nКоли мати повернула до нас, я спостеріг, що вона дрожала. Не переводячи духа вона сказала:\nМенї видить ся, що се він. Йди, розвідай ся у капітана. Але будь обережний, щоб той ледар не спав нам на карк!“\nБатько відійшов; я почимчикував за ним незвичайно зворушений.\nКапітан, горда, висока людина з довгими бокобородами, похожав з поважною міною по помостї сюда то туда, немов би мав під своєю рукою корабель, що пливе до Індиї.\nБатько приступив до нього чемно, сказав йому кілька ласкавих слів і поставив кілька питань, про значінє Джерсі, його продукти, населенє, тамошні обичаї та звичаї, рід землї і т. и.\nМожна було думати, що балачка йде що найменче про Сполучені Держави північної Америки.\nПотому говорив про судно, що нас несло; перейшов до бесїди про послугу і остаточно поспитав дрожачим голосом:\n„У вас є он-там старий устричник, що впав менї в воко. Чи знаєте що близше про сю людину?“\nКапітан, що мабуть не находив вдоволеня в довгій розмові, відповів сухо:\n„Се старий француський волоцюга, якого я минулого року забрав з Америки. Він має мабуть свояків у Гаврі, але не хоче за ними шукати, бо винен їм гроші. Зове ся Улян… Улян Дарманш чи Дарванш чи якось подібно. Менї видить ся, що він там колись був богачем, але бачите самі, в якій він тепер нуждї.“\nБатькови сплила вся кров з лиця. Цїлком збентежений вистогнав:\n„Так, так? Дуже гарно… дуже гарно… Се цїлком природно… Велике спаси-Біг, пане капітан.“\nВернув до матери, але так зворушений, що сеся сказала: Сїдай, бо спостережуть.“\nВін упав на лавку і прошептав: „Се він, се він!“ По сьому поспитав: „Що нам тепер дїяти?“\nВона відповіла швидко:\n„Дїти мусять відійти від нього. А що Осип все знає, нехай їх закличе. Цїлу увагу треба на се звертати, щоб наш зять нїчого не дізнав ся.“\nБатько видавав ся приголомшеним. Безнастанно буркотїв; „Яке нещастє!“\nМати тепер вилила цїлу повздержувану доси злість і розсипала ся:\n„Я знала, що з того волоцюги нїчого не буде і що остаточно ще нам влїзе на карк. Як можна від Дарванша чого доброго надїяти ся!…“\nБатько тер рукою чоло, як се звик робити при докорах жінки.\nВона докинула: „Дай Осипови гроші, нехай швидко заплатить устрицї. Ще хибувало би сього, щоб той простак нас пізнав. Се зробило би гарне вражінє на цїлім корабли. Мерщій ходїм на другий бік судна, щоб ся людина не присунула ся до нас!“\nВстала і обоє пішли; я одержав пятку.\nСестри счудовали ся, що батько не вертає. Я заявив, що мати дістала малий напад морської хороби і поспитав моряка: „Кілько вам належить ся, добродїю?“\nЯ мав велику охоту сказати: „дядьку.“\nВін відповів: „Півтретя золотого.“\nЯ дав йому пятку, він видав.\nОглядаючи його шорстку, поморщену руку, старе, журбами пооране лице я подумав:\n„Се мій дядько, брат мого батька.“\nІ дав йому пів золотого „на пиво“. Він подякував: „Хай вас Бог благословить, паничу!“ і то з тим наголосом прошака, що одержує милостиню. Я подумав, що й жебранє йому не чуже.\nСчудовані моєю великодушностю, глянули сестри на мене.\nКоли я віддавав батькови два золоті, спитала мати здивована:\n„Се коштувало три золоті?… Се неможливо!“\nЯ відповів сильним голосом: „Пів золотого я дав „на пиво“.\nМати була близька нападу і глянула менї в вочи:\n„Ти шалений! Пів золотого тому чоловікови, тому вітрогонови…“\nПогляд батька на зятя замкнув її уста.\nПотім всї замовкли.\nПеред нами висунула ся велика тїнь. Се був Джерсі.\nКоли ми причалили до пристани, почув я в серци палючу жажду, поглянути ще раз на дядька Уляна, приступити до нього і сказати йому щось приємного, потїшаючого.\nАле що нїхто не хотїв вже їсти устриць, він зник. Мабуть пішов до брудної нори коло керми, де мав своє мешканє.\nМи вернули до Гавру иньшим судном і його не бачили. Через цїлу дорогу мати сидїла як на шпильках.\nВід сеї хвилї нїколи не доводилось менї бачити брата мого батька.\nБачиш, се причина, із-за чого я часом прошакови й пятку кину.\nОтримано з https://uk.wikisource.org/w/index.php?title=Дика_панї_і_иньші_оповіданя/Дядько_Улян&oldid=233917\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 19:18, 1 вересня 2020.


Літо 2022 Туреччина\nУвага! Діє АКЦІЯ РАННЄ БРОНЮВАННЯ! На всі заявки на авіатури та автобусні тури надається знижка 20%, при умові 100% оплати.\nОплата відбувається в грн. по комерційному курсу на день оплати. У випадку оплати рахунку із запізненням, буде виставлений додатковий рахунок на різницю курсу.


Переваги та недостатки кольорових лазерних принтерів - Мужской журнал\nКорисні поради » Мужской журнал » Другое » Переваги та недостатки кольорових лазерних принтерів\nЗвичайно , можна кожен день роздруковувати по двадцять кольорових сторінок на струменевому принтері , щотижня чистити його і міняти картриджі ... Але який сенс? За, здавалося б , високою ціною кольорових лазерних принтерів насправді криється чимала економія : якщо вам часто доводиться друкувати складні кольорові зображення , то ви навіть не помітите , як принтер окупить себе . Але як йдуть справи з якістю друку ? І чи позбулися виробники , нарешті, отруйних речовин в картріджі ?\nДо речі, широкий вибір пропонує вам сайт http://lucky-print.com.ua/mfu-epson/wf2510.html\nУ чому переваги кольорових лазерних принтерів ?\nВисока швидкість друку : незалежно від налаштувань якості , всі протестовані пристрої працюють набагато швидше , ніж струменеві принтери .\nНизькі витрати на друк. Повний комплект картриджів - може обійтися не в одну сотню доларів , питома вартість кольорової сторінки при тестуванні склала від 15 до 23 центів. При друку на струменевому принтері вартість сторінки підвищується в середньому в три рази. Фотографії , віддруковані на лазерному принтері , також дешевше , але якість друку виявляється нижче , хоча стійкість до зовнішніх впливів - значно вище.\nУ чому недоліки кольорових лазерних принтерів ?\nВисока ціна : за кольоровий лазерний принтер вам доведеться заплатити не менше $ 200 . Дешевий ж струменевий апарат можна придбати всього за $ 30-50 .\nБільш низька якість друку фотографій : знімки , надруковані на кольорових лазерних принтерах , не витримують порівняння з відбитками з фотолабораторії . « Струйники » в цьому відношенні набагато краще.\nВисоке енергоспоживання : принтери витрачають в робочому режимі до 500 Вт , в режимі очікування - до 16 Вт Струменеві принтери з середньою споживаною потужністю 13 Вт набагато економічніше.\nВиділення шкідливих речовин при роботі. Сучасні пристрої майже не виділяють озон , але все ж випускають у повітря мелкодисперсную «пил » з тонера , до складу якого входить чимало шкідливих речовин.\nВисокий рівень шуму при друку : лазерні принтери не тільки забруднюють повітря , але і роблять це досить голосно . При роботі вони шумлять набагато сильніше , ніж струменеві принтери .\nЧи виправдовує себе покупка лазерного принтера?\nКольоровий лазерний принтер варто купувати тим , хто друкує багато кольорових матеріалів - графіків , діаграм , презентацій або брошур. Якщо витрати на друк однієї сторінки у кольорового лазерного принтера на 10 центів нижче , ніж у струминного , то пристрій вартістю $ 250 повністю окупиться після роздруківки приблизно 2500 сторінок. Якщо ваші обсяги друку не настільки великі , навряд чи має сенс купувати лазерне друкувальний пристрій - цілком достатньо струменевої моделі .\nкольоровий принтер, кольоровий друк, лазерний принтер


«Зустріч друзів» у Рівному збере дітей, які подолали смертельну хворобу — Радіо ТРЕК\n«Зустріч друзів» у Рівному збере дітей, які подолали смертельну хворобу\nРівнян запрошують послухати талановитих дітей та іменитих гостей\nУ Рівному відзначать Міжнародний день онкохворої дитини концертом. Захід із назвою «Зустріч друзів» організовує благодійний фонд «Скарбниця надії», який за останні кілька років допоміг врятувати сотні дітей.\nПримітно, що на концерті виступатимуть діти, які свого часу подолали рак і тепер є волонтерами в онкогематологічному відділенні Рівненської обласної дитячої лікарні.\nПро зустріч переможців, донорів та благодійників розповіла заступниця голови правління БФ «Скарбниця надії» Мар’яна Рева:\nЦе день мужності та сили. В цей день в світі згадують дітей, які борються зі страшним раком та намагаються привернути увагу людей до проблем онкохворих дітей. Благодійний фонд «Скарбниця Надії» з 2009 року опікується онкохворими дітьми Рівненщини, і за цей час у нас з’явилось багато друзів, які постійно підтримують роботу фонду. Серед запрошених на концерт будуть не тільки благодійники, донори крові, лікарі, волонтери, лікарняні клоуни, а й діти, які подолали рак, та їх батьки. Кілька дітей, які проходили курси хіміотерапії, будуть виступати з сольними номерами.\nОрганізатори концерту також чекають приїзду лідера гурту «Антитіла» Тараса Тополі. Окрім цього, на концерті виступлять народні та аматорські колективи Міського будинку культури.\nУсіх мешканців Рівного кличуть на цю зустріч, адже це, кажуть у «Скарбниці надії», хороша нагода подякувати усім тим, хто не залишився осторонь чужої біди.\nА також показати, що рак – виліковний, і усі ті, хто колись потрапив у відділення онкогематології, нині виросли і живуть повноцінним життям.\n«Зустріч друзів» у Міському будинку культури, що у парку Шевченка у Рівному, запланована на 17 лютого. Розпочнеться концерт о 14 годині.\nНагадаємо, у четвер, 15 лютого, У Рівному вперше відбулася акція до Всесвітнього дня онкохворих дітей.\nТеги: онкохворіонкохворі дітикуди пітизустріч друзів\nНа Водохреще Рівним пройдуть янголи, діви Марії та царі Іроди\nРіздво у Рівному: куди піти сьогодні\nСьогодні у Рівному відкриють фотовиставку


“Кайдашева сiм’я” аналiз | Література - Події та явища у світі\n“Кайдашева сiм’я” аналiз\n“Кайдашва сім’я́” – реалістична соціально-побутова повість Івана Нечуя-Левицького, написана 1878року. У творі розкриваються деякі риси вдачі українського селянства, його індивідуалізм, прагнення жити окремим, самостійним життям. У цій статті проведемо Аналіз твору “Кайдашева сiм’я ” – визначимо тему, основну ідею, жанр, головних героїв, окреслимо композицію та сюжет повісті.\nЖанр “Кайдашева сiм’я”: соціально-побутова повість (з елементами сатири і гумору)\nТема “Кайдашева сiм’я”: змалювання побуту й психології українських селян у перші десятиріччя після скасування кріпацтва, з усіма його складнощами й суперечностями на прикладі однієї родини.\nГоловна ідея “Кайдашева сiм’я”: засудження індивідуалізму егоїстичних натур і норм народної моралі, що є головними причинами духовної роз’єднаності в родині.\nГоловна думка “Кайдашева сiм’я”: Показ буденних ситуацій, у яких відбувається змізеріння людської душі, зумовлене постійною залежністю людей від матеріальних нестатків. Духовна роз’єднаність зумовлена відсутністю прагнення зрозуміти один одного. Це отруює життя і батьків, і їхніх синів та невісток.\nГоловні герої “Кайдашева сiм’я”\nОмелько Кайдаш – голова сім’ї Маруся – його дружина Карпо – старший син Лаврін – молодший син Мотря – старша невістка, дружина Карпа Мелашка – молодша невістка, дружина Лавріна\nКомпозиція “Кайдашева сiм’я”: повість складається з дев’яти частин, сюжет у яких розгортається за принципом нагнітання епізодів і сцен. Саме діалоги “рухають” сюжет твору, у них розкриваються характери героїв.\n– лише родинні відносини та суперечки;\n– одруження Карпа;\n– відношення між невісткою Мотрею та свекрухою;\n– сватання Лавріна;\n– його одруження;\n– ставлення свекрухи до другої невістки – Мелашки;\n– похід до Києва;\n– втеча Мелашки;\n– сварки між сім’ями братів.\nСюжет “Кайдашева сiм’я”:\n3. Розвиток дії – постійні сутички в родині, одруження Лавріна з Мелашкою, проща Мелашки до Києва, смерть Омелька Кайдаша, розподіл спадщини.\n“Кайдашева сiм’я” проблематика\nУ цьому творі художньо відтворено, як каже сам автор, “темні плями народного життя”. Повість вийшла друком майже через два десятиріччя після реформи 1861 р. й висвітлювала злободенні для того часу проблеми: злиденне життя хліборобів, руйнування патріархального устрою села, темноту й забитість селян, пияцтво, відсутність культурного дозвілля.. Разом із тим І. Нечуй-Левицький порушив одвічні проблеми:\nПроблема батьків і дітей Проблема сімейних стосунків Проблема виховання Проблема народної моралі Проблема віри в Бога Проблема людської гідності Проблема добра і зла\nДеякі художні порівняння, використані автором у повісті: “куслива, як муха в Спасівку; в Палажки очі витрішкуваті, як у жаби, а стан кривий, як у баби; Хівря доладна, як писанка; ходить легенько, наче в ступі горох товче; говорить тонесенько, мов сопілка грає; дівчина, гарна, як квіточка, червона, як в лузі калина, тиха, як тихе літо; лице, як віск, як лице в ченця, бліде; Ой, гарна ж дівчина, як рай, мов червона рожа, повита барвінком!”\nОсобливості повісті “Кайдашева сім’я”\nПерший в українській літературі твір, який зображує життя української сім’ї в пореформений період. Зображення руйнування патріархальних відносин на селі та в сім’ї (син піднімає руку на батька). Діалоги в повісті рухають і розгортають дію. Всі епізоди виписані в гумористично-сатиричному плані. У повісті згадується понад 30 релігійних свят Повість багата фразеологізмами\n“Кайдашева сім’я” – один із найпопулярніших творів І. Нечуя-Левицького. У ньому митець не намагався показати українців дріб’язковими, сварливими, чим йому несправедливо дорікали окремі сучасники. Уважний читач зрозуміє, що родина Кайдашів – не типова модель селянської родини, адже вона викликає закономірний осуд односельців. У “Кайдашевій сім’ї” письменник заговорив не тільки про занепад високої ролі батька в суспільстві, не тільки викрив зло, яке оселилося в серці людини, а й попри сатиричність тексту, показав, на думку літературознавця Володимира Панченка, “людей, які не сміються”, адже щирого сміху в повісті майже немає. Нечуй-Левицький сміється крізь сльози: він показує духовну деградацію і моральний занепад поневоленого народу, руйнування традиційних підвалин життя українського селянства.\nЯкщо ви можете доповнити аналіз твору “Кайдашева сім’я” лишайте свої тези в коментарях.\n← “Маріо і чарівник” скорочено\n“Червоне і чорне” аналіз →


ХТО КРАДЕ У КАМ’ЯНЦЯ СМОТРИЧ? | Газета "Подолянин"\nВигляд Смотрича – річки-символу нашого міста – цього тижня просто приголомшив кам’янчан: рівень води у кільці навколо міста впав настільки, що дно майже повністю оголилося, перед очима – лише болото, купи каміння і сміття.\nМешканці прибережних вулиць забили на сполох, звинувачуючи в обмілінні річки місцеву міні-ГЕС біля Замкового мосту. В листі до редакції вони просять розібратися із неподобствами, які коїть ГЕС у каньйоні:\n«…Час від часу рівень води у річці суттєво зменшується. І пов’язано це не з погодними умовами, а з тим, що приватні особи використовують русло річки у своїй підприємницькій діяльності, закриваючи та відкриваючи шлюзи електростанції коли і як хочуть. У результаті чого, в місцях, де раніше була вода, у болоті гниють риба і купи сміття. Раніше можна було часто бачити на березі річки рибалок, а тепер – хіба що бомжів, котрі полюють за непотребом. Досить того, що це не прикрашає місто, то ще й загрожує суттєвим погіршенням санепідемічної ситуації.\nНадіємося, що з цієї ситуації з Вашою допомогою буде знайдено вихід.\nЗ пошаною, жителі Польських фільварків В.Яцишин, С.Кубрик, інші».\nСтурбовано обговорюють ситуацію зі Смотричем і учасники кам’янецького форуму: kam-pod.net/smf, котрі вважають, що ГЕС пропускає воду прямо під Замковий міст, в обхід Старого міста. Ось лише декілька коментарів:\n«Хто вбиває СМОТРИЧ?! Мене та електростанція реально «зад…ла»! Адже ніхто з кам’янчан не став платити менше за електроенергію! Але річку втрачають усі! Раніше річку спускали вночі, і то інколи… А тепер навіть не заповнюють!»\n«Калабаня, а не річка. Крім того, люди скидають сміття прямо в річку, і загородили берег саме біля Руської брами. Враження від Смотрича та каньйону дуже негативні. Скільки ходжу по річках, а таких зас…их берегів не бачив. А ще фести проводять…»\n«Я цього літа спробував пройти на байдарці навколо Старого міста. Дві третини шляху йшов пішки бурлаком: глибина, не вища капця. Пошкрябав човен об консервні банки і помийки. Фу! Гидота!!!»\nМи звернулися по коментар до представників ПП «Маяк», яке є господарем гідротехнічних споруд. Ті запевняють, що Смотрич обмілів через посуху. Справді, на кліматичний чинник теж варто зважати, але ж неозброєним оком видно, що річка так обміліла лише на ділянці, яка регулюється ГЕС.\nПрацівники НПП «Подільські Товтри», в охоронну зону якого входить каньйон і Смотрич, поки що від коментарів утримались.


Заточка ножів в домашніх умовах: 8 порад\nВміння точити ножі знадобиться більшості сучасних домогосподарок, адже від гостроти клинка залежить товщина нарізки і настрій, з яким ви візьметеся за готування. Як правильно точити ножі, щоб цей інструмент завжди був ідеально гострим? Ви можете застосувати кілька пристосувань. Розглянемо кожен з них.\nЦе стрижень з ручкою, який наточіт ніж до абсолютної гостроти. Мусат можна розділити на декілька різних видів – металевий, алмазний або з кераміки. Мусат з металу має насічки, які вирівнюють деформовану кромку леза. Два останніх варіанти мають тонку структуру і служать для шліфування та підгонки поверхні і вістря.\nФорма мусата також може бути різною, але на результат вона не впливає. Користуватися ним потрібно так:\nВ одну руку візьміть ніж, в іншого ж затисніть мусат. Мусат тримають стрижнем вниз, спершись на стіл його кінцем.\nВодите ножем по мусату то однією, то іншою стороною, не змінюючи кут нахилу.\nРухайтеся по дузі, заточуючи ножі від рукоятки до вістря. Особливих зусиль не докладайте – лезо має ковзати.\nМусат чудово підходить для частого застосування, тому входить в набори ножів. Ще одним його плюсом є намагнічена поверхню, завдяки якій всі сточені елементи просто прилипають до стрижня, залишаючи ножик чистим.\nНаточити ножі бруском під силу кожному з вас. Це давно відомий спосіб, що дозволяє виконати повну заточку.\nТочильні камені роблять зі штучних і натуральних матеріалів. Поверхня кожного з них має різну зернистість. Точила з великим зерном підходять для сточування великих частинок металу, тоді як дрібнозернисті точильні камені більше згодяться для шліфування і додання гостроти.\nБруски також поділяють за способом обробки – водному або масляному. В залежності від нього поверхню точильних каменів слід замочити у воді або намазати спеціальним маслом (машинне або рослинне знаходяться під забороною!). Це не дозволить металевих тирси забити поверхню абразиву і знизити якість точила.\nДля якісної заточування в будинку слід мати кілька видів брусків. Тепер переходимо до процесу:\nЗафіксуйте на столі грубозернистий брусок. Під час роботи він не повинен рухатися.\nРозташуйте на камені лезо біля рукоятки, вибравши необхідний кут.\nЗробіть лезом ножа плавний рух по каменю, зміщуючи вістря в бік.\nНа загин клинка трохи підніміть рукоятку ножа, щоб кромка леза заточувалася рівномірно.\nПовторіть кілька разів, проводячи ножем в одному і тому ж напрямку.\nТепер переверніть ніж і проведіть заточку із зворотного боку.\nВиберіть інший камінь – із зернистістю середніх розмірів. Він дозволить видалити «задирки» на металі і зробить клинок гострим.\nНа дрібнозернистому камені відшліфуйте кухонний ніж.\nПо закінченню процесу промийте камінь водою, щоб вимити залишки стружки, забитий в пори.\nТочильний камінь можна замінити наждачним папером різного ступеня зернистості. Її міцно закріплюють і проводять ті ж маніпуляції, як і при роботі з бруском.\nЗаточка ножів в домашніх умовах неможлива без набору. Він складається з станини з затискачами для лез, а також точильних брусків. Користуватися набором просто:\nЗакріпіть клинок в затиску. Ріжучий край повинен «дивитися» вгору.\nВставити в отвір точильний брусок.\nЗробіть кілька зустрічних рухів від рукоятки до кінчика ножа. Ніж тримаємо перпендикулярно, щоб забезпечити потрібний кут заточування.\nВ точильний набір входить декілька різних брусків для заточування і правки.\nТочилка такого типу являє собою корпус з дуже зручною ручкою, в якому вміщено кілька спеціальних дисків. Точити ножі точилкою для ножів можна не тільки на першому, але і на останньому етапі, коли необхідна правка. У більшості пристосувань виставлений кут заточування, який чудово підходить для кухонного ножа. У застосуванні точилка також проста і зручна:\nЗанурте ніж в клітинку між дисками.\nЗ зусиллям проведіть від ручки до вістря.\nПромийте точило водою і дайте повністю висохнути.\nОдин з самих зручних, ефективних і безпечних способів заточування ножа. Електрична точилка здатна за кілька хвилин зробити ніж ідеально гострим. Ця точилка складається з декількох різних отворів з алмазними дисками для заточування, доведення та шліфування клинка. Дорогі пристосування також підходять для заточування зубчастих ножів.\nЯк правильно точити ножі електричної точилкою?\nВкладіть ніж в потрібний отвір.\nПроведіть ним між дисками від рукоятки до вістря, роблячи легкий натиск.\nТочильний верстат здатний наточити тупий клинок до бритвеної гостроти і надовго зберегти його ріжучі властивості. Але відсутність досвіду і невміння користуватися цим складним агрегатом може призвести до того, що клинок буде зіпсований. Точильний верстат підходить тільки для професіоналів.\nВін оснащений двома быстровращающимися дисками, які виконують заточування ножа і шліфування. Верстат може заточити лезо будь-якого виду, але кут заточування вам потрібно вибирати самим. Головне – слідкуйте за нагріванням стали, щоб вона не перегрілася.\nТочим керамічний ніж\nостаннім часом керамічні ножі стають все популярнішими, адже в магазинах стверджують, що вони зовсім не тупляться. Ще як тупляться, розумієте ви вже через 3 тижні! Як наточити керамічний ніж в домашніх умовах і чи можна це робити?\nЗаточити кераміку можна тільки на верстаті – матеріал переносить високі температури. Для цих цілей знадобиться алмазний або корундовий диск. Звичайний не підійде! Заточку потрібно виконувати на найменших обертах, щоб мінімізувати биття інструменту. Притискати ніж потрібно м’яко, не докладаючи зусиль.\nПо закінченню процесу обполосніть ніж водою, щоб змити залишки стружки. Будьте дуже обережними – можна порізатися швидко!\nЯк перевірити результат…\nТепер кожному відомо, як правильно точити ножі. Залишилося тільки перевірити результат своєї роботи. Зробити це дуже просто – поріжте свіжий помідор. Якщо лезо не мне, а швидко розсікає шкірку, ніж заточений добре.\nЩе один цікавий і нестандартний метод:\n…і зберегти гостроту ножа?\nУ цій справі вам допоможуть перевірені поради:\nНе зберігайте ножі разом з іншими столовими приборами (виделками, ложками тощо) – лезо буде тертися об поверхню інших предметів, на ньому з’являться мікроскопічні зазублини, які затупят лезо. Найкраще місце для ножа – дерев’яна підставка, магнітна смуга або особливий чохол;\nНе залишайте прилад брудним – щоб відмити засохлу їжу, потрібно чимало зусиль. Це може подряпати ріжучу кромку ножа. До того ж у багатьох продуктах присутня кислота, яка призведе до корозії металу;\nКонтролюйте тривалість контакту леза ножа з водою. Довге лежання в мисці з водою погано впливає на метал, а також матеріал ручки;\nЩоб довше зберегти гостроту свого ножа, мийте його лише холодною водою і намагайтеся рідше різати дуже гарячу їжу.\nБезконтактна мийка автомобілів


Депутати Роздільнянської міськради відзвітували про роботу в 2019 році :: Ізбірком :: Головні події Одеси\nДепутати Роздільнянської міськради відзвітували про роботу в 2019 році\n11 січня 2020 р. 14:02\nАтестація місцевих депутатів Роздільна міська рада\nРішення про щорічне звітування у грудні за період з листопада до листопада депутати прийняли на пленарному засіданні ХХХІІ сесії. Ініціювала таке рішення постійна комісія з регламенту і депутатської діяльності.\nВже вдруге за чотири роки каденції депутати Роздільнянської міськради зробили це організовано, так би мовити «під ялинку». Кількість депутатів, що підготували звіт, порівняно з минулим роком, лишилася незмінною — відзвітувало 17 народних обранців. А в порівнянні з 2016 роком кількість зросла більше ніж удвічі — за перший рік каденції відзвітували лише 8 депутатів.\nВ цілому письмові звіти складені за схемою, запропонованою ст. 16 Закону «Про статус депутатів місцевих рад», в них є дані про кількість відвіданих засідань сесії і комісій, про ведення прийому, кількість виборців, що звернулись у приймальню депутата, види допомоги, які запропонував депутат.\n15 звітів опубліковані у інформаційному віснику «Роздільна — наше місто», який виходить вже другий рік за кошти міської ради. За словами міського голови Валерія Шовкалюка, іще два звіти, Ганни Головко і Івана Бевзенка, були надані із затримкою, тому і не увійшли у грудневий випуск вісника, але на сайті вони опубліковані.\nСлід зазначити, що і на сайті, і у інформаційному віснику під кожним звітом надрукований номер мобільного телефона депутата для зворотного зв’язку з виборцями.\nЗа 2019 рік поки що не відзвітували Олена Тегляєва (БПП «Солідарність»), Андрій Тегляєв і Василь Писаренко («Радикальна партія Олега Ляшка»), Віталій Доронін («Відродження») і 5 із 6 представників «Опозиційного блоку» — Владислав Долгій, Сергій Голубов, Андрій Чаплигін, Олена Процюк і Дмитро Комков, який три роки поспіль не веде прийом виборців, не відвідує сесії і засідання комісій. Ці депутати не звітували і за 2017, і за 2018 роки.


В Україні хакери блокували сторінки в Instagram за викуп - 24 Канал\n19:16, 3 вересня 148 Читать новость на русском\nКіберполіція викрила викрадачів акаунтів соціальних мереж / 5 канал\nЗа допомогою шкідливих програм злочинці отримували незаконний доступ до електронних поштових скриньок, які були пов’язані з акаунтами жертв. Для цього на пошту власників акаунтів соцмережі "Instagram" вони розсилали листи, які були інфіковані цими програмами. Усі ці листи були замасковані під нібито офіційні повідомлення служби підтримки соціальної мережі.\nЧитайте також: Кіберполіція допомогла італійським колегам викрити канал збуду вкрадених за кордоном мотоциклів\nПісля отримання доступу до сторінок, зловмисники вносили зміни до реєстраційних даних, чим блокували доступ справжнім власникам. За повернення доступу вони вимагали від 10 до 30 тисяч гривень у криптовалюті. У якості жертв обиралися сторінки, кількість підписників яких була більшою за 15 тисяч користувачів.\nТаким чином зловмисники заволоділи сторінками понад тисячі людей, враховуючи іноземців.\nПравоохоронці провели санкціоновані обшуки за місцем проживання одного з учасників групи. В ході обшуку поліцейські вилучили комп’ютерну техніку, яку вже направлено на проведення усіх необхідних експертиз.\nЗа порушення розпочато кримінальне провадження за двома статтями Кримінального кодексу України: ч.2 ст.361 (Несанкціоноване втручання в роботу комп'ютерів, автоматизованих систем, комп'ютерних мереж чи мереж електрозв'язку) та ч.3 ст.190 (Шахрайство). Зловмисникам загрожує до восьми років позбавлення волі.\nТеги: Новини України Поліція хакери Кібербезпека\nКрістіна Бердинських 971\nВіталій Шабунін 1499


ЩО ТАКЕ ТОРГІВЛЯ НА імпульсу: Торгівля на імпульсі - це стратегія купівлі та продажу акцій,\nТоргівля на імпульсі - це стратегія купівлі та продажу акцій, що перебувають у русі. Простіше кажучи, коли акція має тенденцію підніматися, ви її купуєте. Ця стратегія прямо протилежна торговим методам, розглянутим вище. При торгівлі нізковола-\nТільний акціями вам не потрібно, щоб вона рухалася, тоді ви зможете заробити малі частки. Але при торгівлі на імпульсі рух акції має велике значення. Ось чому тут вам слід звернутися до лідерів ринку - акціям технологічних компаній, блакитних фішках, акціям, відомим по всьому світу. Саме такі папери вам і слід вибирати. Вони можуть торгуватися по 10 мільйонів штук в один день. Величезна цифра в порівнянні з деякими (розглянутими вище) акціями облігаційних фондів закритого типу, обсяг торгівлі по яких може становити не вище 20,000 акцій на день.\nТоргівля на імпульсі побудована тільки на русі. Завдання торгової стратегії полягає в тому, щоб заробити не 1/16, a 1/2, цілий долар, і навіть більше, бо саме стільки ж можна втратити, якщо торгівля піде проти вас. По суті, ви у багато разів більше ризикуєте, прагнучи заробити в кілька разів більший прибуток.\nМи розберемо два різних типи торгівлі на імпульсі: торгівля зареєстрованими акціями на Нью-Йоркській Фондовій Біржі і торгівля акціями NAS-DAQ. До цього моменту в книзі розповідалося лише про торгівлю акціями, зареєстрованими на Нью-Йоркській Фондовій Біржі та Американської Фондовій Біржі. Але NYSE і АМЕХ - лише половина світу онлайнової торгівлі акціями.\nІнша половина укладена в торгівлі позабіржовими цінними паперами або акціями NASDAQ. Ринок позабіржових цінних паперів являють собою зовсім іншу реальність, що вимагає застосування трохи інших стратегій.\nПерш ніж ми перейдемо до певних стратегіям, необхідно в загальних рисах описати принципи торгівлі на імпульсі. Незважаючи на те, що торгівля акціями NYSE трохи відрізняється від торгівлі NASDAQ, у них є спільні особливості, які ви повинні засвоїти\nперш, ніж почнете торгувати високоволатильних акціями.\nІнформація, релевантна " ЩО ТАКЕ ТОРГІВЛЯ НА Імпульс "\nщоб продемонструвати наслідки поділу праці в тому випадку, коли більш ефективні у всіх відносинах індивід або група співпрацюють з індивідом або групою, в усіх відношеннях менш ефективними, Рікардо розробив закон утворення зв'язків (law of association). Він піддав дослідженню наслідки розвитку торгівлі між двома регіонами, в нерівній ступеня обдарованими природою,\nщоб досвід помилок був корисніше, ніж уроки успіхів. Але людині від природи властиво уникати покарань. Зробивши помилку, ви не захочете повторити досвід ще раз, а помилки на біржі зачіпають два самих чутливих місця чоловіки: вони ранять ваш гаманець і вашу гордість. Але тут я повинен відзначити щось цікаве: деколи біржовий спекулянт робить помилки і знає про це . Потім він запитує себе: так\nщо повільне виконання при торгівлі на імпульсі є найбільшою перешкодою. Пам'ятайте, ми говоримо "повільне" не в абсолютному розумінні цього слова, ми маємо на увазі його відносний зміст. На Уолл-Стріт, слово "повільний" може означати різницю між угодою, виконаною за одну секунду, і двох-секундної угодою. Коли ви здійснюєте операцію по Інтернет , вона виконується на частки секунди повільніше


Чому плакав козачок Тарас - Біла хата\nГлавная / Всі новини / Кімнати / Історія / Чому плакав козачок Тарас\nПро дитинство Великого Кобзаря читала розповіді багатьох авторів, але найбільше враження залишила книга «Дитинство Тараса», яку написав правнук Катерини Шевченко — сестри Тараса Григоровича.\nМабуть, тому, що в основу книги лягли розповіді племінників поета — Петра Микитовича і Якима Антоновича, а також земляків і друзів поета, які особисто знали його.\nОсобливо багато спогадів про дитинство поета зберегли Красицькі — родина сестри Тараса Катерини. Адже саме вона була старшим його другом.\nКнига Д. Красицького розповідає про багато таких епізодів із життя Тараса, про які можна дізнатися тільки з цієї книги.\nМене особливо вразив такий епізод: служивши козачком у пана Енгельгардта, Тарас дізнався про трагічну долю сім’ї кріпаків Івана і Варки. Вони тільки одружилися, тільки б жити щасливо, але гнітила їх панщина. У них не було часу зробити щось собі по господарству. Щодня — панщина. Та ось Іван не витримав, і коли осавула гнав кріпаків на роботу, сказав: «Та ви хоч би один день вільний дали, щоб дома лад навести та очерету на зиму заготувати».\nІ цього було досить, щоб Івана добряче побив осавула, а потім віддали його в солдати. Вже без батька народився у Варки син. А в цей час у пана ощенилась породиста сучка. Всі цуценята, крім одного, і сама сучка пропали. Пані сприйняла це як велике нещастя, яке могло трапитись від зурочення конюха, у якого були чорні очі. І хоч конюха зовсім не було на псарні, його все рівно покарали через чорні очі.\nЦуценя, що залишилося живим, скавчало на весь двір. Воно хотіло їсти. І пані знайшла, хто буде годувати його. Вона веліла привести Варку. Варка загорнула в рядно свого сина і з панського поля пішла в супроводі ланового до пані. Вона наказала Варці годувати груддю цуценя і жити на псарні:\n— А якщо здохне цуценя, знай — згною! Іди!\nЗ-під панської нагайки Варка годувала щеня, а її дитя лежало на соломі, загорнуте в рядно.\nЧас ішов. Щеня швидко росло. Воно так викручувало груди, що дитині вже нічого не залишалося. Син, заморений голодом, скоро помер. А через місяць померла і Варка.\nЇї холодне бездиханне тіло лежало на псарні, а на грудях сидів породистий панський пес. Він запустив свої лапи в чорні розкуйовджені коси Варки, роздирав пазуху і гарчав.\nЗбіглися кріпаки. На псарні піднявся шум. Зайшов на псарню і Тарас. Він побачив, як пес рвав сорочку, і покусані груди Варки.\nРанком, коли кріпаки проводжали на кладовище небіжчицю, у світлиці сиділа пані, розважаючись із собачам, а козачок Тарас гірко плакав у передпокої. Тоді він не знав, які випробування доведеться перетерпіти йому самому.\nУ книзі Дмитра Красицького в доступній формі розповідається ще про багато подій, які пережив у дитинстві Тарас. Цікаво описує автор життя всієї сім’ї Шевченків.\nЩоб краще зрозуміти творчість поета, необхідно знати його біографію. І в цьому допоможе книга Д. Красицького, зокрема про життя Тараса в дитинстві, про події, які формували його як людину, як творчу особистість.\nКлавдія ІВАНЬКОВА, с. Сокиринці Срібнянського району


“Мистецтву” виповнилось 70 | Хрещатик - новини та життя української столиці.\n01/02/2002 надрукувати прочитало 8430 человек\n“Мистецтву” виповнилось 70 Відоме видавництво представить свою продукцію в Українському домі\n1 лютого виповнюється 70 років з дня заснування столичного видавництва “Мистецтво”. З цієї нагоди його колектив сьогодні відкриває в Українському домі ретроспективну виставку. Її відвідувачі ознайомляться з кращою продукцією “Мистецтва”. Серед останніх фундаментальних робіт — великоформатні альбоми “Храми України” і “Святий Київ”, присвячені 2000-літтю Різдва Христового, унікальна книга “Україна. Віхи історії”.\nВажкі часи позаду, і видавництво з року в рік все частіше радує своїх шанувальників. Понад сто найменувань продукції загальним тиражем сто тисяч примірників розходиться по всьому світу. Книги видаються українською, російською і ще шістьма мовами. Відновлено розірвані зв’язки з іншими країнами. “Мистецтво” активно відроджує й ті надбання національної культури, котрі через ідеологічні утиски тривалий час лежали на полицях, знайомить з іменами, штучно вилученими із контексту історії.


У Гройсмана обіцяють, що квитки на поїзди не подорожчають - Влада. Державна політика України. Свіжі новини про політику і не тільки.\nУ Гройсмана обіцяють, що квитки на поїзди не подорожчають\nЦіна проїзду на залізничному транспорті в найближчій перспективі підвищуватися не буде\n20 травня 2016 19:48\nПро це повідомив міністр інфраструктури України Володимир Омелян, передає depo.ua з посиланням на Укрінформ.\n"На сьогодні підвищення тарифів для пасажирських перевезень немає. Всі ці заяви є дещо передчасними", - повідомив міністр, нагадавши, що ціни і так нещодавно було підвищено на 15%.\nУтім, це може статися пізніше. Зараз потрібно завершити формування керівництва пасажирського напряму "Укрзалізниці", де, за словами міністра, зараз є вакансії, а "після цього, розробивши детальний графік поїздів, ми зможемо сказати чітко, що і коли відбуватиметься".\nНа запитання про скасування нічних поїздів він сказав, що не хоче втручатися в парафію глави "Укрзалізниці" Войцеха Бальчуна.\nНа цьому етапі робота йде над тим, щоб покращити сервіс, з чим є "велика проблема". Зокрема, Південно-Західна залізниця, сподівається Омелян, протягом місяця-двох повністю замінить постільну білизну. Впроваджується wi-fi в поїздах. Минулого року він з'явився в поїздах InterCity і в міністерстві розраховують, що до кінця року практика розшириться на всі поїзди.\nМітки: Укрзалізниця, подорожчання, поїзди


Спроби «легалізації аншлюсу» через кримські «університети» - Arc\nHome Аналiтика Спроби «легалізації аншлюсу» через кримські «університети»\n«АРК» вже писала про способи окупантів імітувати активність в освітньому процесі Криму за рахунок «іноземних студентів». Зокрема вказувалося на те, що абсолютну більшість цих «іноземців» становили громадяни України, в основному – жителі окупованих районів Донецької та Луганської областей . З тих пір механізм бурхливої імітації «продуктивних міжнародних стосунків» у сфері освіти та науки між кримськими «університетами» та іноземними закладами вищої освіти істотно посилився. Чи є це зухвалою імпровізацією агресора чи навпаки його продуманим, далекоглядним планом – спробує розібратися доцент Андрій Чвалюк.\nНа сайті створеного окупантами через протиправне об’єднання українських університетів «Кримського федерального університету ім. В.І. Вернадського» (далі – «КФУ») у розділі «Міжнародна діяльність»  зазначено, що його «випускники» нібито мають можливість отримати «документ загальноєвропейського зразка», Diploma Supplement, що має «спростити визнання їх академічних та професійних досягнень за кордоном». Однак навіть формальна наявність такого виданого «КФУ» «диплому» ще не гарантує працевлаштування. Наприклад, естонський випускник «КФУ» так і не зміг отримати роботу в своїй країні. Й хоча «ректор» «КФУ» наводить цю ситуацію як нібито «виключення із правил» , на нашу думку, це стане гарним прикладом для інших «студентів», які планують спокуситися на «безкоштовний сир».\nЗадля проведення ефективної вступної кампанії по залученню «іноземних студентів» окупанти йдуть на різні маніпуляції та наводять інформацію, яка не відповідає дійсності. Зокрема, у вже наведеній нами вкладці сайту «КФУ» «Міжнародна діяльність» вказані двосторонні міжнародні акти Росії про визнання іноземних документів про освіту, наукові ступені і вчені звання . Серед них наведено Угоду між урядами України та РФ про взаємне визнання та еквівалентність документів про освіту і вчені звання. Протокол про внесення змін до цієї Угоди 2000 року, що набув чинності 28 січня 2003 року дійсно передбачає визнання в Україні виданих у Росії документів про освіту .\nОднак чомусь у «КФУ» «не враховано», що угоду було укладено до окупації і що саме замах на анексію Крим впливає на предмет договору. Стаття 75 Віденської конвенції про право міжнародних договорів дозволяє Україні знехтувати зобов’язаннями перед державою-агресором не тільки щодо фейкових «дипломів» виданих у Донецьку чи Сімферополі, але й стосовно власне російських документів про вищу освіту. З урахуванням цього Міністерство освіти і науки України надало офіційне роз’яснення, що дипломи та інші освітні документи, видані на тимчасово окупованих територіях України, не визнаються та не мають юридичної сили ні в Україні, ні в інших країнах світу . Те що «керівництво» «КФУ» не відобразило це на своєму сайті прямо вказує на факт маніпуляції нормами міжнародного права. Водночас Україні звісно краще позбавити такі установи як «КФУ» самого предмету своїх маніпуляцій, розірвав як угоду 2000 року, так і протокол 2003 року до неї.\nВ 2016 році «директор» «Таврійської академії» «КФУ» Ігор Воронін в ефірі місцевого радіо повідомив, що «випускники університету» нібито можуть працювати будь-де за кордоном: мовляв, приклади вже є, що окремі власники дипломів «КФУ» нібито працевлаштувалися у Німеччині та країнах Балтії. Однак у той же час Воронін зазначив, що вектор російської геополітики розвернувся на 180 градусів на схід, і закликав орієнтуватися на заклади тамтешніх країн, де питань до дипломів «КФУ» нібито «взагалі не буде». Й вже через рік, 7 серпня 2017 року окупанти заявили що нібито співробітники «управління міжнародної діяльності» «КФУ» «легалізували» дипломи та додатки до них випускників університету з Алжиру, Бангладешу, Ємену, Іраку, Лівії, Непалу, Нігерії Пакистану, Палестини та Шрі-Ланки .\nУ чому ж причина такої популярності «КФУ» серед іноземців? Вона доволі проста – за багаторічну історію українські навчальні заклади, які окупаційна «влада» консолідувала під час утворення «КФУ», заробили певний авторитет у іноземних країнах. Й якість підготовки фахівців кримськими установами була відома далеко за межами півострова. На початок окупації кількість зарубіжних організацій-партнерів тільки у Таврійському національному університеті імені В.І. Вернадського (ТНУ) доросла до 206. Станом на початок 2014 року діяло 87 проєктів і грантів про міжнародне співробітництво з університетами Німеччини, Греції, Франції, Швейцарії, Великобританії, США, Норвегії, Фінляндії, Австрії, Білорусі, Росії. Серед них Салоникський і Афінський університети, Люблінський університет, університети Ніцци і Перпиньяну, Генуезький і Римський університети тощо. Щорічно більше 100 співробітників і студентів ТНУ проходили наукове стажування за кордоном. Приблизно стільки ж іноземних стажистів приймав сам ТНУ. Із закордонними університетами відбувався обмін студентами, організовувалися спільні наукові конференції та семінари . Частиною з цих напрацювань досі продовжує зловживати «КФУ».\nВодночас самі українські стандарти освіти через які стала можливою ця співпраця, піддаються окупантами пропагандистській критиці. Зокрема, майбутній ректор «КФУ», на той час «віце-прем’єр» кримського «уряду» Сергій Донич, наприкінці вересня 2014 року обіцяв, що в запланованому до створення «федеральному університеті» в Криму будуть впроваджені нові державні стандарти підготування кадрів, які нібито «не мали аналогів за України», а дипломи нового «вишу» визнають одразу 105 країн світу, де визнаються дипломи РФ, «від США, Великої Британії, Німеччини, Франції до країн Азії, Африки, Латинської Америки». Донич заявляв, що Україна нібито «видавала дешеві дипломи будь-кому», а в Росії «цілковито інакший підхід» . У подальшому «керманичі республіки» стали менш категоричними і, як це у них часто буває, діаметрально змінили концепцію залучення іноземних абітурієнтів.\n26 лютого 2020 року сумнозвісний «представник Криму при президенті РФ» Георгій Мурадов та кримський «міністр фінансів» Ірина Ківіко відвідали Індію в рамках «робочого візиту». Після чого пані Ківіко повідомила, що чимало приватних шкіл в Індії нібито бажають відправити своїх учнів до Криму для мовного практикуму, і додала, що «народна дипломатія» держави-окупанта «зможе проламати західні санкції, впроваджені проти Криму та Росії». А Георгій Мурадов похвалився, що заманював індійців до Криму «недорогою російською освітою» та навіть сприятливими для індійської нації кліматичними умовами півострову .\nНа той факт, що присутність на півострові «іноземних студентів» є справою політичною, а не освітянською вказує й наявність додаткових вступних пільг. Окремі категорії представників третіх країн, а саме Білорусі, Казахстану, Киргизстану та Таджикистану заманюються до «кримських університетів» на «бюджетні місця» на підставі постанови російського Уряду 1999 року № 662. Окупанти заявляють, що громадяни Азербайджану, Вірменії, Білорусі, Казахстану, Киргизстану, Молдови, Таджикистану, Туркменістану, Узбекистану і України, які «постійно проживають на території Росії», можуть скористатися аналогічним правом на підставі міжурядової Угоди про співробітництво в галузі освіти 1992 року. Подібна окрема угода поширюється й на громадян Грузії.\nДодатково державою-агресором була започаткована «програма підтримки співвітчизників». За нею учасники програми, що довели свою приналежність до прямих нащадків осіб, які були народжені на території СРСР, можуть вступати до підконтрольних Росії «університетів Криму» і «вчитися на бюджетних відділеннях» . Тобто у даному випадку мова йде вже не про «недорогу російську освіту», а про безкоштовну освіту для громадян третіх країн. У такому розрізі відчутний приплив до Криму «абітурієнтів» вже не здається чимось екстраординарним. Але й це ще не все. «АРК» вже писала про суспільно-політичну та фінансову роль, яку відіграють в окупованому Криму численні утворені російськими спецслужбами «національно-культурні автономії» . Але, схоже, окупанти використовують цей ресурс й у інших сферах.\nЗокрема наприкінці липня 2020 року кримські медіа поширили новину зі звично далеким від істини та претензійним заголовком «Південна Корея визнала кримські дипломи». «Визнання» виявилося в тому, що «дипломи кримського фінансово-економічного коледжу» визнав нібито «чинними» для вступу до свого бакалаврату сеульський заклад «Сам’юк». Це приватний університет, який є частиною світової мережі вишів християн-адвентистів сьомого дня і забезпечує середовище для навчання, «індивідуальну відданість Христові, особисту недоторканність, інтелектуальний розвиток і громадську працю». Третьою стороною при підписанні «угоди про співпрацю» виступила «національно-культурна автономія корейців Криму».\n«Президент» згаданого «кримського коледжу» Володимир Узунов, який паралельно є «членом громадської палати Республіки Крим», запевнив, що підписана «угода» не лише сприятиме розвиткові корейської культури в Криму, а й дозволить кримським абітурієнтам навчатися в Сеулі – щоправда, не уточнивши, чи мусять вони заради цього ставати адвентистами. Також не уточнювалося – як це ув’язується із системними утисками самих адвентистів у Криму з боку окупаційної адміністрації, у вигляді «штрафів» та обмежень діяльності релігійних шкіл і місіонерства.\nПроте учням «коледжу» вже пообіцяли постійно діючі курси корейської мови та двотижневі ознайомчі подорожі до Сеула, адже заявлялося, що деяку частину витрат корейська сторона має брати на себе. За словами «голови асоціації корейців у Республіці Крим» Володимира Кіма, представники університету «Сам’юк» були «приємно здивовані», дізнавшись, що на окупованому півострові мешкають понад 4000 етнічних корейців . Нас і самих здивувала ця цифра, адже згідно всеукраїнського перепису 2001 року в Криму проживало 2877 корейців, а проведений окупантами в 2014 році «перепис населення» (який охоплював усіх виявлених загарбниками в Криму фізичних осіб) відобразив 2983 осіб, які вважали себе корейцями. Хоча можливо «додаткових» корейців завезли у рамках програми масового переселення до Криму лояльного російського населення чи цифра була визначеною з урахуванням північно-корейських «студентів» «КФУ».\n«Покорення Азії» «кримськими університетам» відбувається й на китайському напрямку. У 2015 року у «КФУ» було здійснено перший «набір студентів» на спеціальність «Китайська мова та література, англійська мова». Спочатку «студенти» практикували мову з тайванськими педагогами Сен Чень та Чі Юй, а з 2016 році до них приєднався китайський викладач з КНР Сун Чже. У червні 2016 року тогочасний «ректор» «КФУ» Сергій Донич, анонсуючи відкриття нової спеціальності, заявив, що потреба в її існуванні зумовлена «активними зв’язками РФ та Китаю». Однак в таблиці «Розподіл бюджетних місць за програмою бакалаврату і специалітету в 2021 році» ця спеціальність в «КФУ» відсутня, як і в попередні роки. Мабуть для забезпечення «активних зв’язків РФ і Китаю» було достатньо і одного набору «студентів».\nВодночас у 2021 році «КФУ» оголосив набір на такі спеціальності, як «Філологія (Арабська мова і література. Англійська мова)» та «Філологія (Турецька мова і література. Англійська мова)». Мабуть агресор мав метою заздалегідь «підготувати ґрунт» для налагодження нових активних зв’язків на Сході. Однак «вступна компанія» провалилася і «пріоритетні місця на зазначені спеціальності» залишилися не розподіленими . Це значить, що «державне замовлення» на ці спеціальності буде скасовано, як свого часу звернули «програму підготовки студентів» за спеціальністю «Перська мова і література». Можливо, плани окупантів втратили свою актуальність після того, як посол Ісламської Республіки Іран в Україні Мохаммад Бехешті-Монфаред заявив, що Іран завжди підтримував суверенітет і територіальну цілісність України і ніколи не визнавав незаконний замах на анексію Криму з боку Росії . Однак окремі «студенти» з Ірану у «КФУ» все ж числяться.\n30 березня 2017 року окупанти провели у «КФУ» «міжнародний круглий стіл» в рамках «проекту» «Народна дипломатія: взаємопорозуміння між народами та зміцнення образу Криму як території миру та згоди». Захід було організовано «комітетом у справах міжнаціональних відносин державної ради Республіки Крим», «КФУ», «регіональною німецькою культурною автономією Республіки Крим» та «Домом дружби народів». Вочевидь «корейці свою справу зробили», і тепер ставка була зроблена на німців. У російській пропаганді заявлялося, що участь у «круглому столі» нібито взяла делегація німецьких політиків, імена яких окупанти не розголошували.\nПісля того як окремі європейці, які необачно «засвітилися» у окупованому Криму, попали під персональні санкції, окупанти почали ховати від плинного ока медіа справжніх німецьких громадян. Під час вищенаведеного заходу Олександр Мащенко назвав «народну дипломатію» держави-окупанта «важливим інструментом у боротьбі з інформаційною блокадою», та висловив переконання, що гості заходу після повернення додому «розкажуть громадянам своєї країни, в тому числі й політикам, правду про півострів, і вони зможуть зрозуміти вибір кримчан». Подібні «роз’яснювальні» заходи, проводяться окупантами майже щомісяця, як у самому Криму так і за його межами. Зокрема, для цього використовуються установи «Московського центру міжнародного співробітництва», розкидані по пострадянським країнам.\nЩоб обійти міжнародні санкції та нелегітимність освітніх документів, отриманих в окупованому Криму, загарбники вирішили провернути ще одну «прозору» схему. В серпні 2017 року Андрій Фалалеєв, який на той час ще «виконував обов’язки ректора» «КФУ», розповів, що результатом співпраці його «університету» з Московським державним університетом ім. М. В. Ломоносова (МДУ) може стати «отримання кримськими студентами дипломів одразу двох цих установ». Схема цілком робоча й протиставити їй щось доволі важко. Хіба що країни-учасниці згаданої та інших угод про взаємне визнання з Росією документів про освіту застосують їх денонсацію. Але тенденції для цього поки відсутні.\nВтім укласти угоду з російськими університетами для «кримських вищих шкіл» ще якось можна, а ось у роботі з третіми країнами часто виходить не дуже. Наприклад, російська пропаганда заявляла, що підконтрольний окупантам «Севастопольський державний університет» («СевДУ») уклав угоду про співпрацю з Університетом прикладних дисциплін Верхньої Австрії (FH Oberösterreich). Співпраця нібито мала передбачати «обмін студентами, викладачами, спільні стажування та створення спільних програм, з наступною видачею подвійних дипломів» На сайті «СевДУ» повідомлялося, що угоди про співпрацю нібито були укладені із університетами Ісландії, Китаю, Німеччини тощо . Водночас, як вже повідомляла читачам «АРК», після введення у 2020 році Україною санкцій проти «СевДУ» Асоціація окремо повідомила всім згаданим на сайті «університету» навчальним закладам третіх країн про те, що вони оголошені нібито «партнерами» структурою, щодо якої доведено участь у фінансуванні тероризму, у відмиванні коштів та в безконтрольному користуванні ядерними реакторами всупереч міжнародному праву.\nПісля цього «АРК» отримала офіційного листа від доктора Ульріки Хіллерман-Ділянай, директора з міжнародних справ Технічного університету Берліна. У ньому вказується, що згаданий на сайті «СевДУ» Технічний університет Берліна не має ніякого співробітництва з «СевДУ» та висловлюється подяка «АРК» за повідомлення про те, що така інформація (як ми бачимо – неправдива та шахрайська) була розміщена на «севастопольському офіційному сайті». У листі повідомлялося, що Технічний університет Берліна невідкладно звернеться із запитом, щоб відповідна інформація була видалена з сайту «СевДУ» . Дещо інша, брудніша та цікавіша, ситуація склалася із згаданим FH Oberösterreich, розташованому в місті Велс. Адже у грудні 2020 року «АРК» висвітлила багаторічну, ретельно опрацьовану РФ мережу агентів власного впливу в Австрії та Швейцарії, яка була серед іншого задіяна агресором саме в рамках проекту «друзі Криму», та яка, «за дивним збігом» обставин, базувалася саме на місто Велс через місцевих політиків  (вже колишніх, до речі).\nНа прямий запит «АРК» до FH Oberösterreich – чому саме Університет прикладних дисциплін Верхньої Австрії укладає угоди із такою специфічною як «СевДУ» структурою, яка серед іншого користується ядерним реактором поза контролем МАГАТЕ, відповіді отримане не було. Втім цей сюжет істотно зацікавив австрійських журналістів, та, на відміну від «АРК», їм вдалося отримати від FH Oberösterreich офіційний коментар, бо його університетські чиновники на запит медіа просто не могли не надати. За ним австрійські менеджери з вищої освіти визнали факт «укладання угоди» із «СевДУ». Але, як додавалося при цьому у офіційній відповіді університету, у 2018 році ними було підписане з окупантами тільки «декларацію про наміри», яка протягом наступних років ніяк не реалізовувалася, «студентами» ніхто не мінявся, та «подвійні дипломи» ніхто не видавав. Як були змушені визнати представники австрійського університету, зокрема таке сталося тому, що це питання «занадто тонке щодо зумовлення можливого порушення санкцій» .\nСписок міжнародних партнерів у «СевДУ» не такий рясний як у «КФУ», але окрім вищевказаних європейських там зазначені вищі та середньо-спеціальні, насамперед приватні навчальні заклади з окремих азійських країн, а також В’єтнамська філія московського Інституту російської мови ім. О.С. Пушкіна . Від них реагування на звернення «АРК» чи журналістські запити можна не дочекатися, тут потрібна й робота державних інституцій. До речі чому «севастопольський університет» не співробітничає з московським Інститутом російської мови безпосередньо, без використання у якості прокладки іноземної філії у Ханої, незрозуміло. Незрозуміло – якщо мислити логічно, або категоріями освітнього процесу чи наукової співпраці. Якщо ж керуватися логікою російських спецслужб щодо «легітимації окупації Криму» через міжнародне співробітництво у сфері освіти, із використанням «для зручності» власних установ у третіх країнах – то ситуація геть зрозуміла.\nДля укладення нових «міжнародних зв’язків» окупанти також використовують тактику інфільтрації «кримських студентів» у освітнє та наукове середовище іноземних держав через створення «закордонних представництв». У жовтні 2018 р. Андрій Фалалеєв розповів, що очолюваний ним «університет» не полишає планів щодо відкриття «закордонних представництв», задля забезпечення «міжнародної програми» та залучення «іноземних студентів». При цьому він визнав, що інфраструктура «КФУ» не готова до таких кроків, з огляду на брак простору для проживання та навчання, який потребує на «модернізацію, розширення та поліпшення якості». Також перед «керівництвом» «КФУ» постала проблема вирішення фінансових труднощів «іноземних студентів», через проблеми з переказом коштів до Криму, однак це питання планувалося вирішити відкриттям офісу «КФУ» в Москві .\nМи вже писали про те що в Криму не працює система грошових переказів «Western Union» й мешканці Криму вимушені користуватися послугами тіньових ділків, сплачуючи за їх послуги від 3 до 10 відсотків . Як бачимо, вплив санкцій також перешкоджає спробам легітимації «аншлюсу Криму» через освіту, або, принаймні, ускладнює цей процес. Втім якщо «філія» «КФУ» у Москві є насамперед категорією пропаганди, то підрозділ МДУ діяв у Севастополі й до 2014 року. Наприкінці січня 2019 р. у цій «севастопольської філії» МДУ заявили, що «навчатимуть студентів з Сирії». Відповідну «угоду» було підписано під час візиту представників «керівництва» Севастополя до Тартуса. За рік до цього «проректор зі стратегічних комунікацій» «СевДУ» Іван Кусов розповів, що його «університет» співпрацює з Сирією «точково», «у фарватері доручень Володимира Путіна» . З цього застереження також видно, що у основі налагодження «масового міжнародного співробітництва» лежать не наукові або освітні потреби, а особисті примхи керманича країни-агресора.\nНа початку вересня 2019 року до окупованого Криму також прибула «делегація студентів» з Сербії. Перед тим цю балканську країну відвідала «делегація студентів географічного факультету» «КФУ», інша ж «делегація кримських студентів» поїхала до комуністичного Китаю. Тоді «заступник міністра освіти, науки та молоді Республіки Крим» Костянтин Алікін розповів про нібито «досягнуті попередні домовленості» з Сербією, Туреччиною та Китаєм щодо «міжнародного обміну молодіжними та студентськими делегаціями». Ця тема обговорювалася з «КФУ», який вже «набув досвід такого обміну», та «Кримським інженерно-педагогічним університетом».\nТоді ж у «КФУ» оголосили про «початок співпраці» з Пекінським університетом мови та культури. Зокрема, нібито обговорювалися спільні дії у царині дистанційного навчання «студентів» «КФУ» китайській мові, проведення «літніх шкіл» у Пекіні та на базі «філії» «КФУ» в Ялті, а також різних «програм обміну та спільних наукових досліджень» . У самому факті «обміну студентськими делегаціями» владі третіх країн часто дійсно непросто побачити склад злочину, і саме тому ця схема поки іноді працює. Якщо «кримських студентів» десь починають приймати в гостях, «керівництво» «кримських університетів» миттєво підіймає питання про «початок співпраці між вищими навчальними закладами», створення «програм обміну», проведення «стажувань», відкриття «літніх шкіл», «філій» тощо. Й через певний час російська пропаганда повідомляють, що «укладено ще один договір про співпрацю». Адже, якщо підконтрольним агресорові структурам не вдається налагодити діалог із державними вишами третіх країн (що частіш за все й трапляється), то «делегації кримських студентів» починають курсувати між приватними, релігійними та іншими специфічними навчальними закладами. Розрахунок у тому, що за правилами великих чисел їх хоч десь приймуть. Звісно нічого спільного із справжніми обмінами студентами або спільними академічними дослідженнями така практика шаленого «пошуку іноземного партнера» не має.\nІноді бажання «визнання» для «кримських університетів» набуває відверто трагікомічних рис. Прикладом, ще лютому 2017 р. стало відомо, що британське видавництво Oxford University Press випустило колективну монографію «The Waffen-SS: A European History». До праці увійшов розділ про колабораціоністські формування у Другій світовій війні, співавтора якого, кримського історика Олега Романька, було вказано як «професора» «КФУ». За словами самого Олега Романька, він нібито отримав авторський примірник у бандеролі з адресою «Republic of Crimea, Russian Federation» . І хоча цю бандероль власне ніхто не бачив, а у тексті книги не вказане, що «КФУ» є «російською установою», сама гіпотетична помилка пакувальника чи секретаря видавництва, відповідального за розсилання авторських примірників, надала підстави російським медіа голосно зазначити, що нібито «одне з найбільших видавництв Великобританії визнало Крим Росією».\nНа останок бажаємо за доцільне попередити, що спроби обходу санкцій та легітимації замаху на анексію Криму з боку РФ будуть тривати та посилюватися, зокрема із використанням «кримських університетів» та «академічної співпраці». Наша Асоціація буде й надалі уважно моніторити відповідну діяльність агресора.\nPrevious articleОчисні споруди Криму як засіб «очистити» гроші\nNext articleРосія перетворює Крим у ядерний відстійник\nУ Сімферополі через чергову аварію обмежили водопостачання\nКримчани негативно відреагували на плани російських колонізаторів забудувати півострів


Який макіяж зробити на Новий рік, щоб сподобатися символу 2021 року | Сім’я і дім \nНоворічний макіяж має сподобатися символу 2021 року – Бикові. У новорічну ніч не бійтеся використовувати яскравий макіяж з блискітками і незвичайними квітами – станьте головною зіркою свята.\nБлискітки – це тренд не тільки майбутнього свята, але і всього 2020 року. Кращими кольорами макіяжу для очей будуть золотий, білий, сріблястий, зелений і синій. Нанесіть очі сірі кремові тіні для повік і сріблястий або золотий гліттер, а на губи нафарбуйте неяскравою помадою.\nЯкщо у вас є чорна або баклажанова помада – це кращий привід її використати. Не бійтеся ніяких експериментів! У цю новорічну ніч можна блищати і привертати до себе загальну увагу. Доповнити образ допоможуть золотисті прикраси. На вії нанесіть помаду, а внутрішню частину повіки виділіть тонкою стрілкою.\nНе купуйте дітям на свята цукерки!\n«Я була за крок від раку. Мені страшно подумати, що могло би статися…»\nПовсякденні клопоти засмоктують наче болото: прибрати, приготувати, зібрати дітей до школи, сходити на роботу, господарство попорати. Виходить так, що на себе уже не вистачає ані часу, ні сил…


Вісім гуртків запрацювали в Мостівській ОТГ - Platforma e-learningowa FRDLPlatforma e-learningowa FRDL\nВісім гуртків запрацювали в Мостівській ОТГ\n“Коли об’єдналася громада, позашкілля не було. Гуртки, які раніше працювали, функціонували на базі району, а наші вчителі були сумісниками і кошти на зарплатню йшли з районного бюджету. Після утворення ОТГ нам довелося вирішувати питання з позашкільною освітою”, – розповідає начальник відділу освіти Мостівської сільської ради Альона Савченко.\nОрганізація мережі гуртків у рамках співпраці школа – громада – батьки за активної участі школярів стала наскрізною темою для делібераційних засідань у Мостівській ОТГ на Миколаївщині в рамках проекту “Співпраця об’єднаних громад для участі громадськості в управлінні освітою”. Результатом реалізації проекту у цій громаді стало рішення сесії сільської ради про затвердження Положення про гурткову роботу на території навчальних закладів Мостівської сільради. На заробітну платню керівникам гуртків виділено 39 тис. грн. (на 3 місяці до кінця року), при плануванні бюджету на 2018 р. заплановано розподіл годину фінансуванні гуртків.\nУсього ж на території Мостівської ОТГ у 3 із 4 шкіл будуть функціонувати гуртки для школярів: з футболу, боксу, вокальний, хореографічний, декоративно-прикладний, зі шкільного лісництва, краєзнавства і квітникарства. У гуртках займатимуться 120 учнів із 476.\n“Виділили кошти, знайшли фахівців, наближчим часом заключимо угоду з районом, а в планах на наступний рік – створити опорний заклад, аби фінансування позашкільної освіти йшло напряму”, – додає Альона Савченко.


maxiwell | Прогулочка по лесу-2\n2. Фотографував все підряд.\n3. Молодняк на місці зрубаного лісу. Схоже, сосни хворі, бо пожовтіли. На дачі така сама біда.\n4. От що буває, коли зрубують високі дерева. Нижній ярус лісу займають листяні дерева та кущі. Ще з ботаніки пам'ятаю.\n5. Ожина (ежевика). Схоже, що й ягідки були. А це знов цвіте.\n7. Молодий ліс прорідили.\n8. Можна порівняти із зарослями.\n9. Боярський ліс — сосново-дубовий. Але є ділянка виключно засаджена дубами.\n10. В лісі багато окопів часів Другої світової війни.\n11. Нижні гілки на соснах позасихали.\n12. Деякі стовбури чомусь обпатрані. Навмисно роблять, щоб дерево засохло?\n13. Дубова частина лісу.\n14. Борщовик, виявляється, росте не лише в Білогородці, але і у нас.\n15. Як не дивно, не помітив куп сміття. Думав, що все прибрали. Але то я погано шукав.\n16. Дивна конструкція. Призначення так і не зрозумів.\n17. Високовольта лінія. Мало було просіки, попиляли ліс.\n18. Дивуюсь, як ЛЕП може проходити над дачами.\n19. В траншеї закопаний шифер. Радіоактивний, чи шо?\nНе завадило б пройтися по рідному місту з дозиметром.\n20. О! На дачах зробили таблички. Тепер лінії стали вулицями.\nЦе поширена практика для дач, що розташовані в міській смузі.\n21. Дорога до санаторію. Сама околиця міста.\n22. Стовпчик лісового крарталу. Раніше він був з іншої сторони просіки. А цього з-за кущів не видно.\n23. Це газопровід.\n25. Галявина для посиденьок.\n26. Пройшов квартал і звернув до просіки.\n27. Вирубка і зарослі папороті.\n28. Вийшов до ЛЕП. Там теж вирубка.\n29. Типовий лісовий грунт — пісок.\nПока я дивився на дорогу почув звук, що щось їде. Озирнувся, це була легкова машина. Інтуїтивно побіг у кущі. Навіть не подумавши, що там можуть бути павуки (добре, що їх не було). Оце так адреналін. Ледь в штани не наклав!\n30. В боковій дорозі побачив купу сміття.\nВзагалі, чим далі в ліс — тим більше сміття.\nТрохи перечекав і дав драпака. Зупинився тільки в кущах.\n31. Рознервувався. Тік-так — як звичка. Вважайте, що бзік.\n32. А ліс вирубють не лише повністю, але й проріджують.\n33. Знайшов ще одну галявину. А це ж далекувато від будинків.\nНазад йшов не по просікам, а лісовим стежкам. Траплялися ще купи сміття. Але не думаю, що вам приємно на це дивитися.\n34. Нарешті! Знайшов дорогу з лісу. Не став іти біля лісу. Пішов по Магістральній. По цій вулиці я ще не ходив.\nРадий, що вийшов з лісу. Але дорога стрьомна. Ні узбіччя, ні тротуару. А машини ганяють як скажені.\n35. Нарешті, цивілізація! Найвищий будинок у Боярці. 16 поверхів!\nЗістикувався зі антидепресивною дорогою і пішов додому.\nОт такі пригоди. Натоптав 11 кілометрів.\nНе ходите, дети, в Африку лес гулять!\nАле трохи попустило. Заодно відкрив для себе нові куточки.


Мама Кузьми Скрябіна заявила про крадіжку авторських прав покійного сина | Модна Леді\nНа YouTube каналі, який був створений ще Андрієм, “Moon Records” відправив 38 скарг про порушення авторських прав на різні відео – як на ті, що були нещодавно розміщені, так і на ті, що були опубліковані раніше ще самим Андрієм. У більшості це кліпи на оригінальні пісні. За правилами Youtube, при отриманні трьох скарг канал блокується ресурсом без можливості відновлення. Як можна таке допустити, щоб канал, створений Кузьмою ще за життя, був заблокований через рейдерство “Moon Records”? — розповіла мама Кузьми Скрябіна.\nЗвернувшись особисто до керівника лейбла Андрія Пасічника Ольга Михайлівна згадала, що після смерті сина інформація про нарахування нагороди з авторських і суміжних прав була прихована. У зв’язку з цим зараз відкрито кримінальну справу за ознаками скоєння шахрайства.\nТакож звертаюсь до учасників старого складу гурту “Скрябін”, яких пан Пасічник залучив до своєї брудної гри, отримавши від них ліцензію на начебто належні їм права.\nЧого сьогодні ви вирішили воювати з вдовою і з донькою Кузьми, коли нема вже Андрія? Задумайтесь і зупиніться, якщо маєте хоч якусь повагу до Кузьми, — звернулася Ольга Кузьменко.\nЧитайте також На "МастерШеф-10" з'явиться "біржа праці": кого туди відправлять?\nМайкл Фассбендер і Алісія Вікандер стали батьками: ЗМІ


Нестандартні причини відмови у видачі ліцензії на медичну практику\nДо нашої компанії часто звертаються Клієнти, які вже робили спроби отримати медичну ліцензію самостійно, однак неодноразово отримували відмову від ліцензійного органу.\nТак, серед причин відмови у видачі мед ліцензії можуть бути досить очевидні підстави: відсутність лікарів, спеціальності яких зазначені у списку, на які Клієнт бажає отримати ліцензію чи відсутність обов’язкового оснащення кабінетів лікарів.\nВ даному ж матеріалі ми спробуємо розібрати неочевидні, але водночас доволі часті причини відмови у видачі ліцензії на медичну практику, з якими стикаються підприємці, що бажають її отримати.\nПри отриманні ліцензії на медичну діяльність, потрібно зазначити відомості з трудової книжки ФОПа чи Медичного директора, якщо ліцензію отримує заклад охорони здоров’я, тобто юридична особа. На практиці ж, медичний директор зазвичай працює також одним із лікарів, на спеціальність якого отримується ліцензія.\nПричиною відмови в такому випадку може стати ситуація, коли у трудовій міститься запис про прийняття на роботу медичного директора, але відсутній запис про те, що така особа ще працюватиме за і сумісництвом, як лікар.\nСьогодні ліцензію на медичну практику в Україні може отримати також і ФОП, навіть якщо в нього немає медичної освіти, забезпечивши при цьому працевлаштування до себе на роботу осіб з медичною освітою. Але перед поданням документів на отримання ліцензії, необхідно обов’язково провести державну реєстрацію Фізичної особи-підприємця.\nПричиною відмови в даній ситуації може стати те, що спочатку особа підписує необхідні договори оренди приміщення, де відбуватиметься провадження медичної практики та подає документи на отримання ліцензії, а вже потім проводить державну реєстрацію Фізичної особи-підприємця.\nОформлення документів для медичної ліцензії\nПеред тим, як підписати відомості, які подаються для отримання ліцензії на медичну практику, потрібно виконати ще одну вимогу ліцензійних умов, а саме пронумерувати та прошити відомості, а також засвідчити їх підписом керівника юридичної особи чи ФОПу.\nПричиною відмови в даному випадку може стати банальна відсутність нумерації сторінок та те, що документи подаються в непрошитому вигляді й в них відсутній підпис уповноваженої особи.\nСтаття на тему: Оформлення документів для отримання медичної ліцензії: що потрібно знати?\nСамими ліцензійними умовами це не передбачено, однак причиною відмови може стати навіть невідповідність Типовому положенню про діловодство в Міністерствах та інших органів центральної виконавчої влади.\nНаприклад, відмову можна отримати, якщо підпис у відомостях, які подаються на отримання ліцензії, ставиться на останній сторінці, на якій є лише сам підпис, без відмітки про те, що особа підтверджує достовірність даних вказаних у відомостях.\nЯк впоратися з оформленням медичної ліцензії в Україні?\nПроцедура та підготовка пакету документів на отримання ліцензії на медичну практику є чітко регульованою та формалізованою, а тому будь-яка неточність чи невідповідність оформлення пакету документів є підставою для відмови у видачі ліцензії.\nЯкщо ж Ви все ж таки вирішили самостійно отримати ліцензію на медичну практику, але отримали відмову, то краще спробуйте звернутися до фахівців у даній справі. Адже вони можуть надати рекомендації щодо усунення помилок, що стали причиною відмови. Нажаль, ліцензійний орган не завжди та не дуже чітко вказує на ті причини, по яким він і прийняв рішення про відмову у видачі ліцензії, а отже і розібратися самостійно дуже важко.\nЯкщо в Вас залишилися питання щодо порядку оформлення медичної ліцензії, чи Ви бажаєте отримати готові документи - звертайтеся до наших спеціалістів.\nДата публікації: 25/09/2019


ОВІДІЙ, Публій Овідій Назон ❤ - Біографії\nHome ⇒ 👍Біографії ⇒ ОВІДІЙ, Публій Овідій Назон\nОвідій народився у невеликому містечку Сульмоні, що за 150 км від Рима, у сім’ї, що належала до вельможного роду вершників. Він здобув найкращу на той час освіту. Батьки мріяли про кар’єру політичного чи судового оратора для Овідія, позаяк у нього доволі рано проявилося неабияке чуття слова. Поет, котрий детально повідомляє нам автобіографію у своїх віршах (“Скорботні елегії”; IV, 10), зізнається, що опирався бажанню родини, оскільки його більше вабила мрія про служіння музам, складання віршів (“Тільки-но слово скажу – віршем виходить воно”).\nЖиття Овідія починалося щасливо. Молодість він провів у колі “золотої” римської молоді, з читанням віршів уперше виступив рано (“Раз на той час, може, два лезо торкнулося щік”), поезії його відразу ж здобули визнання. Це були ліричні вірші в жанрі любовної елегії, модному тоді в Римі. До Овідія в цьому жанрі виявили себе Галл, Тібулл, Проперцій, однак Овідій швидко затьмарив їх своєю славою, заслуживши репутацію “співця кохання”. Збірка “Любовні елегії” (“Amores”) об’єднує три книги (49 віршів), присвячених коханій поета, умовно названій іменем грецької поетки Корінни. Ще в античності намагалися встановити, хто приховується за цим ім’ям, але намарно. Поміж тим, переказ свідчить, що багато жінок прагнули видати себе за Корінну. Збірка містить чимало традиційних мотивів: клятви служіння Амурові, захоплення від милості коханої, страждання через її примхи та зради тощо. Однак при цьому чуття поета не набуває глибокого драматичного характеру. Зазвичай він висловлює його у жартівливому, грайливому тоні. Для Овідія кохання – це втіха, своєрідна гра, мистецтво, яке можна опанувати, позаяк воно має свої закони, свої правила гри. При цьому поет вирізняється дивовижною добротою, теплотою свого почуття та впевненістю у невмирущості своїх творів:\nЩоби отримати уявлення про декламаційно-риторичний характер любовних елегій Овідія, достатньо ознайомитися з елегією (І, 2), де Амур змальований в образі якогось римського тріумфатора, чи з елегією (І, 9), де розвивається порівняння любові з військовою службою, звичайно, в іронічному сенсі. Більша задушевність притаманна елегії на смерть Тібулла (III, 9). Як більш серйозні, можна навести також для прикладу елегію (І, 15) про безсмертя поезії та елегію (ІІІ, 1), де порівнюються рівноцінні, з точки зору поета, елегія і трагедія (слід зауважити, що О. замолоду написав трагедію “Медея”, котра не збереглася). Більш серйозною є й елегія (III, 13) з описом свята на честь Юнони у Фалері.\n“Любовні елегії” були, так би мовити, “практикою кохання”; для повноти охоплення слід було ще написати “теорію кохання” й “історію кохання” (М. Гаспаров). Наступну збірку “Героїди” (“Heroides”), або “Послання”, можна назвати “історією кохання”. Книга складається із 15 послань міфологічних героїнь до своїх коханих (наприклад, Пенелопи до Улісса, Філліди до Демофонта, Брісеїди до Ахілла, Федри до Іпполіта, Дідони до Енея, Деяніри до Геркулеса) і трьох послань героїв з відповідями на них героїнь (Паріса до Єлени і Єлени до Паріса, Леандра до Геро і Геро до Леандра, Аконтія до Кідіппи і Кідіппи до Аконтія). Збірка містить, таким чином, всього 21 послання.\nУ цій книзі знайшла свій яскравий вияв притаманна Овідію майстерність поетичної варіації. Всі героїні послань перебувають в однаковому становищі: тужать, страждають, прикликають коханих. Одначе Овідій надав кожній з них своєрідності: у мові, зовнішності, навколишніх атрибутах, їхнє змалювання вже позбавлене будь-якої іронії. На міфологічному матеріалі Овідій зображає драматичні перипетії кохання з цілковитою серйозністю. Світ любовних почуттів жінки вперше в римській літературі отримав у Овідія глибоке та виразне втілення.\nТут він дає поради спочатку чоловікам, а потім жінкам про те, де знайти предмет кохання, як його завоювати, а потім утримати. Поет намагається переконати кожного у можливості любовної удачі за умови винахідливості, енергії, доброго, терплячого ставлення до предмета пристрасті. Міркування Овідія виявляють тонку спостережливість, знання примх людського серця, добре, поблажливе ставлення до людських недоліків та слабкостей. Легка, грайлива, витончена поема одночасно дає уявлення про чимало сторін римського побуту (вигляд житла, одяг, прикраси, наїдки тощо).\nКоли Овідій завершив свою любовну трилогію, йому було вже за сорок. Він сам набув чималого досвіду, втретє одружився, цього разу щасливо, у поета підростала донька. Поблизу Капітолія стояв дім поета, зручний, гостинний; за містом, на березі Тибру, розташовувався його сад, місце творчого усамітнення. Тут поет замислив дві нові праці: вчену поему “Фасти” (“Fasti”) та міфо-логічну поему “Метаморфози” (“Metamorphoses”). Остання стала головним твором поета, здобувши йому світову славу.\n“Метаморфози” є своєрідною міфологічною енциклопедією, що об’єднує близько 300 міфів, викладених у зв’язній послідовності. Всі вони містять мотив перетворення і у сукупності покликані створити картину світу як постійного руху та змін форм, живих і неживих. Підставою для цих змін найчастіше стають перипетії кохання (міф про Нарциса, Орфея й Евридіку, Пірама і Фісбу тощо). Чарівність поеми створюється майстерним зображенням моменту перетворення. Воно змальовується як пластично-зримий процес, ніколи не миттєвий, пов’язаний з поступовим перевтіленням форм. Таїна розповіді посилюється тим, що поет ніколи не каже наперед, у що перевтілиться персонаж, і називання нової істоти відтягується якомога далі. Все це створює в читача враження присутності і занурює його в атмосферу дива.\nУ плані хронологічної послідовності викладу найдохідливішими є перші й останні книги “Метаморфоз”. Саме у книзі І змальоване першопочаткове і найдавніше перетворення, тобто перехід від хаотичного стану стихій до формування світу як гармонійно влаштованого космосу. Далі ідуть чотири традиційних епохи – золота, срібна, мідна і залізна, гігантомахія, звиродніння людей і всесвітній потоп, коли на вершині Парнасу залишаються тільки Девкаліон і Пірра, від котрих починається нове людство. До давньої міфологічної історії О. відносить також смерть Піфона від руки Аполлона, переслідування Дафни Аполлоном, міфологію Іо, Фаетона. Разом з іншими міфами книги II весь цей давній період міфології Овідій мислить як час царя Інаха, звідки і почалася найдавніша Аргоська міфологія.\nКниги VIII-IX – це міфи часів Геркулеса. У книзі VIII прославляються міфи про Дедала та Ікара (183-235), про Калідонське полюванню (260-546), про Філемона та Бавкіду (612-725). Понад половину книги IX присвячено самому Геркулесу і пов’язаним з ним персонажам – Ахелою, Нессу, Алкмені, Іолаю, Іолі (1-417). У книгу X увійшли знамениті міфи про Орфея та Евридіку (1-105), Кипариса (106-142), Ганімеда (143-161), Гіацинта (162-219), Пігмаліона (243-297), Адоніса (503-559), Атланта (560-739). Книгу XI розпочинає міф про смерть Орфея і про покарання вакханок (1-84). Тут, окрім того, є міфи про золото Мідаса (85-145) і вуха Мідаса (146-193), а також розповідь про Пелея та Фетіду (221-265) – провісницю троянське і міфології.\nКниги XIII – XV присвячені міфологічній історії Риму, у яку, як завжди, вкраплені й окремі сторонні епізоди. Овідій намагається тут дотримуватися офіційної точки зору, ведучи “родовід” Римської держави від троянських поселенців в Італії на чолі з Енеєм. Цей останній після відплиття із Трої потрапляє на острів Делос де царя Анія (XIII, 623-704); далі йдуть найголовніші епізоди – про Главка і Сціллу (XIV, 1-74) про війну з рутулами (445-581), про обожнювання Енея (582-608). У книзі XV – історія одного із перших римських царів – Нуми, котрий навчається у Піфагора і мудро керує своєю державою. Після цілого ряду метаморфоз Овідій закінчує свій твір похвалою Юлію Цезарю й Августу, котрі є богами – покровителями Риму.\nПоміж тим, коли Овідій перебував у розквіт: життєвого і творчого шляху, його спіткало жахливе нещастя. За розпорядженням імператора Августа його було заслано з центру Римської імперії в далеку причорноморську колонію Томи (сучасна Констанца в Румунії), місцевість віддалену і дику. Вирок був зумовлений бажанням імператора зробити з поета, автора “Мистецтва кохання”, провинного цапа, винного у розбещеності римських звичаїв, у тому числі неморальної поведінки власної онучки імператора, Юлії молодшої. Вирок, що означав розлуку з родиною, близькими, Римом, Овідій сприйняв як смерть. Силу його відчаю яскраво передає третя елегія першої книги “Скорботних елегій”, відома під назвою “Остання ніч у Римі”:\nОвідій прожив у вигнанні десять років. Тут були створені дві збірки його поезій: “Скорботні елегії” (“Tristia”) й “Листи з Понту” (“Epistulae ех Ponto”). У них на зміну любовній елегії приходить елегія смутна, пов’язана зі спогадами, роздумами тощо. Одна з провідних тем цих збірок – тема самотності. Можна сказати, що Овідій по-справжньому відкрив цю тему для поезії, змальовуючи самоту як різноманітні муки душі і тіла. Важлива тема “Скорботних елегій” – пам’ять про друзів, дружину. В них зосереджений зв’язок з покинутим Римом. Овідій оцінює дружбу як найвищу духовну вартість, опору у злигоднях і стражданнях. Послання сповнені молінь про заступництво, допомогу чи хоча би слово розради.\nПоруч із Вергілієм та Горацієм Овідій віддавна шанували в українській літературі. Цитуваннями з Овідія не раз підкріплювали свої настанови автори поетик, котрі читали в Києво-Могилянській академії. Овідій натхненно наслідував Г. Сковорода (“Похвала астрономії”), захоплено відгукувався про нього Т. Шевченко, називаючи поета “найдосконалішим творінням всемогутнього творця вселенної”. Мав Овідій в Україні і своїх перекладачів. У 80-х pp. XIX ст. в літературно-громадському журналі “Зоря” було опубліковано декілька перекладів з “Метаморфоз”: легенди про Пігмаліона та Кипариса переклала Олена Пчілка, про Орфея і Евридіку – О. Маковей. Дещо пізніше Олена Пчілка інтерпретувала й легенду про Дедала й Ікара. У 20-х pp. XX ст. Д. Николишин виконав переклад першої пісні шумковим віршем. Новим кроком у освоєнні “Метаморфоз” стали переклади М. Зерова. У наш час на рівні сучасних вимог до художнього перекладу окремі уривки з “Метаморфоз” українською мовою освоїв Ю. Кузьма. Кращим перекладачем Овідія сьогодні в Україні є А. Содомора.\nОвідій Публій Овідій Назон, що народився в 43 р до Р. X., у незначній містечку Середньої Італії, належав до великосвітського кухоль Риму і вів саму розкішне життя, поки близько 8 м по Р. X., що не був засланий, з невідомої причини, в місто Томи, у нинішній Болгарії. Не отримавши, незважаючи на всі прохання і старання, ні […]...\nОвідій у вигнанні Овідій не закінчив свою поему “Фастів”, так як в 8 р. після Р. Х. він був раптово відправлений імператором Августом у вигнання на узбережжі Чорного моря, в містечко Томі (поблизу нинішньої Констанції в Румунії). Про причини вигнання Овідій пише туманно. Він стверджує у своїх віршах, написаних на засланні, що його погубила “пісня” і якась “омана”, […]...\nЕлегія Елегія (грецьк. elegeia – журлива пісня, скарга; хоч етимологічне значення може мати й інші джерела: фриг. elegn – очеретина, очеретяна сопілка) – один із жанрів лірики медитативного, меланхолійного, почасти журливого змісту. Е. визначилась у Стародавній Греції (VII ст. до н. е.) передовсім як вірш (двовірш), що складався із гекзаметра та пентаметра, розмежованого на дві рівні […]...\nЕлегія – Жанровий поділ лірики – ЛІРИЧНИЙ РІД ЛІТЕРАТУРИ – РОДИ І ЖАНРИ ЛІТЕРАТУРИ Елегія (грец. Έλεγεία, від Ελεγοζ – пісня; утворено, як гадають, від фрігійського слова, що означало очерет, тобто від музичного інструмента, виготовленого з очерету, – сопілки, під акомпанемент якої співалися елегії) – вірш, у якому виразно спостерігаються настрої журби, смутку, меланхолії: “Тоска – элегии пароль” (І. Северянин). У ньому часто звучать скарги на життєві незгоди, містяться […]...\n« Що означає символ – жезл Меркурія (Кадуцей)\nГігантська черепаха »


Главная База знаний "Allbest" Государство и право Загальні положення про державу і право\n1. Вступна частина - 5 хв.\n2. Ознайомлення курсантів (студентів, слухачів) з темою - 5 хв.\n3. Вивчення навчального матеріалу - 60 хв.\n9. Юридична відповідальність: поняття, ознаки та види.\n4. Відповіді на запитання курсантів (студентів, слухачів) - 5 хв.\n5. Заключна частина (підведення підсумків заняття та видача завдання на самостійну підготовку) - 5 хв.\nнаявність видавати загальнообов'язкові “правила поведінки;\nЗахисна характеризується застосуванням примусових засобів із метою реалізації порушених прав і свобод, власності, суспільних об'єднань громадян, охорони суспільства в цілому.\n6. Характеристика джерел права\nДієздатність - здатність своїми діями реалізовувати свої права та виконувати юридичні обов'язки. Її поділяють на угодо- і деліктоздатність.\nУгодоздатність - це здатність суб'єкта правовідносин особисто своїми діями здійснювати й укладати цивільно-правові угоди.\n§ юридичні акти - правомірне застосування права, що здійснюється з метою викликати юридичні наслідки (постанова слідчого про припинення кримінальної справи, договір, заява, скарга);\n§ юридичні вчинки - дії, що не мають спеціальної мети спричинити юридичні наслідки (знайдення скарбу, створення художнього твору, наукової праці тощо).\n8. Поняття, ознаки й види правопорушень\nСклад правопорушення: об'єкт (порушене матеріальне чи нематеріальне благо, яке захищається правом), об'єктивна сторона (саму протиправну дію, її шкідливі наслідки, причинний зв'язок між дією й результатом), суб'єкт (дієздатна особа, яка здійснила правопорушення) і суб'єктивна сторона (вину, тобто ставлення правопорушника до дії та її результатів у формі умислу чи необережності; розрізняють також і змішану вину: умисел і необережність).\nПри застосуванні до особи заходів державного покарання діє “презумпція невинуватості”, тобто особа вважається невинною, поки не буде доведена її вина. Доводити вину повинні компетентні державні органи, які здійснюють звинувачення.\nЯк офіційний представник суспільства держава повинна робити все від неї залежне для поліпшення життя людей. Функції держави характеризують сутність, соціальне призначення й роль держави в суспільстві. У соціальних демократичних і правових державах вони уособлюють загальнолюдські та гуманістичні форми. Форма держави характеризується відповідною організацією та реалізацією публічної влади, взаємозв'язком держави з особою і громадянським суспільством. Апарат держави посідає головне місце в системі організацій державного механізму, оскільки здійснює державну владу та управління в суспільстві.\nПраво як соціальний регулятор суспільних відносин забезпечує регулювання найбільш важливих потреб та інтересів між людьми як у межах певної країни, так і на землі у взаємовідносинах усього світового співтовариства. Внутрішня форма права характеризується відповідною сукупністю правових норм, що об'єднуються в інститути, підгалузі та галузі права.\nПравопорушення як один із різновидів протиправних діянь, тягне за собою ретроспективну юридичну відповідальність, що є реакція держави на правопорушника і ті діяння, які він скоїв і за них зобов'язаний понести певну кару чи стягнення з метою виправлення й перевиховання.\n4. Закон України „Про правові засади цивільного захисту” від 24.04.2004 р.\n5. Загальна теорія держави і права: Навч. посібник / За ред. М.В. Цвіка, В.Д. Ткаченко, О.В. Петришина. - К., 2002.\n6. Загальна теорія держави і права: Навч. посібник / За ред. В.В. Копєйчикова. - К.: Юрінком Інтер, 2001.\n7. Правознавство: навч. Посібник / В.І.Бобир, С.Е.Демський, А.М.Колодій та ін.; під ред. В.В.Копейчикова 2-е вид., перероб та доп. - К.: Юрінком Інтер, 1999 р.\n8. Подберезський М.К. Основи правознавства України. - Х., “Основа” - 1994.\n9. Теорія держави і права: Навч. посібник / А.Ю. Олійник, С.Д. Гусарєв, О.Л. Слюсаренко. - К., 2001.\n10. Скакун О.Ф., Подберезський М.К. Теорія держави та права. - Х., 1997 р.\n11. Шпиталенко Г.А., Шпиталенко Р.Б. Основи правознавства: Навч.посіб. - К.: Каравела, 2003. - 384 с.\nлекция "Загальні положення про державу і право" скачать\nДругие документы, подобные "Загальні положення про державу і право"


Фейхоа - Страница 117 из 118 - Найкращі смішні картинки зі всього світу\nЯк зробити із старої ігрової приставки модну консоль?Досить складно, хочу я вам сказати, але можливо.\nБільшість бажаючих стати старостами — тупі, недалекі, але вкрай престижні люди. Місцями хитрожопые. Відома річ, що старостам є якийсь профіт від деканатів і кураторів.\nМинулого тижня в Чикаго був встановлений величезний 8-ми метровий памятник під назвою «Мерилін Назавжди».\nПогодьтеся, що побачивши кімнату, в якій живе людина, можна багато що сказати про її власника.Перед вами добірка кімнат японців.Подивіться, відразу видно, чим захоплюється або займається той, хто в ній живе.\nПрацюю в автосалоні. Продав черговий автомобіль, задоволені клієнти поїхали додому. Через пару годин дзвінок:— Ви мені яку, ***, машину продали, ***! Як так можна обманювати клієнтів, ***! Вона ж відразу, ***, зламалася!— Якого характеру поломка?— Так вона практично не їде, ***, тільки чутно скрегіт і сигнал поломки горить!— Опишіть індикатор.— Червоний гурток, в середині знак оклику!— Спробуйте зняти автомобіль з ручника.Клієнт, не в силах впоратися з хвилею сорому, кинув трубку.\nПрозорий Pontiac (14 фото)\nЦей Pontiac зроблений з оргскла.Повністю прозорий корпус дозволяє розгледіти авто в найдрібніших деталях.Творець цього авто планує продати його на аукціоні за півмільйона доларів.\nЯ часто буваю по роботі в республіці Білорусь. І чим частіше я туди їжджу, тим більше мене задовбує ставлення до людей в Росії. В Білорусі немає кондукторів — як у міських автобусах, так і в електричках.\nВ кайданах однобортних\nПеретряхивала тут одяг дитини: літній-на-викид, літній-на-віддачу, футболки покласти подалі, светри ближче і все таке. Дитина у мене тепер не який-небудь — майже першокласник! І ось над його бебехами я задумалася, а потім розлютилася.\nПідбірка смішних фотографій про армійські будні.Перша частина.\nКрасиві лінії міських горизонтів.Такі фотографії міст виглядають якось магічно.Бажаю приємного перегляду.Москва, РосіяНью-Йорк, СШАСан - ДієгоЧикагоСіетл, штат ВашингтонФіладельфіяМельбурн, АвстраліяСіднейБрісбенПариж, ФранціяДамаск, СиріяДубай, Обєднані Арабські ЕміратиРим, ІталіяТокіо, ЯпоніяФранкфурт, НімеччинаСібіу, РумуніяМалага, ІспаніяСінгапур Бангкок, ТаїландЛьвів, УкраїнаКуала-Лумпур, МалайзіяСан-Паулу, БразиліяРіо-де-ЖанейроВанкувер, КанадаЛондон, АнгліяДжакарта, ІндонезіяБуенос-Айрес, Аргентина\nФотосесія серед льодів і мешканців Білого моря.Відважна дівчина-дайвер на імя Наталія Авсеенко не злякалася і занурилася у води холодного моря,де провела чудову фотосесію з мешканцями цих вод.\nЯ — мама дівчинки. І за неповний рік мене вже задовбали колірна дискримінація. Причому хлопчикам простіше, їм суспільство дозволяє всі кольори, крім рожевого, а дівчаткам — тільки рожевий і білий.\nМене задовбали поїхали на любові до свого захоплення люди. Товариші собачники, давайте зясуємо пару базових моментів, які ви, здається, забули.Собака — тварина.\nПеред вами Західний Військовий округ.Тут умови зберігання боєприпасів порушують всі можливі норми.90 вагонів 125мм осколково-фугасних снарядів з набоями до них валяються на вулиці або недбало складені.Адже не так давно були вибухи арсеналу в Удмуртії і Башкирії.\nОдин ізраїльський рибалка зловив величезного тунця.Експерти оцінили його у 125 000 доларів.Забагато за звичайного, хоч і гігантського тунця.\nДитячі малюнки, перемальовані художником Garrett Miller.Вийшло дуже мило.\nЛондонські заворушення не пройшли непомітно для міста. На фотографіях видно, як було раніше і як стало зараз.\nБійня в Сонгмі\nОренда серверів (dedicated server) - послуга з надання клієнту фізичного сервера в користування. Це рішення є оптимальним для власників ресурсів, які не готові відразу...\nLineage 2 — огляд легендарної MMORPG гри\nЛінейдж 2 назавжди залишиться по-своєму унікальною з-за балансу PvP і PvE, а точніше повного їх дисбалансу на користь другого аспекту гри, що виправлялися впродовж...\nLineage 2, що побачила світ на закордонних серверах в далекому 2003 році, стала справжньою легендою і класикою жанру MMORPG , задавши високу планку для всіх наступних...\nУ наш час складно уявити індустрію азартних ігор без інтернет-гемблінгу. Ігрові автомати Коли ще не було інтернету, користувалися популярністю механічні ігрові автомати https://optimobet.com.ua/ru/online-casinos/slotoking з обертовими барабанами...