Charming Nails: Matte Merry midnight and pink FOTD!!\nOPI Merry midnight + China glaze Matte magic.\nSamalla esittelen ihanan pinkin meikkini. Tämä oli niin rakkautta! Olen löytänyt uuden huulikiilto ihastuksen, tämä tulee olemaan ahkerassa käytössä etenkin kesällä!\nColor club Pink power, näitä saa Nailfix kaupasta.\nEikö ole mielettömän upea?? Tosi nätti pinkki ja kerrostamalla saa säädettyä voimakkuutta.\nSilmämeikki oli t-i-e-t-e-n-k-i-n myös pinkki. Dior 5-couleurs Silk satinilla mentiin.\nPohjustus Gosh Love that pink, paletin vaaleanpunainen ja ruskea luomella, harmaata luomen keskiosassa ja valkea kulmaluulla.\nMuut kamat on samoja eilisten kanssa...\nJos huulet ja silmät menee samalla linjalla niin eikös hiustenkin pidä olla?!?\nEdit. Naamakuva poistettu!\nTunnisteet: Dior, Matta, Meikkikuvat, OPI\nRuu 8. huhtikuuta 2010 klo 6.33\nälä ota pahalla, mutta huulikiillosta tulee Tukiainen mieleen...\nlenorca 8. huhtikuuta 2010 klo 8.25\nVoi ku nää oot kaunis! Ihana nähdä kasvokuvaa, olet ihan eriäköinen ku oletin (vaikkei tuostakaan ihan kadulla vielä tunnistaisi jos vastaan tulisit, ellei sulla olis samaa meikkiä julkaistuna jo), hiukset on paljon tuuheemmat ja paksummat ku mitä jostain kuivashampoo-kuvista sai vaikutelman (no voi lol taas). Niin ne mielikuvat pettää :D\nUpea meikki taas kerran, ihailen sun kykyä yhdistellä sävyjä ja värejä niin luomareissa ku huulikiillo ja poskipunan valitsemisessa :) Mulla ei silmä vielä niin kartoittunut ole että näkisin silmämääräisesti mikä poskipuna imartelee jotakin silmämeikkiä, tai mikä huulimeikki latistaa koko muun meikin, vaan se on aika testipeliä vielä...\nmilipili 8. huhtikuuta 2010 klo 9.29\nHienosti yhdistelty! CC huulikiilto näyttää samanlaiselta kuin Macin Electric Fuchsia, ihana!\nWeezer 8. huhtikuuta 2010 klo 10.41\nIhanat pinkit raidat? Oletko kampaajalla laitattanut vai mitä? Mulla on iso tumman pinkki kaistale hiuksissa ja on alkanut taas haalistumaan, olisiko hyviä värivinkkejä?\nTimangy 8. huhtikuuta 2010 klo 11.00\nuuuu lisää paljastusta ulkonäöstä ;)) *stalk* :D\nnihrida 8. huhtikuuta 2010 klo 14.52\nLove the lips and the last photo rocks. Also - your eyes are absolutely stunning.\nCharming Nails: 8. huhtikuuta 2010 klo 14.54\nRuu: Tämä ei ole Tuksupinkki ;)\nlenorca: No kiitoksia vaan :) en tiedä millaisia mielikuvia olette luoneet mutta en tiedä tunnistaako tuostakaan vielä...\nMun mielestä kannattaa valita itselle sopivat värit eli mitkä värit on helppoja "kantaa". Kyllä sen alkaa oma silmä hahmottaa eli jos Reen mielestä kiilto on Tuksu nyt ja minä sanon että se on Tuksu vasta yhdistettynä siniseen silmämeikkiin ja liian tummaan huultenrajauskynään. Se yhdistelmä ei pukisi minua :P\nmilipili: Kiitos :) toivottavasti en tarvitse sitä MAC kiiltoa vai punako se on...\nWeezer: Ne on teippipidennykset shokkivärissä. Kampaajalla. Ei haalistumiseen auta kuin värjätä aina vaan shokkivärillä itse jos siis olet itse värjännyt? Vai onko se pidennystä? Tässä ei väri haalistu, käytän väriä suojaavia hoitsikoita ja hyviä jätettäviä :)\nRuun mielestä siis.\nCharming Nails: 8. huhtikuuta 2010 klo 15.03\nRuu 8. huhtikuuta 2010 klo 17.43\nniin ja en mä pahalla sitä sanonu, siltä se mun mielestä vaan näyttää :D ja ei en itse just ton mielikuvani takia sitä ostais, mutta ei se siitä rumaa huulikiiltoa tee :)\nCharming Nails: 8. huhtikuuta 2010 klo 18.21\nJoo en minä ottanut sitä loukkauksena. Jos minä jonkun mielestä näytän Tuksulta niin sitten näytän. Itse kannan ulkonäköni :D ei ollut v*ttuilua sulle, elä suutu :)\nMitä sitä rahaa tuhlaamaan jos tuntuu ettei tule käytettyä :)\nAnonyymi 8. huhtikuuta 2010 klo 19.15\napua tuo diorin paletti on täydellinen! saanko tiedustella sen nimeä? :)\nAnonyymi 8. huhtikuuta 2010 klo 19.18\nno siellä tekstissähän se kerrottiinkin jo :D lue anna-elina lue\nWeezer 8. huhtikuuta 2010 klo 20.23\nEi muuten pitänyt olla kysymysmerkkiä ihanien raitojen perässä, se oli toteamus :) on ollu kans värillisä raitapidennyksiä, itse ajattelinkin, että olisko sulla väriehdotuksia. Mietin tässä manic panicin ja fudgen paintin välillä...\nCharming Nails: 9. huhtikuuta 2010 klo 4.58\nOta silmä käteen ja lue xD\nWeezer: Ahaa :) mulla ei ole ollut kuin näitä pinkkejä ja en edes tiedä värien nimiä O_O\nmutta minkä väriset hiukset sulla on, mihin väreihin pukeudut ja siis onko nuo merkkejä vai sävyjä mitä mainitsin, kysyy tyhmä =D\nSanni 9. huhtikuuta 2010 klo 8.41\nIhastuttavat raidat ja ei hitsi miten makeelta tuo Color Clubin kiilto näyttää...! Enpä olisi vielä joku puolitoista vuotta sitten uskonut että hurahdan joku päivä pinkkeihin meikkeihin.... Pinkki kynsilakka, huulipuna/kiilto & poskipuna oli jotain sellaista mitä en olisi voinut koskaan kuvitella käyttäväni vielä jokunen vuosi sitten. Hullua!\nPolishaholic 9. huhtikuuta 2010 klo 10.14\nTuo kiilto on kyllä ihana ja sopii sulle just niin hyvin kun ajattelin. Tuo on se mitä sillon testasin kun joskus Dalissa puheltiin :)\nRuu 9. huhtikuuta 2010 klo 10.24\nJos minä jonkun mielestä näytän Tuksulta niin sitten näytän. Itse kannan ulkonäköni :D\ntuohon sanon vielä sen että mä en missään vaiheessa puhunut ulkonöstä, eli en kommentoinu mitään muuta kun sävyä :D ja nyt jo kaduttaa että möläytin taas ajattelematta mitään koko kiillosta, eli en sanonu että sä näyttäsit tuksulta. (musta tuntuu että kun korjailen tätä sanomistani, niin kaivan vaan kuoppaani syvemmäks :D)\nCharming Nails: 9. huhtikuuta 2010 klo 15.04\nSanni: Kennekähän takia ostin Pink nouveaun? Kyllä ne sun pinkit kynnet ja huulet on olleet ihastuttavat :) ja meikissä sulle sopiikin kaikki sävyt.\nMinäkin olen vannonut etten käytä keltaista meikissä saati kynsilakassa, oranssi oli myös nou nou listalla. Mutta kuinkas kävikään?\nPollari: Kyllä minä muistelinkin itsekseni että tästä puhuttiin. Ja tämä on niin ihana :)\nRuu: No ei se mitään, en minä loukkaantunut oikeesti =)


Kaisa Reetta T.: 2016\nKiinalaisen Mo Yanin vahva, värikkäitä ihmiskohtaloita ja elämää, sotaa ja rakkautta vyöryvä sukueepos vie lukijansa 1930-luvun lopulle, aikaan, jolloin Kiinassa käytiin Japanin hyökkäyksestä alkanutta ja yhä brutaalimmaksi käyvää Kiinan-Japanin sotaa.\nKohtaamme kaksi sukupolvea ja vielä kolmannenkin, sen joka vetäytyy sivustaseuraajaksi ja toimii tarinan kertojana, sen joka päättää lähteä tutkimaan isovanhempiensa ja vanhempiensa vaiheita Koillis-Gaomiin, haluaa palata vielä kerran sinne minne juuret johtavat.\nKolme sukupolvea siis, ja yksi maankuulu viinatislaamo, yksi hulluakin hullumpi rakkaustarina, yksi kirottu sota ja kaiken taustalla silmänkantamattomiin ulottuvat durrapellot, jotka kasvavat kuin itsestään ja jatkavat olemassaoloaan vielä senkin jälkeen kun... Pellot punaiset kuin syvin rakkaus tai veri, joka noille pelloille aikanaan vuodatetaan. Väri, joka ennen merkitsi onnea, vaurautta ja voimaa saa tässä tarinassa kokonaan uuden merkityksen...\nTarinamme alkaa eräästä kohtalokkaasta kohtaamisesta matkalla läpi viiltävälehtisten durrapeltojen... Nuorta, onnelliseen ja helppoon elämään tottunutta Dai Fengliania ollaan kantamassa kohti miehelää, kohti järjestettyä avioliittoa spitaalia sairastavan ja jo haudan partaalla roikkuvan miehen kanssa. Vasta 16-vuotias Dai Fenglian tuntee kulkevansa kohti kuolemaansa itsekin, kunnes kohtalo puuttuu peliin nuoren, villisydämisen Yu Zhan'aon hahmossa. Onni kääntyy, Dai Fenglianin ja tulevan rosvopäällikön ja komentajan Yu Zan'aon elämät kietoutuvat yhteen kuin kypsän durran varret. Viinatislaamo kokee vallanvaihdoksen, uudet tuulet puhaltavat, uutta elämää syntyy. durrapellot lainehtivat punaista kultaa... Sitten saapuvat japanilaiset.\nJa japanilaisten jälkeen villiintyneet, nälkäiset koirat...\nKuten kaikki sodat, myös Dai Fenglian ja Yu Zan'aon kohtaama sota on epäinhimillinen, brutaali, kertakaikkisen hohdoton ja turha. Sota muuttaa ihmisen, se tappaa hänet vaikka ei veisi henkeä. Mo Yanin kerronta kylmää lukijan sisintä: väkivalta iskee kyntensä kaikkialle ja on pian niin rutinoitunutta, että sen vaikutuspiiriin joutunut ihminen kokee aina jonkinasteisen sisäisen kuoleman. Juuri tämän seikan havaitseminen hämmensi ja ravisteli minua eniten: mitä tapahtuu ihmiselle, jonka elinympäristössä väkivalta ei enää poikkeus vaan sääntö? Miten paljon maailmassa onkaan heitä, jotka joutuvat syntymään, kasvamaan, elämään ja kuolemaan olosuhteissa, joissa väkivaltaisen kuoleman toistuva näkeminen on vain yksi arjen perusprinsiipeistä... Mo Yan kuorii sodan yltä kaiken hohdon ja romantiikan eikä nosta yhtäkään henkilöhahmoaan sankarin asemaan. Sota tuottaa vain ja ainoastaan uhreja, ei koskaan kunniaa.\nHämmentävää on se, kuinka paljon kauneutta ja kontekstiinsa nähden hiukan järkyttävältäkin tuntuvaa huumoria Punaiseen durraan sen sisältyy. Kauneus ja nauru hehkuvat sodan rumuutta vasten lämpiminä ja vahvoina, kuin yksinkertaisin siveltimenvedoin piirrettyinä. Mo Yanin funktionaalinen, satiiritilkkasilla maustettu kerrontatapa ihastutti minua valtavasti samaan aikaan kun podin totista tuskaa romaanin väkivaltakohtauksia lukiessani. Syntyi sisäinen ristiriita, minkä koen pelkästään positiiviseksi merkiksi siitä, että tulen muistamaan lukemani vielä pitkään...\nVuonna 1955 syntyneen, Nobelilla palkitun Mo Yanin Punainen durra antoi minulle taas uusia, hienoja näkökulmia Kiinan lähihistoriaan ja kulttuuriin, jotka ovat minulle vielä Suuri Tuntemattomuus. Ymmärrys kasvaa pisaroittain, olen kuullut joskus sanottavan ja siihen uskon minäkin. Punainen durra kuului kirjasyksyni odotetuimpiin, eikä intuitioni pettänyt: vaikka hyppäsin Mo Yanin johdattamana kauas mukavuusalueeni ulkopuolelle, olen onnellinen siitä että uskalsin tarttua teokseen.\nRomaanin takakansi tietää kertoa, että Mo Yan on oikealta nimeltään Guan Moye. Mo Yan on kirjailijan taiteilijanimi, joka tarkoittaa 'älä puhu'. Nimi muistuttaa virallisen Kiinan pyrkimyksistä kontrolloida taiteilijoiden ja yhteiskunnallisten aktivistien ilmaisunvapautta.\nMo Yanilta on suomennettu Punaisen durran lisäksi myös romaanit Seitsemän elämääni (Otava 2013) Viinamaa (Otava 2014), jotka kumpikin nousevat nyt lukulistalleni.\nToivoisin kovasti, että tämä teos saisi osakseen enemmän blogisavuja.\nMo Yan: Punainen durra (Honggaoliang jiazu, 1987)\nTunnisteet: Arvostelukappaleet, Kiina, Mo, Nobelistit, Otavan kirjasto, Ulkomaiset romaanit, Vuokko\nNiin siinä kävi taas että islantilaisen Sjónin (Sigurjón ”Sjón” Birgir Sigurðsson) onnistui kiepahuttaa minut jo toistamiseen pikkusormensa ympäri. Edellisen kerran hän vei minua rusettimutkalle romaanillaan Poika nimeltä Kuukivi (Like, 2013), jonka luin pari vuotta sitten hetken mielijohteesta; tuohon saakka minulle tuntemattomana pysytelleen kirjailijan teoksen nimi houkutteli, ei vähiten siksi että kuukivi sattuu olemaan yksi kauneimmista tietämistäni korukivistä. Vaikka sittemmin kävi tietenkin ilmi että eihän romaanissa kivistä puhuttukaan vaan ihan jostain muusta...\nSe oli ihastusta ensi sivuilta. Rakastuin Sjónin uniikkiin tapaan kirjoittaa, siihen millä tavalla hän luo arkitodellisuuden näkyväksi, värittää sen toisista maailmoista ja kaikkeuksista peräisin olevin sävyin niin että lukija näkee kaiken kuin uutena, jollakin erikoisella tavalla kirkastettuna. Vaikka Poika nimeltä Kuukivi oli monin paikoin myös rankka lukukokemus, se jätti jälkeensä unohtumattoman, hyvän muiston.\nTämä tänä syksynä suomennettu Valaan suusta -romaani sitten vain entisestään syvensi aiempia tunnetilojani. Teos vie lukijansa 1600-luvun alkupuolen Islantiin, vanhan ja uuden ajan mielenkiintoiseen solmukohtaan, jossa ensiaskeliaan ottava nykyaikainen tieteellinen maailmankuva, ikiaikaiset uskomukset ja kristinuskon katoliset ja protestanttiset suuntaukset taistelevat paikasta pohjoisen auringon alla. Eletään epävarmuuden vuosia, noitavainot roihuavat Pohjolassa kiivaimmillaan, uskonsodat eivät ota loppuakseen, väkivalta ja sairaudet korjaavat ihmisiä kuin viljaa. Valistuksen aika on tulossa, mutta vielä eivät airuet soi, eivät ainakaan niin että ne tavallisen kansan korviin saakka kuuluisivat...\nTähän historian solmukohtaan on sattunut syntymään myös romaanin nimihenkilö, Jónas Pálmason, jolle tiedonhalu ja kertakaikkinen uteliaisuus kaikkea olevaista kohtaan koituu kohtaloksi. Jónasin lisänimi Oppinut kertoo kaiken ja on vallanpitäjille lopulta liikaa: lapsuudestaan lähtien hän on imenyt itseensä tietoa kuin pieni sieni ja pääsee jo hyvin varhaisessa vaiheessa kiertämään kylillä parantajan ja tietäjän roolissa. Jónas on todellinen renessanssi-ihminen, hänessä yhdistyvät lääkäri, luonnontieteilijä, kansanparantaja, runolaulaja, näkijä, filosofi ja taiteilija. Miehen voimakas persoona ja kirkas äly muodostavat valtaapitäville lopulta uhan, josta on päästävä eroon: hänet tuomitaan noituuden harjoittamisesta ja karkotetaan autiolle Gullbjarnareyn saarelle täydelliseen yksinäisyyteen. Rangaistus on uteliaalle, tiedonhaluiselle ja tieteitä seuraavalle Jónasille pahin mahdollinen...\nAutio saari on mielenkiintoisella tavalla kaksijakoinen paikka: Gullbjarnareyllä ei ole mitään ja samaan aikaan siellä on läsnä koko olevaisuus. Kokonaisen maailman löytäminen yhdestä paikasta, kuvaannollisesti yhdestä hiekanjyväsestä, oli minulle yksi tämän romaanin mielenkiintoisimmista ja merkittävimmistä teemoista. Yhteisöstään hyvin julmalla tavalla eristetyksi joutunut Jónas kasaa ylpeytensä rippeet ja ryhtyy kertaamaan erikoislaatuista elämäänsä, kuuntelijoinaan muutama saarelle eksynyt eläin, ilman haltijat ja alati muotoaan muuttava meri. Todellisuus ja yhä hurjemmiksi käyvät näyt sekoittuvat toisiinsa ja synnyttävät yhä uusia maailmoja, harhakuvitelmiako vain vai näkyjä jostain toisesta maailmasta, vielä tulevasta? Valaan suusta -romaania voi lukea kuvauksena ihmismielen vähittäisestä musertumisesta, mutta kyllä - haluan nähdä Jónasin tarinassa myös muita, syvempiä ja samalla valoisampia, voimaannuttavia tasoja,.\nKaikki on muutoksessa, kaikki syntyy uudelleen, pienin yksityiskohta toistaa kokonaisuutta niin kuin pieni aalto toistaa korkealla kumottavan kuun kuvajaista. Jónasin saari on kuin muinainen alkujumala Gaia, maan alku, joka synnyttää maailman uudelleen ja uudelleen, ja kaikki tapahtuu nyt ja tässä, silmiemme edessä...\nLuoja sentään, miten hienosti Sjónin teos sitoo yhteen 1600-luvulla vallinneet maailmankäsitykset, erään todellisuudessakin eläneen miehen kohtalokkaan elämäntarinan, uskonnot, filosofian, luontorakkauden, yhtä hyvin kuin vasta vuosisatoja myöhemmin ilmoille putkahtavat kehitysteoriatkin...\nMinä heilun ja taivun tuulen mukana kuin ruohonkorsi, jotta se ei pysty kaatamaan minua kumoon... --- Kuuluu ujellusta, kirkumista, hyräilyä, valitusta, itkua ja vihellystä... Kuuluu eläinten ja ihmisten ääniä, kokonaiset kuorot laulavat, kokonaiset laumat huutavat nimeään... Mikä äänitaideteos... Ikään kuin itätuuli kantaisi luokseni kaikki maailman äänet yhtä aikaa ja sekoittaisi surullisimmat yhteen iloisimpien kanssa... --- ... pohjoisessa merestä kohoaa laskuveden aikana pieni saari, jonka läpi kulkee tunneli... Hän avaa suunsa ammolleen, sulloo suunsa täyteen pilviä, tunkee niitä poskiinsa, kurtistaa kulmansa, syöksyy alas saarelle ja asettaa suunsa sen itäpuolelle... Hänen nimensä on Euros... Ja hän puhaltaa... Ja soittaa... Ja puhaltaa...\nMajakka maailman laidalla...\nTäällä minä seison jalat tutisten ja kuvittelen olevani melkein suuri...\nRomaanista on blogannut myös Kirjasähkökäyrän Mai.\nSjón: Valaan suusta (Rökkurbýsnir- skáldsaga, 2008)\nTunnisteet: Arvostelukappaleet, Islanti, Kauko, Sjón, Ulkomaiset romaanit\nMiksi musikaalisesti lahjakas, säveltämistä rakastava Alma Mahler ei sävellä?\nMiksi nuori naiskuvataiteilija hukkaa energiansa, jumittuu kelpaamattomuutensa ja epävarmuuksiensa miettimiseen sen sijaan että keskittyisi työhönsä, uppoutuisi sydämensä kyllyydestä taiteensa tekemiseen?\nMikä meitä naisia ajaa yhä uudelleen ja uudelleen katselemaan ja itseämme ja toisiamme, valintojamme ja tekemisiämme ulkopuolisin ja toisinaan peräti tuomitsevin silmin ? Eikö riitä, että ympäröivä maailmamme tekee sen puolestamme?\nNäiden teemojen ympärillä pyörii Hanna Weseliuksen monisärmäinen ja fragmenttimainen esikoisromaani, joka kietoo yhteen kolmen naisen tarinat sadan vuoden aikajänteellä. Weselius kirjoittaa räiskyvästi, miltei tulikivenä kipunoiden. Hän käsittelee aihettaan ilahduttavan rohkeasti, vailla silkkistä häveliäisyyttä, tuo esiin sen, mistä usein vaieta; asenteet naissukupuolta kohtaan ovat yhä vieläkin kuin kivikaudelta ja pahinta on, että myös me naiset itse saatamme vahvistaa noita asenteita: käytämme niitä paitsi toisiamme myös itseämme vastaan, useimmiten tosin tiedostamatta.\nWeselius tuo näyttämölle kolme naista, joista ainakin kaksi tuntuu elävän omassa, erillisessä kuplassaan vailla todellista yhteyttä maailmaan, saati omaan itseensä. Voisivatko nämä naiset ymmärtää toisiaan, toistensa vaikuttimia ja kohtaloita? En tiedä, onko Weseliuksen agendana ollut tämä, mutta ainakin itse aloin miettiä Alma!:a lukiessani naisten välistä solidaariutta ja sen tärkeyttä.\nKohtaamme säveltäjä Gustav Mahlerin vaimona tunnetuksi tulleen Alman kotiinsa jumittuneena tuijottelemasta ikkunoista tyhjin katsein... Elämä on kutistunut kodin kokoiseksi, aika tiivistynyt niihin harvoihin, lyhyisiin tuokioihin joina kuuluisa mies malttaa jättää toisaalla tapahtuvan 'todellisen' elämän ja suvaitsee - ehkäpä pikaisena anteeksipyyntönä? - pistäytyä kotona. Alman oma elämä on pysähtynyt, piano jää koskemattomaksi, säveltäminen ei tule kyseeseen, vaikka taitoa ja intohimoa riittäisi..Alma, oi Alma, miksi tyytyä näin vähään kun tarjolla on koko maailma. Katso, miehesi Gustav on jo tarttunut siihen, mikset siis sinäkin, senkin strutsinsulkainen struudelini...\nSata vuotta myöhemmin nuori suomalainen taiteilija tarpoo Helsingin pakahduttavassa, valoisassa keväässä oikeutusta omalle olemiselleen ja taiteentekemiselleen... Oman tien löytäminen on yhtä vaikeaa kuin Almalle, kummatkin ovat juuttuneet ympäristön heille asettamiin olemisen raameihin, kummallakaan ei ole voimia potkaista itseään niistä ulos. Eipä aikaakaan kun lukijan jo tekisi mieli (Weseliuksen tarinaan kehittelemän kaikkitietävän ja hyvin kipakan sivutarkkailijan tavoin) potkaista naisia persuuksiin:herätkää ja toimikaa, te itseenne käpertyneet luuserit!\nWeselius näyttää kerrassaan ovelasti, kuinka helppoa sanoilla on piiskata, alistaa, tehdä kohde kertaheitolla arvottomaksi. Weseliuksen luoma sivustaseuraaja (nainen muuten hänkin) katsoo sadan vuoden takaista, keski-ikäistyvää Almaa ja suorastaan seivästää hänet sanoillaan. Kuinka helppoa onkaan nähdä maailma mustavalkoisena, kuinka helppoa on arvottaa toisen tekoja ja tekemättä jättämisiä omasta näkökulmastaan...\nKertojaääni tuskastuu: Alma, sinä suurisilmäinen, mukavuudenhaluinen lehmä, silkkiin kiedottu strutsinsulkainen struudeli, joka barrikadien ja taistelun sijaan ajauduit mihin ajauduit, lopulta miehen sylistä toiseen, eikö sinusta todellakaan muuhun ollut? Julmia osaamme olla suuressa vihassamme, jota tunnemme alistuvaa ja mukautuvaa ihmisluonnetta kohtaan. Kuka se sanoikaan, että helvetissä on erityinen paikka niille naisille, jotka auttamisen sijaan alentavat toisensa...\nWeseliuksen kolmas naishahmo on Alman ja Ainon vastinpari, juristi,joka päivisin pelastaa julmien miesten kynsiin jättäytyneitä naisia ja elää vapaa-ajallaan itsetietoista, omavoimaista elämää. Weselius rakentaa romaaniinsa tehokkaita kontrasteja, jotka toimivat yllättävästi ja saavat selityksensä viiveellä. Juristi on vapaa, hän on se, jolla olisi mielestäni voimaa nousta naisia ympäröivän asenneilmaston yläpuolelle, mutta tekeekö hän niin...\nAlman, Ainon ja juristin tarinoiden lomiin Weselius luo viiltäviä katsauksia ympärillämme avautuvaan maailmaan... Mukaan ovat päässeet Nigerian yössä siepatut 129 koulutyttöä (vai oliko heitä sittenkin 132 (!) ), tornitalon seinään liimattu kolmemetrinen, aina vieteltäväksi valmis bikininainen, eräs julkkistanssijatar, josta me kaikki olemme varmasti sanoneet (ainakin hiljaa mielessämme) oman mielipiteemme... Elämme yhä vieläkin maailmassa, jossa nainen tulee määritellyiksi ja arvioiduiksi päivittäin kymmeniä, ellei satoja kertoja kaikilla muilla paitsi rakentavilla ja rakastavilla tavoilla. Maailmassa, jossa naisten tulisi tukea toinen toistaan, ehdoitta.\nRakastuin Weseliuksen kerrontaan, siihen tapaan, jolla hänen tekstinsä elää ja loiskuu iloisesti yli äyräiden. Kirjan loppukaneetti sai minut muuten suorastaan hykertelemään lukijaonnesta. Kotoiselle kirjallisuustaivaallemme on syttynyt jälleen uusi, rohkea ja valoa kantava tähti. Toivon, että Weselius jatkaa kirjoittamistaan, sillä tahdon lisää tätä hyvää!\nAlma!-romaania on luettu myös täällä: Kirjan pauloissa, P.S. Rakastan kirjoja, Pieni kirjasto, Reader, why I marry him, Tuijata. Kulttuuripohdintoja ja Täysien sivujen nautinto,\nWeselius voitti romaanillaan vuoden 2015 Kirjan vuoden kirjoituskilpailun. Teos pääsi myös Helsingin Sanomien esikoiskirjapalkintoehdokkaaksi. Voittaja julistetaan ensi keskiviikkona, 16. päivä kuluvaa kuuta.\nTunnisteet: E-kirjat, Kotimaiset romaanit, Weselius\nVenäläissyntyisen, tätä nykyä Sveitsissä asuvan Mihail Šiškinin edellinen suomennos Neidonhius nousi viime vuonna lukemieni ulkomaisten romaanien kärkipaikalle. Teos oli haastava ja samalla täydellinen, unohtumaton lukukokemus.\nOdotin Šiškinin tänä syksynä suomennettua kirjoituskokoelmaa sielu innosta (ja vähän pelostakin) väristen: minkälaiseen Odysseiaan Šiškin minut Kaunokirjoituksillaan johdattaisi...\n1961 syntynyt Šiškin on eittämättä yksi kiitetyimmistä ja tunnetuimmista venäläisistä nykykirjailijoista. Hän on valloittanut lukevien ihmisten sydämiä maailmalla - ja parin viime vuoden aikana myös täällä Suomessa: Šiškinin vierailu viime vuoden Helsinki Lit -festivaaleilla esitteli meille vaatimattoman ja itsenäisesti ajattelevan kirjailijan, joka kantaa selässään Pegasoksen siipiä... Linkin takaa löytyvässä keskustelussa Šiškin kertaa ajatuksiaan Venäjän nykytilanteesta ja historiasta, ja pohtii sellaisenkin ihmeellisen ilmiön kuin 'venäläisen sielun' olemusta.\nYhdeksän kirjoituksen Kaunokirjoituksia-kokoelma sisältää sekä novelleja että esseitä. Useammin kuin kerran kategoriat menevät myös ihanasti sekaisin, eli Šiškin vapauttaa itsensä ja tekstinsä (ymmärrykseni mukaan hänelle hyvin luonteenomaisesti) kaikenlaiselta lokeroinnilta ja kategorisoinnilta.\nTekstin vapaus ja kokeilevuus tulivat hänen kohdallaan tutuiksi jo Neidonhiuksessa, mutta tällä kertaa lukukokemus sujuvampi, jopa niin että aluksi hämmennyin: olenko sivuuttamassa nyt juuri jotakin tärkeää, jotain mitä en nyt vain huomaa? Tästä syystä lupasin itselleni palata kokoelmaan vielä uudemman kerran, sillä toisinaan käy niin, että luettavan todellinen sisältö avautuu vasta uusintakierroksilla ja ajan kanssa.\nLukukokemuksesta uhkasi siis tulla edellistä Šiškiniäni lempeämpi, seestyneempi... Nautin hänen tekstistään niin kuin nautitaan helteisen iltapäivän huumaavasta tunnelmasta. Ja sitten - kaikeksi onneksi ja autuudeksi - juuri kun olen vajoamaisillani venäläisen sielunmaiseman loputtomiin, autioihin ja aavoihin syvyyksiin, tulee käänne, tulee herätys: tekstiin kätketyt terävät oivallukset sivaltavat ilmaa kuin salamat...\nUseissa kirjoituksissaan Šiškin muistelee lapsuuttaan ja nuoruuttaan Moskovassa, palaa sukunsa historiaan ja omiin elämänvaiheisiinsa: mikä teki tästä nuoresta, ehdan neuvostokasvatuksen saaneesta opettajaäidin pojasta kirjailija Mihail Šiškinin? Millaista on elää ja kasvaa kahden todellisuuden välillä, oppia elämään puolielämää uskonsa ja ajatustensa vastaisesti? Mikä veti nuoren miehen ajatuksia toiseen suuntaan?\nHe opettivat meille valhetta johon eivät itse uskoneet, koska rakastivat meitä ja halusivat meidän selviytyvän. He tietenkin pelkäsivät sanovansa vääriä sanoja, mutta vielä enemmän kuin omasta puolestaan he pelkäsivät meidän puolestamme. Maassahan käytiin kuolemanvakavaa ottelua sanoilla. Oli käytettävä oikeita sanoja ja vältettävä vääriä. Kukaan ei ollut vetänyt rajaa niiden välille, mutta jokainen tunsi sisimmässään sen rajan...\nSanoihin ja kieleen Šiškinillä on erityislaatuinen, ristiriitainenkin suhde. Kieli on ollut hänen vihollisensa, ystävänsä ja rakastettunsa, se on kaikki mitä on ja vielä enemmän. Kieli voi yhtä hyvin erottaa kuin yhdistää meitä, Šiškin sanoo, ja voi kuinka oikeassa hän onkaan... Miten voi sanoittaa asioita, joille ei sanoja löydy? Entä miten käy, kun sanojen merkitys katoaa, kun muoto voittaa sisällön ja ymmärryksen?\nJotta kieli eläisi, sen ja käyttäjän välisen suhteen täytyy olla jatkuvassa käymistilassa, Šiškin tuntuu ajattelevan. Kirjailijan lähtö Sveitsiin muuttaa tuota suhdetta jopa niin radikaalisti että kirjoittamistyön perustuksetkin kolisevat: Venäjällä aloitettu romaani on purettava osiin ja rakennettava uudelleen, samalla tavoin kun suhde äidinkieleen on rakennettava uudelleen. Šiškin avaa kirjoitusprosesseihinsa liittyviä teemoja mielenkiintoisesti ja hämmentävän avomielisesti. On ihanaa ja lohdullista havaita, että kirjoittaminen on hänenlaiselleen mestarikirjoittajallekin jatkuvaa itsensä testaamista, epäilemistä, rajojen ylittämistä, etsimistä - ja löytämistä...\nKokoelman aiheet liikkuvat vapaasti ajassa ja paikassa. Seuraamme Šiškiniä lapsuudesta aikuisuuteen, äiti Venäjältä maailmalle ja takaisin. Fakta, omaelämäkerrallisuus ja fiktio vuorottelevat, henkilöt ja aikakaudet vaihtuvat: Sveitsin (pilvisen) tähtitaivaan alta siirrymme 1800-luvun lopun Venäjälle, missä nuori nainen riutuu aatteen palon ja rakkauden välillä, kohtaamme kohtalon runteleman oikeuden kirjurin, joka pakenee todellisuutta kirjainten kauneuteen... Seuraavassa hetkessä hyppäämmekin jälleen nuoren Šiškinin olkapäälle seuraamaan hänen vaivihkaista heräämistään kirjailijuuteen, siihen paljaaseen, itsenäiseen ja järjestelmistä vapaaksi pyristelevään kokemisen ja näkemisen tilaan, josta me hänet parhaiten tunnemme...\nKiitos, tämä matka oli ilo.\nSuuret kiitokset myös teoksen suomentajalle, upealle ja armoitetulle sanataiturille Vappu Orloville. Olet helmi!\nJa kaikki sulautuu yhdeksi kokonaisuudeksi: niin tampillinen takki kuin Bobby Clarken hampaaton hymy, niin Robert Walserin lumihanki kuin se hajonnut bussi nro 77, joka kerran ei päässyt Dorogomilovskajalle asti, niin että me päädyimme talsimaan lätäköissä. Ja minä, joka nyt näpytän läppärilläni näitä sanoja. Ja se joka lukee nyt tätä riviä...\nTunnisteet: Orlov, Šiškin, Sveitsi, Ulkomaiset romaanit, Venäjä\nHienon Mies joka kuoli -romaanin jälkeen oli aivan pakko tarttua Antti Tuomaisen aikaisempaan tuotantoon. Lukulaitteelta löytyi vuonna 2013 ilmestynyt Veljeni vartija, joka yhä vain syventää rakkauttani Tuomaisen omintakeiseen tapaan kirjoittaa dekkareita. Kuinka sulavasti, luontevasti hän yhdistääkään rikoksen ilmaisunsa runolliseen keveyteen - siinä varmastikin piilee hänen teostensa taika ja voima. Ja sitä paitsi, näen Tuomaisen teokset ennen kaikkea taitavasti kirjoitettuina romaaneina, en niinkään dekkareina...\nTällä kertaa Tuomaisen kerronnassa on lyyrisyyden lisäksi mukana myös jotakin kaurismäkiläistä, sitä niin kovin suomalaista tapaa kertoa asioita vähillä, lakonisiksi naamioiduilla lauseilla ja hiljaisuuksilla. Nämä hiljaisuudet - senhän me jos ketkä tiedämme - sulkevat sisäänsä kokonaisia ihmiskohtaloita ja maailmoja - tonnikaupalla sanatonta, sielunpohjia viiltävää tunnetta...\nIsoäiti kulki tapaamishuoneeseen kahdeksan tai yhdeksän teräsoven läpi. Aluksi isoäiti laski, mutta ovia tuli aina lisää, ja se kyllästyi, niin kuin aina ennenkin.\nIsoisä oli laihtunut. Se oli edelleen jäntevä, jopa lihaksikas, ikäisekseen voimakkaan oloinen, mutta jotain kuihtunutta siinä oli, ja isoäiti näki sen.\nIsoäiti epäröi hetken, mutta istui sitten, veti metallijakkaran alleen ja katsoi isoisää silmiin.\nMinä otan sen eron nyt, sanoi isoäiti.\nYmmärrän, totesi isoisä.\nEi tämä oikein käy päinsä.\nHaluatko sanoa jotain.\nSano nyt, tämä on viimeinen kerta. Isoisä katsoi isoäitiä silmiin, niin syvälle kuin itkemättä osasi.\nAnteeksi, se sanoi.\nVeljeni vartija on tarina isistä ja pojista, rikoksista, kunniasta - ja kaiken yli käyvästä rakkaudesta; teoksessa sivutaan siis pitkälti samoja teemoja kuin viime vuonna ilmestyneessä Kaivoksessa. Tällä kertaa saamme seurata kolmen sukupolvea käsittävän miessarjan varsin möykkelikköistä elämänpolkua, joka kääntyy kohtalon ohjaamana lain nurjalle puolelle, vaikka kaikilla tämän tarinan miehillä, isällä, pojalla ja kahdella pojanpojalla, tuntuisi olevan sydäntä ja kunniantuntoakin vaikka muille jaettavaksi. Aina elämän palikat eivät vain osu kohdilleen niin kuin haluaisi.\nTarinaa kertoo pojanpoika, Klaus, joka pyrkii ottamaan etäisyyttä sukuhistoriaansa: Klaus haluaa elättää itsensä ja kaivopuistolaiseen elämäntyyliin tottuneen vaimonsa 'rehellisenä kiinteistönvälittäjänä', mutta kirkasotsainen pyrkimys kaatuu pomon hämäriin bisneksiin. Klausin huolellisesti ympärilleen rakentama maailma alkaa murtua kun hän huomaa avioliittonsakin olleen suurimmaksi osaksi vain liiketoimi. Samaan aikaan hän saa huomata veljensä astuneen 'isäinsä teille'. Klausin on kohdattava elämä uudelleen,, lakattava pakenemasta omaa historiaansa. Ja mikä tärkeintä; hänen on pelastettava veljensä...\nKlausin tarinan rinnalla kulkevat hänen isoisänsä ja isänsä groteskit ja samaan aikaan surua tuottavan uskottavat elämäntarinat. Tässä teoksessa ihmiskohtaloita valaisee kuitenkin huikaisevan kirkas optimismi; ihminen voi säilyttää arvonsa ja arvokkuutensa, olivatpa olosuhteet sitten millaiset tahansa. Onko tämänkaltainen ajattelu tosielämässä aina mahdollista, se jää tietenkin lukijan pähkäiltäväksi. Minä tahdon uskoa...\nP.S. Kahdensadan blogatun kirjan rajapyykki rikkoutui viime viikolla. Olisi siis aika järjestää Sata kirjaa -lukija-arvonta. Omavaltaisella päätökselläni siirrän arvonnan joulunalusaikaan...\nKirjailijat jotka uskaltavat kokeilla ja heittäytyä rohkeasti uuteen, ovat mielestäni erityisen kiinnostavia ja ilahduttavia tapauksia. Tähän kategoriaan kuuluu ehdottomasti myös tämän syksyn 'löytöni', kokeellista runoutta ja proosaa kirjoittava Sinikka Vuola. Kaiken muun kirjoittamisensa ohella Vuola osallistui vuonna 2012 alkaneeseen Mahdollisen kirjallisuuden seuran kollektiiviromaaniprojektiin Ihmiskokeita. Itse en ole vielä tuon jättimäisen hankkeen tuloksiin tutustunut, vaikka olenkin seurannut juttua perin kiinnostuneena. Myönnän että otin Replikan lukuuni juuri siksi, että Vuola oli osallistunut Ihmiskokeita -projektiin: halusin altistaa itseni jollekin tavanomaisesta poikkeavalle. Kustantajan maininta teoksen surrealistisuudesta toimi lisäyllykkeenä tarttua kirjaan.\nVuolan ote kirjoittamiseen on ihanan kunnianhimoinen, sanan parhaimmassa merkityksessä. Hän ei perusta ilmaisuaan ennakoitavaan, vaan etsii sille kaiken aikaa uusia, ennen kulkemattomia reittejä. Kerronta on unenomaista, tarkkaan hiottua ja merkityksillä lastattua. Lukijakään ei pääse helpolla; tarinan seuraaminen vaatii jatkuvaa hereilläoloa, mikä kolahtaa ainakin omaan lukumakuuni.\nReplika on nuoren pojan kasvutarina. Päähenkilö pysyy nimeämättömänä, samoin tapahtumapaikat, omissa mielikuvissani sijoitin kertomuksen jonnekin päin Etelä-Amerikkaa. Tarinan alussa poika elää pienessä maalaiskylässä äitinsä ja dementoituneen, omia lapsuutensa traumoja uudelleen elävän mummonsa kanssa, ympärillään kaikenkarvainen, mutta yhtä kaikki turvallinen kyläyhteisö. Pojan elämä rajautuu laaksoon ja taustalla häämöttävään paholaisvuoristoon, ja jossakin toisessa ulottuvuudessa lipuu pääkaupunki, niin suuri ja kaukainen, ettei se sovi pojan ajatuksiin - ei vielä.\nOliivipuut ja korkeat salavat. Tähkälaventelit. Mäkimeiramit. Peltojen maissin ja vehnän. Ruutuperhosten lepatuksen kohti hitaasti vajoavaa aurinkoa. Ja iltapäivien taittuvassa valossa espanjanneidot, niiden uhkeat valkoiset kukat. Mehiläisten kajoamat kukinnot. Hehkuvasilmäiset lepakot saalistamassa iltahämärässä rakennusten ja niittyjen yllä. -- Auringon kuumentamat hiekkakivet paljaan jalan alla. Länsituulen kosteus. Kesän kuolema tuulessa kauan ennen päivien taittumista syksyksi. Rajujen syyssateiden vaahdottamat pellot. Kaukana valtameri, lapsuuden silmillä päättymätön rantaviiva, ei yksi meri vaan monta yhdessä. Mutta ennen kaikkea varjo ja valo: niiden ikiaikainen leikki, maailman vanhin kilpailu. Miten ne olivat toistensa jano ja nälkä. Miten ne kuin kaksi runoilijaa rakastivat ja vihasivat toisiaan, aina, ikuisesti.\nMutta kaikki muuttuu. Hetket, jotka lapsuusaikana merkitsivät universumeja, muuttuvat muistoiksi jo loppuneesta maailmasta, jota poika pian katsoo toisesta ulottuvuudesta, toisenlaisin silmin ja sydämin. Muutos repii vanhan minämme ja elämämme vereslihalle, ja niin käy myös tässä tarinassa. (Lukiessani havahduin pohtimaan muun muassa sitä, kuinka ihmeessä kukaan meistä selviää elämänsä ensimmäisestä viidestätoista vuodesta ehjin nahoin... Se muutos, jonka kouriin elämämme ensimmäisinä vuosina joudumme; sehän on aivan valtava!) Vuola onnistuu nappaamaan kertomukseensa jotakin olennaista ihmisen kasvuun ja kehitykseen kuuluvista, kokonaisia maailmoja romahduttavista ja niitä uudelleen luovista prosesseista.\nTarinan melskeissä kohtaamme maailman kauneimman eläimen Marilynin, puusepän ja hänen puisen poikansa, hautausmaalla sateenkaaren väreissä tanssivan riikinkukon sekä harmauteensa hukkuvan ritari Siniparran, jolle lankeaa luotaantyöntävän, mutta tarinan kannalta tärkeän pahiksen rooli (Sinipartavertautui mielessäni vahvasti tuossa edellä mainittuun puuseppään, eli Pinokkion isään).\nLopulta löydämme tiemme pojan 15-vuotissyntymäpäiville, siirtymäriitin kaltaisiin bakkanaaleihin, jotka muistuttavat minua eräästä toisesta juhlasta eräässä toisessa tarinassa...\nLukukokemuksena Replika poikkesi suuresti melkeinpä kaikista tänä vuonna lukemistani romaaneista. En voi kertoa ymmärtäneeni kaikkea, jäin moneenkin otteeseen pohtimaan surrealististen sivujuonteiden suhdetta itse päätarinaan. Tämä ei kuitenkaan lukukokemusta haitannut, pohtiminen ja asioiden pyöritteleminenhan on jo puoli ruokaa ja Vuolan tekstiä on joka tapauksessa ilo lukea, sillä se on jäntevää ja hiottua, kirkkaan sävelen lailla soivaa.\nTunnisteet: Kotimaiset romaanit, Vuola\nMaria harjoitti runouden uskontoa päivittäin, kun hän kiipesi puihin ja kuunteli oksien laulua. Hän oli hyvin varhain ymmärtänyt, että muut liikkuivat maaseudulla kuin sokeat ja kuurot, että heille hänen kuuntelemansa sinfoniat ja katselemansa taulut eivät olleet muuta kuin luonnon melua ja synkkiä maisemia. Kierrellessään kedoilla ja puissa Maria oli koko ajan tekemisissä näkyvien mutta käsin koskemattomien virtausten kanssa, ja ne opettivat hänet tuntemaan aineen liikkeet ja säteilyn ja talvisin Maria kiipesi mielellään naapurin pellonkulmassa seisoviin tammiin juuri siksi, että nekinpitivät talvesta ja loivat siihen väriseviä puupiirroksia, joiden pisteet ja kaaret hän näki ja koki kuinmestarin ilmaan loihtimassa grafiikanlehdessä...\nSiilin eleganssin kirjoittajan Muriel Barberyn uusin romaani vie lukijansa mielikuvien ja fantasian maailmaan. missä arkitodellisuus ja satu kietoutuvat toisiinsa ja muuntuvat jatkuvasti uusiutuviksi, kieppuviksi ja räiskähteleviksi näyiksi, tuoksuiksi ja tuntemuksiksi.\nAivan aluksi tapaamme tarinan tähdet, 12-vuotiaat marraskuun lapset Marian ja Claran, jotka eivät vielä tunne toisiaan, mutta jotka jakavat jo alitajunnan tasolla vaikuttavan, ylimaallisen ja maagisen yhteyden. Maria elää rakastavien läheistensä ympäröimänä pienessä burgundilaiskylässä, vaeltelee metsissä ja kedoilla, ymmärtää kasvien, eläinten koko olevaisen sanattomia viestejä ja vetää kykynsä vuoksi puoleensa niin hyviä kuin kielteisiäkin voimia.\nItalian maaseudulla lapsuutensa viettänyt Clara puolestaan elää ja hengittää musiikkia ja musiikille, jonka kautta hän saa suoran yhteyden näkymättömiin maailmoihin. Virtuoosimainen pianotaiteilija lähetetään Roomaan suuren maestron oppiin. Marian ja Claran kohtalot alkavat pikku hiljaa kietoutua toisiinsa, ja se salaisuuksien verho, joka vielä lepää lukijoiden, näiden kahden nuoren sankarittaren ja heidän tulevan tehtävänsä välissä, alkaa vihdoin viimein (!) repeillä...\nTämä tarina huokuu taikaa. On kysymys kahden maailman, näkyvän ja meille ihmisille näkymättömän, kohtaamisesta, on kysymys taistelusta hyvän ja pahan välillä, uskosta ja toivosta, mielikuvituksen voimasta ja rakkaudesta.\nTapaamme haltioita, jotka ensi alkuun pysyttelevät kaiken taka-alalla, mutta jotka tarinan edetessä tulevat vähitellen näkyviin, aivan kuin taikamusteella piirrettyinä. Mutta mikä on haltioiden suhde Mariaan ja Claraan, ja miksi juuri he ovat avainasemassa, kun maailmat kohtaavat ja todellisuuksia yhdistävä silta avautuu?\nBarberyn romaani on paitsi yhä uusiin näkymiin avautuva fantasiakertomus, myös ylistyslaulu luonnolle, maaseudulle ja sen juureville ihmisille, mielikuvitukselle ja arjen iloille, makunautinnoille ja kaikkien aistien iloille, kaikelle sille hyvälle, jonka voimme löytää myös omasta elinpiiristämme, mikäli pidämme aistimme avoimina.\nBarbery vie fantasian svääreihin, jotka eivät kuulu ihan omimmalle 'mukavuusalueelleni', siksi Haltijaelämän lukeminen vaati minulta rehellisesti sanottuna melkoista pinnistelyä. Osasyynä 'mukautumisvaikeuksiini' oli varmasti se, että olen viime aikoina lukenut paljon hyvin pelkistetyllä tyylillä kirjoitettuja romaaneja (joita rakastan yli kaiken). Burberyn kerrontatapaa voisi sen sijaan kuvailla hyvin koristeelliseksi, filigraaninomaiseksi. Tarinan seuraaminen oli minulle yllättävän vaikeaa, sillä kirjailija tahtoi upottaa minut kaiken aikaa paksuun sumuun, jossa - kuten tunnettua - on hyvin vaikeaa suunnistaa mihinkään suuntaan. Jossakin vaiheessa lukukokemusta päätin luopua etsimästä tarinan punaista lankaa ja keskityin tietoisesti vain nauttimaan sen kauniista, mielikuvitusta ruokkivista kuvista, jotka syntyvät hetkessä ja muuntuvat heti kohta uusiksi kuviksi. Barberyn tapa kirjoittaa on viehättävän kaleidoskooppimainen, mutta jonkinlaista kokonaiskuvan selkeyttä, sitä minä tätä kirjaa lukiessani valitettavasti jäin kaipaamaan.\nBabery on kirjoittamassa tarinalle jatkoa.\nMuissa blogeissa: Kirjakirppu, Kirjasähkökäyrä, Lukutoukan kulttuuriblogi, Mustetta paperilla,\nMuriel Barbery: Haltiaelämää (La vie des elfes, 2015)\nP.S. Vihreää voimaa huokuvan fantasiakuvani taustalla on näkymä Aurajoen rannan kävelyreitiltä.\nTunnisteet: Barbery, Ranska, Sadut ja tarinat, Toivanen, Ulkomaiset romaanit


Salaisuudet | Sanelma\nOn synkkää mutta valoisaa. Käytävää muistuttava tie jonka ympäröimänä löytyy erikorkuisia taloja. Tien päässä istuu kerrostalo jonka katsominenkin tuo kauhua sydämeen vauhdittaen tämän sykkeen. Kun seisoin ja tuijotin taloa, minulla heräsi kysymys "miksi minä?". Katseeni kohdistui taloon kuin olisin sen kanssa vuoropuhelussa sillä se vaikutti houkuttavan minua tulemaan vain lähemmäksi. Mitä lähemmäksi suostuin katua pitkin taloa lähestymään sitä enemmän sydämensykkeeni riehui.\nTalon sisällä ja ikkunan takana seisoo hän tuijottaen siitä ulos. Hän miettii kun katselee kahdella silmällään poikaa, joka taloaan tuijottaa: "Onko oikein että asun talossa joka pelottaa ja ahdistaa ihmisiä?"\nSeisoin ulkona kun pian nostin päätäni kohti ikkunaa, sadetta tuli vauhdilla ja ukkonenkin vain rymisi.\n- Mitä tämä voisi tarkoittaa, miksi juuri minä seison ja tuijotan taloa kun kaikki muut ovat sisällä, jaarittelin itsekseni.\nTaloni on ehkä riivattu mutta minähän en ole mikään huono ihminen. Tästä elämäntavasta on minun päästä eroon. Vanhempieni murha, joka tapahtui ensimmäisenä ikävuotena syntymäni jälkeen, jolloin eräs mies hyökkäsi ja surmasi vanhempani. Minut hän oli päättänyt jättää kodin oven ulkopuolelle löydettäväksi. Tämä kosto ja vihamielisyys on tehnyt minusta synkän ja eristäytyneen. Mutta tänään tämä synkkyys loppuu. Poika katsoo minua kohti ja varmaan ihmettelee mutta ei kauan.\nNäin kun talon ovi avautui ihan kuin se viheltäisi minulle ja toivottaisi minua peremmälle. Astun talon pimeyteen ja ajatuksiini virtaa jälleen "miksi minä?". Vaikka ajatukseni olivat äänettömät talosta kaikui " koska olet ainut joka voi minua auttaa". Säikähdin ääntä niin, että pyörtymisen vaara oli jo lähellä ja etenkin kun ovi samanaikaisesti pamahti kiinni perässäni.\nPoika vaikutti olevan peloissaan mutta niin olin myös minäkin.\n-Älä pelkää poika minä en sinua satut, totesin hänelle.\n-Huh! Kuka olet? Ja miksi olen täällä?\n-Sinua selkeästi painaa monia kysymyksiä, mutta mikä niistä kysymyksistä on painavin?\n-Miksi luulet että tarvitsen sinua?\n-Koska minulla sattuu olemaan vastaus niihin kysymyksiin jotka eniten vangitsevat sinua.\nKävelin ylös portaista ja katsoin ulos samasta ikkunast, josta kyseinen mystinen mies katseli. Näin sen kauhun, kostonhimon ja pelon jonka isäni koki ja jonka vuoksi hän jätti meidät ja karkasi.\n-Tiedän vallan hyvin mitä mietit nuorimies.\nPian ikkunan vieressä seisoessani minun olkapäilleni ilmestyi käsi. Minua pelotti aluksi mutta lämmin kosketus, jota mystinen mies tarjosi toi turvaa ja rauhan olon.\nOjensin käteni pojan hartioille ja hän kääntyi katsomaan minua. Hän ei vaikuttanut pelkäävän minua vaan seisoi ja tuijotti. Katsoessani häntä silmistäni valui kyyneliä kuin ihminellä, jolla hymy ei yksinkertaisesti enää riitä kuvaamaan sitä iloa ja rauhaa, jonka keho sillä hetkellä tuntee. Se on kuin ihminen, joka olisi viettänyt 15 vuotta autiolla saarella yksin ja yllättäen näkee helikopterin laskeutuvan häntä noutamaan.\n-Etkö pelkää minua?\n-En! kuka sinä olet?\nHetken mietin ajatuksissani että olisiko elämänmuutos vihdoinkin paikalla vai vieläkö minä kestän jatkaa tätä kurjaa salailua.\n-NO! Mitä odotat!?\nOdotin innokkaasti mutta jostain syystä epätoivoisesti hänen vastaustaan. Pian hän kääntyi selkä minua vasten ja otti hupun pois.\n-En ole iloinen siitä mitä olen ja mitä olen tehnyt. Se on sama kuin pitäisi kuollutta kalaa kädessään ja ihmettelisi miksi se siinä makaa kuolleena, vaikka olet itse syypää sen kuolemaan"\n-Kuka olet? Olen pitkään jostain kumman syystä nähnyt heijastuksia siitä, että jonain päivänä elämäni muuttuu ja saan kaikkiin kysymyksiini vastauksen. Kävelin torin läpi ihmetellen miksi juuri minä kävelin torin läpi ja talo näytti kiinnittävän huomiota vain minuun jolloin heräsi kysymys " miksi minä?".\n-Kun katsoit tuosta ikkunasta ulos niin mitä sinä näit ja tunsit?\nMietin pitkään mitä sanoisin. Valehtelisinko vai kerronko totuuden. Se on kuin totuus vastaisi totuudelle sillä itse totuus edessäsi sinulle vilkuilee. Päätin että kerron totuuden.\n-Näin surun, inhon ja koston himon jonka isä koki pienenä, kun hänen vanhempansa surmattiin ja sen saman pelon tuntee, jonka vuoksi hän meidät jätti ollessani vauvaikäinen.Toisaalta kun ikkunasta katsoin tunsin oloni turvalliseksi ihan kuin minä kuuluisin tänne. Joten. Kuka sinä olet?"\nTunsin samaisen häpeän joka toistui mutta olin kyllästynyt valheisiin ja murheisiin. Joten päätin kertoa totuuden.\nEn voinut millään uskoa kuulemani vaikka tunne olisi ollutkin samankaltainen en siltikään vain uskoa siihen.\n-En usko sinua! Käänny ympäri!\nSillä Hetkellä kuulin ensimmäisen kerran lintujen laulun ja pystyin tiedostamaan halujani. Poika tarttui viitastani ja veti hetken mutta turhautui. Minä hymyilin ja ensimmäistä kertaa käännyin hymyillen katsomaan ihmistä, ei mitä tahansa ihmistä, vaan omaa poikaani. Näin minä käännyin.\nHän kääntyi ja äkkiä tunsin sen energian. Otin nopeasti taskustani kuvan jonka äitini minulle oli ojentanut ja näin että hän todella oli isäni. Hetken heräsi kysymyksiä ja suuttumusta mutta ilo voitti tämän kaiken ja pian molempien silmissä oli kyyneleet. Olin vihdoin löytänyt vastauksen kaikkiin kysymyksiini.\nSuuntasimme pian kotiin ja olin valmis korvaamaan virheitä ja saamaan perheeni takaisin.\nTeksti on kirjoitettu luovan kirjoittamisen kurssilla.\nVinoth Chandar (https://www.flickr.com/photos/vinothchandar/5997445354)


Afterwork with Andiata - Musla\nEnni Koistinen | 25 helmikuun, 2018\nArvostamme merkkejä, jotka tekevät mallistosta toiseen myynnissä olevia klassikkovaatteita. Tästä toimintamallista tulee asiakkaana hyvä fiilis: unohdetaan hype ja hoppu ja annetaan ostajalle aikaa ajatella, tarvitseeko hän todella kyseistä tuotetta?\nPäätös tuottaa vaatteita, jotka pysyvät jokseenkin muuttumattomina mallistosta toiseen, huokuu itseluottamusta. Ja toisaalta tällainen lähestyminen mahdollistaa myös yksittäisten tuotteiden parantelun ja tuotekehittelyn.\nMuodin sykli on viime vuosina pyörinyt päätä huimaavaa tahtia, mutta aistimme muutoksen. Ziljoonat resort, cruise ja erilaiset pre -mallistot vaihtuvat toinen toistaan nopeammin, mutta niiden rinnalle on tullut ajattomia mallistoja, jotka eivät ole riippuvaisia sesongeista. Suomalaisen Andiatan tänä keväänä lanseeraama Basics-mallisto on tällainen positiivinen uusi tulokas.\nMallisto koostuu tällä hetkellä 34 perusvaatteesta. Kyseessä on ”täydellinen vaatekaappi”, eli kokoelma klassisia vaatteita, joita voi helposti yhdistää toisiinsa ja omaan tyyliinsä.\nJos Andiata ei ole entuudestaan tuttu merkki, sitä voisi kuvailla näin: Andiata on vähän kuin Suomen MaxMara.\nEleganteissa vaatteissa on todella hyvä istuvuus ja laadukkaat materiaalit, mutta hintalapun katsominen on huomattavasti miellyttävämpää. Vuonna 1986 perustetun suomalaisen perheyrityksen vaatteet valmistetaan suurimmalta osin Virossa. Musla loves! (Olemme myös päässeet kurkistamaan Helsingin Vallilassa sijaitsevaan ateljeehen, jossa kaikki mallikappaleet tehdään käsityönä.)\nAndiata tekee täydellisiä työvaatteita ja siksi veimme Basics-malliston ansaitulle afterworkille lempiravintolaamme Eliteen.\nHyvää työtä, Andiata, kippis!\nTöölöläinen Elite on kuin Andiatan Basics-mallisto: ajaton ja vuodesta toiseen erinomainen idea.\nTeen stylistin töitä ja käytännössä se tarkoittaa, että kannan paljon tavaroita paikasta toiseen. Olen myös pitkiä aikoja jaloillani, kyykyssä, maalaan, tapaan asiakkaita, rakennan lavasteita (tai ainakin valvon niiden rakentamista) ja teen suunnittelutyötä.\nKuvausvalmisteluja tehdessäni ja kuvauksissa erilaiset karheat pinnat, kuvattava ruoka, kasvien osat ja maalit usein tarttuvat vaatteisiini. Käteni ovat kirjaimellisesti likaiset, eikä silloin kannata sonnustautua siihen herkimpään silkkipuseroon. Toisaalta laadukas likainen vaate on aina kauniimpi kuin likaantunut ja huonolaatuinen.\nJos pukeudun päivästä toiseen likaisiin farkkuihin tai työhaalariin, ihmiset suhtautuvat minuun ihan eri tavalla, kuin jos olen huoliteltu ja skarppi. (Ainakin musta tuntuu siltä, ehkä myös itse suhtaudun itseeni eri tavalla.)\nTämä luo työpukeutumiselleni tiettyja haasteita, joita ratkon mielelläni vaatteita ostaessani, en aamuisin vaatekaapilla.\nVaatteiden täytyy olla mukavat: En koskaan käytä töissä pillifarkkuja. Ne jalassa kyykistely hiertää polvitaipeita ja puristaa, eikä veri kierrä. Sijoitan sen sijaan pehmeisiin kangashousuihin ja löysiin siluetteihin.\nAndiatan legginssimäiset Marog-housut olivat päällä pehmeät, mutta eivät näytä lainkaan alusvaatteilta. (Tiedättehän, että suosin villahousuja.) Näissä housuissa on vähän Totême-vibat! Kesällä varmaan ihanat ballerina-kenkien ja ison kauluspaidan kanssa. Myös alaspäin levenevät Dania-housut olivat positiivinen ylläri! Housujen kangas on todella pehmeää, mutta tiivistä.\nVaatteita täytyy voida pestä: Työvaatteita valitessani tarkistan aina pesulapun. Parasta on, jos vaate kestää vesipesua, vaikka usein pesetänkin puserot pesulassa, sillä pesulasilitetty pusero on niin (affordable)luksusta.\nVaatteiden täytyy olla skarpit: Vaikka rakennan välillä kuvausrekvisiittaa, yli puolet ajastani kuluu kuitenkin ajattelemiseen ja erilaisten kuvaussuunnitelmien tekemiseen, konseptiensuunnitteluun ja ideoiden presentoimiseen. En halua mennä tapaamisiin rönttövaatteissa, vaikka 15% ajastani tarvitsenkin rakennusvaatteita. Siksi sijoitan mielelläni hyvin istuvaan ja tyylikkääseen päällystakkiin. Sen alle voin laittaa mitä vain, mutta näyttää ulospäin jokseenkin skarpilta.\nHuolellisesti silitetyt kauluspaidat ja puserot ovat vaatekaappini kulmakiviä. Andiatan Gerri-kauluspaita istui minulle hyvin, eikä kinnannut rinnan ympäriltä. Tykkään sen suorasta, mutta kapeahkosta muodosta.\nAsusteilla on väliä: Kenkien on oltava mukavat. Kävelen paikasta toiseen aina, kun se on mahdollista, ja olen muutenkin paljon jaloillani. Juuri nyt rumat juoksulenkkarit -muoti ilahduttaa. Yhdistän harmaat möhkälemäiset New Balancet kaikkeen silkkimekoista farkkuihin.\nMyös toimiva käsilaukku on olennainen asia ja rumat asusteet -muoti on tuonut menneisyydestä erään toisenkin trendin. VYÖLAUKUT. Lähellä vartaloa roikkuva pieni laukku on mahtava asia, eikä vyölaukkua tarvitse sitoa vyötärölle. Itse roikotan omaani vartalon poikki, kuin pientä toispuoleista reppua.\nAndiatan Valene on vanhanaikaisten kasarivyölaukkujen chic isosisko.\nGraafisena suunnittelijana teen töitä pääsääntöisesti tietokoneen ääressä työhuoneella. Useimmiten vietän työpäiväni tapaamatta asiakkaitani, mutta myös niinä päivinä haluan tehdä duunia skarpeissa vaatteissa enkä lökäpöksyissä (vaikka super-rennolla työhuoneella kotivaatteissa hengailu olisi mahdollista). Mitä skarpimmat vaatteet, sitä tehokkaammin saan hommia tehtyä.\nVoimapoolo jeesaa. Asiakkaita tavatessani ultimaattinen voima-asuni on musta pooloneule. Se päällä onnistun ihan missä tahansa. On yleinen läppä, että graafiset- ja muut suunnittelijat pukeutuvat aina mustaan pooloon. Väite pitää täysin paikkaansa (hellou Steve Jobs!). Andiatan Polana-kashmirpoolo on parhaimmillaan puettuna pelkkien rintsikoiden kanssa, jolloin kashmirin extrapehmeä tekstuuri pääsee oikeuksiinsa ihoa vasten. Kashmir on kaikista materiaaleista lempparini, sillä unelmapehmeät, ohuenohuetkin neuleet lämmittävät tarpeeksi.\nPalellessa työteho kärsii. Työtilassamme on talvisin todella viileää ja vetoisaa, enkä voisi istua tuntikausia paikallani ilman villavaatteita. Talvikuukausina saatan käyttää samaa villapaitaa päivästä toiseen, sillä isoon, ei nuhjuiseen (!!) villaneuleeseen on ihana kääriytyä työnteon lomassa. Villapaidan täytyy olla edestä napitettava ja neutraali, jolloin päivittäistä lookkia saa vaihdettua mitä erilaisimpiin asukokonaisuuksiin vaihtamalla alta pilkottavaa paitaa. Harmaa Frenda mohair-villasekoiteneule on siitä syystä monipuolinen työvaate ja sen extraominaisuus paljastuu muille ihmisille halattaessa: minua halaava ihminen luuleekin halaavansa pehmeää villapilveä. Frenda-neuleen alle voi pukea fiiliksestä riippuen kukkapaidan, poikaystävältä pöllityn heavybändipaidan tai hyvin istuvan valkoisen T-paidan.\nBtw, mikään ei symboloi menestystä niin paljon kuin se, että joku onnistuu pitämään valkoisen paidan puhtaana kokonaisen päivän sotkematta siihen yhtäkään tahraa. Andiatan Basics-malliston valkoinen T-paita on valmistettu paksusta, laadukkaasta puuvillasta ja sen kaunis V:n muotoinen kaula-aukko sopii kaulakorujen kanssa pidettäväksi, jolloin arkinen T-paita nousee heti astetta skarpimmalle levelille. (huom. T-paita on saatavana ainoastaa Andiatan myymälöistä).\nMusta poolopaita ylläni voisin dominoida koko maailmaa.\nVietän suurimman osan työajastani toimistossa tietokoneen ääressä. Vaikka olenkin töissä naistenlehdessä, työympäristöni on kaukana The Devil Wears Prada -maailmasta. Käytävillä näkee enemmän neuleita ja maihareita kuin piikkikorkoja ja kynähameita.\nSkarppi asu lisää tehokkuutta: Oma go to -asuni on myös usein talvella neule ja maiharit. Yritän kuitenkin panostaa pukeutumiseeni, sillä saan kiksejä siitä, kun kiireisenä päivänä näen skarpin asuni työpaikan vessan peilistä. Tulee sellainen olo, että I’ve got my shit together!\nAndiatan Polana-kashmirpoolo on tyylikäs tehovaate, joka saa sormeni nakuttamaan näppäimistöä nopeammin. Musta poolo on vaatekaapin moniottelija, joka toimii about kaikkien vaatteiden kanssa: farkkujen kaverina, villien printtihousujen rauhoittajana, mustien housujen kanssa klassisessa Audrey Hepburn -lookissa, ison neuleen alla, mekon alla. Mahdollisuudet ovat rajattomat.\nOlen myös ihastunut ohuisiin valkoisiin neuleisiin. Valkoinen neule + mustat housut / farkut on herkullisen klassinen kombo, johon en varmasti ikinä kyllästy. Kuvissa minulla on ylläni kaunis Abequa-viskoosineule.\nKaikki ilo irti toimistotyöstä: Aloin tänä talvena käyttää toimistossa SISÄKENKIÄ (!!!) ja elämänlaatuni on parantunut huomattavasti. Miksi löntystellä raskaissa talvikengissä, kun voi tuoda kaikki ihanat pikkukenkänsä töihin ja käyttää niitä?\nTyylikkäät ja mukavat vaatteet ovat terveysteko: “En olisi uskonut, että näin mukavat housut voisivat näyttää näin skarpeilta”, sanoin, kun kokeilin ensi kertaa Andiatan hieman trumpettimallisia Dania-housuja. Suhtauduin aluksi skeptisesti pehmeään stretch-materiaalin, mutta tulin heti toisiin ajatuksiin, kun vedin ne jalkaani. Päällä housut näyttävät hämmästyttävän ryhdikkäiltä ja ne tuntuvat pyjamahousuilta. Ihastuin!\nMyös lymfakierto tykkää. En enää pysty käyttämään housuja, jotka puristavat polvitaipeista tai lantion seudulta. Etenkin jos istun suuren osan päivästäni koneella. Ahdistun heti ja ajattelen kaikkia nesteitä, jotka eivät pääse virtaamaan vapaasti kehossani. Eli nämä ovat oikeat terveyshousut, joista toimistotyöläisten pitäisi saada Kela-korvausta.\nVaatekaapista pitää löytyä ainakin yksi power-vaate: Välillä työssäni tulee sellaisia päiviä, jolloin tarvitsen kunnon bosslady-asun. Tällaiset tilanteet ovat pr-tapahtumat ja -lounaat, jonkun pelottavan julkkiksen haastattelu tai lehdistömatka upeannäköisten fashionistojen kanssa. Kun haluan asultani vähän lisää itseluottamusta, puen skarpin jakun. Understated but elegant. Toimii aina.\nJaukut ovat minusta ehdottomasti Andiatan vahvuus ja sanoisinkin, että jos olet ostamassa jakkua, osta se Andiatalta (ellet ole miljonääri ja voit shoppailla Pallas Parisilla).\nBasics-mallistosta löytyy kaksi jakkua: Dona on vähän väljempi ja kuvissa ylläni oleva Mali on hieman lyhyempi ja muotoon leikattu. Istuvuus ja materiaali ovat molemmissa 10/10 ja hintaa jakuilla on about 350 euroa, joten sanoisin, että quite a catch!\nJakku-hack: Olen viime aikoina innostunut yhdistämään jakkuihin leveän kangasvyön – kun vyötärön kuroo esiin, tulee jakkuun heti sellainen kiva power-viba.\nDrinkki, jota mieluiten juot afterworkilla?\nEnni: Dirty Martini eli martini, johon on lurautettu hieman oliivinestettä. Ihana, aavistuksen suolainen drinkki.\nKirsikka: Sipsit! Prosecco ja sipsit on mahtava ja (mun mielestä) yllättävän hienostunut yhdistelmä. (Ja sit hei vinkki: Eliten köyhät ritarit on koko maailman parhaat!)\nRavintola Elitessä on Helsingin kivoin terassi, vanhan ajan charmista muistuttava röökihuone, kivoimmat tarjoilijat (sellaisia arvokkaita ja ystävällisiä tyyppejä, jotka ovat olleet siellä vuosia) ja seinillä todella hienoa taidetta. Meillä on kaikilla oma suosikkitaulumme ravintola Eliten seinällä ja töölöläisinä Kirsikka ja Enni nauttivat usein lounasta Tauno Palon nimikkopöydässä.\nHanna 25 helmikuun, 2018\nIhana, kaunis juttu! <3\nOuti 26 helmikuun, 2018\nMiten ihana juttu! Mulla osui silmät kuitenkin myös muuhun kuin Andiatan tuotteisiin – MISTÄ voi löytää tuollaisen perus harmaan vetoketjuttoman hupparin!?\nKirsikka Simberg 26 helmikuun, 2018\nKiitos! 🙂 Tää on käytettynä ostettu Leviksen huppari!\nOuti 27 helmikuun, 2018\nFigures 🙄 Aivan mahdoton tehtävä löytää!\nJenni 28 helmikuun, 2018\nOuti tsekkaa R-Collection, suomalainen kans 🙂 Ja naiset ihana juttu taas!\neimilläänpahallavaanpelkästäänjusthyvällä 1 maaliskuun, 2018\närsyttää tulla nariseen, mut josko ihan vähän vaan. tässä jutussa on vallan onnistuneet kuvat = siispä katselisin niitä mieluusti ’kokonaisina’. nyt mä puljaan hiirellä jatkuvasti ylösalas, kun ei mahdu kuvattavan pää ja varpaat (vaikka ne ihan hyvin siinä kuvassa mahtuvat olemaan) ruudulle samaan aikaan. jää outfitit vähän vajaiks… sit kans toi selausnuoli noille ’kuvasarjoille’ (?) tekee silleen, et kun painan oikeeta puolta, kuvasarja pompsahtaa vasurille, eli just päin vastaseen suuntaan ku oli haaveena. oon jo tottunu, mut siis onko tarkotuksella niin? otherwise, homma toimii!\nKirsikka Simberg 1 maaliskuun, 2018\nMoi, kiitos kommentista! Karuselli-homma ärsyttää muakin. Koitan saada kuntoon! Tarkastellaan samalla pystykuvine kokoa!\nHelmi 8 toukokuun, 2018\nKirsikka! Mitkä Dr.martensit nuo ovat? Näyttää niin hyvältä, tahdon!\nKirsikka Simberg 9 toukokuun, 2018\nMoi Helmi! Nää on ne ihan tavlliset, mutta siitä ohuemmasta nahasta! Kiitti! Voin kyl suositella, nää on ehkä eniten mun jalassa mun kaikista kengistä!


Reimatec suoja – Uimapuvut ja alusvaatteet\nLasten vedenpitävät ja hengittävät jokasään henkselihousut suojaavat myös selkää. Nämä välikausihousut sopivat myös talvikäyttöön lämpimiä välikerrosasuja . Reimatec Suoja vedenpitävät ja hengittävät jokasään henkselihousut.\nNämä välikausihousut sopivat myös talvikäyttöön lämpimiä välikerrosasuja lisäämällä. Reimatec Suoja Välikausihousut, Black. Lasten suositut henkselihousut nyt vielä entistäkin kestävämpinä! Nämä vedenpitävät ja hengittävät housut suojaavat .\nReimatec lasten ulkoiluhousut henkseleillä. Materiaali vedenpitävää (vesipilari yli 0mm), hengittävää, tuulenpitävää, kestävää ja likaahylkivää. Nämä vedenpitävät ja hengittävät joka sään housut suojaavat myös selkää ja tehty nyt . Reimatec välikausihousut Suoja – Välikausihaalarit, takit ja housut – 5222- 1. Reimatec housut takaa – Välikausihaalarit, takit ja housut – 5222- 2. Reimatec Suoja -välikausihousut ovat täysin veden- ja tuulenpitävää materiaalia. Housujen saumat ovat teipatut ja vesipilariarvo on 000.\nReima: Reimatec välikausihousut Suoja, Red.


Postin jakamat potkut ja Tallinna-siirto saavat kritiikkiä – ”Onko tämä suomalaisten työntekijöiden tulevaisuus?” | Imatralainen\nPosti on ilmoittanut siirtävänsä palvelukeskuksensa töitä Suomesta Tallinnaan. Helsingissä, Tampereella ja Jyväskylässä toimivasta palvelukeskuksesta valtionyhtiö irtisanoo 23 henkeä.\nPosti- ja logistiikka-alan unioni PAU pitää härskinä sitä, että valtionyhtiö hakee kustannussäästöjä siirtämällä työtä maan rajojen ulkopuolelle. Posti tarjoaa työntekijöille mahdollisuutta siirtyä jatkamaan työtä irtisanomisajan jälkeen Tallinnaan paikallisen palkkatason mukaisilla palkoilla.\n– Onko tämä suomalaisten työntekijöiden tulevaisuus? Meidät lähetetään Suomen rajojen ulkopuolelle tekemään työtä ties millä työsuhteen ehdoilla, kunhan yritykset saavat kustannuksiaan laskemaan, kysyy Postin toimihenkilöiden valtakunnallinen pääluottamusmies Mirja Sandberg.\nPosti on valmistellut siirtoa PAU:n mukaan kaikessa hiljaisuudessa ilmeisesti jo pidempään. Kesällä 2017 Posti vakuutti julkisuudessa, ettei palvelukeskuksen tehtäviä olla siirtämässä Tallinnaan. Tuolloin julkisuuteen oli vuotanut tieto, että Posti suunnittelisi 314 työpaikan siirtämistä Viroon vuoteen 2020 mennessä.\nPääluottamusmies katsoo, että Posti toimii moraalittomasti ja ottaa yrityksen maineen kannalta suuria riskejä.\n– Vaikka yritys toimisi liiketaloudellisin perustein, ei valtion yrityksen toimintatapa voi olla sellainen, että se aiheuttaa päätöksillään Suomessa työttömyyttä ja sitä kautta kustannuksia valtiolle. Kaikki suomalaiset joutuvat silloin verojen kautta osallistumaan työttömyyden kustannuksiin, jotka johtuvat liiketoiminnan epäeettisistä päätöksistä.\nValtioneuvoston finanssineuvos Petri Viherävuori totesi PAU:n mukaan Taloussanomissa 7. maaliskuuta, että ”omistaja ei voi eikä halua sotkeutua yt-prosessiin, mutta voi neuvottelujen päättymisen jälkeen tarvittaessa palata asiaan.”\n– Omistaja voi halutessaan puuttua Postin toimiin, ja nyt olisi korkea aika, toteaa Sandberg.\nPitää kohta varmaan itsekin\nPitää kohta varmaan itsekin ulkoistaa oma toiminta ulkomaille, sen verran surullista seurattavaa tämä Suomi-neidon kompurointi.\nKäet taskussa 22.3.2019 04.58\nKun yritys toimii\nKun yritys toimii liiketaloudellisin perustein kuten posti, niin ei se voi olla mikään suojatyöpaikka missä työpaikkoja säilytetään ilman oikeaa tarvetta. Kaikki muistavat kuinka digitalisaatio vaikutti esimerkiksi pankkisektoriin. Työpaikkoja katosi tuhansia kun tietokoneet korvasivat ihmiset. Vähän samansuuntainen tilanne on nyt postialalla. Digitalisaatio korvaa perinteistä kirjepostia ja lehtiä, joten työtä ei enää riitä kaikille. Toisaalta pakettiliikenne kasvaa jolloin logistiikkapuolella syntyy lisää työpaikkoja. Pakettien kuljetus on kuitenkin melko kilpailtu ala jossa on monia muitakin toimijoita kuin posti. Tässäkin tilanteessa postin pitää pystyä toimimaan tehokkaasti jos aikoo pärjätä kilpailussa mukana. Maailma muuttuu ja posti sen mukana, muutosta on yleensä mahdotonta pysäyttää vaikka PAU kuinka haluaisi. Pitäisi enemmän keskittyä siihen kuinka työttömiksi jäävät ihmiset saadaan uudelleen töihin. Nyt PAU keskittyy vastustamaan muuttuvaa tilannetta jolle se ei kuitenkaan mahda mitään.\nAki T 22.3.2019 07.20\nTotta kaikki. Harmittaa\nTotta kaikki. Harmittaa Postin ja monen muun entisen valtion laitoksen toiminta siitä syystä, että aloittaessaan ei yrityksen ole tarvinnut pistää tikkua ristiin tai latin latia tiskiin, homma vai liukuu hiljalleen yksityisen haltuun. (vrt. oligarkit Venäjällä) ja sitten ollaan niin liiketaloudellisia.\nKA 22.3.2019 09.55\nHuom.Työtä siirretään, työ ei\nHuom.Työtä siirretään, työ ei lopu. voisi soveltaa esim vankeinhoitoon,vastaanottokeskuksiin ym. varmasti olisi virossa halvempaa\nrane 22.3.2019 09.03\nMiksi Postin pitää toimia\nMiksi Postin pitää toimia liiketaloudellisin perustein? Posti on valtion laitos joka jakaa virallisen, kaupallisen ja yksityisen postin. Kumpi on tärkeämpi jakeluinformaatio vai voiton tuotto valtiolle? Posti on itse haluton suorittamaan jakelua. Sähköinen viestintä on kieltämättä vienyt osan Postin työstä mutta Posti on itse aiheuttanut myös jakelutyö vähenemisen epäluotettavuudellaan.\nSkava 22.3.2019 09.08\nAsunto myyntiin ja Viroon .\nAsunto myyntiin ja Viroon . Työn perässä muuttamista. Sipilän hallitus tarjoaa pörssiyhtiöille koko maan myytäväksi , mutta menevätkö asunnot Suomessa kaupaksi jos muuttaa työn perässä? Vaihtoehtona aktiivimalli työttömälle joka rankaisee siitä pienestä työttömyyskorvauksesta eurot pois , jos työnantajaa ei Suomesta löydy. Sipilä hoitaa työllisyyttä. Muistan Sipilän valehdelleen ilmeettömänä ennen KIKY sopimusta: työttömyysturvaan ei kosketa, jos nimet tulevat KIKY sopimukseen. Todisteaineistoa on myös Sipilän valehtelusta :" koulutuksesta ei leikata".\nHanki 22.3.2019 10.25\nValtion yhtiöistä ja Sipilän;\nValtion yhtiöistä ja Sipilän; (tuon köyhien kurittajan) rikastumisesta : Sipilän valtionyhtiö rahoitti Sipilän kauppoja eräästä yhtiöstä.Sipilä osti yhtiön osakkeet valtion rahoituksella ja myi tämän jälkeen yhtiön nelinkertaiseen hintaan ulkomaille.Ne sadat miljoonat ;"köyhien kurittaja "pitää itsellään . Hoitaa työllisyyttä .\nHanki 22.3.2019 10.53\nPosti on valtionyhtiö, eikä\nPosti on valtionyhtiö, eikä sen tarkoituksena pitäisi olla tuottaa voittoa omistajalleen. Sen sijaan postit pitäisi viedä perille sovitussa ajassa, ja taata säälliset työskentelyolosuhteet työntekijöilleen.\nErityisasiantuntija 22.3.2019 11.13\nValtion työntekijöiden hyvät\nValtion työntekijöiden hyvät edut veivät työt muualle esim. varhaisjakelu jakaa muutakin postia kuin varsinaiset lehdet.\nSeuraava 24.3.2019 18.15


39 m² Luodontie 238, 91140 Ii Mökki tai huvila myynnissä - Oikotie 16213176\nMyytävät loma-asunnot Ii Olhava Luodontie 238, 91140 Ii\nLuodontie 238, Olhava, Ii●Tupa, sauna.\nHeti vapaa vuonna 1968 valmistunut kesämökki. 2000 m² oma tontti rajoittuu meren rantaan. Mökillä on sähkö- ja vesiliittymä. Jätevedet menevät kivipesään. Nelostieltä matkaa mökin pihaan noin kolme kilometriä. Pienveneellä pääsee mökin rantaan. Sovi esittely! Lisätiedot Eero Seppänen p. 050 3893009.\nLuodontie 238, 91140 Ii\nPalvelut: Iin keskusta.\nLisätiedot Iin kunta.


pamikyltsi: kesäkuuta 2014\nUi, lauantaina olikin jo vähän kesän merkkejä, Kristan kanssa illemmalla kaupan kautta matkattiin kohti Ilonan kotoa. Ehti siinä jo toivo kesää kohden herätä, mutta eilen tuli sama toivo upotettua syvälle vesilammikkoon. No, ainakin hiusten kasvu nopeentuu, jos jotain positiivista.\nKaupasta oltiin ostettu burger-tarvikkeet ja siellä tungoksessa kärryjen kanssa liikuttu. Ei taidettu olla ainoita, jotka Kampin K-Supermarkettiin oli sinä iltana eksyny... Aikamoinen tungos oli tällaiselle ihmiselle, jota ahdistaa väenpaljous. Mutta selvittiin, eikä tarvinnut niin paljon jonottaa, miltä aluksi näytti.\nKaupasta ostettiin siis ruoat, Ilonalle mentiin ja meikäläinen aka Pihvimestari hoiti pihvit ja Krista sekä Ilona sitten muut. On kyllä terapeuttista sekoittaa sitä jauhelihaa, ranskalaista sipulikeittoa ja kananmunaa paljain käsin. Suosittelen.\nSunnuntai aamuna olikin tuolla sateessa odottamassa auto. Ruusa siellä ratin takana oli ja siitä hurautettiinkin sitten Kampissa sijaitsevaan Radisson Blu Royaliin. En edes tiennyt, että oli nälkä, kun edellisena iltana oli vetässyt mättö-burgerin nassuun, mutta siinä kun näin pöydät, niin jep, nälkähän siinä tuli.\nRuokaa oli oi, oi, tuli aivan Kyproksen ihanat aamupalat mieleen. Ei, kotona ei asia ole sama, paitsi silloin kun isä sunnuntai aamuisin värkkää kunnon sapuskat, sitten onkin taas lomatunnelma katossaan.\nMelkein parisentuntia siinä saatiinkin aika ihan hyvin kulumaan, vatsa oli aivan repeämispisteessä ja ulkona sade ei oikein houkuttanut. Ruusa jatkoikin siitä sitten töihin ja minä hyppäsinkin bussiin. Törmättiin Kristan kanssa sattumalta Kampissa, kun häneltä whatsappiin tuli viesti: "Näin iha sun näkösen tytön kampis". Olihan siinä sitten hauska laittaa viestiä, että itseasiassa olen Kampissa. Pikainen moikkaus, matkat jatkui ja kotona sitten vaihto vähän mukavempiin.\n//Takki: NewWave /Huivi:BikBok /Neule:GinaTricot /Housut:Abercrombie /Kengät:Converse//\nKotona ehdin hetken istahtaa, kun olikin jälleen lähtö. Päivä kuluikin siinä erilaisissa "remontti" kaupoissa kierrellen tapettia, peilejä ja mattoa etsien. Myös muutaman hassun oven löysin, mutta eipä niille oikein käyttöä ole enää.\nIhan hauskaa se oli ja toki vaikka mitä löytyi, mutta ei ehkä nyt. Katsotaan sitten kun joskus omaan kämpään muutetaan, jos vaikka silloin. Todennäköisesti ei, sillä talenttihan minulta löytyy ja se on "löydä kaupan kallein tuote".\nTietenkin käytiin IKEA:ssa, jossa en ollut käynyt piiiiiitkään aikaan. Siellä sitten meikäläinen lahjottiin hodarilla ja hyvä hodari olikin! Namii!\nIKEA:sta ei varmaan ikinä tule tyhjin käsin lähdettyä, eikä myöskään nyt. Yläkerran kylpyhuoneeseen, joka on se minun oma sisustusprojekti, ostettiin mm. roskis, pyykkikori, säilytyslaatikoita ja pyyhkeitä. Enää puuttuu saippua-astiat. ja sitten taitaakin kylpyhuone olla valmis. Jos sen palosammuttimen vielä saisi pois niin sitten olisin aika tyytyväinen.\nKamalan nopeasti viikot vierähtää. Tuntuu että koko ajan on se viikonloppu tulossa ja nyt kun alkaa pian taas työt niin paniikkihan siinä alkaa iskee, kun töitä riittää. Tosin ehkä se vain on niin, että sellaista aikaa kaipaa aina, kun voisi vaan olla. Oleminen on ehkä nukkumisen jälkeen parasta lomassa. Laiskimuksen sanoja.\n//Toppi: tuliainen ja itse leikelty hihat pois/Juoksutrikoot:H&M//\nViikon aikana on tullut sushilla käytyä, maistettua chronizia vai mitä olikaan tuo Arnoldsin uutuus. Sitten on Kisiksellä tultu käytyä ja vähän valmennusjuttuja tehtyä, otettua likaisesta pukkarinpeilistä teiniposeja ja lihakset saatu jumiin.. Mutta silti on viikko vaan hujahtanut silmissä. Ai niin, kävinhän sitä vähän ajelemassa syventävää vaihetta varten. Auton ajaminen on kyllä pelottavaa, mutta pelothan on tehty voitettaviksi.\nMyös yksi asia on viikossa tapahtunut, olen nimittäin aivan koukussa Game of Thronesiin. Siis aivan koukussa. Ehkä siihen se aika sitten kuluukin, kun niitä katselee...\nNyt on vähän erilaisempi juhannus takana ja säistä selvitty ilman hukkumista. Lähellä oli kyllä, kun perjantaina lähdin aamulla Turkuun ajamaan mummia hakemaan. Se sateen määrä, sillä kyllä voisi juottaa kokonaisen Afrikan. Olisi janotus tiessään kertaheitolla, huhhu.\nJuhannus alkoi tänä vuonna siis ihan kotona, mikä oli kyllä suuri poikkeus. Koskakohan on viimeksi juhannus kotona vietetty, ei kyllä muistikuvaa ollenkaa...\nSiinä kotona syötiin äidin vanhempien sekä isän äidin kanssa, jonka sieltä Turusta olin hakenut. Vaikka sää ulkona olikin aika syksyinen, niin ruoka oli onneksi kesäistä. Mansikat maistuivat varsinkin niin hyvälle, taisi olla ensimmäiset tuoreet mansikat tältä kesältä! Toivottavasti ei viimeiset...\nSitten kun olin saanut vatsan täyteen olikin lähtö kohti kaverille. Juhannuksen vietto jatkui, mutta porukka vähän siinä nuortui. Pienellä tyttö porukalla oltiin juhannusta juhlistamassa ja ei annettu huonon sään haitata. Tuntui kyllä aika kamalalta vetäistä ensinnäkin farkut jalkaan ja vielä pahemmalta laittaa takki päälle. Rehellinen täytyy olla, ei se Suomeen palaminen kamalan mukavaa ollut...\nKuitenkin ihan juhannusruokaa saatiin aikaiseksi. Tällä kertaa en kyllä minä se masterkokki ollut, vaan grilli mestari Krista hoiti hommansa. Avustava kokki Marjut astui aisoihin, kun Kristalla käsky kävi muualle. Kyllähän me siinä muutkin auteltiin, mutta oli vain nyt pakko mainita, kun tuota Kristan kokkaustaitoja täälläkin on muutaman kerran tullut mainittua.\nNam, oli kyllä hyviä ruokia, mutta oli siinä kauppavastaavat jälleen vähän yliarvioinut tuon ruoan määrän. No, mieluummin liikaa kuin liian vähän? Eipä tainnut kenellekään nälkä jäädä, itse kun melkein suoraan ruokapöydästä tulin. Esim meikäläiseltä jäi munkit syömättä. Vähän kyllä harmittaa näin jälkikäteen, olisi varmaan pitänyt ottaa kulhosta muutama mukaan...\n//Juhannus haukat, ala Krista ja minä//\nHyvä ruoka, "beerpong" ja vähän salaa fudista. Hauskaa oli, mutta alkoi se väsymys kyllä painaa itse kullakin. Kotiin siis ja nukkumaan!\nMuuten onkin juhannuksen jälkimaininkeja vietetty erityisesti fudiksen parissa. Niitä on tullut katseltua ja jännitettyä. Saksa-Ghana pelissä taisin tarjota paremmin viihteen kuin itse ottelu.\nOlin ehtinyt kotona nopeasti käväistä, kun Maija tulikin autolla hakemaan minua. Lähdettiin yhdessä Flamingoon, jossa nähtiinkin Ruusa, jonka synttäreitä sitten juhlistettiin Amarillossa. Oli ihana nähdä tyttöjä pitkästä aikaa, jotenkin vain on niin hankala löytää sellaista yhteistä hetkeä. Aina on jotain jollain ja kun kaikki käy töissä niin harvoin ajat osuu kohdilleen.\nSiinä sitten olikin jo kova nälkä ehtinyt tulla, kun edellisestä ihan kunnon kunnon ruoasta olikin aikaa jo aikalailla. Pafoksen aamupalalla kyllä aika pitkälle oli riittänyt, mutta pian annos katosi kokonaan suuhun. Aina en edes jaksa syödä noita annoksia, mutta nyt nälkä kyllä oli niin kova, ettei tuottanut minkäänlaisia ongelmia.\nSiinäs itten kuluikin se aika juoruten ja vähän kuulumisia kertoillen. Maija siitä kun autolla oli, heitti meidät Ruusalle, josta sitten jatkettiin matkaa kohti keskustaa. Krista napattiin mukaan matkalta ja kolmistaan Iguanaan kannullisille. Hauskaa oli, mutta kyllä se väsymys siinä painoi. Oli kyllä ihana nukkua pitkästä aikaa ihan omassa sängyssä ja vaikka takaisin kaipailisinkin, niin oli ihana palata kotiin.\n//Iloinen synttärisankari ja kannu//\nHrrr, olipas kylmä vastaanotto Suomella eilen, kun saavuttiin koneella 15.00 aikoihin Helsinki-Vantaa lentokentälle. Aamulla kun oli sieltä Kyprokselta lähtenyt, oli asteita ollut se 26 ja no, ei ihan vastannut samoilla mitoilla Suomen tarjonta. Mutta siis itse matkaan, sehän tämän postauksen aihe onkin.\nLähtö oli melko aikainen, kone lähti kohti Kyprosta, Pafosta siinä 6.00 aikoihin. Hirveästi ei porukkaa kentällä ollut, mikä toisaalta oli ihan mukavaa, kun ei tarvinnut hullusti jonottaa. Jonottaminen tavaramäärän kanssa ei ole oikein mukavaa, alkaa jotenkin ahdistaa. Ja sitä tavaraa jotenkin oli, vaikka eihän mukaan oltu pakattu, kun shortseja ja toppeja sekä tietenkin biksuja pääasiassa.\nAurinkomatkojen kautta oltiin matka hankittu, joten lennon hoiti Finnair ja ruoat kuuluivat mukaan. Ihan hyvä homma, sillä tosiaan kun lähtö oli niin aikainen, niin oli se aamupala jäänyt syömättä. Ruoka upposikin aika nopeasti ja muutenkin lento tuntui menevän suht sujuvasti. Pian oltiinkin Kyproksen maalla ja ai että ikkunasta näki jo ulos, kuinka lämmin ulkona oli.\nAjaessa bussilla kohti hotelleja näki kyllä aikalailla maata. Ensinnäkin vasemmanpuoleinen liikenne ja muutenkin huhhu kyproslaisten ajotapa. Vähän siinä kyllä mietitytti, että mitenköhän tästäkin tulee, kun vaikutti siltä, ettei heillä mitään liikennesääntöjä olisi. Viidakonlait näytti olevan, kuten Rodoksellakin oli ollut. Ei siis todellakaan mitään auton vuokrausta, ehei. Tiet olivat myös todella kapeita, monissa paikoissa yksisuuntaisia ja liikenneympyröillä ei oltu säästelty. Mutta se siitä Kyproksen liikenteestä.\nAsusteltiin Paphos Garden nimisessä hotelli/huoneisto hotellissa. Oli pienoinen ihmettely, kun paikalle saavuttiin ja tajuttiin, että kuinka iso se hotellin alue oli. Aivan kuin pieni kylä.\nHotellia voi lämpimästi suositella, henkilökunta oli todella ystävällistä, huoneet perussiistejä, keittiö juuri uudistettu ja ilmastointi toimi. Mitä nyt kerran vessa vähän reistaili, mutta ei ollut mitään muuta ongelmaa. Myös jotenkin koko hotellin ilmapiiri oli todella hyvä, ihmiset olivat ystävällisiä ja jäi vain niin hyvä olo koko paikasta.\nAamupala varsinkin oli aivan loistava suhteessa siihen, että hotelli oli 3tähden hotelli. Kaikkea löytyi, paitsi lettuja, mutta suklaamurot ajoivat aika hyvin asiansa. Hedelmiä löytyi myös, mutta valitettavasti kuvaan ei mahtunut enempää. Aamupalaa ei voinut kuin kehua! Oli lämminruoka tiskiä, tehtiin omanmaun mukaan omeletteja, oli erilaista leipää ja huhhu vaikka mitä!\n//Toppi: BikBok/ Farkku shortsit: Hollister/ Kengät: Nike Free5.0/ Kangaskassi: Monki//\n//Koska en osaa olla normaali...//\nEi se loma onneksi ihan löhöilyksi mennyt, vaikka kröhöm, aika lähellä olikin. Tuli siinä käveltyä jonkin verran ja käytiinkin kauppakeskuksessa. Kings Avenue oli paikka nimeltään ja oli se aika positiivinen yllätys, ainakin minulle. Kauppoja oli melko paljon, tai no siltä se aluksi tuntui, mutta kyllähän ne melko nopeasti tuli käytyä läpi. Perus Bershka, Zara, Pull and Bear, Tally WEiJL, Mango, Accessorize... löytyivät ja kyllähän siellä rahaa sai kulumaan.\nEn toki kiellä, tulihan siellä auringossa loikoiltua. Altaita oli hotellilla kolme, kaksi ulkona ja yksi sisällä. Paljon aikaa tuli kyllä vietettyä siinä hotellin pääaltaalla ja hyvähän siinä oli loikoilla. Pahimpina auringonpaisto aikoina, ei kyllä auringossa oltu, onneksi oli paljon varojaja sekä puita, joiden alla pystyi olla varjossa pahimman ajan. Myös se, että allas oli aivan edessä oli ihan vain plussaa, sillä sinne pääsikin sitten hyvin viilentymään.\nRuoka ei ollut aivan niin paljon halvempaa, kuin oltiin ajateltu, mutta kyllä melko halvalla syötiin. Ruoka oli sellaista perus etelänloma ruokaa, mutta tulihan siinä paikallista ruokaa mezeä maistettua. Vähän huonosti siinä kyllä kävi, kun Marjutilla meni ruoto ruokatorveen jumiin ja siitä sitten yöllä lähdettiinkin sairaalassa käymään. Seki siis nyt koettu, mistään vakavasta ei ollut kyse ja hyvin selvittiin. Oli tosin sellainen kokemus, ettei sitä ehkä uusiksi haluisi kokea kylläkään...\nMeressä ei käyty uimassa ja rannallakin käytiin vain kerran. Ei vain oikein innostanut, ehkä ne allastuolit olivat vain niin mukavia. Tai sitten se huoneen sohva... Hehe.\nToisaalta ranta oli melko pieni ja tuolit olisi maksanu, niin mitäpä sitä turhia. Lomalla kun oltiin niin turha sitä yhtään enempää liikkua.\nKuitenkin rannalla siis käytiin kävelemässä ja vähän kuvia napsimassa. Ihana tuuli siellä tosin oli, joka helpotti hieman sitä lämpöä jota tosin nyt kaipailen niin kovasti.\nKäytiin parisen kertaa käymässä Pafoksen satamassa vähän kävelemässä sekä shoppailemassa. Ei silleen että kovat shoppailu mestat siellä olisi ollut, mutta kuitenkin olihan siellä perus krääsäkauppoja astetta parempina. Kyllä, sellaisiakin on.\nOsuttiin jotenkin Marjutin kanssa siihen kuuminpaan aikaan siellä käppäilemään, joten melkoista urheilemista se kyllä oli...\nMatkan varrella löytyi Starbucks joten olihan sitä pakko virallinen kuva ottaa. Ihan vain sen takia, koska Starbucks...\n//Aurinkolasit: Gina Tricot/ Hapsutoppi: H&M/ Farkkushortsit: Hollister/ Kengät: Nike Free 5.0/ Nahkalaukku: Ruotsi (saatu)//\nKaiken kaikkiaan loma oli aivan loistava. Juuri sellainen mitä tarvitsin ja juuri sellaisessa seurassa mitä kaipasin. Kiitos siis tälleen kornisti Marjutille, sillä sairaala reissukin mukaanlukien matka oli loistava. Koko tunnelma oli vain hyvä ja voin Kyproksen Pafosta lämpimästi suositella varsinkin jos haluaa vain rentoutua. Eli ei mikään viinan läträys matkakohde, ne on ne muut paikat.\nTunnisteet: asu, matkailu\nHirveästi ei tässä ehdi päivitellä, sillä huomenna onkin lähtö Kyprsokselle! Kaikessa tässä tohinassa jotenkin kokonaan unohtunut mainita täällä blogin puolella asiasta.\nMarjutin kanssa siis lähdetään, huomenna lento lähtee 6.00 aamulla, eli eihän tässä ole kuin muutama tunti aikaa. Siellä sitten vierähtääkin Kyproksen Pafoksessa viikko ja 17.6 ollaankin takaisin Suomessa. Eli pikainen postaus vain, tässä pitäisi nimittäin pakata loppuun ja olisi vähän untakin hyvä saada alle. Saa nähdä ehtiikö tässä edes nukkua, viime hetken pakkaajaa....\n//Tortilla piknik perheen kanssa eilen//\nEilen siis tosiaan käytiin Kristan kanssa katsomassa Maleficent ja oli kyllä loistava elokuva! Itse pidin tosi paljon tarinasta, vaikka siinä nyt ei ehkä sitä parasta järkeä ollut käytettykkään. Voittaa ainakin minun silmissäni ehdottomasti sen perinteisen Prinsessa Ruusunen-tarinan. Toisaalta saatoin olla aika puolueellinen, sillä Angelina Jolie oli loistava roolissaan ja aivan uskomattoman kaunis. Kannattaa käydä ehdottomasti siis katsomassa, musiikitkin olivat aivan viimeisen päälle ja elokuva hienosti tehty.\nTänään käytiinkin Marjutin kanssa viime hetken shoppailuilla. Krista oli lähtenyt mukaan shoppailu reissulle ja olihan se ihan mukavaa, ettei koko aika mennyt matkaa miettiessä. Kun matka tulee yllättäen ei sitä jotenkin osaa odottaa ollenkaan. Ei tunnu siltä, että muutamien tuntien päästä istutaan koneessa.\nNälkähän siinä yllätti ahkeria shoppaajia ja sushia oli saatava. Viikkoon ei sushia saa. Okei ei vitsi mitkä vieroitusoireet (huomaa sarkasmi)!\n//Musta toppi: GinaTricot (alun perin T-paita jonka leikkasin) /Pitsishortsit: Zara/ Kengät Converse//\nMuutamia juttuja tuli vielä löydettyä ja molemmat olikin yllätykseksi alessa! Mukava huomata kassalla, että oho, maksaakin vähemmän. Hiljaa sitten liukeneminen paikalta, ettei vain myyjä ole tehnyt virhettä.\nNyt varmasti olisi meikäläisen aika lähteä pakkailemaan loppuun, ettei matkasta jää mitään tärkeää, kuten vaikka passi hyvänä esimerkkinä. Nähdään viikon kuluttua toivottavasti lukuisten kuvien kanssa!


Search.pu-cmf.com poisto | PC Threats\nSearch.pu-cmf.com kaappaaja voi olla vastuussa muuttanut selaimen asetuksia ja se voi olla tartunnan järjestelmän kautta ilmainen sovellus niput. Kaappaajat joskus saapuvat yhdessä ilmaisia ohjelmia ja asentaa ilman, että käyttäjä todella nähdä. Vastaavia infektioita ovat miksi sinun pitäisi kiinnittää huomiota siihen, miten voit asentaa ohjelmiston. Uudelleenohjaus viruksia on melko matalan tason infektioita he suorittaa paljon ei-toivottuja toimintaa. Yhden, he muuttaa selaimen asetuksia niin, että sivustot he ovat edistäminen on asetettu kuten kotisivut ja uudet välilehdet. Voit myös olla erilainen hakukone ja se voi lisätä mainos linkkejä osaksi tuloksia. Sinut ohjataan, koska kaappaaja tavoitteena on tuottaa liikennettä varten joitakin sivuja, joka tekee rahaa omistajille. Jotkut käyttäjät päätyä haittaohjelma kautta nämä tyypit ohjaukset koska joitakin kaappaajat voivat uudelleenohjata web-sivuja, jotka ovat täynnä haittaohjelmia. Ja vakava haittaohjelma saastuminen olisi enemmän vaarassa kuin luulet. Jos huomaat, että selain kaappaaja on mukana hyödyllisiä ominaisuuksia, sinun pitäisi tietää, että voit löytää oikea plugins samat ominaisuudet, jotka eivät haittaa käyttöjärjestelmän. Uudelleenohjaus viruksia on myös tunnettu keräämään tietynlaista tietoa, kuten vierailtujen sivustojen, niin että sisältöä käyttäjien olisi todennäköisesti paina voisi olla näkyvissä. Tiedot voi myös jakaa kolmansien osapuolten kanssa. Kaikki tämä siksi olet ehdotetaan poista Search.pu-cmf.com.\nFreeware niput ovat luultavasti todennäköisin tapa sinulla on infektio. Ne ovat tarpeettomia ja hieman tunkeileva uhkia, joten emme usko, että kukaan olisi asentaa ne muuten. Tämä menetelmä on tehokas, koska ihmiset ovat todennäköisesti kiire, kun asennat jotain, ei lue mitään, ja yleensä vain melko huolimaton ohjelmiston asennuksen aikana. Kohteet ovat piilossa ja hoppu menetät kaikki mahdollisuudet nähdä ne, ja sinun ei huomaakaan tarkoittaa, että niiden asennus ei ole sallittua. Valitsemalla Oletusasetukset olisi virhe, koska heillä ei ole lupaa poistaa mitään. Sinun täytyy poistaa tarjouksia, ja ne näkyvät vain Lisäasetukset-tai Mukautettu tila. Jos et halua käsitellä tuntemattomia asennukset, poista jokaisen tarjouksen, joka tulee näkyviin. Ja ennen kuin teet, älä jatka vapaiden ohjelmistojen asennus. Ottaa käsitellä nämä infektiot voivat olla melko ärsyttävää, joten voit säästää paljon aikaa ja vaivaa, jonka aluksi estää niitä. Voit myös lopettaa lataamista kyseenalaista web-sivuja, ja sen sijaan valita virallista/laillista sivustoja/myymälöissä.\nKun selaimen kaappaaja asentaa, se on aika selvää. Se muuttaa selaimen asetuksia, asettaa sen mainostetun sivuston kuten kotisivun, uudet välilehdet ja haku moottorin, ja se tulee tehdä, että ilman nimenomaista lupaa. Suurten selainten, kuten Internet Explorer, Google Chrome ja Mozilla Firefox todennäköisesti vaikuttaa. Sivusto latautuu joka kerta, kun selain on käynnistetty, ja tämä jatkuu, kunnes poistat Search.pu-cmf.com koneeltasi. Ja jopa, jos yrität muuttaa asetukset takaisin, ohjaa virus on vain mitätöidä ne. Jos huomaat, että kun haet jotain kautta selaimen osoiteriville, hakutulokset ovat tehty eikä asettaa hakukone, uudelleenohjaus virus on todennäköisesti muuttunut. Se tulee todennäköisesti olemaan pistämällä outo linkit tulokset niin, että et päätyvät sponsoroituja sivustoja. Omistajat tiettyjä sivustoja aikovat lisätä liikennettä ja ansaita enemmän tuloja, ja uudelleenohjaus viruksia on käytetty ohjata sinut heille. Kun enemmän käyttäjät osallistuvat mainoksia, omistajat voivat tehdä enemmän rahaa. Nämä sivut ovat usein melko ilmeisiä, koska ne selvästi ovat irrallaan, mitä olet todella etsivät. Tai ne voivat tuntua voimassa, esimerkiksi, jos sinun pitäisi etsiä ’virustorjunta’, se on mahdollista saatat saada tulokset web-sivuja mainonta varjoisa tuotteita, mutta he saattavat näyttää täysin todellinen ensin. Saatat jopa päätyä sivuille, jotka on haittaohjelma. Sinun tulisi myös olla tietoisia siitä, että näiden infektioiden snoop teitä niin kuin hankkia tietoja siitä, mitä sivustoja olet todennäköisesti käy ja mitä sinulla on tapana etsiä eniten. Hankitut tiedot voidaan jakaa tuntematon osapuolille, ja se olisi käytetty ihmiset, joilla on tuntematon aikomuksia. Tai kaappaaja voi käyttää sitä tehdä sponsoroituja sisältöä, joka on enemmän henkilökohtainen. Sinun pitäisi poistaa Search.pu-cmf.com, ja jos olet vielä epävarma, ajatella kaikkia syitä, miksi suosittelemme tätä. Älä unohda muuttaa selaimen asetukset takaisin normaaliksi, kun olet suorittanut prosessin.\nMiten poistaa Search.pu-cmf.com\nVaikka saastuminen ei aiheuta niin vakavia seurauksia kuin jotkut muut voisi, se olisi silti parasta, jos poistat Search.pu-cmf.com niin pian kuin mahdollista. Käsin ja automaattisesti ovat kaksi mahdollista vaihtoehtoa kynsistä laitteen uudelleenohjaus virus. Käsin tarkoittaa sinun täytyy löytää infektio itse. Jos et ole varma, miten edetä, voit käyttää ohjeita alla tämän artikkelin. Ohjeita annetaan ymmärrettävällä ja täsmällisellä tavalla niin ei pitäisi olla ongelmia. Tämä menetelmä ei ehkä ole oikea valinta, jos sinulla ei ole aiempaa kokemusta tällaisesta. Saada vakoiluohjelmien poisto-ohjelmisto huolehtia infektio voi parhaiten tässä tapauksessa. Anti-spyware-ohjelmisto on suunniteltu tavoitteena päättämisestä näitä uhkia, joten se pitäisi olla mitään vaikeuksia käsitellä sitä. Voit tarkistaa, onko uhka on poissa tai ei, muuttaa selaimesi asetuksia, jos niitä ei peruta, se on menestys. Jos sinulla ei ole oikeutta muokata koti-web sivu, olet varmasti unohtanut jotain ja selaimen kaappaaja ei voi palauttaa itse. Nyt, että sinulla on tajusi riesa, joka on selaimen kaappaaja, yritä välttää niitä. Jotta on selkeä järjestelmä, hyviä tapoja ovat välttämättömiä.Imuroi poistotyökalupoistaa Search.pu-cmf.com\nAskel 1. Miten poistaa Search.pu-cmf.com alkaen Windows?\nAskel 2. Miten poistaa Search.pu-cmf.com selaimissa?\na) Poista Search.pu-cmf.com liittyvät sovelluksen Windows XP\nb) Poista Search.pu-cmf.com liittyvän ohjelman Windows 7 ja Vista\nc) Poista Search.pu-cmf.com liittyvät sovelluksen Windows 8\nd) Poista Search.pu-cmf.com alkaen Mac OS X järjestelmä\nKlikkaa Search.pu-cmf.com liittyvien ohjelmistojen\nValitse Search.pu-cmf.com liittyvä sovellus\nValitse Search.pu-cmf.com liittyvä ohjelma\nSovellus, sinun täytyy löytää kaikki epäilyttävät ohjelmat, mukaan lukien Search.pu-cmf.com. Oikea-klikkaa niitä ja valitse Siirrä Roskakoriin. Voit myös vetämällä ne Roskakoriin kuvaketta Telakka.\na) Poistaa Search.pu-cmf.com Internet Explorer\nb) Poistaa Search.pu-cmf.com Mozilla Firefox\nc) Search.pu-cmf.com poistaminen Google Chrome\nd) Search.pu-cmf.com poistaminen Edge\nPoistaa Search.pu-cmf.com ja valitse uusi moottori\nSisu jotta etsiä kaistale ja poistaa Search.pu-cmf.com\nLopettaa Search.pu-cmf.com ja valitse uusi palveluntarjoaja


Kehitä koiran malttia, koska maltti on valttia - Eläinkoulutus\nKehitä koiran malttia, koska maltti on valttia\nKategoriat: Hihnassa kulkeminen, Jäsenille, Jäsenmateriaalit, Koirat, Koulutusvinkit\nAvainsanat: koira haukkuu, koira hyppii, koira on yli-innokas, koira puree hihnaa, koira vetää\nKoirat eivät aina edusta eläinmaailman kärsivällisintä laitaa. Jos ne haluavat jotain, niillä on useita tapoja ilmoittaa siitä. Jos ne eivät pääse haluamaansa päämäärään, ne turhautuvat helposti ja purevat hihnaa, käsiä ja nujuavat ihmisensä kanssa.\nMalttia voi rakentaa oikeastaan ainakin kahdella tavalla. Toinen tapa on se, että koira opetetaan odottamaan ns. käskyn alla. Tämä toimii, mutta se voi muodostua joillekin koirille melko kuluttavaksi tavaksi arjessa. Lisäksi koiran motivaatio voi kärsiä, jos se kokee toistuvasti, ettei se pääse toivomiinsa päämääriin. Toinen tapa on opettaa koiralle, että se saa (tai ainakin joskus saattaa saada) juuri niitä asioita joita se haluaa, kun se ensin malttaa odottaa niitä.\nMinusta jälkimmäinen tapa on kätevä ja toimiva. Sitä voi käyttää monessa arjen tilanteessa ja siitä voi jalostaa automaattisen, jolloin ei itse tarvitse lainkaan olla skarppina tai päsmäröidä. Menetelmä auttaa, kun koira haluaisi mennä tervehtimään vastaantulevia ihmisiä tai koiria tai jos se haluaa syödä kaikki löytämänsä roskat maasta, tai jos se livahtaa ovesta tai autosta pihalle, ennen kuin ovi ehditään avata. Menetelmää voi kutsua luopumiseksi tai miksi haluaa ja se on helppo opettaa, kun säilyttää oman malttinsa ja jaksaa rakentaa homman asteittain pienistä paloista.\nMoni tekee tätä samaa ruokakupilla. Siitä on olemassa monia variaatioita ja monia tapoja. Huono puoli ruokakuppitreenissä on se, että päivittäin tulee vain muutama harjoitus. Miksi ruokakupilla maltti opitaan niin hyvin? Ruoka on koiralle elämän ja kuoleman kysymys, eli motivaatio ei voisi olla suurempi. Lisäksi ruokakupilla palkitaan koira juuri sillä, mitä se eniten haluaa, eli se pääsee kupille. Harjoitus ei olisi niin toimiva, jos koiraa palkittaisiin kupista luopumisesta vain pienillä herkuilla (koska määrällä on koirille väliä ja kuppi yhdessä ruuan kanssa muodostaa supervihjeen).\nLiity jäseneksi, niin näet videon siitä, miten malttia voi kehittää kolmessa arkipäivän tilanteessa!\nKoiran vire - mistä kaikesta on kysymys?\nKuva: Janika Silfverberg


Sivut näkymään Googlessa – Hanki parempaa hakukonenäkyvyyttä\nHakukonenäkyvyys Googlessa mielletään monissa yrityksissä tärkeäksi asiaksi, mutta sopivaa strategiaa ja keinoja löydettävyyden toteuttamiseen ei tahdo löytyä. Aiemmin toteutettu hakukonemainonta tai sivuston optimointi ei ehkä tuottanut toivottuja tuloksia, jonka vuoksi sivujen näkyminen Googlessa tuntuu ylivoimaiselta haasteelta.\nMitä hakukonenäkyvyyden saanti Googlessa vaatii yritykseltäsi?\nToteutetaanpa yrityksesi hakukonenäkyvyys sitten maksullisilla mainoksilla tai orgaanisten hakutulosten kautta, vaatii hyviin tuloksiin pääseminen aina jotain. Hakukonenäkyvyyden toteuttaminen ei ole prosessi, joka voidaan toteuttaa täysin irrallaan yrityksen muusta toiminnasta. Syy tähän on se, että löydettävyyden tulisi olla linjassa yrityksen tavoitteiden, osaamisen ja resurssien kanssa. Näin ollen löydettävyys ei voi toimia omassa maailmassaan, vaan sen tulee toimia tarkoin yhteen yrityksen muiden markkinointitoimintojen kanssa.\nHAKUKONEOPTIMOINTI YRITYKSILLE »\nSivut näkymään Googlessa – perusasiat kuntoon\nKoska orgaaninen eli maksuton näkyvyys mahdollistaa kustannustehokkaan tavan näkyä Googlessa – etenkin pitkällä aikavälillä – ei sivuston hakukoneoptimoinnin perusasioita sovi unohtaa. Varmista siksi, että sivustollasi on sisältöä jota hakukoneet pystyvät tulkitsemaan, ja jossa käsitellään käyttäjiä kiinnostavia asioita. Älä myöskään unohda sivuston ulkoisen linkityksen tärkeyttä. Mikäli yrityksesi kilpailijat pystyvät hankkimaan sivustoilleen laadukasta ulkoista linkitystä – mutta sinä et – on selvää, että kilpailuasetelmasi jäävät heikoksi.\nHakukonenäkyvyyden perusasioita kertaillessa, ei myöskään sovi unohtaa yrityksesi liiketoiminnallisia tavoitteita. Tavoiteltavan näkyvyyden tulee olla linjassa yrityksesi tavoitteiden kanssa, jotta yritykselläsi olisi mahdollisuudet hyötyä näkyvyydestä. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että yrityksen kannattaa olla mahdollisimman valikoiva sen suhteen millä termeillä (tai joissain tapauksissa toimialoilla) yritys haluaa löytyä. Mahdollisimman laajan Google näkyvyyden haaliminen ei välttämättä tuota yrityksellesi mitään hyötyä, mikäli et pysty konvertoimaan näkyvyyttä liideiksi tai suoriksi kaupoiksi.\nNäkyvyys Googlessa vaatii pitkäjänteistä työtä\nHakukonenäkyvyys Googlessa ei monestikaan tule täysin vaivatta, vaan näkyvyyden saantiin vaaditaan usein pitkäjänteistä työtä. Tästä syystä hakukonenäkyvyyden toteuttamiseen sopiva työkalu tulee valita yrityksen strategian mukaisesti. Kilpaillulla toimialalla pikaista näkyvyyttä toivovan yrityksen on ehkä parempi turvautua maksettuun hakusanamainontaan, kun taas maksuttoman liikenteen kustannustehokas hankkiminen saattaa sopia paremmin pitkän aikavälin tähtäimellä toimivalle yritykselle.\n”Hakukoneoptimointi on edesauttanut tuloksemme ja liikevaihtomme kasvua. Tarjouspyyntöjä tulee tasaiseen tahtiin ja olemme saaneet uusia asiakkaita. Alussa meni hetki ennen kuin näkyvyys nousi, mutta tulokset alkoivat näkymään kyllä yllättävänkin nopeasti. Teitte mitä lupasitte!”\nSonja Hyttinen – Lähitili\nHakukonenäkyvyys Googlessa – vaihtoehtoja on tarjolla\nNykyään yhä useampi Googlehaku sisältää useita erityyppisiä elementtejä, jotka lisäävät yrityksesi mahdollisuuksia näkyvyyden saantiin. Tutkimusten mukaan enää 55-60% hakutuloksista sisältää pelkästään maksullisia tai maksuttomia hakutuloksia. Markkinoijalle tämä tarkoittaa uusia kanavia erottua ja näkyä.\nEsimerkiksi vastauslaatikot ja hakutermiin liittyvät kyselyt tulevat nykyään esiin jo varsin monen hakutuloksen kohdalla. Kyseiset elementit tulevat monesti näkyviin etenkin laajakäsitteisten verkkohakujen kohdalla. Vastauslaatikoiden tarkoituksena on antaa käyttäjälle nopea määrite laajaa aihetta koskevaan verkkohakuun. Osalle käyttäjistä vastauslaatikon antama lyhyt määrite voi olla riittävän hyvä vastaus heidän etsimäänsä kysymykseen, toisille käyttäjille vastauslaatikon sisältö ja siihen liittyvät hakutermit voivat toimia kanavana verkkohaun tarkentamiselle. Mikäli yrityksesi on toimialallaan riittävän merkittävä toimija, voit pyrkiä optimoimaan sivustosi sisältöä siten, että yrityksesi tuoma sisältö näytetään vastauslaatikossa. Pienemmän yrityksen on kuitenkin monesti tuottoisampaa pyrkiä iskemään tarkennettuihin verkkohakuihin, kuin yrittää saada näkyvyyttä laajoilla yleistermeillä.\nSekä desktop että mobiililaitteilla tehtävissä verkkohauissa näkyy monesti myös kuvilla varustettuja ”sisältökaruselleja”, esimerkkeinä näistä vaikkapa Twitter -packit. Twitter -packkien kohdalla kyse on tehtyyn verkkohakuun liittyvistä ajankohtaisista tweeteistä. Vastaavia erityistuloksia, voi tulla eteen myös verkkohaun aiheeseen liittyvän kuvamateriaalin suhteen. Näkyvyyden hankkiminen kuvamateriaalin kanssa vaatii monesti vain kuville tehtävää kevyttä optimointia. Suomenkielisen sisällön kohdalla, kuviin liittyvät hakutulokset ovat selvästi yleisempiä, kuin vaikkapa Twitter -packit. Tämä johtuu yksinkertaisesti siitä, ettei Twitterin käyttö ole maassamme kovinkaan laajaa, jonka vuoksi suomenkielisiä (aiheeseen liittyviä) Tweettejä ei välttämättä ole saatavilla.\nPaikallista toimijaa haettaessa hakutuloksiin ilmestyy monesti myös ns. karttatuloksia, jotka esittelevät erityisesti paikallisia yrityksiä. Kyseinen erikoiselementti tarjoaa myös hyvät mahdollisuudet lisänäkyvyyden saantiin, etenkin jos yrityksesi toimii vain tietyssä osoitteessa.\nNetello Systems – digiliiketoiminnan ammattilainen\nOlemme digiliiketoiminnan asiantuntijoita, jotka auttavat yrityksesi kilpailijoidesi edelle.\nHallitsemme verkkoliiketoiminnan eri osa-alueet hakukoneoptimoinnista verkkosivustoihin ja verkkokauppoihin 18 vuoden kokemuksella. Tavoitteemme on auttaa yritystäsi menestymään ja kasvattamaan myyntiä.\nTARJOAMME RATKAISUT TUTUSTU ASIAKASREFERENSSEIHIN


amika the kure repair shampoo 300 ml, kunnostava, vahvistava, vaurioit – Nordic Hair House\nEtusivu / amika / amika the kure repair shampoo 300 ml, kunnostava, vahvistava, vaurioit\nTehokkaasti korjaava shampoo, joka kunnostaa ja vahvistaa vaurioituneita hiuksia.\nHyviä uutisia kaikille hiuksiaan laiminlyöville! Apu on todellakin lähellä.\namika the kure repair shampoo on vaurioituneille ja käsitellyille hiuksille sopiva korjaava shampoo, joka kunnostaa ja vahvistaa hiuksia. Sen sisältämä keratiini korjaa, palauttaa ja elvyttää mahtavasti rasittuneita ja vaurioituneita hiuksia.\namika the kure repair shampoo parantaa hiusten joutavuutta, pehmeyttä ja käsiteltävyyttä sekä kosteuttaa hiuksia. Aivan mainio, ylellinen kermainen vaahto puhdistaa hellästi.\n- Hydrolysoitu keratiini palauttaa hiuksiin kosteutta, joustavuutta, kiiiltoa ja pehmeyttä.\n- Hydralysoitu vehnäproteiini parantaa hiusten kykyä säilyttää ihanteellinen kosteustasapaino.\n- Avokadoöljy ravitsee hiuksia.\nKäyttöohje: Kastele hiukset, hiero shampoota hiuspohjasta latvaan saakka. Huuhtele huolellisesti ja viimeistele pesuseremonia sen jälkeen käyttämällä amika The Kure Repair Conditioner tai amika Kure Intense Repair Mask -hoitoainetta.\nINCI: Water/Eau/Aqua, Sodium C14-16 Olefin Sulfonate, Cocamidopropyl Betaine, Sodium Methyl Cocoyl Taurate, Glycerin, Disodium Cocoamphodiacetate, Sodium Chloride, Fragrance/Parfum, PEG-7 Glyceryl Cocoate, Polysorbate 20, Glycol Distearate, Glycol Stearate, PEG-12 Dimethicone, PEG-150 Distearate, Polyquaternium-10, Butylene Glycol, Citric Acid, Disodium EDTA, Persea Gratissima (Avocado/Avocat) Oil, Hydrolyzed Keratin, Hydrolyzed Wheat Protein, Cocoyl Hydroxyethyl Imidazoline, Glycol, Sodium Glycolate


Mökkiriidan päätteeksi lankonsa murhannut sai elinkautisen – Oikeus: Ampui haulikolla täydessä ymmärryksessä - MTVuutiset.fi\nMökkiriidan päätteeksi lankonsa murhannut sai elinkautisen – Oikeus: Ampui haulikolla täydessä ymmärryksessä\nKuvituskuva. Pohjanmaan käräjäoikeus on tuominnut lankonsa ampuneen miehen elinkautiseen vankeuteen murhasta. Mediahub\nJulkaistu 12.02.2020 10:17\nPohjanmaan käräjäoikeus on tuominnut lankonsa ampuneen miehen elinkautiseen vankeuteen murhasta.\nTeko tapahtui viime kesäkuussa vaimon suvun mökillä Kokkolassa. Oikeuden mukaan tekoa edelsi kiista mökin käytöstä, jonka takia tuomittu oli samana päivänä soittanut useita puheluja vaimonsa veljelle ja isälle.\nHenkirikokset Kokkola Rikos