Toidureisid – Toidupeegeldusi\nSouthend-on-Sea 2: Jamie-Jimmy maailma pikimal kail\nJuly 5, 2018 June 27, 2018 Leave a comment\nAlustasin oma pika heietusega ühepäevasest reisist Southendi, aga ei jõudnudki esimese postitusega asja tuuma ehk maailma pikima kaini. Ometigi olime just sel põhjusel (lisaks soovile kahe koolituse vahel Londoni melust pageda) sinna linnakesse läinud. Pärast kosutavat Grouponi kupongi eest ostetud einet Bella Italias suundusime külalistemajja, mida ennist juba kiitsin. Lösutasime natuke, taustal mängis jalgpall ja siis ajasime end püsti, et see kai ikka läbi kõmpida. Kõht oli täis, nii et kai vallutamiseks energiat nagu jagus.\nJalutuspilet selle kai otsa maksab £2 ehk 2.24 €. Saab osta ka edasi-tagasi rongipileti või ühe otsa kõndida ja teise rongiga vurada. Jah, kai on 2,14 km pikk, aga igale vähegi liigutavale inimesele ei tohiks see distants ületamatu olla. Vahepeal saab ju ka pingil jalga puhata ja niisama merd, vabandust, Thamesi jõesuuet vahtida. Näeb välja nagu meri, aga tegu siiski vana hea Thamesiga, mis üsna varsti küll mereks üle läheb. Rongi eest tuleb juba viiekas välja käia. Tundus, et rongi liikumiskiirus oli säärane, et mõõduka jooksuga oleks sellest mööda uhanud. Kohe tekkis küsimus: miks pole sellist värki, et kui enne rongi kai lõppu jõuad, saad tasuta jäätise, pileti vms.? Ma oleks kindlasti osalenud (isegi kleidiga õnnestuks säärane tempo). Keegi mingeid väljakutseid ei esitanud, nii et hakkasime lihtsalt kõndima. “Pleasure Pier” viitab, nagu oleks tegu lõbustuspargiga. Inglismaal ongi mitmete kaide tipus igasugu atraktsioone, kus kiljumise vahepeal merd vahtida võimalik. Maailma pikim oli aga pisut vaiksem koht.\nEi mingeid kellasid ega vilesid, kui finišijoone ületasime. Vaikus. Kai on lahti kaheksani, aga oli juba viis ning juhtus sama mis Inglismaa linnakeste väikestel peatänavatelgi: elu hakkab viie-kuue paiku näiliselt välja surema, kolides edasi pubidesse. Poed pannakse lihtsalt kinni. Tescost süüa ikka saab, aga kõik muu on suletud.\nNii! Jamie and Jimmy’s oligi algne põhjus, mis meid üldse Southendi tõi. Jamie & Jimmy’s Friday Night Feast on saade, kus nad vahepeal ka sealsamas vanas kohvikus süüa teevad. Suurem osa kail asunud lõbustusehitistest hävis 2005. aastal tulekahjus, vaid see kohvik pääses kuidagi ühes tükis. See taasvati 2006. aastal ja 2013. aastast hakkas Jamie Oliver koos sõbra Jimmyga seal oma saadet filmima. Ja sellest saatest sain teada, et selline väljaveninud kai eksib. Muidugi tahtsin minna.\nKohvik muidu ei toimi, see on vaid võtteplats. Kahju. Aga olen otsustanud, et nende sügis- ja talvekuude jooksul, mille Suurbritannia pinnal veedan (Erasmuse vahetustudeng) üritan võtetele saada. Tegelikult… täitsin kandideerimisvormi juba ära!! Ootame-vaatame. Tahan näha, kuidas Jamie süüa teeb. Tahan näha, kuidas ta kuulsusele kokkamist õpetab. Tahan, et mulle serveeriks Usain Bolt. Ei. See võimalus on läinud, Bolt oli päris esimeses saates ja vaevalt ta kordusürituse teeb. Aga Mo Farah? Jah, jah, palun? Järgmised võtted on septembris ja oktoobris ja ma olen siis nagunii Suurbritannias. Pretty please?\nVaated on seal ilusad, nii et külastada soovitan kindlasti. See väike jalavaev on seda väärt. Päeval minnes on ehk mõni putka ka lahti. Lisaks on seal väiksed värvilised majakesed, neist igaühe sees mõned fotod ja igasugu infot paiga kohta. Mingi väike söögikoht oli ka lahti. Tol momendil oli meil tilluke jäätiseisu, aga neil oli mingeid võileibu või muid väikseid asju ja väga hubane see koht ei tundunud. Suundusime tagasi maismaale, sõitsime liftiga (!) rannast peatänavale (tolleks hetkeks oli samme palju kogunenud) ja ostsime hoopis ägedast puu- ja köögiviljapoekesest marju. Mustikad, vaarikad! Õhtused hinnad (järgmisel hommikul kallim) olid nii sõbralikud ja järgmisel pildil oleva nosimise eest maksime £4.5 ehk natuke üle 5 euro.\nHommikul paar virsikut põske, jooksuharjutuste trenn rannapromenaadil, dušš ja siis korralikum hommikusöök Utopias. Hummuse ja grillitud paprika võileib maitsev hää ja interjöör oli rõõmsalt kirju. Ainuke puudus see, et tasuda sai vaid sularahas. Arvestades aga seda, et iga kaardimakse pealt pank 1,5% endale kasseeris, siis väga suurt vahet nagunii polnud. Valuuta konverteerimise eest tuli nii või naa maksta.\nSouthend-on-Sea – toidusaatest inspireeritud reis\nInglismaa rannikulinnakesed on kõik üpris sarnased. Kitsas rannariba, lai kõnniteega promenaad, lõbustuspark, mitmed-mitmed mänguautomaadid ja muud neoontuledega vilkuvad agregaadid, kindlasti üks poode tulvil High Street, mõned pubikesed, paneeritud kala ja friikaid (fish and chips) serveerivad kohakesed mere lähedal… Kui oled üht näinud, oled kõiki näinud? Päris nii siiski ei ole, igaühes on midagi avastamisväärset. Sellest annavad tunnistust ka kohalikud, kes soojematel kuudel hordidena nende poole sammud seavad. Inglismaal ülikoolis käies külastasin Portisheadi (jah, see kuulus bänd on sealt pärit) ja Weston-Super-Mare’i, need olid kevadtalvel pisut nukrad, aga siiski oma võluga. Neisse läksin suurest uudishimust, sest kui oled ikka kuude kaupa bussijaamas näinud sinna suunduvaid busse, siis tahaks korra isegi minna ja oma silmaga kaeda. Olen põgusalt ka lõunarannikul käinud. Ah, lõputud matkarajad kaljudel! Soovinimekirjas on mul ka Southwest Coast Pathi läbimine. Isegi vastavad rajakaardid ootavad riiulis! Pidimegi juunis minema, aga härra ravib oma kanda ega saa liigesid koormusi (30-40 km matka päevas) endale lubada. Nii et… see jääb tulevikku, aga mitte liiga kaugesse. Ah jaa, eelmisel aastal käisime Readingi muusikafestivalil Muse’i kuulamas ja hüppasime ka Brightonist läbi. Oli vahva, seal on mõnus kaldapealne jooksu/matkarada.\nSuures plaanis oli meil seekord tegu Londoni reisiga. Saabusime 19. juuni õhtul. Mul oli 20. juunil sporditoitumise koolitus (Institute of Optimum Nutrition – mu ammune unistus!) ja õhtul väike viieka võistlus Victoria Parkis (juhuu, elus esimest korda võitsin “külajooksu” ja suisa Londonis!), Sander haris end Achilleuse kõõluse tendinopaatia ja plantaarfastsiidi (füsiovärk) alal 23. juunil. See kõik aga tähendas, et 21. keskpäeval oli vägagi paslik oma kodinad kokku korjata ja Londoni kergelt ebamugavast (voodi pani selja valutama) majutusest välja kolida, et nautida sama raha eest mõnusamaid kohti. London on majutuse osas kallis, tõsi. Soodsamad kohad on ikka sellised, mis suunurgad pisut alla tõmbavad. Ei midagi kohutavat muidugi, meil oli isegi kapisuurune privaattualett, aga nett ei toiminud (kellelgi oli vaja jalgpalli vahtida) ja voodil purunes pealeistumisel lihtsalt paar lippi ära (nii rasked me nüüd ka ei ole, et puhtalt meie süüks ajada), rääkimata olematutest patjadest. Londonist välja minnes saab sarnase summa eest aga palju ägedamaid pesasid.\nMeie Southendi pesa, Plesant Court Guesthouse, lasi küll maanteemüra pisut tuppa, aga kvaliteetne voodi, kaks (!) kvaliteetset kõrget patja kummalegi, kohev tekk, külmkapp, sissehitatud (taaskord rohkem kapi mõõtu, aga ikkagi olemas) tualett-duširuum, korralik telekas (minuga reisis jalgpallifänn) ja puhtus kaalusid selle väikse miinuse üles. Ja Southendi ostsin rongipiletid Trainline’i kaudu kuskil mais, makstes inimese kohta edasi-tagasi 12 eurot. Pole paha tunnise sõidu kohta Londoni lähiümbruses. Jah, Southend on paljude pealinlaste meelispaik, Liverpool Street Stationist saab sinna rongiga hõlpsalt.\nSoodne eine Bella Italias\nKuna tegu on peaasjalikult toidublogiga, räägime siis vahelduseks mõne toidujutu ka. Reisil olles on väljas söömine meie jaoks alati paras peavalu, sest ostsime piisavalt soodsat kohta, mis samas ka meile meeldivat ja tervislikku toitu pakuks. Eelistame palju ka ise süüa teha. Londonis olid meil mõlemal korral köögiga korterid (umbes 50 eurot/öö, aga teistes tubades teised turistid, 3-4 tuba korteris), Southendis aga külalistemaja, kus vaid külmkapp, kiirveekeedukann ja kohvitassid. Sestap otsisingi Grouponist restoranikupongi. Groupon on nagu meie Chili või muu koht, kust sooduskuponge osta. Inglismaale minnes soovitan proovida! Sellega saab nautida nii üritusi, mõnusat toitu, atraktsioone (nt. Londoni loomaaed) kui ka spaasid ja jõusaale. Suurbritannia külastajale kindlasti kasulik koht. Kvaliteet võib kõikuda nagu Eestis, aga vähemalt ei kuluta tervet varandust ära. Mis kvaliteet? No näiteks sõime poole hinnaga tapas baaris (La Tasca) kõhud täis ja nautisime Londoni vaadet Vertigo 42 restoranist, kus istusime natuke kehvas kohas nurga taga… aga käisime ka veidras keldris hiina meditsiini akupunktuuri (nõelad) ja kuppe proovimas (King’s Cross, London). Jummel, see oli küll odav, aga ei jätnud head maiku. Tavahinda (£55) küll ei maksaks (maksime £19). Hiina tohter tegi ohtralt märkmeid, ta vist ei saanud aru, et meil pole kavas tagasi tulla. Tahtis, et me ikka sõpradele soovitaks jne.\nSouthendis käisime Grouponiga Bella Italias. Olen neid restorane siin-seal näinud ja seda kupongigi oleks võinud põhimõtteliselt 104 eri kohas kasutada. Ostsin kahekäigulise eine kupongid. Kiusatus oli 3 käiku võtta, aga tore, et seda ei teinud. Tõsi, samal hommikul tegime Londonis veel 15-kilomeetrise aeroobse jooksu (mõõdukas tempo, on pisut raske, aga mitte lõõtsutavalt raske nagu lõikude ajal) ja energiat oli kulunud palju. Tõsiasi oli aga see, et 2 käikugi oli pisut liiast. Kodus ei söö ma lõunaks kahte käiku! Need 2 käiku olid eelroog ja pearoog, otsustasime mitte magusast end punni süüa (2 eelmisel päeval suutsin mina 200 g flapjack‘i ja Sander 500 g flapjack‘i ära süüa – jäta veel meest koolituse ajaks üksi, eks!).\nTegelikult ei alustanud me mitte eelroogade, vaid suurte cappuccinodega. Suuri piimakohvisid tellin tavaliselt magustoidu aseainena, sedapuhku jõudsid need aga kõige esimesena lauda, sest muud me juua ei soovinud. See tassitäis oli suisa kaunitar. Hommikuse trenni ja eelmise õhtu võistlus hakkasid tunda andma. Rongis söödud kaeraküpsised ohtra hummusega päeva päris ei päästnud. Aga no, vaadake, kui kaunis kohvitass! Loobun hea meelega magustoidust ja lürbin seda. Kusjuures, suhkrut ma ei lisa. Kuum piim on juba piisavalt magus. Tõsi, kofeiin on stimulant ja tõstab ka lihtsalt mustana veresuhkrutaset, kuigi praktiliselt kaloreid ei sisalda, aga koos piimaga on toime leebem (valk, rasv, pikem seedimisaeg). Joon kohvi, sest see maitseb mulle. Paar hommikut olime lahustuvat jura joonud, oligi aeg üks korralik tassike tellida.\nJärgmisena jõudsid lauda eelroad. Sander valis mahlased lihapallid ja mina kosutasin end päevasupiga, milleks oli sedapuhku läätsesupp. Ütleme nii, et valiksin iga kell pigem püreesupi, aga see oli isegi üpris lohutav, kuigi minu maitsele natuke liiga hernene (mul on hernetalumatus, läätsed ja kikerherned sobivad, aga herneid väldin).\nMereannisõbrana tellisin mina pearoaks mereannirisoto. Oi isver, see oli oodatust kõvasti suurem. Õnneks ka krevette ja korralikke rannakarpe (karbiga!) ning kalmaaritükke (mis üllatavalt polegi oomega-3 allikad, nagu koolitusel kuulsin, ja mille tarbimisega ei tasuks hulluks minna) täis. Aga see riis… liiga palju. Lõuna lõpuks lihtsalt ägisesin ega tahtnud enne õhtut toitu nähagi. Sander tellis lasanje. Tore küll, veel üks hakkliha + nisu roog, on mees! Ja endale tegelikult ei sobi need toidud (talumatuse test jne.). Aga oli hea. Tema sai oma taldriku enne tühjaks kui mina. Piltidelt väga aru ei saa, sest teenindaja riivis meie innukate noogutuste peale mingi pool kilo parmesani toidule. Nojah.\nKõhu sai nii punni, aga kas see kõik ka ära tasus? Ma usun küll. Kohvi eest maksime küll pisut peale (£5 kokku), aga vaatasin pärast väljas ka hindadega menüüd ja selgus, et olime kahepeale einestanud £37 eest. Minu hiiglaslik riisiroog oli kõige kallim pearoog. Nojah, rannakarbid ja krevetid ja muud mereelukad, eks. Groupon kahele maksis £18. Hetkel on kurss üpris euro kasuks, kulutasin siis 20.5 eurot ja sõime 42 eest. Võib küll rahul olla.\nKorraliku voodiga külalistemaja!\nMõtted läksid Grouponi ja muude asjadega suisa uitama. Tegelikult tahtsin ma esialgu üleüldse maailma pikimast kaist ja ühest telesaatest kirjutada. Aga enne kui selleni jõuan, võiks mainida, et meie külalistemaja oli ülimalt mõnus! Ka sellest hoolimata, et seal ei saanud ise süüa teha. Seepärast nautisimegi Bella Italiat. Pleasant Court Guesthouse oli pärast Londoni korterit ja lagunevat voodit nagu taeva kingitus. Jah, vannituba oli taaskord pigem kapp ja sel oli isegi kapiukse laadne volditav uks ees, aga see-eest oli oma. Suure tee müra natuke kostis sisse, aga see mugav, mitte-äravajunud voodi heastas kõik. Ja see tekk ja kaks korralikku patja! Oh! Tekitasin endale Bonusway kontole ka järele proovitud majutusasutuste tootekollektsiooni ja lisasin selle sinna. Mis Bonusway? Põhimõtteliselt selline süsteem, et kui selle kaudu netipoodidest midagi ostad (+hotellid ja lennupiletid, aga neilt viimastelt saab väga tühise summa), siis teatud summa makstakse sulle tagasi. Kuna ma nagunii Bookingus broneerin ja iHerbist toidulisandeid tellin, siis kasutan. Ei ütleks, et ma selle pärast oleks hakanud rohkem kulutama. Booking.com broneeringute pealt saab näiteks midagi 4% kanti tagasi. Ja see koguneb ja koguneb… Kui tahad ka osa saada, võid näiteks minu Bonusway lingi kaudu liituda. Ma ei poolda liigset tarbimist, aga kui see aitab näiteks niigi igapäevastelt ostudelt kokku hoida, siis miks ka mitte. Ma olin väga õnnelik, et Booking ja iHerb nimekirjas olemas olid. Minu soovitatud majutuskohtade kohta leiad infot vastavast kollektsioonist. Kammisin kõik oma mineviku broneeringud läbi ja valisin vaid need, kuhu tagasi läheksin. 60% jätsin välja või isegi rohkem. Seal on nii Aasiat kui Euroopat.\nOh ei, see pole meie külalistemaja, vaid Park Inn merekaldal. Üritan tagasi Southendi jõuda ja see suur hotell asub just selle kai lähedal, millest ma ju kirjutama pidingi. Lühidalt: esmalt sattusime Southendi läbi minu geniaalse logistikaime, mis tähendas Portugali treeninglaagrist lahkumist marsruudil Faro-Southend, öine buss Southendist Stanstedi, Stansted-Tallinn (igati sobilik 1. aprillil algavaks kojureisiks). Tol ööl jõudsime vaid Southendi pisikeses lennujaamas külmetada ja kesklinnas bussi oodates väriseda, aga noh, kui säästad kahepeale 200-300 eurot, siis mina teeks seda küll uuesti. Faro-Southend on ju mingi 20-eurone ots. Päriselt. Appi, mul oleks nii palju soodsalt reisimisest rääkida, et hakka kasvõi eraldi blogi pidama.\nNii. Southendi kai. Juba lähedal. Vaata vaid eelmisel fotol seistes vasakule ja näedki seda. Ei näe? Kuidas on võimalik mitte näha? See on ju… siinsamas. Teeme nüüd aga pausi ja jätkame kroonilise kirjutamishaiguse põdemisega järgmises postituses, läheb pikale.\nMalaisia köök 2: hiina toit\nHiinlaste osakaal Malaisias (ja ka Singapuris) on võrdlemisi suur. Lisaks eksisteerib eraldi veel “peranakani” või “baba-nyonya” elanikkond. Külastasime päris mitut peranakani majamuuseumit, et imetleda uhkeid, feng shui põhimõtteid järgivaid maju, mis kirevaid nõusid ja ajahambale vastu pidanud kaunist mööblit täis. Peranakanid on hiina immigrantide järeltulijad, hübriidid. Kunagi rändasid hiinlased Malaisiasse ja abiellusid kohalike naistega. Tollal usku vahetama ei pidanud ja nii näeb majadeski Buddha-kultust ning islamiusku nad pole. Seda eripära üritatakse säilitada, abielludes peamiselt teiste omasugustega. Tänapäeval, nagu 1 muuseumis tõdeti, toimub aga suuremat sorti segunemine, peranakani ridadesse on imbunud ka austraallasi ja ameeriklasi. Ahjaa, peranakani mehed on “babad” ja naised “nyonyad”, toidule viidatakse ka kui “nyonya cooking”.\nNiisiis, on segurahvusest hiinlasi, aga ka täisverelisi. Leiab nii peranakani (nyonya) kui ka hiina restorane. Ja muidugi pean ma restorani all silmas lihtsaid plastmasstoolidega kohakesi, mis panevad kvaliteedirõhu just toidule. Eesti Chopsticks nendega võrdlust ei kannata. Korralik hiina toit on 100x maitseküllasem. Kui kirjamärke vaadates ei saa aru, et tegu on hiinakaga, selgub see kiirelt menüüst. Malaisias kehtiv islamiusk keelab sealiha, aga hiinakaist just seda leiabki. Vürtse on natuke maha keeratud, peamise maitsena jääb keelt paitama soolane. Meeldiv soolane, mis tavaliselt tuleb sojakastmest. Hiina restoranid on ka kohad, kus köögiviljanälga leevendada. Malaisias leiab palju praetud riisi- ja nuudliroogi, aga neis pigem koonerdatakse aedviljadega. Hiinakas saab eraldi tellida kergelt keedetud/aurutatud ja heldelt maitsestatud köögivilju. See on parim viis igasugu leheliste söömiseks, mida toorelt ehk väga närima ei kipu.\nIpohis, mis üllatas kõnniteede (kitsastel ja tavaliselt liiklusest punnis tänavail Aasias suisa haruldane luksus!) ja turistide vähesusega, jalutasime oma ülikaunist hotellist (maksis kõigest 20 eurot, aga oli iseäranis korralik) õhtusööki mekkima Lou Wongi. Hiljem maitsesin lähedal asuvas Soybean Mountainis ka ehtsat värsket sojapiima ja oh… see on paki omaga võrreldes nagu korralik talujuust jubedate kileviilude kõrval. Imehea!\nLou Wongist. Menüüd seal pole, sest serveeritakse vaid 1 kuulsat rooga, tauge ayami. Otsustada tuleb vaid, kas süüa seda riisi või riisinuudlitega. Valisime nuudlid, sest need olevat piirkonna hea veekvaliteedi tõttu eriti siidised. Olid. Keedetud kanalt ma imetegusid ei oodanud, aga see oli tõesti oma kuulsust väärt. Nii hõrk ja pehme liha mõnusas puljongis. Vaid nahk vähendas isu, selle sõi Sander. Ei olnud krõbe, vaid selline kole rasvane kananahk. Kolmandal talrtikul keedetud mungoaidandite võrsed. Ma tean, et idandid on ülikasulikud, vitamiine täis, aga nende maitse on tihti toorevõitu. Kerge kuumutamine teeb aga imesid!\nGeorgetownis Penangi saarel veetsime viimase õhtu samuti hiina võlude rüpes restoranis Tek Sen. Esmalt valus-tõhus jalatalla refleksoloogia, et leevendada eelmise saare, Langkawi kõrgeima tipu (4287 trepiastet ja pärast alla ka) vallutamise järelmõjusid, siis läbi vihmasabina hiinakasse. Kuulus koht, ühtlane kvaliteet. Järjekord ukse taga kinnitas meie valikut. Oodates sai lapata menüüd ja maitsenäsad hõrgutisteks ette valmistada. Ootajaile anti kätte mängukaart ja kui risti neli välja hüüti saimegi pärast 15 min ootust istuma. Toitu ootasime seejärel taas umbes 15 minutit, aga arvestades, kui täis see koht oli, siis käis väga kähku. Sellal jõime kahepeale ühe Tigeri õlle ja mina lürpisin traditsioonilist ürditeed. Maitse oli naljakas, lagritsane ja suhkruga ei koonerdatud, nii et uuesti ma seda kindlasti ei telliks. Sõime hunniku mõnusaid köögivilju. Restoran oli lahti kuuest üheksani ja kui meie lahkusime, hakkasid nad taas uksi sulgema. Kvaliteet kvantiteedi asemel!\nMelakas proovisime hiina restorani hommikusöögikohana: dim sum ehk erineva täidisega pelmeenid ja pau ehk aurutatud kuklid. See pilt kujutab küll pausid, aga need ostsime Langkawi saarel enne laeva väljumist (Penangi). Mošee vastas asuv Low Yong Moh avab uksed varahommikul ja sulgeb taas pärast keskpäeva. Dim sumi tellides tuuakse lauda hiigelkandik, millelt võib siis erinevad ampsud välja valida. Enamik sisaldab liha. Oli maitsev, aga kokkuvõttes päris rammus ja tekitas pikaks ajaks raske tunde. Sõin ka väga põnevat kleepuvat soolast riisi, millele oli lisatud liha. See oli vist isegi “pau” all kirjas. Oh, pau… aurutatud kukkel, mis on nii pehme ja kohev! Neid soovin kindlasti ka ise teha. Lõpetuseks veel väga kirevaid ja ägedaid pau-kukleid, mida kohtasime Jonkeri ööturul Melakas. Olgu mainitud, et värvid on naturaalsed: süsi jne.\nMalaisia köök? 1. osa: India\nNovember 27, 2017 December 16, 2017 Leave a comment\nMalaisia köök on minu jaoks küsimärk ka pärast seda, kui seal lausa kolm nädalat veetsin. Mis on tõeline malai toit? Ühest vastust tegelikult ei olegi, sõltub paljugi piirkonnast. Malaisia on niivõrd mitmetahuline ja seal elab nii palju eri rahvusest inimesi, et pilt ongi väga kirju. Malaisias on nn. pärismalaisid vaid 50%, ülejäänud on hiinlased, hindud, hiina-malai segu… Samuti on Malaisias koloniaalperioodi mõjutusi ja võim olnud nii Portugali, Hollandi kui ka Suurbritannia käes.\nÜldiselt on Malaisia islamimaa ja põliselanikest naistel on pea üldiselt kombekohaselt kaetud. Ometigi on tegu vähemalt pealtnäha väga tolerantse riigiga, kus lubatakse eksisteerida ka hindu templitel, budistlikel templitel, kirikutel. Ise näivad nad selle üle suisa uhked olevat ja nii mitmeski linnas on tänavad ümber nimetatud Harmoonia tänavateks, sest eri religioonide pühamud on seal ritta pandud. See ei tundunud vaid turistinipp olevat, kuigi sellise kirjaga magneteid leidis tõepoolest rohkelt. Kui kohalikega juttu puhusime, tõid nad isegi välja, et neil on selline vägev tänav olemas…\nSee kirjusus tähendab toidunautlejale muidugi paradiisi. Kui praetud riisiroad ära tüütavad, võid süüa mereandidega nuudleid. Kui nuudleid juba kõrvadest välja hakkab tulema, saad mekkida tai mõjutustega vürtsikat suppi. Kui tai supist keel õhetab, saad soolasemat sorti maitseid nautida hiina köögivilju tellides või pisikesi riisipallikesi kugistades. Ja kui kõhtu veel ruumi jääb, saad sinna toppida maailma parimat kookosjäätist, ampsata peale ananassikoogikesi või pista rinda roheliste nuudlite ja riivitud jää magustoidu cendol‘iga. Magustoitu me väga ei söönud, sest ma üritasin suhrkust kaarega mööda käia, mis Aasias on muidugi tiba keeruline…\nNende nädalate jooksul tekkis meil mingi kujutluspilt, mida erinevad köögid endast kujutavad ja vastavalt isudele valisimegi nende vahel. Kusjuures, Lonely Planeti soovitused panid alati täppi ja need eined olid maitsvaimad! Tasub muidugi üle korrata, et parimad toidud olid jätkuvalt lihtsates kohtades, kus tuli istuda plastmasstoolil. Ei saanud toidumürgitust. Kerge kõhulahtisuse sain üpris reisi lõpus alles ühest jäisest kohvijoogist. Teadagi ju, et parem on jääkuubikuid vältida, sest eal ei tea, mis veest need tehtud on.\n1. India köök\nIndia restorane hakkasime pilguga otsima siis, kui tekkis roti (roti canai, mitte näriline) või naani isu või siis, kui tuli esmakordselt soov proovida banaanilehel serveeritavat einet. Roti on kihiline pannkook, mis on tihti millegi mõnusaga maitsestatud: banaan, sibul, köögiviljad, juust. Tavalisest pannkoogist eristab see, et tainas peab kindlasti üleöö seisma. Samuti eralduvad rotil eri taignakihid. Kavatsen selle üllitise varsti ise järele proovida ja loodan, et õnnestub paremini kui mu naanitegu, mis tõenäoliselt läks vale jahu nahka (kasutasin ökojahu, aga oleks vist vaja läinud kõige valgemat, mida poest üldse leida võib). Nii rotit kui naani serveeritakse tihti vürtsika kastmega. Taman Negaras matkates ostsime naani tee peale kaasagi ning kaste pakiti kilekotti. Kõige tavalisem naan maksis nii 0.24 eurot tükk.\nKastmetaldriku all on peidus mu senise elu parim naan\nNaan on imepäraselt lihtsate koostisosadega ja ülimõnus sai. Jah, sai, ma söön ikkagi saia ka, aga üldjuhul vaid sellist, millel on väga vähe koostisosi (Eestis nt gruusia leib “Puri” jne., mis ahjus oliiviõli ja kirsstomatitega üleküpsetatuna on suurepärane). Malaisias poes väga head saia-leiba ei kohta, välja arvatud Ipohi suurest supermarketist hangitud rohelise tee päts. Poodides on pigem liiga pika koostisosade nimekirjaga saepurupätsid nagu Suurbritanniaski ja valik olematu. Naan on aga käsitöö, mida saab peamiselt õhtuti, sest just siis aetakse kuumaks tandooriahjud, kus lisaks lihale valmib ka õige naan. Pak Putra india restoran Melakas pakkus elu parimat naani, mis oli eestlasele sobivalt täidetud kartuliga.\nMurtabak Bunga Suria restoranis Tanah Ratas\nMurtabak oli veel üks lemmik: täidisega pannkook! See köögivilja murtabak, mille Cameroni mägismaalt lahkudes hommikul ära sõime, on mu üks parimaid toiduelamusi Malaisias. Tainas sarnaneb roti omale. Natuke oleks nagu täidetud pannkook, aga samas ei ole ka. Cameroni mägismaal on ilm üldiselt selline nagu meil suvel ehk siis aeg-ajalt sajab vihma ja temperatuur on alla 20 kraadi. Üks soe murtabak sobib seepärast hommikueineks igati. Kurb on vaid tõsiasi, et heast murtabaki kohast tavaliselt kvaliteetset kohvi ei saa. Mingil kummalisel põhjusel on seal kandis rahvuslik uhkus ja lemmikjook mingi ülimagus kohvilaadne pulbrijook (seda ei saa lihtsalt kohviks nimetada) “white coffee”. Sellest jõledam on vist ainult “teh tarik” ehk kange must tee ohtra kondenspiimaga. Ma alustasin taas ristiretke suhkru vastu, nii et käisin neist asjust kaarega mööda. Olgu, nii hull asi polnud, toidu sees ikka seda suhkrut leiab. Ütleme nii, et ma otseselt ei maiustanud ja olin selle valikuga väga rahul, kuigi tänu sellele suurenes kohati mu kartulikrõpsu tarbimine, kui sattusime tüüpilisse poekesse, kus peale ülitöödeldud näkside väga midagi muud ei müüdudki.\nMina ja mu banaanileht Tanah Ratas. Hind 1.70 eurot.\nIndia köögis ei saa muidugi üle ega ümber banaanilehe roogadest. Lõuna-Indias on banaanilehelt toidu serveerimine traditsioon ja nii ma selle Cameroni mägismaal ära proovisingi. Lehel on suur hunnik riisi, mida siis erinevate kastmete ja muude lisanditega koos süüa. Indialikes lisandites on tunda kikerherneid, läätsesid, tomatit ja tihti kohtab ka lillkapsast ja brokolit. Kõrval ka krõbedad papadum‘id, mis tehtud kas kikerherne-, riisi- või mungoajahust. Ütleme nii, et kaunviljade portsud saab india roogi nautides hõlpsalt kätte. Peakski nõustamisel edaspidi kaunviljade mittetarbijaid india restorani suunama. Seda kõike tuleks traditsiooniliselt näppudega süüa, aga ma tegin enda mäletamist mööda sohki ja haarasin lusika ja kahvli. Vähemalt nii palju viisakust jagus, et kahvliga aidata ja suhu toppida vaid lusikat. Tais oli küll nii, et kahvli ja noa suhu toppimine on ebaviisakas. Nuga meile näiteks söögilauda ei toodudki selles india kohas.\nÜks india roog, mis mulle väga sügavat muljet ei avaldanud, olgugi et LP reisijuht seda tungivalt soovitas, oli idli, traditsiooniline Lõuna-India hommikusöök. Tol pühapäeval, mil sellega end laadisime, istusime küll suurema osa päevast õõtsuvas Land Roveris ja lasime end õigete turistidena mööda Cameroni mägismaa vaatamisväärsusi ringi sõidutada (jalgrattaga olnuks see kitsastel väänduvatel teedel olnud enesetapp ja laenutust polnud muidugi kuskil), aga kõhud läksid kiirelt uuesti tühjaks. Idli on aurutatud väike pätsike, mis koosneb läätse- ja riisijahust. Maitset tal tõtt-öelda ei ole, aga välja päästavad need mõnusad kastmed, mis selle juurde käivad. Idli kasuks räägib ka see, et ta oli naeruväärselt odav.\nPiltide järgi vaadates tundub, et enamik india roogi sai söödud Tanah Ratas, välja arvatud hurmav naan Melakas. Tegelikult sõime Melakas lisaks Pak Putra restoranile ka Selvamis, kust saime parajalt vürtsikat ja soodsat hommikueinet. Tanah Ratas käisime peamiselt kahes kohas. Taman Negara rahvuspargis, täpsemalt siis Kuala Tahani külakeses matkasime peamiselt rotide pealt, mida sõime nii hommikuks kui lasime ka kaasa pakkida.\nFritüüritud Mars või siiski mitte?\nSee oli vist pärast Narva poolmaratoni treeneri juures grillides, kui keegi mainis meie eelseisvat (nüüdseks juba möödunud) reisi silmas pidades, et Šotimaal friteeritakse Marsi šokolaadibatoone. Muidugi laitsin ma mõtte sellest kohe maha ega pidanud seda millekski, mida ma proovida sooviks. Mars on neist batoonišokolaadidest (Snickers, Twix, Bounty, Tupla jne.) minu arvates kõige jõledam, sest see on lihtsalt vastikult magus. Ma talun väikses koguses Snickersit (just selle pistsime nahka präast 15 km ratastega mäkkesõitu ja 6,6-kilomeetrist mägimatka Dublinis, selles väikses putkas mäe jalamil olid muud asjad poole kallimad), mõnikord harva pulgakese Twixi või ampsu Tuplat ja Bountyt (kookoshelbed tekitavad minus muidugi sõltuvust; kodus tehtud Bounty on aga alati 10x parem). Üldiselt on need šokolaadid liiga magusad. Siin on valmistajad natuke õndsuspunktist (ingl. k. “bliss point” – just see kogus suhkrut, mille juures on toode vastupandamatu, ei vähem ega rohkem) mööda jooksnud.\nFritüüritud Marsibatoon sai alguse just neist samadest kohtadest, kus kuuma õli ja taignaga palju mässatakse. Ei, see pole uusim hooaeg “My Kitchen Rulesi” sarjast… neil oli üks hooaeg, kus osalejad pidevalt toitu fritüürisid, sest “siis maitseb kõik paremini”. Ütleme nii, et olen saanud tõesti häid frititud roogasid, aga enamik on vastiku, vana rasva maitsega. Aga Tais osatakse frittida! Nii… Marsi batoonikest hakati taignasse ja seejärel õlisse kastma tüüpilistes Suurbritannia saarekese kala-krõbekartuli putkades. Õpilasena inglise keele tunnis tundus merekaldal ajalehepaberisse mässitud “fish and chipsi” söömine päris põneva ja romantilisena. Vanemaks saades taipasin, et tegu on lihtsalt friikate ja paneeritud kalaga. Sellise asja peale läheb mul küll kõht kinni, ei midagi värsket ja mõnusat. Kindlasti annaks seda rooga ägedamaks muuta… bataadifriikad ja mõnus värske salat juurde, mmm… Võibolla kunagi? Aga… Šotimaal väljendab seesama Marsiplönn ka nende üldist ebatervislikku toitumist. 18. juunil tähistati seal isadepäeva ja Glasgow’s nägime plakateid samal päeval toimuva jooksu kohta. Juures ka märge, et šoti meeste eluiga on Euroopas üks lühimaid. No, kui nad Marsi, friikaid ja burgereid (õllega muidugi) kogu aeg näost sisse ajavad, pole ka ime.\nMars ise pole seda imeasjandust aga toetanud, sest ei pidavat nende tervisliku ja aktiivse elustiili toetamise põhimõtetega kokku minema. Lubage naerda, Mars toetab tervislikkust? Oma üliimalate šokolaadidega, mida šokolaadiks nimetada on suisa patt, kakaoprotsent ju suisa olematu? Heh.\nIgatahes, esmaspäeval (19.06) Edinburghis silmasin Marsi plakatit ühel kala-friika poeaknal (chip shop). Olime parajasti Sandemani tasuta linnatuuril (giid annab endast parima, et lõpus siiski hea jootraha saada), nii et lähemalt uurida ei õnnestunud, aga selle hetkega oligi idee frititud Marsist end mu kuklasse istutanud. Mõtlesin, et pean seda blogi pärast proovima. Isegi, kui see on nii jõle, et tahan enamiku ära visata… Hiljem järjekordses Wetherspoonis (The Standing Order; eks nendest pubidest tuleks veel eraldi pajatada) õhtustades otsisin netist Marsi pakkuvad kohad välja ja kuna üks neist jäi meile koduteele, astusimegi läbi. Nonii… selline see Café Piccante siis eemalt välja näebki.\nKas pole huvitav, et maja ees seisab, nagu tellitult, ka üks paks mees? Eks enamik keskealisi britte-šotlasi näevad kahjuks sellised välja, ajad on juba sellised, mil mugavus on üle kõige ja end suudetakse üpris ebamugavalt suureks süüa (misläbi elamise mugavus küll natuke kahaneb).\nJa nüüd kutsuv Marsi plakat natuke lähemalt ka. Pean mainima, et ühes teises kohas oli palju luitunum plakat aknale kleebitud. Samas ei anna kumbki edasi frititud Marsibatooni tõelist olemust, sest et… no vaadake järgmist pilti.\nPehmelt öeldes ei ole need enam batoonid, vaid mingid kahtlased junnid, mida serveeritakse pealekauba jõledal plastalusel, juures ka salvrätik ja nuga-kahvel. Ja tõele au andes on siin pildil frititud Bounty batoonid. Mars lihtsalt ei meeldi mulle kohe üldse ja Bounty on mitu korda vastuvõetavam. Mis teha, mul on kookosega oma kiiks. Tainast sel junnil väga ümber ei olegi. Aru ma ei saa, miks selliste junnide eest lausa 3 naela rööviti! Šokolaad poes maksab mingi 50 penni äkki? Aga noh, oli ju vaja ära proovida.\nSelline näeb siis üks frititud Bountyke välja seestpoolt. Tegelikult saan ma isegi aru, miks kuumutatud šokolaad massidele peale läheb. See on mõnusalt soe ja sulanud ning külmema ilmaga arvatavasti paras lohutus. Kuigi too päev oli üldjoontes päikseline, siis õhtuks keeras jälle väga tuuliseks ja see peatus meie teekonnal andis tegelikult mõnusa sooja jälle sisse.\nLõpetuseks ütlen enda õigustuseks, et tegelikult sõime reisil päris palju kohalikke marju (maasikad, vaarikad, mustikad), erinevaid puuvilju (aprikoosid, nektariinid, apelsinid) ja köögivilju. Värske kraami valik on poodides ju suurepärane! Lisaks pakutakse väga palju erinevaid toorbatoone, mis sisaldavad kuivatatud puuvilju ja pähkleid või kaerahelbeid.\nMina olen küll arvamusel, et Tais käies tuleks alati mõni tore kokanduskoolitus läbi teha. Kasvõi selleks, et saaksid paremini aru, mida sa oma reisi ajal sööd ja oskaksid seda rohkem väärtustada ning soovi korral ka ise järele teha. On silma jäänud, et on ka selliseid koolitusi, mis panevad ka kogenud toiduvalmistaja ärevusest higistama, aga enamik tai köögi õppetunde on tegelikult väga lihtsad. Mu abikaasa, kes natuke seda kartis, sai väga edukalt hakkama. Ta ei ole mingi kobakäpp, teeb kenasti vajadusel kodus süüa, aga no näiteks pärmitainast ta vast ei oskaks teha.\nKuidas leida Tais kokanduskoolitusi?\nSiin on kõige parem sõber muidugi internet, kust minagi koolituse välja valisin. Netiavarustes ringi tuuseldades lugesin, kuidas keegi oli käinud ja kiitis Thai Farm Cooking Schooli. Kaevasin pisut edasi ning Tripadvisori ja Lonely Planeti soovitused kinnitasid, et just sinna tahangi minna. Muidugi leiab niisama linnatänavailgi kõndides mitmeid reklaame erinevate kokakoolide kohta. On ju teada, et põhimõtteliselt iga nurga peal on võimalik endale tavaliselt juba järgmiseks päevaks vahva ekskursioon või muu meelelahutus broneerida. Tänavailt broneerides jäime muude asjadega rahule. Eriti äge oli Chiang Raist alanud ja terve päeva kestnud minibussireis, mis maksis umbes 20 eurot, sisaldas lõunasöögibuffeed ja viis meid nii arhitektuuriliselt vägevasse valgesse templisse, natuke õõvastasse musta majja, oopiumimuuseumi, Kuldse Kolmnurga (koht, kus Tai, Laos ja Myanmar kohtuvad) parimatesse vaatepunktidesse… Üks teine retk, mis maksis rohkem ja viis meid Tai katusele ehk kõrgeimasse punkti (2500 m kanti) ja Doi Inthanoni rahvusparki, ei olnud nii äge, aga tasus minna ikka. Aga jah, kokanduskoolitust valides tasub lugeda Tripadvisori arvustusi. Huvitaval kombel on päris mitmed kohad juba seal kirjas.\nMida üks Tai kokanduspäev endast kujutab?\n2014. aastal Koh Phangani saarel pidin ise Thongsalasse (väike linnake) kohale minema ja seejärel suundusime jalgratastega turule. Chiang Mais tuldi tüüpilise Toyota bussikesega hotelli järele (kõik ekskursioonibussid olid samasugused, aga erinevate firmade omad) ja viidi turule. Eks seal asus see farm 17 km linnast väljas ka. Sellised kokkamispäevad algavadki reegline üheskoos turu külastamisega.\nChiang Mai suurel Ruamchooki turul, mis asub linna servas, tutvusime erinevate riisisortidega, nägime, kuidas kookospiima tehakse (kookose viljaliha riivitakse ja siis pigistatakse vedelik välja, saime ka ise proovida) ja vaatasime roosasid mune. Ühtki komponenti me sealt ei ostnud, sest farmis kohapeal pidi kõik kasvama. Veerand tunnike anti ka vaba aega. Ostsime mõnusa roosa draakoniviljast smuuti ja õhukesi (riisijahust?) rohelisi (pandaniga; kohalik taim, millest saab rohelist pastat) pannkooke. Seejärel vurasime bussikesega juba farmi.\nFarmis sai igaüks endale ilusa punase põlle. Esmalt pandi riis aurutisse keema ja meie läksime aeda ringkäigule. Muidugi eelnes ka mõnusa sidrunheinatee joomine. Jah, isegi nii kuumas tekib isu teed juua! Ka kuumas kõrbes juuakse ju teed, et organismi sisetemperatuur vastaks enam välistemperatuurile ja kuumust oleks lihtsam taluda. Aias tutvusime kohaliku peterselli (pole üldse sama välimusega kui meil), tai basiiliku, sidrunheina, tšilli, galangali (tai versioon ingverist, natuke teise maitsega), kurkumi, aga ka kookospalmiga.\nMeie naerusuine õpetaja seletas, mida nendega teha saab ja lasi meil natuke maitsta ka. Kogu tutvustust saatis natuke ulakas tai huumor. Minust sai sujuvalt Coconut Queen (ilmselgelt meeldivad mulle kookospähklid) ja Sander omandas sellest tulenevalt tiitli Coconut Man. Mingil hetkel taandusin kuidagi aga Honeybunny’ks (õpetaja viitas minule nii, kui ütles Sanderile, et anna oma honeybunny‘le midagi vms.).\nTai kokakoolides on üldiselt poolavatud ruumid, st. õueõhk tuleb sisse. Katus on küll peakohal, aga seinad poolikud. See tähendab aga, et kohati on päris palav. Ventilaatorid töötavad, tehes jubedalt lärmi. Need lülitatakse välja selleks ajaks, kui gaasipliidid tööle pannakse, sest muidu oleks varsti enamik turiste lihtsalt ära põlenud.\nIgaühel on oma pliidike ja tööpind. Väike potike keetmiseks, nuga, lõikelaud ja muidugi suur vokkpann – ilma viimaseta ei kujutaks tai kööki ettegi, seda näeb ka tänavail palju. Üheskoos hakatakse siis kokkama: õpetaja näitab ette ja kõik teevad kohe samas järjekorras kaasa. Keerulist pole midagi, sest kõik komponendid on juba päris õigetes kogustes kandikule valmis pandud. Tuleb vaid tähele panna ja õpetaja tegevusi korrata. Ses mõttes on tegu üpris lollikindla süsteemiga, igaüks saab hakkama. Vot maitsestamine on juba see koht, kus peab ise mõtlema: kui palju tšillit/kalakastet/soola/ingverit vms ma toidu sisse panen?\nTegime supi valmis ja sõime… Viisime nõud tublide abitööliste kätte (no sellistes koolides ei pea ise eriti midagi tegema, täitsa laisa inimese tunne tuleb peale) pessu ja asusime uue roa kallale, mille komponendid oldi juba hoolikalt valmis pandud. Seejärel valmistasime juba mitu asja ja sõime neid ühekorraga. Papaiasalat valmis meie silme all lauas, üks ameeriklanna meie grupist pandi kastet tegema ja teised vaatasid. Selle sõime ka kohe pearoale otsa. Magustoiduks aeti meid jälle tööpindade juurde.\nIndia pähkli-kanavokk ja karri (riis käib karri juurde ka)\nKokkuvõtlikult võib öelda, et toimub pidev söömine ja valmistamine. Kogu valmistusprotsess ja ringkäik jaotus aga umbes 5 tunni peale, nii et vahepeal jõuab natuke seedida ka. Süüakse koos laua taga ning kasutusel on lusikas ja kahvel. Kusjuures… kahvel täidab sama rolli mis meil nuga ehk aitab toitu lusikale tõsta. Suhu pannakse ainult lusikas, kahvel on nende silmis jube terariist, mille koht ei ole suus. Umbes sama kui meie ühiskonnas endale nuga põske toppida – no ei sobi ju!\nSelles konkreetses koolis olid paikapandud menüüd vastavalt nädalapäevadele. Meie käisime pühapäeval, mil valik oli järgmine:\nroheline/kollane/punane karripasta (vali üks) – hiljem läheb karri sisse\nroheline/kollane/punane karri (kollane on kõige mahedamaitselisem)\ntom yam goong (vürtsikas ja krevettidega) VÕI tom kha gai (kookospiima ja kanaga) supp\nkana vokiroog india pähklitega\nkevadrullid ja vürtsikas dipikaste\nmango kleepuva riisiga\npapaiasalat – selle tegemine näidatakse ette, aga maitsta saab\nKõik toidud on saadaval ka taimetoitlaste versioonidena ehk siis kana/krevetid asendatakse tofuga või pannakse rohkem köögivilju/seeni. Kõik toidud on ka piimavabad (üldse ei tule ette, et oleks Tais eriti piimatooteid kuskil toidus kohanud) ega sisalda gluteeni, kui hakata järele mõtlema. Nuudlid on alati riisinuudlid ja riisi leidub eri kujudel ka teistes roogades: kleepuv riis magustoidus, aurutatud riis karri kõrvale, riisipaber kevadrullide ümber.\nSaime kursuselt ka väga ilusad kokaraamatud koju kaasa. Mäletan, et Koh Phanganil anti kiirköitjaga retseptid kaasa. Mul on pildid enda tehtud roogadest ja varsti panen ka mõne retsepti üles. Mõte on, et teeks ühe klassikalise variandi ja teise sellise eestindatud versiooni, kus oleks mõned asendused. Eestis näiteks on ingver ju kättesaadavam kui galangal. Tõsi, tai toitude koostisosad leiab spetspoodidest ja kasvõi Prismastki, aga kui tundub kallis/ei taha? Vaatame, mis neist postitustest välja tuleb!\nCaturday kassikohvik ja kasside elust Tais\nVõiks ju arvata, et pärast reisi Taisse ja üht kokakooli kirjutan vaid nuudlitest/riisist ja maitseküllastest tai roogadest või postitan ilastamapanevaid pilte küpsetest, värsketest puuviljadest. Ei, alustan hoopis teisest otsast, viimasest päevast, mil hakkas vormuma mu uus kirg – kassikohvikud! Vahemärkusena nii palju, et tai toit tõepoolest ongi imeline ja odav ning lähiajal proovin ka sellele rohkem tähelepanu pühendada. Esmalt aga… tai kassid!\nKes omab Tais kasse?\nMeie reis algas Bangkokis, kus veetsime 2 päeva, et seejärel põhja põrutada ja reisi lõpuks uuesti natuke Bangkokis olla. Esimeses hotellis lugesime infovoldikust, et kassid (ja koerad) on seal maal “vabad”. Täpselt nagu Türgiski. Teisisõnu, kassidel omanikke pole ja nad peavad ise hakkama saama. Hotell aga väitis, et nad püüavad kasse ja saadavad neid kuhugi kloostrisse munkade juurde elama. Tänavapildis kohtasime kõhnasid ja halvas seisukorras kasse. Enamikel oli silmadega mingi jama. Mõnes paigas oli neile toitu jäetud, sageli oli tegu värviliste ebakvaliteetsete krõbinatega. Kohati nägime ka kaelarihmadega kasse, kes siiski kellelegi kuulusid. Pakse kasse praktiliselt polnudki.\nChiang Mais sõime ühe hommikusöögi Taa Peng Cat kohvikus, kus kohapeal küll kasse polnud, aga mõnevõrra kohtas kassitemaatikat. Seejärel möödusime ratastega Catmosphere’ist (oleks teadnud, kes seal sees on, oleks läinud!) ja Chiang Rais põikasime korra Cat’n’Cup kohvikusse, kus nägime kassegi ringi jalutamas. Sealt jäigi tiksuma idee (läksime bussile, polnud aega jääda) hakata üle maailma eri kassikohvikuid külastama. Selliseid, kus on päris kassid. Selliseid, mille nimes on “kass” (oojee, Nõmme Kassikohvik ootab). Selliseid, mis kasutavad kujunduses kassitemaatikat. Keda need kogemused huvitaksid? Kassisõpru! Ja mulle endale meeldib, kui mul on mingi missioon, mingi kergelt napakas kinnisidee. Kiire guugeldamine informeeris, et esimene kassikohvik avati Taiwanis (olgugi et mingid legendid väidavad ka, et esimene oli Austrias ja Lenin oli selle püsiklient), kust see trend levis kiirelt Jaapanisse. Jaapanis elavad paljud inimesed väikestel pindadel, kuhu loomad ei mahu, nii et säärane kohvik on igati teretulnud, kui tahad kuskil oma loomaarmastust väljendada. Bangkokiski pidid enamik külastajaid olema jaapanlased. Ühtekokku leidsin Bangkokist 3 töötavat kassikohvikut. Ja seda viimasel päeval, mil õhtul ära lendasime! Nojah, nagunii lähme veel tagasi, Aasia on liiga äge, et seal mitte käia. Valisin välja selle, mille nimi kõige enim meeldis ja mis asus mugavas kohas: Caturday. Mitmed kohvikud olid tegevuse lõpetanud. Ei tasu ära?\nHotell paiknes meil BTS Skytraini ehk kõrgel rööbastel sõitva ühissõiduki (mis ei jää ummikutesse nagu enamik Bangkoki sõiduvahendeid) jaama lähedal. Sealt sõitsime otse Rachathewisse. Kui õigest väljapääsust väljuda, näeb silti kiirelt. Me väljusime pisut kaugemalt ja uitasime natuke, aga vähemalt olime õigel pool 8-realist maanteed… Tõeline kassisõber hakkab rõõmust kilkama juba kohviku ukse taga, sest seal on pilte kassidest. Caturday maskotiloom on midagi grumpy cat‘i laadset, aga kuna ta on kass, on ta ikka nunnu. Kohviku näeb väljast välja umbes selline… Mina ega teenindaja muidugi iga päev seal ees ei seisa.\nEga nii lihtsalt asjad muidugi käi, et astud sisse ja kukud kasse käperdama. Algul on väike eesruum, kus tuleb ära võtta jalanõud ja pesta käed. Igati hea mõte! Lisaks on seinal väga palju pildikesi kassidega ja hunnik rahatähti. Praktilise poole pealt leiab sealt riiderullid, millega lahkudes üleliigsed karvad eemaldada.\nReeglid, reeglid, reeglid\nKassid on tundlikud olevused, keda ei või niisama väntsutada ega oma suva järgi sülle võtta. Kriimustada saades saab üldjuhul vaid ennast süüdistada. Caturdays olid reeglid kindlalt paika pandud ja tegelikult on need head. Arvestades, et külastajaid käib terve päev (12-21 avatud), saavad kassid paraja “koormuse”. Muidugi, kassid võivad mööda turnimispuid lae alla pageda või isegi päris peitu minna. Need, mis esmapilgul nägid välja nagu katkised telekaekraanid, olid tegelikult kasside peiduseinaks (tean, et see kõlab imelikult). Nad sisenesid kuskilt külje pealt ja hoolega vaadates võis neid läbi ekraanide piiluda. Ekraanide peal oli aga silt “do not open”.\nKassidel oli siin-seal krõbinakausse ja joogivett ning menüüst oli võimalik tellida ka kassimaiuseid või vitamiinipastat, mida karvastele sõpradele pakkuda.\nEnamik menüüs olevaid toite olid aga inimestele. Tai üldist taset arvestades oli tegu kõrgemate hindadega, kuid Eesti mõistes täitsa normaalsetega. Kõik hinnad lõppesid number 8-ga. Miks? Sest sellele numbrile saab väga kergelt saba ja kõrvad lisada, et see kenasti kassiks moonduks. Muidugi olid kõik 8-d menüüs kassideks kujundatud. Tellisin vikerkaarevärvilise koogitüki ja Sander võttis spinatiroa juustuga. Hinnad 138 BHT ehk 3,6 eurot/tk. Eks igasugu koogid ja muud läänelikud road ongi kallimad kui kohalikud riisi/nuudliroad, mis jäävad 1 euro kanti (ka siis, kui sisaldavad külluslikku peotäit mereande).\nNonii… vikerkaarevärviline kook? Jah! Salamisi lootsin, et ehk on kihid värvitud sama looduslikul viisil, nagu me kokakoolis riisi värvisime (lilledega). Teisest küljest, see nägi lihtsalt nii äge välja, et korraks otsustasin tervislikkuse faktori kõrvale jätta ja selle imeteose ära proovida. Kook koosnes hunnikust õhukestest pannkookidest, mille vahel mõnus kreem. See kook oli nii pehme ja hea ning maasika toormoos täiendas seda ideaalselt, et tahan isegi midagi sarnast proovida. Ahjaa, nagu pildilt näete, siis meie võõrustajaks oli kass Clyde, olgugi et temast oli väga ebaviisakas mitte lauda ilmuda. Igasugu muud kassid tiirutasid küll ringi ja üks nuusutas mu kookigi.\nSander oli soolase peal. Spinat kaetud juustuga ja küpsetatud on küll lihtne, aga üllatavalt maitsev roog. Ütleme nii, et toidu kvaliteediga jäime väga rahule. Ja tundus, et köögipoolele kassid ligi ei pääse. Laua juurde tulid ikka nuusutama. Seda enam, et lauad on madalad ja enamik külastajaid istub põrandal, et kassidele kättesaadavamad olla.\nKassid magavad palju. Keskpäeval meie kodused mustikud põõnavad mõnuga ja kui harva sellisel ajal koju satume, vaatavad meid nagu tulnukaid. Või tähendab, ei vaata, magavad edasi ja silm ka ei pilgu. Caturday kassipere oli nii ärkvel kui unes ja ringisebijaid jagus. Paari kassi nägime ka hoogsamalt mängimas. Seal olid ka mõned mänguasjad. Muidugi huvitusid kassid rohkem suvalisest pappkarbist, kilekotist ja iseäranis ühest kinkekotist, mille ümber koosolek püsti pandi.\nNäib, et mitmed kassid olid mingit tõugu. Suur volask (punase vestiga) peaks Maine Coon’i alla minema. Nägin ka mitut taksikoera sarnast kassi, kel lühikesed käpakased: munchkin, tõug, mis tekkinud geneetilise mutatsiooni tõttu. Paari “tavalist” kassi nägi siiski ka, kuid domineerisid lömmis ninadega pärsia kassid. Ma ei tea, kust nad pärit on, aga tõukassid vast otse tänavalt ei tule. Ma pole just lömmis ninadega kasside fänn, aga Caturday lömmid olid päris vahvad tegelased, kes aktiivselt suhtlesid. Leidsin ka ühe pisikese leopardi, kel oli eriti siidine karv.\nHuvitaval kombel olid mitmed kassid riidesse pandud. Kui vaadata Caturday Facebooki pilte, siis kannavad nad iga päev erinevaid hilbukesi. Mina isiklikult kasse väga ei riietaks. Nojah, on nunnumad, aga nii mõnigi nägi lausa kurb-totter välja.\nAga kus nad pissil käivad?\nKassid ei tegele vaid söömise ja magamisega, neil on aeg-ajalt vaja ka kastis kraapida. Ringi vaadates ei saanud esiti arugi, kuhu kastid peidetud on. Ilmselgelt ei saa need olla kohvikuruumis, kus inimesed söövad. Mõistatus sai lahenduse siis, kui inimeste tualetti suundusin. Selle kõrval asus väike luugike, mis ilmselgelt kassivetsu juhatas. Inimestel ei tasu sinna trügida, patrullikass peksab välja.\nMuide, inimeste tualetis oli vahva pilt Mona Lisast koos kassiga, aga ma ei hakanud seda jäädvustama. Muidugi oli Sanderi esimene küsimus pärast seal käimist, kas ma ikka vetsus pilti ka tegin.\nIga tulihingeline kassisõber jääb tõenäoliselt pikalt ka kohvikus müüdavat nänni silmitsema. Kuidas siis minagi teisiti sain? Kruusid, tassialused, kleepsud, märkmikud, T-särgid… kõiksugu tarbetut kraami. Viimaks veensin ennast, et ma tõesti pean kulutama 13 eurot kassipõllele. Ei, Miu ega Mjauki seda kandma ei hakka, see on ikkagi mulle. Kaua ma seda igiammu suvaliselt auhinnamängult Tosta rösteripildiga põlle ikka kannan? See pole isegi mitte ilus! Põll kotis, rahakotid mõnevõrra tühjemad (aga meel hea, sest sellest rahast saavad ka kassid süüa), läksime otsima oma viimast tai massaaži Tai kuningriigi pinnal, enne kui taaskord Terminal 21 suurepärasesse toiduvalikusse uppusime ja pisut hiljem Suvarnabhumi lennujaama hiiglaslikkust kiruda saime.\nCelicioso, gluteenivabad küpsetised\nCelicioso lõpetas meie vihmase esmaspäeva, mil olime veel üht kunstimuuseumi külastanud ja enne suuremat sadu ka vanas heas Retiro pargis lebanud ja Teraapialaeka Youtube’i kanali jaoks videosid meisterdanud. Madriidi kohal olid vihmapilved, mis otsekui soodustasid tubaseid tegevusi. Celicioso olin juba varem TripAdvisorist valmis vaadanud ja teadsin, et enne lahkumist tuleb sealt läbi astuda. Seda enam, et see asus taaskord meie naabruskonnas nagu Vega ja La Hummuseriagi.\nKoogid paistsid uhked, aga nii mõnigi oli minu jaoks liiga värviline. Gluteeni küll ei sisalda, aga muud komponendid? Mõnikord on nii, et ühest “halvast” lahti saades, tuleb asemele palju uusi “halbu”. Kasvõi see, et kui tooted muudetakse väherasvasemaks, siis meelihullutava maitse saamiseks lisatakse selle võrra rohkem suhkrut. Celiciosle tuleb aga au anda, et menüüs oli ka paar sellist kooki, mis on suhkruvabad. Mina ühtki neist ei valinud, sest need langesid kategooriasse “muffinid” ning ma eelistan siiski kooki. Kui olime tükk aega läbi klaasi neid kooke vahtinud, saatis teenindaja meid istuma ja lubas lauda tulla. Seal ootasime siis ka jupp aega ja lugesime kooginimesid. Minu esialgne valik jäi püsima, nii et… siin nad on!\nKreemine tiramisukook mulle ja šokolaadi-vaarikakook Sanderile. Tiramisukas oli täpselt nii kreemine ja täitev, kui ta välja näeb ning vaarikad just nii mahlased, kui paistab. Kookide hinnad Celiciosos vahemikus 2.50-3.20, nii et võrdlemisi mõistlikud. Samas, suurt vau-efekti ei tekkinud. Koogid olid lihtsalt mõnusad. Ja tegelikult ei söö ma iga päev kooki. Gluteenivaba koht lihtsalt nõudis, et see ära proovitaks. Olen viimasel ajal märganud, et nisu söömisel tekib mul kõhuvalu, rukkigluteen nii õnneks ei mõju. Rukkist oleks kurb loobuda, sest ma teen ise leiba. Elame-näeme. Tervisekooli õpingutes ootavad mind ees inimkatsed iseendaga: gluteeni- ja kaseiinivabadieet 2 nädalat.


Vaike kaadri kaalulangus. kaalus kiiresti retsept ingveriga kehakaalu langetamiseks kodus pills almaty\nShaw, M. Fookus on heteronormatiivsete ilustandardite lõhkumisel, eesmärgiga kaotada täielikult surve kehade manipuleerimiseks. Paraku on vastus sama primitiivne kui soovitus dieeti pidada — saledad inimesed on esteetiliselt ilusamad. Ometi tuleb põhjuseid otsida sügavamalt — toidust turvatunde otsimine on toimetulekumehhanism inimestele, kelle muud vajadused pole kaetud. PR Newswire,\nSale keha kui sotsiaalne valuuta Inimese keha kui visiitkaart määrab, kuidas temasse suhtutakse. Sale välimus näitab distsipliini ja meeldivust, koguni moraalset üleolekut neist, kes esteetilist keha mingil põhjusel saavutada ei suuda või ei soovi. Sellest Vaike kaadri kaalulangus tunnistust kehade portreteerimine nii meelelahutuses kui filmitööstuses — sale inimene on populaarses või kangelase rollis, samas kui suuremas kehas tegelane on sagedamini eluga kimpus, ebapopulaarne või naerualune.\nValitsevatele ilustandarditele vastav välimus on ühtlasi kaaperdatud dieedi- ja ilutööstuse poolt, mis võrdsustab saleduse tervisega ja müüb selle abil tooteid, mis paremal juhul tervisele mõju ei avalda ning halvemal Vaike kaadri kaalulangus seda otseselt kahjustavad. Valgupulbrite ja paastujookide menu tühjast kohast ei tule. Tervise-argument kõhnuse propageerimisel on puudulik ja ohtlik. Modellide ja sportlaste varal on kõlanud piisavalt näiteid, kuidas kehade manipuleerimiseks kasutatakse küsitavaid, aga ka enesehävituslikke võtteid, olgu selleks toidukordade vahelejätmine või laksatiivide kasutamine.\nOmeti seisab valitsev mentaliteet selle eest, et sale keha on väärtus iseeneses, ning kuidas saakski see teisiti olla, kui ühiskond saledust paremate positsioonidega premeerib?\nSest hariduse ja oskuste kõrval määrab sotsiaalset edu justnimelt füüsiline atraktiivsus nende silmis, kes otsuseid teevad.\nDieedikultus on laialdaselt omaks võetud mõtteviis, mille järgi on inimene pideval teekonnal kehatäiuse poole. Vaike kaadri kaalulangus on praktikate kogum, mis õpetab oma füüsilisi vajadusi mitte usaldama ja näljatunnet eirama. Keha on miski, mida peab kontrollima, ja kõikvõimalikud võtted sellega manipuleerimiseks on aktsepteeritud.\nDieedikultuse kirjeldamiseks napib eesti keeles veel sõnavara, mis ei luba fenomeni selle täies ulatuses alati näha. Ühtlasi on dieedikäitumine sedavõrd levinud, et sellega kaasnevaid ebamugavusi peetakse normaalseks ja paratamatuks, mõneti nagu inimeseks olemise osaks. Oma keha nägemine probleemina algab õige vara, mistõttu elatakse selle teadmisega terve oma elu.\nKui naised oma vajadusi ei usalda ja nende eest ei seisa, siis on nad vabatahtlikult vähem inimesed, kirjutab dokfilmi "Keha võitlus" režissöör Marian Võsumets Vikerkaares. Sale keha kui sotsiaalne valuuta Inimese keha kui visiitkaart määrab, kuidas temasse suhtutakse. Sale välimus näitab distsipliini ja meeldivust, koguni moraalset üleolekut neist, kes esteetilist keha mingil põhjusel saavutada ei suuda või ei soovi.\nViiendik 15—18 aastastest poistest Eestis peab vajalikuks oma kehakaalu reguleerida ja teeb seda peamiselt läbi treeningu3 — kusjuures on märkimisväärne, et näljatunne Vaike kaadri kaalulangus aktsepteeritavam tüdrukute seas. Rahulolematus oma kehaga ja söömishäired tipnevad tavaliselt See tõi fookusesse jõusaalikultuuri, asudes normaliseerima kulturismi kui tavaharrastajale sobivat treenimisviisi. Kusjuures tähelende on kulturismil olnud varemgi — Gold's Gym ja "Pumping Iron" tõid Filmi populaarsuse tuules kerkis 80ndatel sadu uusi kommertssaale, mille seinu kaunistasid fotod kulturismi maailmameistritest.\nSotsiaalmeedia ajastul levivad sellised vaimustused internetis, tekitades subkultuuridele üha uusi mutatsioone. Peavoolustunud fitnesstrendiga tuli kaasa oma sõnavara — clean, dirty, junk ja cheat on teatud toitude kirjeldamiseks kasutusel ka Eestis. Seejuures kasvatas clean eating— ja wellness-trendide populaarsus Instagramis läinud kümnendil hüppeliselt Vaike kaadri kaalulangus esinemist, mis tähendab kinnisideed süüa ainult "tervislikke" toite.\n"Suure tähe väike täht" säravamad hetked: mida uut said vanemad lastelt teada? - kalesy.ee\nEt lõviosa toitumishäiretest maailmas jääb diagnoosimata või pole ametlikult toitumishäirena klassifitseeritavad,7 võib vaid oletada, millistes ringkondades need levivad. Piiride hägustumine terviseedenduse ja söömishäirete propageerimise vahel avaldub ka väljaspool gurude ringkondi, nii et näiteks argielus tehakse keha kohta komplimente inimestele, kelle välimus võib tuleneda toitumishäirest.\nSüveneb veendumus, et heakskiidu pälvimiseks tuleb enesepiiramist jätkata. Suuremas kaalus inimeste diskrimineerimine just seda ilmestabki, avaldudes näiteks USA õigussüsteemis, kus sama kuriteo eest võib saada karmima karistuse suuremas kehas inimene, sest kohtunik tunneb tema suhtes füüsilist õõva. Näiteks pälvis meedia tähelepanu Viraalsed mõõtmed saavutas Vaike kaadri kaalulangus tema kolleegi seisukoht "Heavy thinkers need not apply" "Rasketel mõtlejatel mitte kandideerida".\nMõlemad mehed suunati küll nõustamisele, ent need juhtumid näitavad, miks kehaesteetika ja füüsilised eripärad pole pelgalt isikliku sfääri probleem, vaid võrdseid võimalusi piirav poliitiline küsimus. Tervise ja esteetilise keha paradoks Tõsi on, et kehakaal avaldab teatud juhtudel tervisele negatiivset Vaike kaadri kaalulangus, ohustades südame ja veresoonkonna tööd ning põhjustades kõrget vererõhku.\nKaalukaotus ei ole alati põhjuslikus seoses tervisenäitajate paranemisega, kusjuures aktiivse eluviisiga inimeste tervis on parem olenemata kehakaalust. Põhjuseid kõhnuse eelistamiseks leiab patriarhaadi arsenalist, kus mehe pilgu male gaze rahuldamine on esmatähtis. Standardeid seab samamoodi moe- ja ilutööstus.\nNõnda on valdav osa vaateakende mannekeenidest pikkuse ja ümbermõõtude suhte järgi liiga kõhnad, et menstrueerida, ent rõivapoes tuletavad kehaideaalid end paljudele siiski meelde. Toiduenergia piiramine — kilokalori võrra allapoole baasainevahetust vähemalt kolme menstruaaltsükli jooksul ei lülita mitte üksnes välja naise reproduktiivsüsteemi, vaid põhjustab ka uimasust ja keskendumishäireid.\nPeamine takistus keha vajadustega kooskõlas toitumisele täiskasvanueas ongi hirm kaalutõusu ees. Kui asetada poodiumile ühegi tervisekaebuseta Euroopa naine rõivasuuruses 42—44, hindaks üldine konsensus teda sõnaga "paks", märgates ka iluvigu, mille eksponeerimisega pole harjutud. Täpselt nii juhtus Viha ja tülgastus ainuüksi mannekeeni aadressil haaras Twitteri nädalaks enda alla, andes aimu, kuidas võivad end teatud inimesed tunda trennisaalis.\nPatriarhaadi topeltstandardeid hoiab üleval ka traditsiooniline peremudel, mis vaikimisi eeldab lasterohkust ja naiste võimet seda ootust teenida. Samas tuleb maskuliinsel ühiskonnal endalt küsida, kas soovitakse naisi, kes oleksid võimelised sünnitama võimalikult palju lapsi, või naisi, Vaike kaadri kaalulangus oleks teismelise tüdruku keha ja pärsitud reproduktiivsüsteem.\nMõlemat korraga ühes isikus enamasti ei saa.\nDieeditamise õudusunenägu jojo-kaalulangetus: kuidas seda vältida? - Tervis Pluss\nSestap on naiste rahulolematus oma kehaga üks levinumaid sünnitusjärgse depressiooni riske,16 mis annab omakorda tunnistust väljapääsmatute olukordade rohkusest meestekeskses maailmas. Toitumishäire on vaimse tervise haigus,17 mitte tahtejõu puudumine söömise kontrollimisel.\nSeda viimast võib juba tagajärjeks lugeda. Ent liiga sageli vaadatakse meditsiinis kehakuvandi mõjust mööda, ravides söömishäireid toitumisnõustamise, mitte psühhoteraapiaga.\nHAES lähtub eeldusest, et "sõda ülekaalulisusega" oma senisel kujul pole olnud efektiivne ning vajab uut ja empaatilisemat lähenemist. HAES-nõustajad ei keskendu patsiendi toidu piiramisele, sest see võib krooniliste dieeditajate seas tuua kaasa vastulöögi.\nSelle asemel edendatakse liikumisharjumusi ja soovi oma keha eest hoolt kanda, mis eeldab vabanemist selle vihkamisest. Kliinilised uuringud näitavad, et HAES-patsientide kolesteroolitase ja puhkeoleku pulss paranevad ka siis, kui kaalulangust ei kaasne.\nNende toitumine muutub regulaarsemaks ja mitmekesisemaks, samuti paranevad vaimse tervise näitajad nagu enesehinnang ja kehakuvand, mida säilitatakse kauem kui kaalu langetamisele keskenduvas ravis. Lisaks pikeneb füüsiliselt aktiivsete inimeste eluiga võrreldes nendega, kes on saledamad, aga passiivsed. Osalt poliitilise aktivismi territooriumile minev meditsiiniline lähenemine on osutunud edukaks usaldussuhte tekitamisel eksperdi Vaike kaadri kaalulangus patsiendi vahel, arvestades diskrimineerimise mõju vaimsele tervisele.\nDieedimentaliteet on läbiv, tekitades põhjendamatuid hirme tervete toidugruppide osas, mille tulemusena hakatakse teatud toite vältima ja nende söömist pelgama. Sõnadega antav hinnang võetakse omaks kui tubliduse mõõdupuu. Esiti märkamatuks jääv muutus šokolaaditootja Kalev turunduses kirjeldab positiivse näitena soovi seostada oma tooteid millegi meeldiva ja mitte keelatuga.\nVarasem "Kiusatus aastast " on asendunud uuega — "Kirg aastast ", ning olgu teadlikult või kogemata, on see samm paremuse poole. Kiusatus on miski, millele peab vastu Vaike kaadri kaalulangus, samas kui kirg seostub naudingu ja lubatuga.\nMida neutraalsem on inimese suhe toiduga, seda väiksem on tõenäosus, et söömisega seonduv elukvaliteeti vähendaks, samas kui toiduärevus on otsene risk söömishäire tekkeks. Toodete müümine on efektiivseim, kui tarbijas õnnestub tekitada süü- või alaväärsustunne, millele kaup leevendust pakub.\nTarbija ei pruugi emotsiooni esilekutsumises ära tunda turundust, mis omistab tootele meelevaldseid omadusi.\nPatustamise ja puhastumise režiimis elamine toidab ärevust — nauding asendub kohustusega patt heastada ja 63 LB kaalulangus korrani reeglitest kinni pidada back on track.\nTegemist on dogmadega, mis teevad dieedikultusest pseudoreligiooni — juba üksi askeetlus ja patukahetsus Mayra Rosales Kaalulangus protestantlikest väärtustest, mille järgi elu seisneb kannatamises ja surelik on oma olemuselt alati ebapiisav.\nImproviseeritud reegleid järgides tasub küsida, kas seda tehtaks ka siis, Vaike kaadri kaalulangus kaalulangust ei kaasneks. Kui vastus on ei, on tegemist Vaike kaadri kaalulangus. Problemaatilise sõnakasutuse alla käib ka toitumisega seostatav emotsionaalsus. Emotsionaalne söömine on dieedikultuses taunitav, viidates ühtmoodi läbikukkumisele ja naistega seostatavale nõrkusele.\nJa kaal aina kasvas," rääkis laulja. Lõpetasin rasvase ja praetud toidu söömise, loobusin ka õgimisest enne magamaminekut.\nOmeti tuleb põhjuseid otsida sügavamalt — toidust turvatunde otsimine on toimetulekumehhanism inimestele, kelle muud vajadused pole kaetud. Toit mõjub närvisüsteemile rahustavalt ja vähendab ajutiselt stressitaset24 — tõsiasi, millega puutume kokku juba imikueas. Seetõttu ei sobi lahenduseks emotsionaalse söömise demoniseerimine, vaid tegeleda tuleb näiteks lähisuhete ja intiimsuse puudumisega. Ühtpidi on selline "tublidus" kantud soovist ümbritsevatele muljet avaldada ja teisalt hirmust kaalutõusu ees, kui trenn peaks vahele jääma.\nIgasugune objektiivseid takistusi eirav treenimine pälvib ühiskonnas imetlust, iseloomustades macho-kultuuri püsimist ja aktsepteerimist nii naiste kui meeste seas.\nDistsipliini ületähtsustamine ja seadmine enesetundest kõrgemale on dieedikultuse sümptom.


Valus löök Realile: Eden Hazardi jaoks võib hooaeg läbi olla - Sport\nValus löök Realile: Eden Hazardi jaoks võib hooaeg läbi olla\nEden HazardFoto: JOSE JORDAN, AFP/Scanpix\nNädalavahetusel peetud Madridi Reali 0:1 kaotusmängus Levante vastu vigastas taas hüppeliigest alles äsja pikalt võistluspausilt naasnud pealinnaklubi täht Eden Hazard. Halvimal juhul võib belglase jaoks hooaeg läbi olla.\n"Ma ei tea, kas tema hooaeg on läbi, aga loodan, et mitte," avaldas Madridi Reali loots Zinedine Zidane BBC-le. "Ma ei tea, kas Hazard vajab operatsiooni. Küll aga näen, et ta ei ole õnnelik. Väga oluline on, et Eden jääks positiivseks, aga see on raske."\n29-aastane belglane on kogu tänavuse hooaja olnud hädas terviseprobleemidega. Debüüdi Reali eest tegi ta alles septembris ning juba novembris sai ta hüppeliigesevigastuse, mis hoidis teda kuni eelmise nädalani palliplatsilt eemal.\nSuvel 100 miljoni euro (koos boonustega võib summa kasvada ligi 150 miljonini - toim) eest Hispaaniasse siirdunud Hazard on saanud tänavu kirja 15 mängu, mille jooksul löönud 1 värava ja andnud 5 tulemuslikku söötu.\nBelgia aasta sportlase valimisel sündis suurüllatus


Mis aitab pikaajalise juuste katkemise vastu?\nMida teha, kui vitamiinid, maskid, šampoonid ei aita juuste katkemise ja väljalangemise vastu?\nSaates osalejal tekkis küsimus, mida teha, kui peale sünnitust hakkasid juuksed katkema ja välja langema?\nPerearst Ruth Kalda sõnul võib juuste väljalangemise põhjuseid olla mitmeid. Naiste puhul on üks arvestatav näiteks rauavaegusaneemia. Täisväärtuslik toitumine on see, mis samuti tagab juust tervise. Juuste seisukorda võib mõjutada ka kauakestev stress, väsimus ja kurnatus ning lisaks muud põhjused, näiteks kilpnäärme üle- või alatalitlus, tõi Kalda välja.\nKalda soovitab mõelda ka sellele, kas juustel on olnud puhkust intensiivsest ravist - mõnikord mõjutab juuste tervist erinevate toodete järjest proovimine.


Need võluvad kombestikumängud | Eesti Rahvapärimuse Kool MTÜ\nNeed võluvad kombestikumängud 07. May terje\nPÄIKESEMÄNG 2019 toimus 4., 16., 17. ja 18. aprillil\nPÄIKESEMÄNG 2020 toimub 6.-9. aprill\nEesti Rahvapärimuse Kooli folkloorne programm „PÄIKESEMÄNG“\n"Päikesemäng" toimus 2019. aastal kõige esimesena meie koostööpartneri Türi Muuseumi juures, siis Laeva Kultuurimajas, Tartu Terakese Lasteaias, Ilmatsalu tüdrukuteklubis ja Kõrveküla Lasteaias Päikeseratas.\nKoos lastega saab palju mängida ja laulda, neid toredalt urbida, munasid veeretada, lugusid rääkida ja meenutama seda jääb pärast soe-armas tunne väga loovatest väikestest inimestest. Mõnikord on lastest ka kahju - neid on rühmas palju, nad on veidi haiged, vajavad aega, armastust, kallistusi, mida kõige rohkem jaksaks pakkuda oma pere.\nNoorte ja täiskasvanutega arutleme aga tihti meie kombestiku üle - kes me ikkagi oleme ja kuhu oleme teel? Miks meil on teadmisi enda pärimustest vaja? Mis võimalused annab üks kalendrikombestik meile? Miks on hea olla eestlane?\nIlmatsalu tüdrukuteklubi oli väga hea näide, kuidas noored inimesed kaasa mõtlevad ja huvi tunnevad ning lisaks mängivad-laulavad.\nMida tegime nendes programmides?\nLaulsime kevadpühade rahvalaule ja maailma loomise lugu, urbisime une pealt, panime karunahka, tegime munakoksimise loitsu, pesime urvakiisudega nägu, hüppasime jalad tugevaks kui raud, tervitasime päikest.\nJa veeretasime-puhusime mune mitme mängu jagu.\nLisainfo "PÄIKESEMÄNGU" kohta


Sirvi võtmesõnade järgi: nutiviktoriin\nVasta ja võida! Algas üleriigiline nutiviktoriin "Nutt tuleb peale"\nViktoriin on vastamiseks avatud 23. kuni 27. märtsini. Üleriigilist nutiviktoriini korraldab Pärnu Rääma Põhikool.\nÜleriigilise nutiviktoriini "Nutt tuleb peale" sügistulemused\n12. novembrist kuni 14. novembrini toimus üleriigiline nutiviktoriin “Nutt tuleb peale”, mida korraldas Pärnu Rääma Põhikool. Eesmärk oli kaasata koolide õpilasi oma teadmisi ja oskusi proovile panema infootsingus.\nNutiviktoriinil "Nutt tuleb peale" osales üle 2300 võistkonna\nÜleriigiline nutiviktoriin "Nutt tuleb peale" on lõppenud ja tulemused teada. Kokku on 2018/19. õppeaastal Rääma Põhikooli korraldatud nutiviktoriinidest osa võtnud ligi 5000 võistkonda.\nAlgas üleriigiline nutiviktoriin "Nutt tuleb peale"\n13. maist kuni 17. maini 2019 toimub üleriigiline nutiviktoriin "Nutt tuleb peale", mida korraldab Pärnu Rääma Põhikool. Eesmärk on kaasata kooliõpilasi oma teadmisi ja oskusi proovile panema infootsingus.\n"Nutt tuleb peale" tuleb taas\n13. maist kuni 17. maini toimub üleriigiline nutiviktoriin "Nutt tuleb peale", mida korraldab Pärnu Rääma Põhikool. Eesmärk on kaasata kooliõpilasi oma teadmisi ja oskusi proovile panema infootsingus.\nNutiviktoriini "Nutt tuleb peale" tulemused\n13. novembrist kuni 15. novembrini toimus üleriigiline nutiviktoriin “Nutt tuleb peale”, mida korraldas Pärnu Rääma Põhikool. Eesmärk oli kaasata koolide õpilasi oma teadmisi ja oskusi proovile panema infootsingus.\n13. novembrist kuni 15. novembrini toimub üleriigiline nutiviktoriin “Nutt tuleb peale”, mida korraldab Pärnu Rääma Põhikool. Eesmärk on kaasata õpilasi oma teadmisi ja oskusi proovile panema infootsingus.\nNutiviktoriin “Nutt tuleb peale” algab 13. novembril\n13. novembrist kuni 15. novembrini 2018 toimub taas populaarne üleriigiline nutiviktoriin “Nutt tuleb peale”, mida korraldab Pärnu Rääma Põhikool.\n14. maist kuni 17. maini toimus üleriigiline nutiviktoriin “Nutt tuleb peale”, mida korraldas Pärnu Rääma Põhikool. Kevadised tulemused on selgunud!


Hinnagarantii - KliimaMarket\nkliimamarket.ee parima hinna garantii\nParima hinna garantii on lubadus, et ostja saab kliimamarket.ee e-poest „Hinnagarantii“ märgisega toodetele alati parima hinna.\nSee tähendab, et kui kliimamarket.ee poest ostu vormistamise hetkel leidub Eestis tegutsevates jae- ja e-poodides identne toode soodsama hinnaga, kohustub kliimamarket.ee tegema ostjale veelgi parema pakkumise. Meie soodustus konkureeriva pakkumisega võrreldes on minimaalselt 3% (1000 € ostu puhul -30 €).\nTegu peab olema kontrollitava pakkumisega ja pakkumine peab olema kättesaadav ka teistele ostjatele.\nNimetatud soodustuse saamiseks esita meile konkureeriv pakkumine meili teel (kontakt@kliimamarket.ee) või informeeri telefonitsi (tel. 6010295). Tegeleme sellega kohe (tööpäeviti 9.00-18.00).\nParima hinna garantii tingimused alates 27.10.2018\nParima hinna garantii kehtib kliimamarket.ee veebipoes.\nParima hinna garantii rakendamise piirkonnaks on Eesti Vabariik.\nParima hinna garantii saamiseks peab võrreldav kaup olema identne, sama tootekoodiga, uus ja avamata pakendis.\nParima hinna garantii aluseks on Eesti poodides reaalselt saadaolev kaup. Tellimisel müüdavatele toodetele või toodetele, mille müük on lõppenud, parima hinna garantii ei laiene. Ostja peab tõestama teise kaupleja hinnakirjast või kodulehelt saadava infoga, et sealne hind on madalam.\nParima hinna garantiid on võimalik taotleda vaid ostu eel.\nVõrreldav hind on toote hind sel ajahetkel, mil kliimamarket.ee kontrollib mujal olevat pakkumist.\nParima hinna garantii ei laiene teiste kauplejate piiratud koguses pakkumistele, näidistele, ostja poolt tagastatud toodetele, kasutatud toodetele, hinnaeksimustele.\nParima hinna garantii ei laiene kaubaga seotud teenustele.\nJärelmaksu lepingutasu kliimamarket.ee e-poes on 0 eurot.\nVõimaldame maksepuhkust kuni 3 kuud.\nHinnagarantiiKorduma Kippuvad KüsimusedMaasoojuspumbadÕhksoojuspumbadÕhk-vesi-soojuspumbadSoojuspumba paigaldusKliimaMarket järelmaksLiisi järelmaksTF Bank järelmaksESTO 6 makseviisLHV roheline järelmaksParim õhksoojuspump 2019, 2020 ja 2021Parim õhk-vesi soojuspump 2020 ja 2021Küsige spetsialistilt


Jaanus Piirsalu/Postimees: Eesti teater üle 20 aasta Tšehhovi festivalil — Tartu Uus Teater\nJaanus Piirsalu/Postimees: Eesti teater üle 20 aasta Tšehhovi festivalil\nJaanus Piirsalu, Postimees, 8.05.2017\nMoskva rahvusvahelisel Tšehhovi-nimelisel teatrifestivalil etendub üle 20 aasta lavastus Eestist. Selle au osaliseks sai Renate Keerdi «PURE MIND» Tartu Uues Teatris.\n«Muidugi on see tunnustusena meeldiv, aga liiga üle ma seda ei tähtsustaks,» ütles vabakutseline koreograaf ja lavastaja Renate Keerd (38) Postimehele. «Oluline on anda head etendused ja eelkõige intrigeerib see, kas ja kuidas lavastus teises kultuuriruumis mõjub ja kõnetab.»\nLavastust «PURE MIND» mängitakse Moskvas Tšehhovi festivalil Rahvusteatri (Gosudarstvennõi teatr natsii) laval kahel korral (6. ja 7. juunil). Tegemist on Moskva ühe tugevama riikliku draamateatriga, mida juhib nüüdisaja üks kuulsamaid ja nomenklatuursemaid näitlejaid Jevgeni Mironov. Piletid Eesti lavastuse etendustele müüdi välja juba kuu aega tagasi.\nÜle kahe aasta peetava Tšehhovi festivali liigitavad korraldajad samasse klassi koos Euroopa suurimate teatrifestivalide Avignoni ja Edinburghiga. Eesti lavastused on Tšehhovi festivalile pääsenud seni vaid korra, 1996. aastal. See-eest mängiti toonasel, järjekorras teisel Tšehhovi festivalil lausa kaht Eesti teatrite lavateost: Tallinna Linnateatri «Pianoola ehk mehaaniline klaver» (lavastaja Elmo Nüganen) ning Ugala «Kirsiaed» (lavastaja Kaarin Raid). Kaudselt oli Eestiga seotud ka järgmine festival 1998. aastal, mil Moskva G. Tovstonogovi nimeline Suur Draamateater mängis Nüganeni lavastatud Tom Stoppardi «Arkaadiat».\nKeerdi sõnul ei oska ta hinnata, kas kutse Tšehhovi festivalilt on talle kui lavastajale suurim tunnustus. «Ma ei mõtle sellistes kategooriates,» lausus Keerd. «Olen oma lavastusi mänginud 15 riigis eri rahvusvahelistel festivalidel ega tõstaks ühtegi neist eraldi esile. Jah, muidugi, mõni festival on justkui elitaarsem ja publik teadlikum, aga reaalselt ja olemuslikult ei muuda see midagi: saalis istub ikka seesama lihast ja luust inimene. See võib kõlada kaunis klišeelikult, aga mulle on tõesti esmatähtis, et lavastus läheks inimestele korda. Siis süda laulab ja ma adun, et mu loomingul on mingi edasiviiv jõud.»\nVarem on Renate Keerdi lavastusi Venemaal mängitud kolmel korral: kaks korda Moskvas ja üks kord Peterburis. «Selliseid hiigellillesülemeid nagu Venemaal pole kuskil mujal lavale saadetud!» meenutas lavastaja. «Nali naljaks, aga mul on tõesti väga positiivsed mälestused: publik oli intelligentne, vahetu ja väga kohal.»\nTšehhovi festivali pressiesindaja Tatjana Kassatkina sõnul valiti «PURE MIND» tänavusse programmi seetõttu, et teatriteos võitis 2015. aastal peapreemia Minski Noorte Teatri Foorumil. Foorumi juhendi järgi pääseb esimese preemia saaja Tšehhovi festivalile. Esmase valiku tegid Tšehhovi festivali kuraatorid juba Eesti Teatri Festivalil Draama 2014, pärast mida saigi «PURE MIND» kutse festivalile Minskisse. See kujutas endast 14 riigi noorema põlvkonna lavastajate n-ö platvormfestivali.\n«PURE MIND» on sõnatu, liikumisel põhinev ja vaataja tunnetega eksperimenteeriv nüüdisaegne lavastus, mida on nimetatud ka füüsiliseks teatriks. «Väga naljakas ja lõpmatult liigutav,» kirjutas Moskva tuntuima üritusteportaali Afisha.ru teatrikriitik Aleksei Kisseljov.\n«Arusaadavatel põhjustel seostatakse mind eelkõige füüsilise teatriga, aga ma heameelega ei läheks neis määratlusis nii spetsiifiliseks ega vaatleks seda teemat niivõrd läbi füüsilise teatri prisma,» rääkis Keerd oma teatritegemise kohta, nimetades oma tööd pigem lihtsalt nüüdisaegseks teatriks. «Tänapäeva teater ongi läinud oma väljendusvahendites järjest sümbiootilisemaks, kus piirid hakkavad aina rohkem hägustuma ja küsimus on pigem dominandis,» selgitas ta. «Traditsiooniline lineaarne narratiiv pole enam a priori draamalavastuse eeltingimus. Üha enam tundub, et rangelt saab eristada vaid klassikalist sõnateatrit ja kõike ülejäänut elik ühisnimetajaga nüüdisaegset teatrit.»\n24. mail algava ning kuu aega kestva Tšehhovi festivali kava on üsna eklektiline. Tõmbenumbritest võiks välja tuua maailma elava teatrilegendi, 92-aastase Peter Brooki, hüpnootiliste illusioonide meistri Philippe Genty, kõrgtehnoloogilise teatri ässa Robert Lepage’i, kaasaegse tantsu ühe tuntuima artisti Akram Khani ning vene ühe omapärasema režissööri Anatoli Vassiljevi, kes toob üle kümne aasta ühe oma lavastuse kodumaale.\nBrook toob Moskvasse uusversiooni oma legendaarsel india eeposel «Mahābhārata» põhinevast lavastusest. Kui 1985. aasta Avignoni teatrifestivalil Prantsusmaal mängiti seda Brooki lavastust üheksa tundi, siis Moskvas Pariisi teatri Bouffes du Nord esituses vältab lavastus veidi üle tunni.\n-Vabakutseline koreograaf ja lavastaja.\n-Tema lavastusi on esitatud paljudel rahvusvahelistel teatri- ja tantsufestivalidel Euroopas, Skandinaavias ja Aasias.\n-On kahel korral pälvinud Eesti sõltumatu tantsuauhinna Philip Morris Eesti kui aasta läbilööja ja aasta tegija.\n-Lavastus «PURE MIND» sai 2015. aastal rahvusvahelisel teatrifestivalil Minskis festivali grand prix.\n-Lavastuse «Põletatud väljade hurmaa» eest pälvis Keerd Tartu kultuurikandja laureaadi tiitli ja on ka Eesti teatri aastaauhindade 2016. aasta laureaat.\n-2012. aastal asutas Renate Keerd füüsilise teatri trupi Kompanii Nii, millel on oma kindel põhituumik, kuid kus lavastustes teevad kaasa ka külalisesitajad. Renate Keerd on trupi kunstiline juht ja lavastaja.\nA. P. Tšehhovi nimeline rahvusvaheline teatrifestival\n24. mai – 20. juuli\nAutor, lavastaja, kunstnik ja muusikaline kujundaja Renate Keerd\nLaval Liisa Tetsmann, Taavi Rei, Maarja Roolaht, Gerda-Anette Allikas, Imre Õunapuu\nTartu Uus Teater ja Kompanii Nii\nEsietendus 27. septembril 2013\nMinski «2nd Theatre Youth Forum» teatrifestivali peapreemia laureaat\nEestist pärit lavastaja menu Suhhumis\nAbhaasia pealinnas Suhhumis esietendus aprillis Tallinnast pärit Anton Kiseljuse lavastatud Aleksandr Volodini näidend «Viis õhtut», mis räägib tavaliste inimeste varjatud armastustunnetest.\nAasta tagasi Moskva GITISe teatrikooli lõpetanud Kiseljusele oli see teine lavastus pärast hiljuti Tallinna Vene Teatris välja tulnud «Preili Julied».\n«Väga hästi tuli välja. Arvustused olid suurepärased, publik võttis väga hästi vastu,» kirjeldas Kiseljus lavastuse vastuvõttu Abhaasias, mis on maailmas üldiselt tunnustamata riik, mida peab oma territooriumiks Gruusia. Kiseljus on teadaolevalt esimene Eesti lavastaja, kes Abhaasias töötas. Ta lavastas Fazil Iskanderi nimelises Abhaasia riiklikus vene draamateatris.\nKohalikud teatrisõbrad on jõudnud juba nimetada Kiseljuse lavastust, milles mängivad peale kohalike ka näitlejad Venemaalt, üheks parimaks kohalikus teatris. Abhaasia vene draamateatri direktor Irakli Hintba nimetas lavastust suureks sündmuseks kohalikus teatrielus.\nJärgmine lavastajatöö ootab Anton Kiseljust Lätis.


Teisenda Terabait SI mõõtühikuks ZB (Terabait SI mõõtühikuks Zettabait)\nTerabait SI to ZB\nTerabait SI to Zettabait\nKui palju on Zettabait ühes Terabait SI?\n1 Terabait SI = 0,000 000 000 847 032 947 254 3 Zettabait [ZB] - Mõõtühikute kalkulaator, mida on võimalik muu hulgas kasutada Terabait SI mõõtühikuks Zettabait teisendamiseks.\nTeisenda Terabait SI mõõtühikuks Zettabait (Terabait SI mõõtühikuks ZB):\nSelle kalkulaatoriga on võimalik teisendada väärtus koos algse mõõtühikuga, näiteks '412 Terabait SI'. Seda tehes võib kasutada ühiku täielikku nimetust või selle lühendit. Seejärel määrab kalkulaator teisendatava mõõtühiku kategooria, näiteks 'Bait / Bitt'. Pärast seda teisendab see sisestatud väärtuse kõikidessee talle teadaolevatesse sobivatesse ühikutesse. Saadud loendist leiate kindlasti ka selle teisenduse, mida te algselt otsisite. Teisendatava väärtuse võib sisestada ka järgmiselt: '81 Terabait SI na ZB' või '99 Terabait SI to ZB' või '39 Terabait SI -> Zettabait' või '64 Terabait SI = ZB' või '50 Terabait SI na Zettabait' või '37 Terabait SI to Zettabait'. Selle alternatiivi puhul arvutab kalkulaator välja kohe, millisesse ühikusse algne väärtus teisendatakse. Sõltumata sellest, millist neist võimalustest kasutatakse, säästab see tülikast nimekirja otsingust paljude kategooriate ja lugematute toetatud ühikute hulgast. Kogu see töö tehakse meie eest kalkulaatori poolt ning see võtab vaid murdosa sekundist.\nLisaks võimaldab kalkulaator kasutada matemaatilisi väljendeid. Selle tulemusena ei saa mitte ainult numbreid üksteisega võrrelda, näiteks '(39 * 71) Terabait SI'. Erinevaid mõõtühikuid võib teisendamisel samuti omavahel otseselt siduda. See võib näiteks välja näha nii: '412 Terabait SI + 1236 Zettabait' või '61mm x 94cm x 12dm = ? cm^3'. Sellisel viisil kombineeritud mõõtühikud peavad mõistagi sobima kokku ja olema vastavas kombinatsioonis mõistlikud.


Kuidas Trumpi võidust kasu lõigata?\n9. november 2016 kell 12:00\nTrumpi maja New Yorgis. Foto: EPA\nKindlasti on investoritel tekkinud küsimus – kuidas Trumpi võidust kasu saada? Eelkõige võiks kasu lõigata turgudel valitsevast hirmust, kirjutab MarketWatchi kolumnist Philip Van Doorn.\nKuld on sellistel aegadel tihtipeale investorite lemmik. Kui dollar odavneb või turud on hirmunud, siis kulla hind tõuseb.\nFundX Investment Groupi investeeringute juht Jason Browne ütles, et need, kes soovivad kulla hinna tõusust kasu lõigata, võiksid panustada SPDR Gold Trustile (börsitähis GLD). Nendele, kes tahavad kullakaevandussektori taastumisele panustada, soovitas Browne VanEck Vectors Gold Miners ETFi. Olgu märgitud, et viimane instrument võib pakkuda kõrgemat tootlust, aga on ka tunduvalt riskantsem.\nGoodHaven Fundsi fondihaldurid Larry Pitkowsky ja Keith Trauner ütlesid juulis, et kullasektoris on üks väljapaistvamaid ettevõtteid Barrick Gold, mille aktsia on täna kallinenud üle 7 protsendi.\nBrowne lisas, et investorid võiksid kaaluda ka arenevatele turgude ETFidesse (börsil kaubeldavad fondid) investeerimist. Inflatsioon võib Trumpi võidu järel tõusma hakata ja see oleks kasulik arenevate turgude aktsiatele. „Kui toorainetel läheb üleüldiselt hästi, siis läheb ka arenevatel turgudel hästi,“ lisas Browne. Toorainete hindu võiks toetada dollari odavnemine.\nArenevate turgude ETFidest käis Browne välja Vanguardi FTSE Emerging Marketsi iShares MSCI Emerging Marketsi.\nVõitjaks võiksid osutuda ka tervishoiusektori aktsiad, sest ravimihindade kontroll ja Obamacare’i laiendamine on Trumpi administratsiooni all ebatõenäolisemad.\nKuidas hakkavad käituma investorid ja millises suunas turud liiguvad? MarketWatch pani kokku erinevate tippanalüütikute arvamused:\n„Donald Trumpi esimene kõne on turud maha rahustanud. Ta kõlas rohkem presidentlikult kui varem. Võib isegi öelda, et ta pidas kõne, mis oleks iseloomulik mõnele karjääripoliitikule. See võib tähendada, et Trumpi võit ei tähenda veel USA Brexitit.“ – City Indexi uuringute direktor Kathleen Brooks.\n„Ma ootame, et Trumpi võidu korral võtavad investorid lühiajaliselt sisse kaitsepositsiooni. Püütakse aru saada, millist mõju poliitika muutmine võiks majandusele osutada. Investorid tahavad oma selle aasta kasumit kaitsta ning pigem oodatakse ära, mida uus president tegema hakkab. Selles suhtes, kas langust kasutada ostuvõimalusena, oleme me skeptilised.“ – Morgan Stanley analüütikud.\n„On raske näha, mis võiks turgudele positiivselt mõjuda. Kui Brexitiga sarnane muster kordub, võiksid turud järgnevatel nädalatel tõusta. Ebakindlus on pannud aktsiaturud langema, aga see kukkumine võib peagi läbi saada. Maailmamajandus aeglustub, aktsiaturud on lõdva rahapoliitika tõttu rekordi lähedal. Igasugune ebakindlus annaks Föderaalreservile õigustuse intressimäärade tõstmine edasi lükata. See mõjuks aga turgudele hästi.“ – CMC Marketsi analüütik Jasper Lawler.\n„President ja vabariiklased tahavad ettevõtete makse alandada. Trump tahab tõsta ka kulutusi infrastruktuurile. See tähendab, et fiskaalpoliitika võib muutuda 2017. ja 2018. aastal lõdvemaks. On tõenäoline, et mitmes sektoris vähendatakse regulatsioone.“ – Standard Life Investmentsi analüütikud.\n„Turud suhtuvad Trumpi kui vabakaubanduse vaenlasesse, mis võib globaalset majanduskasvu aeglustada. See vähendaks nõudlust toorainete järele, mis sõltuvad majanduskasvust ja nõudlusest. Trump on fossiilsete kütuste pooldaja (mis mõjub nafta hinnale negatiivselt) ning ta püüab Iraaniga sõlmitud tuumalepet tühistada ja uuesti sanktsioonid kehtestada (mis mõjub naftale positiivselt). Selle tõttu arvame, et vase ja WTI toornafta hind satuvad surve alla, vaatamata sellele, et odavam dollar neid toetab. Tõenäoliselt ei tõsta Föderaalreserv nüüd detsembris intresse. Majanduslanguse tõenäosus on kasvanud, inflatsioonisurve suureneb ning dollar odavneb. Kõik need faktorid toetavad kulla hinda.“ – Saxo Banki tooraineturgude strateeg Ole Hansen.


Kruusatee: Mida ma täna selga panen... 3.\nMida ma täna selga panen... 3.\nMängime nii, et jälle on õues päike, toaakna alla õuemurule tõstetud mu kollane lastelaud ja meie kahekesi sõbrannaga lapsepõlves tagasi seal oma paberist moedaamidega askeldamas ning mõtlemas, mida neile nende rohkearvulisest rõivistust selga panna. Seekordse osa pealkiri võiks olla:\nMinu moeteadlikud nukud\nNeed kaks pabernukku joonistas mulle umbkaudu 1956. aastal tollal mu Nõmme kodu ülakorrusel elav tädi Liia. Tema oli moekunstnik ja hiljem sai temast kunstiinstituudis tulevaste moekunstnike õpetaja ja väga tuntud moelooja. Ta joonistas palju pilte moeajakirjadele, Siluett alustas ilmumist küll minu mäletamist mööda veidi hiljem ja muutus väga populaarseks, aga ka sellele eelnenud Eesti moeajakirjad olid väga ilusaid rõivaid täis. Tallinna Moemaja oli asjalik asutus.\nHeledapäine nukk meeldis mulle rohkem, tumedapäine veidi vähem. Mõlemad kandsid kombineed: blondiin sinist ja brünett punast. Klassikaline värk. Kombineede ja alusseelikute kandmine oli tollal tavaline, mingil perioodil olid alusseelikud ka uhkesti kaharaks tärgeldatud. Kleidipikkus oli veidi allapoole põlve. Mini tuli moodi palju aastaid hiljem.\nNendele noortele daamidele joonistasin kleite suure hoolega, ikka moeajakirjade eeskujul. Nüüd tagasivaataja pilguga meeldib tollane mood mulle, selles on naiselikkust ja elegantsi, oskust varjata seda, mis esmapilgul ei peaks näha olema, ja head maitset olla oma välimuses harmooniline.\nJoonistused: Lygia Habicht ja mina.\nPabernukulood on sellega ammendunud, kuigi nende lugude võimalikke peategelasi ka rohkem säilinud on. Võib-olla ronib mõni neist veel kunagi blogisse, võib-olla mitte. Aga praegu saab samal teemal lugeda ka siit:\nMida ma täna selga panen... 1.\nMida ma täna selga panen... 2.\nTeemad: Kogemus, Kultuur, Nõmme, Nostalgia\nAnni 7 August 2011 at 07:39\nLugedes neid kolme lugu, on mul siiralt kahju, et enda nukud pole säilinud- pole, mida tulevastele põlvedele näidata. Ka Barbie'deta aeg oli vahva ja põnev ju!?\nLinda 7 August 2011 at 19:09\nJah, nagu ma kuskil juba kirjutasin, pole mul Barbie'dega elus olnud mingeid kokkupuuteid. Ma ei teagi, kas kahjuks või õnneks; pigem ikka õnneks.\n2003. a tegin intervjuu kasvatusteadlase Maria Tilgaga, kes muu hulgas peatus elul barbistuvas maailmas. Ta rääkis väga huvitavalt nii Barbie-maailma negatiivsest kui ka positiivsest poolest, muu hulgas ütles, et paraku on nii, et Barbie-maailma roosapitsivaht õpetab meie praegusi pisitütreid meie poegadelt nõudma, et need hangiksid neile tulevikus kõik selle, mida Barbie juures ja seebikates oluliseks peetakse.\nTäna Vabaduse väljakul\nVanad rahvamatkad on meeles tänini\nTagasivaade juulile - virvendused ja vastuolud


Ettevaatust: üle poole kõikidest e-kirjadest moodustavad rämpskirjad - Raamatupidaja\nAutor: Margus Danil, Telia Eesti andmekeskuste ja turvalahenduste grupi juht • 6. august 2019\n„Õngitsuskirjad on muutunud järjest personaalseteks, mis tähendab, et pahalased teavad väga täpselt, keda nad ründavad ning teevad seda üsna tõetruult. Seejuures tasub märkida, et enamik viirustega nakatumise juhtumeid on seotud just tundmatu faili avamisega tööarvutis ning pahatihti tulevadki need e-kirjaga,“ lisas Danil.\nMida saavad ettevõtted turvalisuse tagamiseks ära teha:\n•Andmetele pääsevad ligi vaid isikud, kellel on selleks ettevõtte luba. Ükski server ega arvuti ei tohi olla ühendatud internetiga või olla füüsiliselt ligipääsetav ilma teadliku otsuseta.\n•Interneti-ühenduse puhul aitab tulemüür kontrollida ligipääsu ettevõttesse (nagu lukus-välisuks valvuriga ettevõtte kontoris). Väljaspool kontorit peab arvutitel ja nutiseadmetel olema aktiveeritud isiklik tulemüür ning ligipääsukaitse.\n•Andmed peaksid asuma lisaks igapäevaselt kasutatavale asukohale ka eraldi varupinnal, kust neid vajadusel muutmata kujul jälle kätte oleks võimalik saada.\n•Tundlike andmete hoidmiseks on otstarbekas kasutusele võtta ettevõtetele mõeldud failijagamise keskkonnad. Avalikud failijagamise teenused ei ole üldjuhul turvalised – seda kinnitavad ka nende teenuste kasutamistingimused.\n•Internetti võivad olla avatud vaid need rakendused, mis on loodud avalikuks kasutuseks. Siin aitab ajakohane tulemüür, ent mõistlik oleks kriitiliselt üle vaadata serveritesse paigaldatud tarkvara – iga üleliigne programm on potentsiaalne tagauks “pimedale tänavale”.\n•Ära ava tundmatuid linke ja faile – spämmifiltrist võib läbi lipsata pahavaraga nakatunud kirju\n•Tee oma internetiostud usaldusväärsetes poodides\n•Enne paroolide/krediitkaardi andmete sisestamist kontrolli, kas on tegemist ikka õige keskkonnaga\n•Enne seadme võrku ühendamist muuda ära selle vaikesätted\n•Suhtu skeptiliselt “tasuta” kampaaniatesse. Kui miski tundub liiga hea, et tõsi olla, siis ilmselt see nii ongi.\n•Kontrolli, et tarkvara pärineks usaldusväärsest allikast\n•Kui sinu seade käitub veidralt, konsulteeri spetsialistiga\n•Kontrolli, et sinu tähtsad andmed oleks varundatud!


Väga paljud inimesed vaevlevad pidevalt ühe ja sama küsimuse juures :"Mida ma peaksin tegema?","Mida ma peaksin otsustama?". Väga paljud inimesed ei suuda keerulistel aegadel enda hetkeolukordi lahendada ega ka suuri otsuseid vastu võtta, nendeks otsusteks võib olla kolimine, armastuse teemad, lapse saamine, töö vahetus jne.\nPanen siia kirja ühe tegelikult äärmiselt lihtsa maagia, mida saab teha just konkreetsele küsimusele vastuse saamiseks ja pealegi võib seda teha iga kuu vähemalt ühe korra, aga seda tuleb alati teha vaid KUU ESIMESE VEERANDI loomise päeval.\nKUU ESIMESE VEERANDI LOOMINE on ühel päeval iga Kuu ja see on iga kuu ka erineval ajal. Seega soovitan jälgida minu teavitusi, kuna enamjaolt ma alati annan teada, milline kuufaas parasjagu käimas on. Esimene veerandi loomine on tähtis, kuna sellel ajal tehakse erinevaid maagiaid, kus saadakse vastuseid või proovitakse millegi sisse jõudu anda. Selle maagia puhul soovitakse vastuseid saada.\n1. Valge küünal\n2. Kadaka oks/Salvei oks (mõlemad sobivad väga hästi, kuna\nnendel taimedel on äärmiselt sarnane jõud)\n3. Valge niidirull\n4. Valge paber\n5. Kaks Sinist Kaltsiiti (Sinine Kaltsiit on vajalik, kuna sellel on\noskus hingede käest vastuseid tuua ehk läbi une hakkavad inglid sulle nendest vastustest lähemalt rääkima.)\nSURNUAEDA TULEB JALUTAMA MINNA ENNE MAAGIA TEGEMIST\nSurnuaeda tuleb tõepoolest jalutama minna, kuna see aitab vastuse saamise maagiale jõudu juurde anda. Surnuaias jalutamine on kasulik selleks, et sealne energeetika ehk seal eksisteerivad sajad hinged saaksid sinu Aurast eemaldada negatiivsuse või ebaselged energialaineid. Pärast jalutuskäiku on sinu Aura automaatselt puhtam kui varem ja sellel samal päeval maagia tegemine töötab mitmeid kordi kiiremini.\n- Maagia tegemiseks soovitan sul üksinda olla, kui see vähegi võimalik on.\n- Maagia tegemise kohal ei ole vahet, seda võib suvisel ajal ka õues või terassil teha.\n- Kui surnuaias on jalutamas käidud, siis leitakse koht, kuhu asetada küünal, mida kasutad vaid sellel samal päeval. Küünal peab olema kindlasti valget värvi ja võib kasutada ka seda, mida lihtsalt oled ennem kodus või kristallide aktiveerimisel kasutanud (Tähtis on lihtsalt valge küünla leek).\n- Süüta valge küünal.\n- Seejärel võtad paberi ja paned kirja enda mõtte, millele vastust ootad saada, aga sellises vormis, et see vastus nagu juba eksisteeriks sinu elus. Näiteks, kui küsid vastust suhte kohta ja oled küsimuse ees, kus ei tea, kas minna või jääda suhtesse, siis kirjuta selline mõte : "MA TEAN, MIDA SELLE SUHTEGA ETTE VÕTTA" või näiteks "MA OLEN OTSUSTANUD SELLE SUHTE SAATUSE ÄRA". Niiviisi sa kutsud vastuse esile!\nLauset kirjutades keskendu oma probleemile ja küsi enda mõtetes pidevalt, et sellele vastus antakse.\n- Nüüd võta Salvei oks/Kadaka oks ja aseta valge paberi peale (kirjutatud lause kohale). Tõmba valge niidiga paber rulli nii, et oks oleks paberi sees.\n- Võta valge küünal kätte ja vala niidi peale veidi küünla vaha.\n- Seejärel kustuta küünal.\n- Kui kõik see on tehtud, siis võtad maagia rull ja aseta koos kahe Sinise Kaltsiidiga enda voodi alla terveks ööks.\n- Järgmisel päeval tuleb maagia rull ära põletada ja pärast seda üks Sinistest Kaltsiitidest surnuaeda puu alla viia, aga kindlasti mitte kellegi hauale. Sobib ka surnuaia kõrval olev park või mets, kuna hinged liiguvad ka seal ringi. Seda on vaja selleks teha, et mõni abivalmis hing annaks sinu teele, unenägudesse või märkidena vastuseid, mida hakkad järgmistel nädalatel saama.\n- Teine Sinine Kaltsiit peab kindlasti jääma sinu voodi alla senikauaks, kuni oled suutnud oma probleemi ära lahendada või kui oled vastuse saanud.\nVastus tuuakse läbi unenäo, sõnumitega teiste inimeste poolt, satud õigel ajal õigesse kohta jne. Pead ise äärmiselt tähelepanelik olema ja vastus võib saabuda alles kuu või kahe pärast. Kui oled vastuse saanud, siis tänutäheks kingid voodi all oleva Sinise Kaltsiidi loodusele ehk viid mõne puu alla.\nSeda rituaali võib erinevate küsimuste jaoks teha mitmeid kordi!


Paberipalavik: aprill 2013\n22 aprill 2013\nViolet / Lilla\nKaart Mojo Monday 289 sketši järgi. See kaart sai alguse hoopis ehituspoest! :) Tahtsin juba ammu proovida tekstuurplaatidega tehtud paberi värvimist. Ei leidnud kusagilt kummirulli, sellist nagu paljudes välismaa blogides ja videotes näidatakse. Inglise keeles on selle nimi brayer. Seadsin siis sammud lootusrikkalt ehituspoodi ja saingi sealt sarnase rulli, millega tapeediservi silutakse. Hakkasin kohe katsetama. Esimesena proovisin varianti, kus värv kantakse otse tekstuurplaadile enne masinasse minekut. Teisena pressisin paberi kõigepealt mustriliseks ja siis värvisin. Tänasel kaardil on esimene variant.\nKaarditoorik on lillast kartongist, lisaks erinevad scrapbookingu paberid. Tekstuurplaadiga tehtud paber, tint Dovecraft Premium Pigment Ink Pad (berry purple) ja kummirull. Kaunistuseks poolpärlid ja paberlilled. Kasutasin lõiketerasid:\nSizzix Sizzlits Die Set 3PK - Flowers, Branches & Leaves\nPosted by Malle at 00:25 3 kommentaari:\nLabels: kaardid, Mojo Monday, reljeeftrükk, väljakutsed\n07 aprill 2013\nLonging for spring / Kevadeigatsus\nSeekordse kaardiga võtan osa Mojo Monday 287 Contest väljakutsest. Vaatamata väljas valitsevale talvele, mis ei taha ega taha otsa saada, tuli kaart kevadine, täis lilli ja linde.\nKasutasin sel kaardil mõnesid varem valminud detaile. Tekstuurplaadiga trükitud mustriga paber jäi üle ühest varasemast kaarditeost, kus seda ei läinudki vaja. Nüüd toonisin seda veidi sinise distress tindiga Faded Jeans. Sama tindiga on toonitatud ka kaarditooriku ja pildi servad, sinine silt ja lilled. Lilled on samuti varem valminud ja tehtud kahe erineva motiivilõikuriga. Kinnitatud väikeste neetidega. Pilt on pärit ühest väiksest saksa kalendrist. Pildil on sädelevad täpikesed. Veel kasutasin lõikenugasid Spellbinders Shapeabilities - Fancy Framed Tags One ja Sizzix Sizzlits Die Set 3PK - Flowers, Branches & Leaves. Linnupilt on tõstetud tasapinnast kõrgemale paksu kahepoolse teibiga.\nPosted by Malle at 20:43 5 kommentaari:\nLabels: distress tindid, isetehtud lilled, kaardid, Mojo Monday, reljeeftrükk, väljakutsed\nMind leiab ka siit:\nSildid - otsi teemade järgi\najalehtedest punutud (1)\nbelgia peidetud piste (3)\nCD/DVD ümbrised (8)\ndistress tindid (142)\nDot and Do (5)\nisetehtud lilled (99)\njaapani köide (12)\nKaia´s Scrapbooking Fairy Tale (24)\nkellaga kaardid (10)\nkuum embossing (31)\nMojo Monday (9)\npunch art cards (5)\nStamping Sensations (2)\nšokolaaditaskuga kaardid (8)\nSiin on käidud